Zrádné konto - Bohuslav Novotný

Jsme na místě, Mr. Vlasák!

Přeli rozlehlý udrovaný park a zamířili k podivuhodnému stavení v zadním traktu.

Jsou to bývalé stáje, vysvětloval White, ale majitelé to tu docela pěkně adaptovali. Něco podobného byste v Londýně neviděl.

Přes vstupní halu, obloenou dřevem a vybavenou nečalouněným nábytkem a několika

obrazy s jezdeckými náměty doli k velkému, jasně ozářenému sálu.

Zůstal stát na prahu.

Prostor, rozsáhlý jako kolní tělocvična, byl zařízen ve stylu loveckého zámečku. Mimoděk

pohlédl na strop, ale zjistil, e tu ádný není. Tři lustry z paroí visely odněkud ze tmy, patrně od krovu střechy. Uprostřed stál mohutný krb, kde plápolal oheň z několika metrových polen.

V uctivé vzdálenosti od ohnitě byl připraven servírovací stolek mezi dvěma těkými

koenými křesly. Před krbem, na dřevěné vykládané podlaze leela černobíle skvrnitá doga.

Polovinu zadní části prostoru zabíral stůl, veliký jako malá letadlová loď.

Ze dveří vedle mohutného sekretáře, nebo co to bylo, vyla plavovlasá tíhlá dívka. Spí

manekýna. V temně červených, společenských atech, s věncem perel na krku. Příjemný

úsměv v půvabném obličeji. V patách za ní dalí dvě dogy. Vedle tíhlé blondýnky vypadaly

snad jetě mohutněji.

White jí vyel v ústrety.

Zdaleka mu podala ruku, kterou s úklonou políbil.

Můj host, otočil se White zpola ke svému společníku.

How do you do, pronesla a ladně pokynula hlavou. Náznakově mu podala ruku.

Ve zmatku ji stiskl a zakoktal: Good evening!

Tak v tomhle se teda moc nevyzná.

Zatím.

Dinner bude za malou chvíli, usmála se shovívavé jeho rozpakům.

White zasáhl.

Velice by nás mrzelo, kdybychom museli k večeři dřív, ne ochutnáme vai pověstnou

desetiletou hrukovici.

Přikývla a otočila se k sekretáři. Otevřela vyřezávaná dvířka a za nimi se objevil chladící box.

Vyňala tři ledem obalené titěrné sklenky. Nalila do nich z hnědé lahve po troce čiré,

olejovitě husté kapaliny. Okamitě provoněla okolí nasládlou vůní hruek.

5

Na vai krásu! řekl White a zdvihl sklenku.

Na vechno dobré,odpověděla mu. Mlčícímu hostovi jen pokynula hlavou.

Něco takového člověk nikde jinde na světě neochutná, lichotil White, kdy vracel prázdný

pohárek.

Vak u také dnes druhou nedostanete, pohrozila mu lakovně a obrátila pozornost k

rozpačitému hostovi:

Máme jí velice málo a musí vydret a do jara, ne bude k dispozici dalí ročník. Ale posaďte se zatím, obrátila se znovu k Whitovi, jistě budete mít chu na kapku skotské a té je dost.

Přeli k servírovacímu stolku.

Byl straně nejistý, protoe cítil, e ho jedna z dog doprovází a otírá se mu mordou o

kalhoty.

Posadili se do křesel před krbem, zatímco hostitelka zůstala stát s lahví a dvěma irokými, brouenými sklenicemi.

Pozoroval ji, jak zkueným pohybem nalévá. Pouze jim dvěma.

Co budete pít k večeři, obrátila se na Whita.

Máte jetě Montrachet 1908!

Máme. Znova se usmála. Protoe o něm nikdo jiný neví. Ale u brzy si budete muset nalézt

jiného miláčka, ubývá. A teď mne prosím na chvilenku omluvte.

Zapálíme si zatím? White nabídl přes stolek tenký, hnědý doutník.

Jeho host pustil krabičku spart zpátky do kapsy a sáhl po cigáru. Jednou člověk musí začít.

Tak co tomu říkáte? ptal se White, zatímco svému protějku připaloval.

Ten do sebe opatrně nasál kouř, aby se náhodou nezakuckal. Ale bylo to jemnějí, ne

cigarety.

Je to tady opravdu nádherné, řekl uznale.

Existují jisté luxusnějí kluby, řekl White , ale těko exkluzivnějí. Abyste se tady stal členem, na to nestačí mít jenom peníze, nebo titul. Víte, e i ti nejznámějí průmyslníci nebo politici sem chodí jenom jako hosté? Počet členů je přísně omezen. Trochu se naklonil přes stolek: A ne, aby to kazilo náladu, naopak, tady se chovejte jako doma a uvolněněji, ne

doma. Jsme tu jen mezi sebou.

A co je tedy vlastně potřeba, aby se člověk stal členem?

Známosti, známosti, známosti, odpověděl White a zvedl sklenku.

Třeba sem jednou budete docházet taky jako člen, máme jich několik ze zahraničí.

6

Doufám, e přijde doba, kdy k nám nebudete jezdit jen na konference. Tak se na to

napijeme. Vychutnával pocit, jakoby u tím členem byl. Ostatně, nic není nemoné, White

sám říkal… To není nae hostitelka, vyloil si White patně jeho zadumaný pohled, upřený na veliký obraz nad krbem, na něm byla zobrazena nahá dívka na koni.

To je lady Godiva. Ale umění se budeme věnovat a po večeři, ne? dodal trochu

dvojsmyslně. Od velkého stolu se ozvalo diskrétně: Pánové, prosím k tabuli!

Napodobil Whita, odloil nedokouřený doutník do popelníku ani by ho zhasínal a vstal.

Zatraceně, známosti. Tak tomuhle říkám známosti, letělo mu hlavou, kdy el za Whitem k

tabuli.

Přestal se bát a pohladil nejbliího psa po hlavě.

****

Přejdeme k poslednímu bodu dnení porady, pokračoval odborný ředitel pro investice,

tentokrát ve funkci předsedy investiční komise koncernu. Poloil na konferenční stůl sloku se spisy.

Investiční program Inovace výrobního programu koncernového podniku Opteka. Myslím, e

není potřeba, abychom znovu zevrubně probírali obsah materiálu, protoe jsme to udělali na naí předposlední komisi, ne el materiál ke schválení.

Bylo to schváleno? - zeptal se jeden z účastníků porady.

Ředitel pro investice poklepal prstem pravé ruky na sloku

před sebou.

Materiál byl schválen téměř bez připomínek a je zařazen jak resortu, tak zejména nám jako

závazný úkol. Víte jistě, co to znamená. A jestli jsem řekl, e byl schválen téměř bez

připomínek, tak jediná připomínka byla k termínu realizace investice, lépe řečeno k termínům dokončení celé inovace a zahájení výroby.

Já jsem říkal u při schvalování tady, e si to malujeme moc růově, ozval se

nedisciplinovaně kdosi z přítomných.

Ředitel zvedl obočí:

Je uloeno dokončit výstavbu o rok dříve, ne jsme navrhovali. Bude to pochopitelně

znamenat zvýení úsilí v přípravě a také zkrácení vech termínů pro zahájení stavby.

7

Budeme muset nejen přepracovat síový graf výstavby, ale i přijmout celou řadu

mimořádných opatření. Jde o významné zlepení dosavadních parametrů výrobků a tím i

zvýení konkurenceschopnosti vývozu do nesocialistických států. Část výroby je určena i pro účely obrany státu. Tedy, ředitel poklepal znovu na sloku před sebou, náměstek Vlasák má zelenou. Co ty na to?

Co já na to? ozval se poněkud vzrueným hlasem inenýr Vlasák. Prohrábl si řídké, trochu

proedivělé vlasy, pak vyňal z kapsy jedno z řady propisovacích per a začal jím ermovat

před sebou, jak hovořil:

Předně není vůbec nic zajitěno. Měli jsme v plánu začít novou výrobu o rok později a u tak je řada termínů prolá. Dál, ádali jsme o příděl deviz na dovozy z kapitalistických států a o tom se vůbec nezmiňuje. Za těchto okolností je úkol nesplnitelný. Jestli je to konečně stanovisko, tak s tím půjdu za generálním ředitelem, protoe takhle jsme předem odsouzeni, jako neplniči…

Odborný ředitel ho přeruil mávnutím ruky.

Zatím jetě vůbec nebyla řeč o podmínkách pro urychlení, myslím, e je zbytečné se

rozčilovat. Mám dojem, e bude nejlepí, kdy celou věc projednáme zvlá po poradě,

abychom nezdrovali ostatní. Vzal jsem to na pořad proto, e je potřeba, aby s tím investiční komise byla seznámena a také proto, kdyby měl jetě někdo dalí připomínky. Ale zdůrazňuji, e termín nám nikdo nezmění. Jinak chci říci, e jsem od tebe očekával

konstruktivnějí přístup. Má jetě někdo něco k problému Inovace Opteka?

V protějím čele stolu zvedl ruku podsaditý mu v tmavém, podivně nesedícím obleku:

Nás se to bude pochopitelně také týkat, máme pro finální výrobek Opteky dodávat některé

komponenty, pokud se nic nezměnilo. Rozsah investic u nás není sice tak velký, ale termíny realizace teď také nebudou zřejmé vyhovovat. Je to tak?

Je to tak, soudruhu Karasi, odpověděl předseda investiční komise. Budete to muset také

urychlit, ale i vám pro to vytvoříme podmínky. Bude snad nejlepí, kdy tu s náměstkem

Vlasákem zůstane i ty. Ředitel se rozhlédl po zasedací síni.

Ostatním děkuji za účast.

Ozvalo se rachocení idlí. Účastníci porady vstávali ze svých míst.

8

Prosím pana A. P. Whita … Vlasák. Děkuji, dobře, moc práce, čím dál víc … A vy? … To jsem rád. Myslím, e by bylo vhodné, abychom se brzy setkali…Ne, já ne. Nejlíp, kdybyste vy mohl přijet k nám. Potřeboval bych od vás nějaké nabídky … Ano, dost to spěchá. … Přítí středu? To se hodí. Potvrďte mi to telexem. Budu vás čekat na letiti… Ano, i já se budu těit.

Seděli u malého stolku pro dva, poblí skleněné stěny, kterou bylo vidět letadla na

stojánkách i právě startující linky z Prahy do celého světa.

Doufám, e jste byl s návtěvou spokojen, řekl náměstek Vlasák a poloil příbor.

Spokojenost bude na obou stranách, odvětil White, utřel si ústa papírovým ubrouskem a

poloil ho na talíř.

Dvakrát whisky, řekl Vlasák číníkovi, který se sklonil, aby odnesl talíře a příbory. A účet.

Dáte si přece whisky? , otočil se ke svému společníkovi.

Ten přikývl a usmál se:

Výběrové řízení je skončeno, kontrakty podepsány. Poklepal dvěma prsty levé ruky na

diplomatku, poloenou na vedlejím křesle. Teď nezbývá nic jiného, ne je včas a v pořádku splnit.

To bych opravdu prosil, řekl Vlasák, víte, já jsem se přece jenom dost angaoval a kdyby měly být problémy …

White se zasmál a mávl rukou.

ádné starosti. Nae společnost své závazky plní přesně.

Číník přinesl mezitím objednaný nápoj. Vlasák zaplatil.

Tak na úspěný závěr!

iroké skleničky o sebe jemné udeřily.

Víte, e jsem to pil naposledy …, no tam u těch psů, řekl Vlasák, kdy dopil.

White se zasmál.

Líbilo se vám tam vůbec? Pak u jsme o tom neměli monost mluvit, byl jsem nakonec

poněkud unaven …

Unaven, uklíbl se Vlasák, já vůbec nevím, jak jsem se dostal do hotelu. A velice děkuji…

White ho přeruil mávnutím ruky.

Není zač děkovat. To je přece samozřejmé. Vy se o své hosty také dobře staráte.

Mimochodem, vae investice bude jistě předpokládat i strojírenskou, nejen technologickou

část?

Vlasák pokrčil rameny.

9

To nebudeme zajiovat my. Moná ovem …

White mávl rukou.

Vdy přijedete, ne?

Sestupovali zvolna po schodech do letitní haly. White se náhle zastavil.

Nerad bych, abyste mě patně chápal, ale jsem pověřen vám sdělit, e nae společnost

oceňuje vai iniciativu při sjednání tohoto obchodu. Pochopitelně bychom si nedovolili vám nabídnout cokoli, co by mohlo být pokládáno za úplatek. Ale teď, kdy u je vechno korektně sjednáno, podepsáno a uzavřeno vám chci oznámit, e máte u nás k dispozici pět

tisíc dolarů pro vai soukromou potřebu.

Zvednutím ruky umlčel Vlasáka, který chtěl něco namítnout a pokračoval:

Chápejte to pouze jako pozornost firmy. Naprosto diskrétní pozornost, nebo zcela běnou.

Ale… vyrazil ze sebe Vlasák, White se vak otočil a přeruil ho:

Nic u nechci slyet, nic jsem neřekl. Taková maličkost ani nestojí za řeč. Přijmete-li ji či nikoliv, to je vae osobní věc.

Vlasák el za Whitem jako omámený. V hlavě se mu roztočil kolotoč mylenek. Pět tisíc

dolarů! A vlastně za nic.

Zastavili se u vchodu do celního prostoru. White podal Vlasákovi ruku:

Tak na shledanou přítě, doufám u nás.

Na shledanou, hlesl Vlasák přikrceným hlasem.

White se jetě jednou zazubil a zmizel za celní přepákou.

****

Kapitán Javorek zvedl husté obočí a podíval se nerudně ke dveřím, v nich stál poručík

Hloek, téměř v pozoru.

Honzo, spustil kapitán dunivým hlasem, copak vám Miluka nevyřídila, e mne teď nemá

nikdo vyruovat? Mávl rukou nad stolem, pokrytým papíry.

Soudruhu kapitáne, dostal se konečné ke slovu poručík Hloek, dalí vloupačka. Zase

FABka. Tentokrát ve vilové čtvrti. Zase vylomená vloka. Jel tam Jirka Sekera. Poručík se nuceně usmál.

Tahali jsme sirku, kdo vám to půjde ohlásit, soudruhu kapitáne, a já prohrál.

Kapitán se chvíli díval na poručíka, pak vstal a otočil se k oknu.

10

Poručík zůstal stát ve dveřích.

Já se z toho zblázním, povzdechl kapitán.

Technici pojedou za chvíli, take bych se s nimi mohl svézt, kdybyste to pokládal za nutné.

Kapitán ho pozoroval zpod svratělého obočí mlčky, take poručík raději pokračoval:

Máme jenom telefonické hláení hlídkaře, kterého informoval majitel vilky. Není samosebou

vůbec jasné, e to je dalí případ ze série. Ale v domovních dveřích je vylomená vloka FAB, take to s největí pravděpodobností bude. Vloka je na dvě půlky, to je skoro charakteristické. Podle majitele, nějakého Stehlíka, chybí hotové peníze, asi tisíc pět set, perky, hodinky a fotoaparát. Vkladní kníky nevzal, i kdy je nael. Leely odhozené na podlaze.

Podívej, Honzo, přeruil ho kapitán u docela klidně, tohle si můe nechat nahrát na

magnetofon, jak je to pořád stejné. Nejezdi nikam, Jirka to zvládne sám. Já bych tě byl za chvíli stejně volal, dodal po pomlce, z toho papírování jdou na mne u mrákoty, pomůe mi s tím. A to budeme mít v kupě, zůstaneme sedět a pokusíme se u konečně něco vymyslet.

Něco chytrýho, rozumí. Ví s kolikátým hláením jsi teď právě přiel?

S třicátým osmým, odpověděl poručík okamitě.

Správně. Takhle to přece dál nejde. Lítáme jako blázni a chlápek si dál klidně láme zámky, jako by se nic nedělo. Za třináct měsíců třicet sedm, moná třicet osm vloupání, to je hrůza!

Musí tady přece být u něco, z čeho se dá vyjít. Ten chlap není neviditelný a je z masa a

krve.

Nebo enská, dodal Hloek, máme rovnoprávnost.

Pf, prskl pohrdavé kapitán. Rád bych viděl enskou, která dokáe zlomit něco silnějího, ne jehlu v icím stroji.

No třeba ta poslední manelka Karla IV. Ta lámala podkovy. A meče.

Kapitán sklonil hlavu a najeil obočí.

Nedělej si srandu. Na, tady uka, experte! Má na to koly!

Shrnul popsanou hromadu papírů před poručíka.

Hloek srovnal listiny a postupně přelétával jednotlivé papíry očima. Na kapitánův svérázný rukopis si za ty dva roky u zvykl natolik, e mu jeho lutění nedělalo potíe.

To je přece kompletní seznam, řekl, kdy obrátil poslední list.

Kompletní, zabručel posupně kapitán, předně není kompletní, protoe tam chybí to tvoje

dnení hláení a za druhé není kompletní, protoe tam chybí jméno pachatele.

11

Za třetí není kompletní, protoe tam jetě nejsou uvedena vechna opatření, která jsme

udělali v jednotlivých případech i veobecně.

Kapitán se opřel do opěradla, a dřevěné křeslo zasténalo.

Podívej, není nakonec důleité, jak krásně bude to hláení nastylízované, protoe tomu

pořád chybí ten bod dvě. Proto nás taky za to hláení nikdo nepochválí. Probereme si raději, co vlastně víme. Trvá to třináct měsíců, zvedl palec levé ruky.

Jde o vloupání do objektů, téměř výlučné zajitěných zámky s vlokou FAB.

Pravou rukou stiskl ukazováček levé ruky.

Způsob proniknutí přes zámek stereotypní. Odroubovaný kryt vloky a vloka rozlomena

páčidlem.

Zvedl prostředník.

\

Ovem, dodal, mechanoskopická zjitění ukazují, e ani v jednom případě, kdy byla moná

prověrka, nebylo pouito stejného páčidla. Není zrovna moc pravděpodobné, e by pouíval

tolik sad páčidel. Proto jsme také zpočátku uvaovali o více pachatelích. Povzdechl si.

Objekty vloupání, pokračoval a zvedl prsteník.

Vlastně to můeme vynechat, protoe v tom není ádný systém. Byty, vilky, sklady, domky,

obchodní dům, dvě benzínová čerpadla, gará, hotel, dvě restaurace a bůhvíco jetě.

Sklonil prsteník, aby ho vzápětí znovu zvedl:

Co krade. Peníze a zas peníze, perky, hodinky, fotoaparáty, tranzistoráky, magnetofony,

drobné staroitnosti. Ale také chlast, cigarety, čokoládu, kompoty a bonboniéry. Jo, taky

boty, jednou.

Co nekrade.

Kapitán zvedl malíček a drel ho palcem a ukazovákem pravé ruky, zatímco pokračoval ve

vypočítávání:

Nic, s čím by mohly být potíe. Vkladní kníky. Umělecké předměty. Obrazy, vázy, plastiky.

Prádlo, peřiny, zařízení, nic, co nemůe odnést v aktovce.

Javorek se odmlčel.

Co s tím dělá? , zvedl pak palec pravé ruky.

S penězma je to jednoduchý. Ale z ukradených věcí se dosud nepodařilo nikde nic zachytit.

Přece si to, krucipísek, necpe pod podhlavník a nespí na tom, to nedává ádný smysl.

Kapitán sevřel nataené prsty a bouchl pěstí do stolu.

Tohle je ale dobrá metoda, ozval se poručík, který si patrné body, které kapitán vypočítával, poznamenával na rub jednoho z popsaných listů.

12

Zvedl hlavu.

My jsme na to doteď li vlastně analyticky, plány vyetřování jsme dělali ke kadému případu zvlá a pod jednu střechu jsme to dávali vlastně jen obecně, protoe pár skutečností bylo podobných. Poručík se nadechl. Chce to udělat syntetický plán, vytáhnout vechny společné charakteristiky z jednotlivých případů a vyhodnotit je. Tak, jak jste to teď

vypočítával, soudruhu kapitáne, jene podrobněji, z materiálů. Ono těch věcí bude daleko

víc. Třeba stopy. Nikdy nikde ádné prstíčky, vechno v rukavicích. Ale pokud se po nich

naly otisky, nebyly nikdy stejné. Zlomky stop po obuvi. Toté. Pokud si pamatuju, ve dvou případech byli majitelé bytů v době vloupání doma, jednou spali, jednou se dokonce dívali ve vedlejí místnosti na televizi a na nic nepřili. Zaukal prstem na papír. Čas vloupání.

Prakticky kadou denní i noční dobu. Je ten člověk vůbec zaměstnán? Jestli ano, musí mít

nějakou pracovní dobu. Dejme se do toho z téhle strany, já myslím, e kdy nic jiného, tak alepoň můeme odhadnout, co je to zač, nebo co to můe být zač … Proveďte, soudruhu poručíku, přeruil Hloka kapitán. Jak? , zakoktal Hloek, zabraný jetě do vypočítávání

předností syntetické metody plánování vyetřování. Tak, jak jsi to říkal. Stáhni si od Jirky, Bohouka a Pavla vechny materiály a pus se do toho. Udělej z toho třeba tabulku, jestli myslí, e to bude lepí. Udělej prostě přesně to, co jsi navrhoval. Na psacím stole zabzučel telefon.Slyím. Ano, já. Tak mluv… Dobře, vypadá to na naeho fantóma, to jsem si myslel.

Ne, na techniky nečekej, nech je tam dělat jejich práci, jenom to sepi … Ne, mně ne, dej to rovnou Honzovi… Ano, bude to potřebovat na syntetickej plán… Jo, konec.

Kapitán zavěsil.

Dvě otázky, soudruhu kapitáne, ozval se Hloek.

Za prvé, můu si nechat ten papír s poznámkama? , mávl po obou stranách popsaným

listem, a za druhé, jaký mám termín na ten přehled?

Tak zaprvé, ten papír nechá tady, protoe na druhé straně je část mého hláení, které

musím dopsat a za druhý, termín je včera.

Uklíbl se na Hloka, který u vstal od stolu.

13

Samosebou si to můe opsat, pokud to potřebuje, ale sám jsi říkal, e to neni zdaleka

vechno. A pokud jde o ten termín, tak opravdu honem, ale zas to neuspěchej tak, abys

něco vynechal. Jak s tím bude hotov, tak mi to dej, podívám se na to a pak se nad tím

sejdeme vichni.

****

Zarostlý, dlouhovlasý mladík něco přes dvacet let, v umatěných montérkách a na rameni

roztreném svetru postavil obě piva, která nesl v levé ruce, na bufetový stolek. Pak tam

opatrně poloil i talířek s párkem, hořčicí a třemi rohlíky.

Jeho protějek, stejně starý dlouhán v teniskách, odřených texaskách a podomácku

ozdobeném tričku uchopil jeden z půllitrů a zhluboka se napil.

A mně jsi nevzal? , kývl hlavou směrem k talířku, kdy si hřbetem ruky utřel knír.

Neví za co? zeptal se vlasatec plnými ústy.

Dals mně snad něco?

Vlasatec se uklíbl.

Momentálně jsem černej. Ale neboj, von přijde.

Rozhlédl se po zakouřeném výčepu, plném lidí, hluku,překřikování, smíchu, cinkotu sklenic.

No a? Von ti snad etě něco dluí?

Se blbej nebo co, uráel se jeho protějek. U jsem ti přece povídal, heleď, ukázal na zbrusu nové primky na levém zápěstí. Dluil mi půl kila, ejo. Tak jsem tady na něj trochu vyjel a ne jsem vypil dvě piva, tak byl zpátky s těmadle píďatama. Za půl kila, chápe? Ten hoch toho musí mít někde bednu!

A jak si to vlastně představuje? Ty za ním pude a řekne mu, e za těch půl kila chce

etě jedny hodinky?

Vole. Řeknu mu, e mám odbyt. A hned. Jak pro to pude, tak ho míznem a vybereme mu

mladý z hnízda.

Tak chytrej je asi taky.

Bylo by lepčí si ho někde za větrem vypučit a naučit ho zpívat.

Sepnul krátké, silné, roubíkům podobné prsty s ulámanými nehty a prolomil je.

Protějek zatřásl pochybovačně hlavou.

Dyk mě zná. To by nemuselo dobře dopadnout.

Ale mě nezná. Stačí, kdy mně ho ukáe!

Druhý se uchechtl.

14

Ale já tě znám, Korbič. To bych jakivo nic neuviděl, kdyby sis to vzal na starost sám. A

myslí, e by tě potom nepoznal? Kdepak, necháme to, jak to je.

Zvedl prázdný půllitr.

Na, skoč tam jetě pro dvě.

Mladík v montérkách mrzutě zacinkal několika drobnými v kapse, neochotně vzal obě

sklenice a oural se k pultu.

Kdy se vrátil se dvěma pivy, svého společníka u u bufetového stolku nenael. Postavil

půllitry a začal se rozhlíet.

Spatřil ho a po chvilce. Stál u stolu poblí dveří, u kterého seděl sluně vypadající

mládenec asi jejich věku, nebo snad trochu starí, v tesilkách, saku a černém roláku. S

delími, ale holičem nepochybně upravenými vlasy. Zatímco večeřel zdejí obligátní gulá a zapíjel ho pivem, hučel mu dřívějí Korbičův společník stále něco do ucha. Nezdálo se, e by na to večeřící nějak zvlá reagoval.

To je v háji, říkal si Korbič, to je v háji, toho čápka vodněkud znám.

****

Kontrolní den stavby se blíil k závěru. Kolem konferenčního stolu, pokrytého fascikly,

deskami se smlouvami, anony, grafy a prázdnými álky od kávy sedělo v sedačce na dva

tucty zástupců investora, projektanta, dodavatelů a také nadřízených orgánů a sloek.

Nervózní ovzduí počátku kontrolního dne bylo v jeho průběhu vystřídáno bojovným úsilím

jednotlivých partnerů zabezpečit svým podnikům optimální podmínky pro splnění úkolů.

Atmosféra pak pozvolna vyústila do klidnějího klima tak, jak se nacházela oboustranně

přijatelná uspokojivá řeení.

Zápis diktoval investiční náměstek Vlasák a do jeho hlasu se mísil klapot psacího stroje.

Stavební připravenost pro montá první stavby technologie bude v souladu s termíny

síového grafu v září tohoto roku.

Vlasák mávl rukou k sekretářce.

Teď nepite. Obrátil se k zástupci stavební organizace: My to pochopitelně od tebe

potřebujeme o měsíc dřív, protoe dodávky technologie ze zahraničí přijdou u v červnu a

červenci. Chceme ty mainy, které jsou sice drahé, ale mají vynikající parametry, dostat do provozu co nejdřív. V zápise tedy necháme reimový termín, ale spoléhám na to, co jsme dneska projednali.

15

Já u jsem nae předpoklady řekl, ozval se stavbař, ale rozhodující budou rozvody kabelů a to nemůeme ovlivnit, My to prověříme, ozval se na druhé straně stolu starí vousatý mu v koili, se sakem

pověeným přes opěradlo idle. Jsem přesvědčen, jestli nám koncern píchne v intervencích

s dodávkami kabelů, e to stihneme. Jakmile budou věci jasné, obrátím se na vás a řeili

bychom to formou společného závazku.

Take v pořádku, uzavřel Vlasák a obrátil se znovu k sekretářce:

Doklepněte tam dnení datum a vichni to podepíí.

V čele stolu se zvedl odborný ředitel koncernu pro investice doktor Karásek:

Jenom stručně uzavřu dnení jednání. Přístup vech partnerů bez výjimky, a u jde o

projektanty nebo dodavatele stavby i technologie je takový, jaký se u závazného úkolu

státního plánu předpokládá. Stavba sama, i kdy jsou v některých jednotlivostech problémy, jede v souladu s reimovými termíny a dokonce je předpoklad u první stavby zkrátit termín uvedení do provozu o měsíc. Zato bych chtěl zvlá poděkovat iniciativě náměstka Vlasáka.

Děkuju i vám vem ostatním a přeju, aby elán a tempo vydrely v neztenčené míře a do

konečného předání stavby …

Musím konstatovat, soudruhu náměstku, e jsem byl průběhem kontrolního dne příjemně

překvapen, řekl doktor Karásek inenýru Vlasákovi, kdy před budovou Opteky nastupoval

do sluebního auta, je ho mělo odvézt zpátky do Prahy. Je vidět, e to má v ruce. Taky to tak zhodnotím generálnímu řediteli. Pokud se opravdu podaří zkrátit termín první stavby, bude to tvoje zásluha. A bude taky patřičně oceněna, to mi věř.

Vlasák stál na schodech budovy a díval se za odjídějící estsettřináctkou, dokud nezmizela.

Potom se otočil a s pokleslými rameny stoupal pomalu do budovy.

****

V prostorné kanceláři kapitána Javorka se tentokrát seli vichni, celá skupina. Nadporučík

Sekera, poručík Dvořák, nadporučík Polák a poručík Hloek.

Seděli zatím tie, jako vdy před začátkem porady, kdy se otevřely dveře a do místnosti

vela pohledná příslunice s velkým, dřevěným podnosem, plným álků kávy.

16

Pod paí drela dost neikovně sloku s nějakými papíry, která hrozila co nejdříve upadnout.

Hloek k ní přiskočil a snail se jí neobratně pomoci tím, e jí začal papíry z podpaí

vytahovat, co se mu sice nakonec povedlo, ale málem přitom rozlil kávu na podnose.

No, no, káral Javorek, vy dva, jak se dostanete k sobě, tak vdycky uděláte nějaký zmatek.

Zavři raději dveře, obrátil se na Hloka.

Já přece nemám tolik rukou, omlouvala se trochu zrudlá příslunice, ale Javorek u myslel

na něco jiného:

Teď mi sem nedávejte ádný hovor a nikoho sem nepoutějte, ano, Miluko? Máme poradu,

tak a je klid.

Hloek mezitím rozdal kadému z přítomných jednu kopii zprávy z desek.

Tak soudruzi, začal kapitán, kdy sekretářka odela. Seli jsme se nad materiálem, který zpracoval poručík Hloek ze vech spisů známých případů FAB. Není toho málo, uklíbl se a oklepl popel do popelníku, jenom osmatřicet spisů a pochopitelně právě tolik vloupání.

Kromě technických detailů, které se místy lií, ukazuje vechno na stejného pachatele nebo stejné pachatele. Poručík Hloek se pokusil zobecnit některé poznatky ze vech případů, abychom dostali alespoň hypotetický obraz toho člověka. Jsme tady teď proto, abychom k

jeho práci provedli oponenturu. Obrátil se na Hloka: Tak spus.

Poručík postavil álek s kávou před sebe na stůl, prohrábl si vlasy a trochu nejistě začal: Já myslím, e není třeba, abych četl ten návrh, ukázal na svazeček papírů před sebou.

Kadý z přítomných u ostatně listoval ve svém exempláři.

Snail jsem se vybrat podle několika předem stanovených kritérií ze vech případů znaky,

které jsou buď shodné, nebo jsou sice odliné, ale mají nějakou vypovídací schopnost

o pachateli. Těch kritérií je jenom několik, mohlo by jich být pochopitelně daleko víc, ale procházet s kadým vech osmatřiceti spisů, zabere spoustu času. Soustředil jsem se proto na způsob vloupání, předměty zájmu pachatele, charakteristické stopy, které pachatel na

místě zanechal, na čas a místo vloupání. Tohle vechno je ve zprávě, poručík mávl rukou

nad papírem, i s vyčíslením četnosti, take to snad není potřeba opakovat.

Podíval se na kapitána, který jen přikývl a lovil ve zmačkané krabičce dalí cigaretu.

17

Ta první tři kritéria, jak jsem je jmenoval, tedy způsob, předmět zájmu a stopy, jsou ve vech případech shodná, mají stejné výsledky. Ale i ta dvě poslední, čas a místo, mají svou vypovídací schopnost, i kdy tady jsou větí rozdíly.

Poručík se napil kávy, podíval se do álku, jestli tam jetě něco nezbylo a vrátil jej zpátky na talířek.

Způsob vloupání, vylomená vloka zámku FAB. Prakticky ve vech případech, dokonce i

tam, kde vloupání do objektu bylo provedeno vysazením dveří z pantů, nebo odesklením

hlavních dveří. Tam dolo ke zlomení FABek na dalích dveřích uvnitř objektu. Způsob

vylomení je charakteristický

I kdy je mechanoskopicky potvrzeno, e bylo pouito přinejmením řady různých páčidel,

pokud vůbec některé bylo pouito dvakrát, protoe pro to důkazy nejsou. Pro charakteristiku pachatele je důleité, e při tomto způsobu zlomení vloky je zapotřebí značné fyzické síly.

Poručík se nadechl.

Ale tohle vechno přece dávno víme, vyuil pauzy poručík Dvořák a sklapl papíry před

sebou, to nám neříká nic nového.

Počkej, přeruil ho kapitán, to je jasný, e ze známého materiálu se nedoví nová fakta, ale můe se dovědět nové souvislosti. Ostatně, bude mít příleitost vyjádřit názor. Teď nech Honzu, má slovo.

Budu stručný, sliboval Hloek a mechanicky zalistoval ve svém průklepu zprávy.

Předmět zájmu. Také nic nového, podíval se na poručíka Dvořáka.

Peníze, lihoviny, cigarety. Výjimečně nějaká staroitnost. To byly ty bambitky ve vile u

Nováků, zapalovač ve tvaru pistole v kanceláři ZV ROH pekáren, dvakrát boty, magnetofony,

tranzistoráky, hodinky, zlato, biuterie, dokonce laciná. Zásadně ne spořitelní kníky, obrazy, peřiny. Souhrnem: vechno, co se dá snadno odnést.

Za třetí, stopy. Kromě charakteristického způsobu rozlomení zámku, stop minimálně.

Zásadně pouívá rukavice. Dvakrát se podařilo zajistit částečné otisky obuvi, ale pokadé

jiné. Na místě vloupání nedělá zbytečný nepořádek, ádný vandalismus. Dokonce odesklené

tabule vstupních dveří opatrně poloil vedle u zdi, tak, aby se nerozbily.

Poručík se znovu ádostivě podíval na dno álku, kde ale zbyla jen sedlina kávy.

Čas jsem vzal jenom jako průběh dne, protoe z dat vloupáni se nedá sestavit ádná

charakteristika.

18

Tři vloupání v jednom dni, čtrnáct dnů nic, pak dvě v jednom týdnu. Naprosto nepravidelně.

Ani čas v průběhu dne nemá pravidla. Nejvíc vloupání , pokud se dal stanovit přesný čas,

bylo mezi třináctou a estnáctou hodinou, celkem patnáct, ale jinak prakticky ve vech

časech. Dopoledne, ráno, večer i v noci.

A nakonec místa. To jsme hodnotili u předtím. Převáně na uzemí města a okresu, přesně

40 % město, 29 % zbytek okresu, 31 % ve dvou sousedních okresech, v poměru 2:1.

Nadporučík Sekera se zasmál:

Nemůe se obejít bez těch procent?

Hloek málem upadl do rozpaků.

No dobře, z třiceti osmi případů patnáct tady, jedenáct v okrese, ale mimo město osm a čtyři u sousedů. Ale to není podstatné.

Dobře, vmísil se do diskuse kapitán Javorek, ale teď bys nám měl říct, na co z toho

sestavení usuzuje.

Ono je to tady taky, řekl poručík Hloek.

Jenome to u nejsou fakta, ale jenom hypotézy z těch fakt.

Z toho, co jsem uvedl, vyplývá podle mne následující: pachatel je mladý, nebo nejvý

středního věku, silný, atletický, řekl bych spí mladý, protoe tomu nasvědčuje výběr kořisti.

Nezná hodnotu věcí, ponechává na místě cennosti, které by někdy mohl odnést snáz, ne co

bere. e je to spí věkově mladí pachatel, pro to by svědčily i ty různé bambitky. Kouří

cigarety, rád se napije. Obuv má velikost 43. Je zřejmě tady odtud, z města, zná dobře

prostředí. Má pevné nervy, dokáe se pohybovat v cizím bytě i za přítomnosti majitele.

Protoe se větina jeho akcí odehrává tady, nemá asi svůj dopravní prostředek. Buď není

vůbec zaměstnán, nebo je to směnař. Na druhé straně mně k tomu mládí nehraje zkuenost

a protřelost. e má mít rukavice, to si dneska přečte v kadé kliftonce, ale pouívání

pokadé jiného nářadí, páčidel, různých rukavic … jo, na to jsem zapomněl, ale je to tam, ukázal na spisek na stole, to je přece neobvyklé.

Z uloupených předmětů se nám nepodařilo nic zachytit. Skladuje to, nebo má spolehlivý

kanál? A jetě něco. Říkal jsem, e nikdy nedělá nepořádek. Moná, e sám vypadá

spořádané, nevím …

Jetě jsi zapomněl, e měří est stop a tři palce, neudrel se zase Dvořák a obrátil se k Javorkovi:

21

Já myslím, soudruhu kapitáne, e tohle je na nic. To u vechno dávno víme a nic nám to

nepomohlo …

Tak proč jsi nepřiel ty s předpokladem, e je to mladý pachatel, kterej bydlí tady, v tomhle městě, kterej bulačí nebo ichtuje nebo snad obojí atakdále atakdále? , usadil Javorek Dvořáka.

Já si naopak myslím, soudruzi, pokračoval, kdy u si vzal slovo, e to nebyla jenom

opakovací lekce, ale e jsme si přece jenom něco nového objasnili. Nejsem přítelem

nějakých vykonstruovaných závěrů, ale myslím, e na tom, co tu Honza řekl moc

vykonstruovaného není. Měli bychom z toho vyjít alespoň do doby, ne zjistíme něco

konkrétnějího. Má k tomu někdo něco?

Nadporučík Sekera zdvihl ruku:

Bylo by dobře, vytáhnout si z podniků přehled bulačů a absentérů v mladí věkové skupině

za poslední rok. Třeba nás přitom něco trkne.

Dobrý, hodnotil Javorek a udělal si poznámku na papír před sebou.

Dál?

Jestli je to mladík a zdejí, tak ho musí fůra jeho vrstevníků znát, řekl nadporučík Polák.

Co tvoje agentura, nic? , obrátil se na poručíka Dvořáka.

Trochu kulatějí poručík Dvořák si napřed přejel dlaní mírně rozcuchané, edivějící vlasy.

Zavrtěl hlavou.

Nic. Ale jestli je to opravdu takovej zajíc, jak myslí Honza, tak to se budu muset obrátit jinam.

Jene kam, ejo. Take, soudruzi, slyeli jste, co bylo ke slyení, uzavřel kapitán Javorek.

Myslím, e je nezbytné udělat plán vyetřování ve dvou stupních.Ke kadému jednotlivému

případu je plán zpracován.

A neplní se. Musíme tedy teď udělat vyí stupeň plánu, syntetický, souhrnný.

Kapitán se zamyslel.

Ale ten nebudeme dělat teď, tady, rozhodl. Vichni máte materiál, vichni víte, co a jak.

Take mi kadý z vás předloí dneska do večera svou variantu plánu. Jasný?

****

Odpolední slunce hřálo v tuto roční dobu velice příjemně. Inenýr Vlasák leel na terase

hotelového pokoje ve dvacátém estém poschodí na měkce poltářovaném lehátku, jen v

kratičkých spodkách plavkového střihu.

22

um runé londýnské třídy hluboko dole překrývala tichá hudba z tranzistorového rádia,

které si dopoledne koupil. Na dosah ruky, na nízkém stolečku z chromovaných trubek a skla, stála hranatá hnědá láhev s nápisem Ballantines”.

Ujde to, chlapče, pochválil si sám sebe nahlas.

Jsou tu u třetí den a nemohou si stěovat. Dodavatel se stará opravdu vzorně. A nejen to; termíny první dodávky jsou včas splněny a ve výborné kvalitě, za to můe doma čekat jenom pochvalu.

koda, e to vechno nemá v rukou sám, mohlo by to být jetě lepí. Ale nejde to. Ostatně

bez Soukupa a Karase by to nelo tak hladce a jednoznačně.

Pepek Karas. Velká Huba, tak mu říkají ostatní investičáci na koncernu. Postavou malý,

zavalitý, a si oblékne cokoli, vdycky vypadá neupraveně, ádný playboy. Ale ukecá

kdekoho. Kdy dostane příleitost, dokáe to jaksepatří rozjet. Hraje si na silnou osobnost, ale je potřeba vědět, kam poloit prst, aby změkl.

Vlasák se usmál. Karas je mejdil, který seene vechno a proto má také spoustu známých

a dobrých přátel na vech úrovních.

Troufl si ho zavázat” a kdy se náhodou dověděl o té jeho praské lásce. A vylo to. Musí ho ta kočka stát dost peněz.

To si dám líbit, reagoval na pět set bonů, které Vlasák Karasovi podstrčil jako dárek pro přítelkyni”. Tuím, e to není z tvý kapsy, náměstku. Ví, e investice v Optostroji mám na starosti já, a já zas vím, e od někoho to dovézt musíme. Take jestli to je jako závazek, bude pochopení na mé straně.

A byla ruka v rukávě. Potřebná ruka, protoe podnik, ve kterém byl Karas vedoucím

investičního odboru je výhradním dodavatelem strojírenských komponentů pro Opteku a v

rozvoji se podílí na inovaci jejího programu.

S doktorem Jiřím Soukupem z investičního odboru koncernu to lo jetě snadněji. Znali se

u léta, byli skoro stejně staří a z minula je spojovalo několik příleitostí, kdy ruka ruku myla”.

Je ti ale jasné, e poslední slovo při výběru nabídek má stejně podnik zahraničního

obchodu? , řekl doktor Soukup, kdy mu Vlasák opatrně naznačil u skleničky vína v bistru,

nedaleko Soukupova pracovitě, e by měl zájem na určitém dodavateli.

Je mi jasné, e je třeba, abychom tam spolu zajeli a e ti to budu muset předvést na místě, navrhl Vlasák. Pak u to s pézetkou ukočíruje z úrovně koncernu.

23

Kromě toho myslím, e kdy bude mít přehled o cenových relacích ostatních firem, dá se

zařídit, aby právě tahle byla atraktivní. Bud cenově, nebo technicky. Pokud vím, nebyl jsi dlouho venku, ukl záměrně na citlivé místo.

O tom by se dalo uvaovat, - řekl zvolna Soukup. Ale co kdy bude mít Karas jiný tip?

To ponech na mně. Vezmeme ho s sebou. Dokáou ti to u vás vybavit do čtrnácti dnů?

Ale Oto, zač mě má? Do čtrnácti dnů od chvíle, kdy dostanu dálnopis, ve kterým si tvůj

starej vyádá moji účast.

Vlasák si zapálil cigaretu a napil se.

Kdesi vysoko v temně modré obloze se ozval zvuk motorů velkého dopravního letadla.

Představil si, e za dva dny v něm bude zase sedět. V pohodlném křesle, uličkou bude

procházet letuka se servírovacím boxem na občerstvení… Blaeně se protáhl. U se začal

těit domů. Letitě, přistavené auto …

Mimoděk se zamračil.

Hamák, jeho řidič Hamák. V poslední době se mu ten frajer přestává líbit. Moc si o sobě

myslí, od té doby, co vozí výlučně jeho, Vlasáka, a co si ho vzal s sebou ke Karasovi na

podnikovou chatu.

Ty jeho významné úklebky, ta bezostyná ádost o zvýení platu. Bude jistějí se ho včas

zbavit…

Na dveře hotelového pokoje dopadly tři hromové rány namísto zaklepání. Vzápětí se

rozletěly a objevil se Karas a za ním Soukup.

Máme pro tebe s doktůrkem prima zlepovák. Karas zapadl do jednoho z obou měkkých

křesel.

Nejde o to, abys nám ho schvaloval, ten u je schválenej. Ale ty by ses měl postarat o jeho realizaci. Nejdřív nám ale nalej, ty si dřepni semhle, ukázal doktorovi Soukupovi, který zatím stále jetě stál ve dveřích, a ty, ukázal prstem na Vlasáka, si můe sednout na postel, jsi tu doma.

Vlasák mlčky doel na terasu pro láhev, z vitríny nad konferenčním stolkem vzal tři sklenice, do kadé nalil po dvou centimetrech obsahu a beze slova se posadil na lůko.

No, řekl Karas a zvedl sklenku proti světlu, nějak s tím vizourem etří.

Nečekal na nikoho a vypil naráz.

Spus, obrátil se na Soukupa.

V podstatě jde o to, začal doktor Soukup sebejistým hlasem a tahal při tom kentku z

krabičky, e objemy, které tu realizujeme, jsou velice solidní. Vak jsme se kolem toho taky nahonili.

24

Jene nae osobní ohodnocení není právě v relaci.

Jak to myslí, ozval se opatrně Vlasák.

To je právě ten zlepovák, vpadl Karas.

Podívej, Oto, pokračoval tie Soukup, co kdyby například z kadého realizovaného objemu

kápla mení provize, určité procento, které by se rozdělilo rovným dílem na nás tři? Co ty na to?

Neblázni! Vy si snad myslíte, e sundají nějaké procento ze zisku jenom pro nae krásný

oči? A i kdyby můe se to provalit a dovedete si představit, co by z toho bylo!

Počkej, Oto. Ví, e ceny pro následující kontrakt mám u v aktovce, i kdy se o nich bude oficiálně jednat a přítí týden u nás. A já vím docela dobře, e tyhle ceny jetě nějaké malé procento snesou, uklíbl se Karas a sám si znovu nalil.

Ty teda myslí … - nedokončil Vlasák mylenku.

My myslíme, řekl důrazně Soukup.

Nehledě na to, přidal se Karas, e pro ně to nebude nic překvapujícího, s provizema

pracujou pořád a tahle přece nepůjde z jejich kapsy. Jde jenom o to, abys to s Whitem

projednal. Zná se s ním nejlíp. A nezapomeň mu připomenout, e to je výhodný i pro něj.

****

Vá návrh je velice pozoruhodný, řekl White, jak se Vlasákovi zdálo, trochu opatrně.

Nebudete se na mne zlobit, kdy se k němu vrátím později? Zatím bych vás velice rád

seznámil s panem Greyem, čelným představitelem koncernu, se kterým má nae společnost

úzké styky. Pozval nás na večeři.

Vzal Vlasáka důvěrně pod paí a vedl ho poloprázdnou restaurací do malé, přepychově

zařízené klubovny, ve které bylo prostřeno pro tři osoby.

U kuřáckého stolku seděl v klubovce starí hubený mu s téměř bílými, hustými vlasy. Na

kořeni nosu mu seděly tlusté brýle s tmavou obroučkou.

White k němu popoel a mírně se uklonil. Mu vstal, sňal brýle a vztyčil se ve svých dobře stodevadesáti centimetrech výky.

Pan inenýr Vlasák z Československa, pane Grey, eptal White.

Večeře proběhla zcela podle společenských konvencí a pan Grey při ní zůstal velmi

nemluvný.

25

Kdy se pak přesunuli zpět ke kuřáckému stolku, zapálil si Grey doutník, ani se obtěoval nabídnout svým společníkům.

Slyel jsem, e jste dobrým obchodním partnerem společnosti, kterou reprezentuje pan

White, začal, a kdy se mu doutník dobře rozhořel.

Vlasák chtěl něco podotknout, ale Grey mávl rukou.

Nejsem přítelem dlouhých řečí a proto půjdu hned k věci. Pane inenýre, vím, e se vae

firma zabývá i výrobou pro zbrojní průmysl.

Vlasákovi zatrnulo. U otevíral ústa, ale Grey ho pohybem ruky znovu umlčel.

Mám na mysli optický zaměřovač pro tankové kanóny. Ano, dodal po odmlce, kdy

fouknutím na hořící konec doutníku dosáhl pravidelného okraje ohořívání, zdá se, e jste

dospěli k určitému zlepení, které nepovaujeme za nevýznamné a které bychom rádi

koupili. Můete mi říct cenu hned, anebo si to nejdřív rozmyslíte?

Vlasák polkl na sucho. Chvíli vůbec nevěděl, jak reagovat.

Ale to přece nemohu, dostal ze sebe konečně. To by byla pioná!

Grey mávl doutníkem ve vzduchu.

Pane inenýre, mluvte váně. Tohle není argument. Ptal jsem se jenom, jestli mi můete říci cenu hned, nebo a si to promyslíte.

Nemám představu… Jak bych vám ty údaje mohl poskytnout, kličkoval Vlasák.

Stejným způsobem, jakým jste nám při první návtěvě v klubu poskytl informace, e něco

takového existuje, usmál se poprvé za celou dobu Grey. Nai odborníci to vyhodnotili z

technických podkladů pro nabídku společnosti pana Whita.

V následujících podkladech dáte prostě o něco víc podrobností, jakých, to vám pan White

sdělí. Pokud jde o cenu, nemusíte být skromný, ale nepřeeňte to. Jinak bych vám rád sdělil, e máme zájem o schopné odborníky, jako jste vy. K trvalému angaování, pochopitelně tady u nás. A s velkou perspektivou. Jene to ve záleí na vás. A nám obstaráte a prodáte to zlepení, máte dveře otevřeny dokořán.

V případě, e se dohodneme, akceptujeme pochopitelně i vai nabídku, kterou jste mi udělal na počátku včera, slyel Vlasák Whita.

Grey zvedl obočí.

To je čistě komerční záleitost, vysvětlil mu White.

26

****

Poručík Dvořák byl ze skupiny kapitána Javorka nejstarí, byl dokonce starí ne kapitán a

blíila se mu padesátka.

Pomení, zavalitějí brunet s proedivělou, trochu rozházenou pěinkou nad vrásčitým

čelem a hluboko posazenýma, hnědýma očima. Slouil víc ne čtvrtstoletí. Začínal u SNB

jako pochůzkář a slouil v hlídkové slubě i později. Byl spolehlivý, pečlivý a mezi vemi kolegy oblíbený. Jediné, v čem si nedal říci, byla otázka zvyování odborné kvalifikace studiem.

Léta la a Dvořák bez závisti pozoroval, jak ho mladí předstihují v sluebním postupu.

Před lety se potkali s Javorkem, tehdy nadporučíkem a výsledkem bylo, e ho Javorek

přetáhl k sobě. Získal velmi zdatného pracovníka, perfektního praktika se spoustou

nezbytných znalostí a známostí, které jsou v téhle profesi k nezaplacení. Ale také zdědil

problém, jak Dvořáka donutit k vytvoření nezbytných předpokladů pro zaslouený postup.

Dvořák na domlouvání jen odmítavě mával rukou, e teď zrovna nemá čas”, Avak nosil

výsledky. Na jejich základě Javorek a hlavně náčelník, major Krátký, přece jen docílili s

uplatněním vech moných výjimek, e byl Dvořák před lety povýen na podporučíka a

později na poručíka. Obojí přijal s potěením, které na sobě nedal znát. Slouil stále stejně dobře a obětavě. Dnes to byl sluebně daleko nejstarí poručík nejen v Javorkově skupině, ale na celé okresní správě, a vůbec si z toho nedělal hlavu.

Ráno si jako obvykle vybalil z odřené aktovky svačinu, kterou mu kadý den u pětadvacet

let připravovala maminka”, jak říkal manelce a s chutí se zakousl do dvou tence ukrojených chlebů, namazaných máslem.

Na stole před ním stál mohutný porcelánový álek, plný horkého, tmavého čaje.

Včera si celý večer lámal hlavu tím, jestli má vůbec cenu si těma Hlokovýma

vymylenostma” komplikovat ivot. I kdy nerad, přece si přiznal, e na tom můe něco být.

Jinak ovem v těch papírech nenael vůbec nic, co by u předtím nevěděl a nezařadil.

Jenom si uvědomil, jak to vypadá samozřejmě, kdy je to napsané na papíře pod sebou.

Teď uvaoval, kde začít s ověřováním Hlokových teorií v praxi. Znal svoje okresní město

výborně. Nemělo ádné velkoměstské podsvětí”, ale pár známých firem se tu nalo, jako vude.

27

Jene ty u si vechny prověřil několikrát, jak případy narůstaly. Nevyskytoval se mezi nimi ádný mladík. Těch pár chuligánů se zmůe nanejvý na nějakou výtrnost v hospodě, nebo oberou malého kluka o dvacetikorunu, aby měli na pivo …

Z úvah ho vyruil telefon.

Zvedl sluchátko.

Slyím … Ano, u aparátu. Nazdar Karle. Co nového na eleznici? … No, to jsem zvědav …

Hodinky, váně? Nové primky? Kolik?

Dvořák vstal ze idle a posadil se bokem na psací stůl.

To mě opravdu zajímá. A kde je teď? .. .U tebe? Tak si ho tam nech, já za chvíli přijedu.

Čest!

Poručík poloil telefon a vstal. Zbytek chleba zastrčil do kapsy saka, dopil jedním hltem čaj a vyel na chodbu.

Zamířil ke kanceláři kapitána Javorka.

****

Jmenujete se Jan Svoboda, narozený 23.5.1959 v Týnci, atakdále atakdále, svobodný, jak

jsem slyel, zvedl poručík Dvořák oči od papíru ve stroji, na kterém před chvilkou čtené

údaje vlastnoručně naklepal. Pohlédl přes stůl na zamračeného, dlouhovlasého, ramenatého

mladíka, navlečeného do pinavých montérek, pod kterými měl svetr, kdysi snad hnědý.

Bydlíte na svobodárně ČSD tady na nádraí, pokračoval Dvořák znovu ve čtení, aby vzápětí

pustil papír, který si přidroval rukou a opřel se pohodlně do opěradla idle a mluvil dál bez jakékoli změny tónu hlasu.

A chcete mně namluvit, e jste těch est nových náramkových hodinek značky Prim získal

darem od neznámého člověka na třetím nástupiti.

Zadíval se znovu na vlasatce, který nepřeruil posupné mlčení. Poručík Dvořák přeruil ticho bouchnutím do stolku.

Tak jestli si myslí, Korbič, e ti spolknu takovou pohádku, pak na to hodně rychle zapomeň.

A jestli se má trochu rád, koukej vysypat, jak to bylo doopravdy. Protoe jakmile ti to řeknu já, tak u to nebude přiznání a polehčující okolnost a v tomhle ohledu u má nějaký zkuenosti, ne?

Zdálo se, e domluva zabrala.

Mladík jakoby se probudil, začal se vrtět na idli a nakonec pronesl hlasem velice mírným: 28

Pane poručík, můu si zapálit?

Dvořák mlčky přikývl a Svoboda vytáhl z kapsy montérek pomačkanou krabičku startek a

zápalky.

Vdechl zhluboka kouř.

To já beru, e to na vás neni. Já to zkouel nejdřív na toho osoáka.

Dvořák se snail, aby zachoval vánou tvář.

My jsme… já jsem to nael; dovopravdy, opravil Svoboda neastný začátek věty, u řeky za lihovárem.

Tak počkej, přeruil ho Dvořák, nejdřív jsi to dostal, teď jsi to nael. Nakonec z tebe vyleze, e jsi to koupil v Klenotech a ukáe mi účtenky. Poslechni, Korbič, srandu si můe dělat v hospodě, tady na to nejsme zavedený.

Ale my jsme doopravdy …

Kdo my?

Ne, to sem se splet. Já …

Kdo my?

Von u toho byl Fran, lezlo ze Svobody po pauze značně neochotně.

Kterej Fran?

Takovej kluk. Známe se z hospody.

Jak se jmenuje doopravdy?

Já nevím. Říká se mu Fran, protoe von na kadým loudí frana.

To má smůlu. Jedinej člověk, kterej ti můe dosvědčit, e jsi ty hodinky doopravdy nael a ty ani neví, jak se jmenuje. Kde ho teď budeme hledat, ejo?

Nojo, řekl rychle Svoboda a Dvořáka na té stručné odpovědi zaujal tón hlasu, který

navozoval podezření, e Svoboda po svědkovi náhodného nálezu hodinek nijak zvlá

netouí.

A to tě nenapadlo, e se kadý nález musí hlásit? , změnil téma Dvořák. e se jinak

dopoutí trestného činu zatajení nálezu?

Svoboda se poprvé od rána usmál a ukázal zaloutlé zuby s několika výraznými mezerami:

To bych rád viděl toho máka, kterej by to nes na národní vojbor. Představa ho pobavila.

Zvlá, kdy je to kradený.

Jak ví, e je to kradený?

Kupodivu se zdálo, e Svoboda nad správnou odpovědí skutečně přemýlí. Čelo se mu

zkrabatilo vráskami. Nakonec ho ale přece napadlo to pravé:

31

Normálně se přece hodinky nestrkají do flaky a nezakopávají.

Take ty mně chce namluvit, e jste ty hodinky nali v zakopané láhvi?

Vopravdu, přikývl Svoboda. V láhvi.

To je tedy zajímavé. A jak jste se dověděli, e tam ta láhev s hodinkami je?

Svoboda pokrčil rameny.

To byla náhoda. To jsme nali náhodou.

A můe mně ukázat to místo, kde ta láhev byla?

Dy já nevím, jestli to najdu. My tam byli potmě …

Tak jak to bylo? Náhodou jste si vyli v noci na procházku, náhodou jste tam nali

zakopanou láhev s hodinkama, náhodou jste ji vykopali, náhodou neví, jak se ten tvůj

parák jmenuje, náhodou si nepamatuje, kde to bylo … Nemyslí, e je těch náhod

najednou trochu moc?

Svoboda rozpačitě mlčel.

Tak já ti povím, co. Já se teď půjdu podívat, jestli náhodou” nezakopnu o toho Frana, protoe co kdyby si ,,náhodou líp pamatoval, jak to vlastně bylo a ty tady u nás zatím na mne pěkně počká a bude vzpomínat.

****

Úplně fantastický, Bohouku, zářily kapitánu Javorkovi oči, předevím ti musím říct, e

vechny hodinky podle výrobních čísel patří do série z té vloupačky v obchodním domě. Teď

mi to právě potvrdili.

Váně ty hodinky potvrdili? Dvořák se tvářil dál dost ustaraně. Já nevím, soudruhu

kapitáne, ale nějak mi v tom něco nehraje. Tenhle Korbič, ví, já ho znám. Ochlasta a

příleitostný rváč. Firma, ale nic moc. Mám pocit, e ten by na ty vloupačky snad ani neměl…

A jak se dostal k těm píďatům? Myslí, e dělal někomu komplice - prodavače?

To by musel být snad jetě větí primitiv ten, kdo by mu to svěřil. Mele pořád o tom, e to nali společně s nějakým Franem zakopané v láhvi u řeky pod lihovarem. Trvá na svém tak, e bych mu to málem věřil, nebo alespoň podstatnou část.

Vylíčil Javorkovi stručně závěry prvního výslechu.

Snad abych se po tom Franovi porozhlédl, co říká?

To je nezbytné, souhlasil kapitán. Potřebuje k tomu někoho?

32

Dvořák zavrtěl hlavou a Javorek se zasmál:

Já vím. Jestli existuje, tak si s ním tady jetě dneska popovídáme, viď? Nebude to moná tak jednoduché, jak jsem se těil, ale stejně je to první konkrétní úspěch. Máme něco v rukou, po čem se dá jít. Tvojí zásluhou.

Dvořák znovu odmítavě zavrtěl hlavou:

To není moje zásluha, to soudruzi z elezniční…

Ale jdi, plácl ho kapitán po rameni, kdybys s nimi nebyl jedna ruka, tak bůhvíkdy by se to k nám dostalo.

Vypadá to, přeruil Dvořák kapitána, snad proto, e se při pochvalách vdycky cítil straně nesvůj, e by na tý Hlokový analýze mohlo něco bejt. To jsem si uvědomil, kdy jsem si povídal s tím Svobodou. Jene ten a na věk vůbec nepasuje na to, co Honza o pachateli

vybásnil, protoe jinak bych ho bral vema deseti. Moná, e to je důvod, proč jdu teď na

Frana (nebylo poznat, jestli to řekl doopravdy s velkým F), místo abych z něj dál páčil

přiznání.

****

Svobodův komplic doopravdy existoval a nebylo ani tak nesnadné ho nalézt. Měl sice plno

řečí, kdy ho poručík Dvořák poádal o doprovod”, ale jakmile skládal věci z kapes na stůl před sebou a poloil na něj u čtvrté zbrusu nové pánské náramkové hodinky Prim, přiel o řeč docela.

Fran”, vlastním jménem Michal Příčný, hubený mladík kolem dvaceti, v ooupaných

texaskách a silonové bundě, byl doposud na okresní správě neznám. To jest, nedostal se

zatím do odhaleného konfliktu se zákonem a nevedli o něm přísluný záznam. Take lo o

oboustranně premiérové představení.

Seděl na idli u psacího stolu v maličké Dvořákově kanceláři.

Pokadé, ne promluvil, si rukou prohrábl dlouhé, umatěné, na ramena splývající vlasy a

zatěkal z poručíka Dvořáka na kapitána Javorka, který se přiel podívat a postával u dveří, protoe třetí idle by se do téhle místnůstky nevela.

Take, pane Příčný, řekl poručík Dvořák a listoval přitom v otrhané, zpřehýbané a umatěné kníečce, kterou jenom červené desky z plastiku s nápisem Občanský průkaz” usvědčovaly z faktu, e jde o úřední doklad, vy jste zaměstnán v Obchodě ovocem a zeleninou, jak tady čtu podle razítka. Copak tam děláte?

33

Nic, vyhrkl roztěkaně tázaný.

To jsem si viml, protoe jinak bych vás nenael v pracovní době U soudku”. Jak to přijde, e nechodíte do zaměstnání?

Já jsem nemocnej, hlesl.

Máte kontrolku?

Mladík začal lovit po kapsách a nakonec vytáhl potrhaný kousek papíru s charakteristickým

černým rubem a podal ho Dvořákovi.

Poručík doklad chvíli studoval.

Tadyhle čtu, e jste měl nastoupit do práce patnáctého, to bylo před týdnem, ale je to

přepsané a pod tím je vidět, e tam bylo původně čtvrtého. To jste si přepsal sám?

Ne, doktorka, odsekl Příčný téměř uraeně.

Podívejte, já si to stejně prověřím, ale to teď není tak důleité. Zajímá mě, kde jste vzal ty hodinky, co jste měl v kapsách.

Kapitán Javorek u dveří si zapálil a nemocný” na něj ádostivě pohlédl.

Nemoh by mně ten pán dát retko? , obrátil se na Dvořáka, který nad tou drzostí skoro

vyskočil ze idle. Ale Javorek přistoupil k Příčnému, nabídl mu a zapálil spartu.

Děkuju, pokynul hlavou obdarovaný a jako by o nic nelo, řekl k Dvořákovi.

Dostal jsem je.

Zatáhl z cigarety a ohlíel se po popelníku.

Dvořák mu ho otráveně přistrčil.

Take tady chodí neznámý dobrodinec a rozdává potřebným lidem tucty nových hodinek?

Néé, protáhl vyslýchaný, já je dostal za kolo. Já jsem prodal Korbičovi, jako Svobodovi, kolo a von neměl peníze, tak mi dal ty hodinky, no.

Dvořáka to málem vyvedlo z míry.

Jaký kolo? , zeptal se.

Novej Favorit, skoro novej.

Kdypak jste ho kupoval?

Asi před tejdnem.

Kde?

Tahle otázka nebyla vyslýchanému nijak příjemná. Chvíli se oíval, ne řekl:

Já jsem ho, prosím, vzal.

A kdepak jste ho vzal?

Prosím u nádraí. Bylo vopřený vo zeď.

34

Take ukradl.

Asi jo.

A to vám nebylo divné, e vám Svoboda dává za ukradené kolo čtverý úplně nové hodinky,

které mají dohromady nejmíň dvojnásobnou cenu, ne nové kolo v obchodě?

Prosím esterý, pípl zdvořile Fran a zhasil nedopalek v popelníku.

Já jsem u dvoje střelil.

Víte, odkud Svoboda ty hodinky má?

To tedy vím. Říkal, e je dostal od nějakýho opilce na třetím nástupiti.

Dvořák mávl otráveně rukou a Javorek u dveří se usmál.

Tak na to zapomeňte, Příčný. To jsme tady u od někoho slyeli, ale pak si vzpomněl, e to bylo jinak. A vy jste byl u toho. Tak ven s tím.

Ale příděl Franovy upřímnosti byl pro dneek vyčerpán. Nic jiného neví, u ničeho nebyl a

jestli někdo říká něco jiného, tak a mu to poví do očí a on mu rozbije hubu, protoe to není pravda. To kolo přiznává, prosím, ale hodinky za něj od Svobody dostal a odkud se vzaly, to je Korbičova věc. A pokud jde o to, e si pan poručík myslí, e kolo je za est hodinek předraené, tak a si zkusí takové hodinky prodat drá, ne za dvě stovky. Spí za

polovičku, jinak se mu kadý vysměje.

****

Svoboda reagoval na Příčného výpověď posupně.

Jo, ten měl tak někdy kolo. To bylo dycky moje! Von to ví nejlíp, protoe byl u toho, kdy jsem ho vod jednoho voralýho chlapa dostal…

Na třetím nástupiti, přeruil ho poručík Dvořák. J asi tam budu muset jít taky stoupnout, tam se to hemí Mikuláema, převlečenejma za opilce. Take vy tvrdíte, e Příčný byl přitom, kdy jste nali, nebo vykopali tu láhev od okurek s hodinkami a e zapírá?.

Le jako zelenej pes, ohradil se Svoboda. Chce mě v tom nechat samotnýho, ale to se

přepočítal. Já mu přece seřídím ciferník, jen jak se vocaď dostanu … Stejně to byl vechno jeho nápad …

To si bude muset na to seřizování nějakou dobu počkat, ale dluí mi vysvětlení, jaký to

vlastně byl ten jeho nápad.

Ale Svoboda si zřejmě uvědomil, e se nechal příli unést vztekem, začal se tvářit zarputile a neřekl u ani slovo.

35

****

Porada, která se konala u kapitána Javorka, byla krátká. Poručík Dvořák seznámil skupinu s

provedenými zadreními a s dosavadními výsledky výslechů.

Poukázal na rozpory mezi výpověďmi obou obchodníků s hodinkami” a na nutnost doetření celé řady detailů.

Nadporučík Polák uvedl předběné výsledky etření o absentérech a fluktuantech v určené

věkové skupině z některých větích podniků, které u měl k dispozici. Seznam nebyl příli

rozsáhlý a vyskytovalo se v něm jméno Michala Příčného, ovem nikoliv v Obchodu ovocem

a zeleninou, ale v Průmstavu a Pozemních stavbách, kde byl onen výtečník zaměstnán

(těko říci, e by tam pracoval), jednou jako závozník, podruhé jako pomocný dělník.

Nadporučík Sekera seznámil s výsledky etření techniků na místě posledního vloupání.

Nedověděli se, kromě řady technických podrobností, nic nového, co by charakterizovalo

pachatele lépe, ne u byl.

Kapitán Javorek výsledky krátce shrnul, zejména ho zaujala skutečnost, e oba zadrení se

nakonec asi pohádají o to, kdo měl tu čest ukrást kolo, ale nechtějí nic vědět o tom, jak přili k hodinkám, (obě uváděné verze nepokládal za pravděpodobné) a uloil: -

poručíku Dvořákovi pokračovat ve výsleích Svobody,

-

nadporučíku Sekeroví převzít výslechy Příčného,

-

oběma jmenovaným úzce spolupracovat, zatím bez konfrontace zadrených,

-

nadporučíku Polákovi dokončit etření o absentérech a zpracovat souhrnný přehled,

-

poručíku Hlokovi vyádat povolení k domovním prohlídkám u obou zadrených a

zabezpečit je. Nezapomenout při tom na Svobodovo jízdní kolo.

****

iroké pneumatiky estsettřináctky svitěly po suchém asfaltu. Řidič, asi třicetiletý brunet s pečlivě načesanou patkou a slunečními tuzexovými brýlemi na očích občas pohlédl na spolucestujícího. Klímal na vedlejím sedadle, hlava se mu v zatáčkách kymácela sem a

tam. Levou ruku měl nataenou za řidičovo opěradlo a v zatáčkách jí nevědomky ouchl

oféra do zad.

36

Řidič to chvíli snáel a pak přehodil ruku spolucestujícího dopředu.

Co je? probral se mu na sedadle.Přivate se, soudruhu náměstku. Stálo by to pět pětek,

ukázal palcem pravé ruky na bezpečnostní pás.

Vlasák jenom mávl rukou a ze schránky na panelu před sebou vytáhl láhev koňaku. Opatrně

vyňal korkovou zátku s ozdobným krytem a lokl si.

Ne ji vrátil zpět do schránky, prohlédl si obsah proti světlu. Láhev byla ze tří čtvrtin prázdná.

Hele, nechodí mně na to? , obrátil se na řidiče.

Kdybych moh , tak bych chodil, jene nemůu. Pustil pravou rukou volant a začal jí

gestikulovat, pro samý voení nemám ani čas, iju jako mnich a co z toho mám?

Hele, nezačínej u zase! Jse nenaranej, Bere větí plat, ne vedoucí dopravy, nemluvě o tom vem ostatním kolem.

Vedoucí dopravy! Ten chudák! To není ádný rito, mít víc, ne von. A tu láhev nechte venku, stejně nepřestanete, dokávad ji nevysuíte, tak co mi máte pořád ramplovat s tím víkem?

Vlasákovi dolo, e takhle řidiči s náměstkem hovořit nelze.

Hele, Jardo, lámal slova po jazyku, ví, e mám pro tebe pochopení. Jene vechno má

svoje meze. Nechodili jsme spolu husy pást…

To je pravda. Tak mi laskavě netykejte.

Coe?

Řidič chvíli mlčel, protoe předjíděli velký kamión.

Tak se podívejte, soudruhu náměstku, řekl, kdy silnice před nimi byla opět volná, vy si myslíte, e panskej kočí je sluka pro vechno. U toho mám plný zuby. Ale mám taky dobrou pamě. A kdybych na patřičným místě promluvil…

Vlasák nebyl schopen odpovědi.

Třesoucíma se rukama nael cigaretu a zapálil si.

Po chvíli zatlačil nedokouřenou cigaretu do popelníku a zamhouřil oči.

Řidič vybral po paměti jednu z kazet ve stojánku na panelu a zasunul ji do přehrávače.

Vozem se ozval příjemný hlas známé zpěvačky.

Kdy konečně estsetřináctka zastavila v Praze v Dejvicích před malou vilou, Vlasák

vystoupil.

Přijeď sem o půl jedný, Jardo. Doveze nás na koncern na poradu, pokusil se o úsměv. Ale

řidič mu nevěnoval velkou pozornost. Přibouchl dvířka.

37

Pak u jen silný motor zavyl ve vysokých otáčkách a vůz zmizel za rohem úzké uličky.

Vlasák zamířil po malém schoditi ke dveřím, na nich se třpytil kovový títek se jménem

Elika Bittnerová”.

Od určité doby Karasův asyl v hlavním městě. Předtím bydlela servírka denního baru Elika

Bittnerová s matkou v dvoupokojovém bytě na Jiním městě. Pomocí svých přečetných

známých se osamostatnila, sehnala monost této činovní vilky a Karas to vechno platil.

Dělalo mu dobře, e má přítelkyni o polovinu mladí, ne já a o dva roky starí ne má

dcera”. e je také o hlavu vyí ne on, o tom se raději nezmiňoval.

Tuzexový Fiat Mirafiori, zaparkovaný u plotu zahrady, byl zapsán v papírech na Eliku

Bittnerovou, ale rovně zaplacen Karasem.

Osmadvacetiletá blondýna s výrazným poprsím nebyla podle doktora Soukupa, který ji

pochopitelně také znal, nic jiného ne zmalovaná slepice”. Ale Vlasák na ni přece jenom se zalíbením pohlédl, kdy mu ve dveřích podala ruku, na které zářily rudé nehty.

Karas seděl uvnitř, oblečen v pestrém, hedvábném upanu.

Tě srdečně vitám, náměstku, zahlaholil. Pojď dál. Lízinka nám zatím uklohní něco k jídlu a a odejde do práce, my si v klidu popovídáme. Doktorskej dneska nepřijde, volal, e má něco s plotýnkama.

Vlasák si sedl a ustaraně povzdechl.

Copak, nějaký problémy?

Vlasák přikývl.

Jarda Hamák, pěknej hajzl.

Skončil hovor o nevděčném řidiči právě ve chvíli, kdy vela Bittnerová s podnosem, na

kterém přinesla dva talířky s nazdobenými míchanými vajíčky a dvě napěněné sklenice piva.

Přeji dobrou chu, pánové, zavitořila.

Stoprocentní, jako ve vem, Lízinko, pohladil ji Karas. Heleď, puso, teď si u bě do keftu.

My tady máme nějaké jednání s Otou. Pak jedeme na poradu. Otočil se k Vlasákovi:

Budeme potřebovat auto?

O půl jedný je tu pro nás Hamák.

Tak si můe vzít svoje, Lízinko. Vrátíme se asi v est.

Jídlo snědli mlčky. Vlasák nezvedl oči od talíře.

Co s tím chce dělat? , vybafl Karas ve chvíli, kdy odloil příbor.

Vlasák pokrčil rameny.

38

To má tak, Oto, slyel Karase, který si přitom zapaloval cigaretu, nikdy neví, kdy

takovýmu chlapovi, jako je ten tvůj povedenej ofírek, lupne v bedně a začne si trousit

rozumy. Vozil tě i s Whitem, leccos viděl, leccos si domyslel.

Co bys navrhoval?

Koukej se ho co nejdřív zbavit. To je jediný, co ti můu radit.

Má pravdu, to bude nejjistějí a budu mít od něj pokoj, souhlasil Vlasák, ale … Hele, Oto, moc to neodkládej. Ty si snad myslí, e já nemám kolem toho veho svejch starostí dost?

Posledně za mnou přiel po poradě ten protivnej oura Jare, e prej v dodávce ze

zahraničí nějak nesouhlasí počet deklarovaných obalů se skutečně dodanými. Bodej by

souhlasil, kdy část zásilky byla pro mě, teda pro nás dva. Ví co mi to dalo za práci, ne jsem ho ukecal, e nejdůleitějí je, abychom měli vechny součástky včas na místě a e si to éf montér stejně překontroluje. A a si kolem toho nedělá péči, e za to odpovídám já jako vedoucí investičního odboru. Jene Jare furt do něčeho strká nos, furt by něco chtěl kontrolovat.

Jako člen celozávodního výboru je k tomu oprávněn.

Počkej, Oto, záleí na tom, abysme my dva a Soukup dreli fest. Jedině tak jsme

neprůstřelný. Ale před Soukupem o těch zásilkách ani muk. Na to nic, co dělá, z toho má a moc. Je to přece jen posera. A kdyby k něčemu doopravdy dolo … to ví, já těm klukům advokátskejm nevěřím ani dobrýtro.

To se tedy mýlí. Soukup je férovej, znám ho daleko dřív ne tebe a vím, e je na něj

spolehnutí.

Doufám, e lepí ne na toho tvýho ofírka. Na toho jsi taky nechtěl dát dopustit. Kolikrát jsem tě varoval, aby sis od něj nenechal vozit nic z těch věcí od Whita.

Nemohl vědět, co v tom je. Pár kartónů, opásaných balicí ocelovou páskou. A pokadé

dostal tučně zaplaceno a ne v korunách.

Jak to?

Tak to. Pořád fňukal, e potřebuje sehnat valuty.

A tys mu zalepoval hubu dolarem?

Vlasák mlčky přikývl.

Tak to je novina, procedil mezi zuby Karas a nechápavé kroutil hlavou.

****

Poručík Hloek přivedl z ubytovny nejen sporné kolo, ale i jistou Pavlu Plachou, která bydlela společně se Svobodou, něco jako neprovdaná novomanelka, protoe statut legální druky by mohla získat nejdřív za osm měsíců a tak dlouho zase spolu neijí.

Jinak se při domovní prohlídce nic závadného nenalo, ale slečna Plachá, která svému

jménu příli čest nedělala, třiadvacetiletá, hubená, drobná, nakrátko ostříhaná bruneta se ukázala nálezem, pokud se to tak dá říci, velmi cenným.

Jakmile se Hloek představil a oznámil účel návtěvy, netajila své potěení nad tím, e ten grázl je konečně tam, kam patří”. Vyslovila naději, e tam zůstane alespoň tak dlouho, ne se ona bude moci dát přeloit do jiného depa a taky se tam v klidu přestěhovat.

Velmi ochotně se nabídla, e nadiktuje svoji svědeckou výpověd do protokolu a seděla teď

na kraji idle proti Hlokovi v jeho kanceláři.

Take toho Frana jste viděla poprvé kdy? , ptal se Hloek.

Dneska je čtvrtek, ejo, tak to bylo, počítala na prstech volné ruky, pondělí.

Přiel spolu se Svobodou k vám na ubytovnu. Vy jste nevěděla, jak se jmenuje, ani jste ho

nikdy předtím neviděla, ani se vám nepředstavil.

Energicky zavrtěla hlavou.

Voni byli oba u dost napálený, kdy přili a přinesli s sebou jetě dvě láhve vína. Honza, jako Svoboda, mu pořád říkal Fran sem, Fran tam. K tomu vínu přili tak, e prej promelcovali nějaký Franovi hodinky.

Hloek zpozorněl.

U v pondělí?

Jo, u v pondělí. Ale to měly bejt jako jeho vlastní, teda toho Frana. Honza mu pořád říkal, e to nevadí, e to do zejtra vydrí.

A co si tady na to úterý domlouvali?

Začala se trochy oívat.

Kdy já nevím přesně.

Co jste slyela? Přece si vzpomenete?

Dělalo to dojem, e se na někoho domlouvají. Asi mu něco slíbili a on jim za to měl zejtra, teda jako v úterý, přinýst hodinky. Ten Fran něco mluvil o viaduktu a Honza povídal: Neboj se, já ho plácnu a bude po Káčinej svatbě!”

A o kom to mluvili?

To nevím, opravdu nevím, ádný jméno neříkali.

42

Dobře. A co se stalo v úterý?

Přili zase oba, ale pozdě, a po desátý a taky u měli nakoupíno. Ten Fran neříkal nic, ale Honza se pořád smál a chvástal se, vidí, já to věděl, e to musí vyjít a teď a si jde stěovat do lampárny”. Pak začali z kapes tahat hodinky a dávat je na stůl.

A co bylo potom?

Potom začal Honza křičet, e jich muselo bejt víc a začal toho Frana acovat. Taky mu v

kapse dvoje nael.

A dál?

No, rozpačité začala moulat kapesník oběma rukama, já jsem přila ke stolu a chtěla jsem se na ty hodinky podívat…

A nějaké si vzít, doplnil Hloek, jakoby mimochodem.

A nějaké si vzít, opakovala po něm téměř mechanicky, ale jak jsem na ně áhla, tak mi

Honza vrazil ránu, mimoděk si sáhla na oko, e jsem upadla na sporák …

Chvilku se odmlčela.

A pak u nic nevím. Začalo mi bejt zle od aludku, la jsem na záchod a kdy jsem se vrátila, u tam nebyli. Ani hodinky, vzdychla.

Hloek doklepal protokol a vytáhl ho ze stroje.

Tady si to přečtěte, slečno Plachá, a pokud text souhlasí s vaí výpovědí, tak to podepite.

Víte, e jste tohle vechno měla přijít sama hlásit hned?

Vdy já jsem včera celej den leela, ani na ichtě jsem nebyla, jetě dneska mám hlavu

jako střep, řekla a bez velkého čtení podepsala protokol.

Kolikpak za to dostane? , zeptala se věcně, kdy vracela Hlokovi papíry a propisovačku.

No, to se pozná, usmál se mimoděk poručík. Rozhodné budete mít dost času se v klidu

přestěhovat. Ale ne to uděláte, musíte nám oznámit vai novou adresu. Budeme vás jetě

potřebovat.

****

Dík výpovědi svědkyně Plaché se dostalo vyetřování do rychlejího tempa. Po kratičké

poradě u kapitána Javorka se rozdělili do dvou dvojic, přičem Javorek el se Sekerou a

Hloek s poručíkem Dvořákem a téměř ve stejnou dobu poloili vyetřovaným stejnou novou

otázku: Tak kohopak jste to v úterý večer u viaduktu zmlátili?

43

Odpovědi obou dotazovaných nebyly zcela totoné, ale postupem času se bylo mono přece

jen dobrat jakéhosi obrázku, který mohl odpovídat skutečnosti.

Michal Příčný získal od náhodného známého v hostinci velice lacino nové hodinky a to v

něm vzbudilo podezření, e ten člověk jich musí mít hodně. Dohodl se s ním, e by mu

nějaké za provizi rozprodal po svých známých. Smluvili si schůzku, ale Příčný se Svobodou

si dodavatele hodinek vyčíhli, přepadli ho a hodinky mu vzali.

Bylo jich asi dvacet kusů a Svoboda se snail násilím přinutit neznámého, aby řekl, kde má schované dalí.

Onen dotyčný připustil, e jetě nějaké má, jsou zakopané v okurkové láhvi na určitém místě u řeky pod lihovarem a podvolil se, e je tam dovede. Pak se jim vak vytrhl a podařilo se mu utéct. Tak ho nechali být a li se rozdělit.

Co se dělo dál, v podstatě potvrzovalo výpověď Plaché i hláení nadstrámistra Zástěry ze

elezniční VB, který zadrel Svobodu při rozprodeji hodinek v nádraní hale.

Oba vak svorně tvrdili, e onoho mue s hodinkami neznají, e asi nebude zdejí. Popis

neznámého z obou zdrojů se liil tak dokonale, e si bylo moné vybrat mezi zakrslým,

obtloustlým třicátníkem, který se bojí rány (Svoboda) a osmnáctiletým hubeným výrostkem

(Příčný).

Já si myslím, konstatoval kapitán Javorek, kdy se vichni čtyři seli, aby porovnali výsledky výslechů, e tohle vechno můe být, s určitými výhradami k detailům, pravda. Bohuel.

Protoe jinak jsme mohli stále jetě doufat, e aspoň jeden z nich je přímo napojen na ta

vloupání.

Dvořák zavrtěl hlavou.

Tihle na to nemají, to je vidět, kdy se na ně podívá. Snad ten Příčný, moná.

Ale jedno jim nespolknu, aspoň Příčnému ne, řekl nadporučík Sekera. Popis toho

neznámého a tvrzení, e by ho nepoznal. Podle mého jej zná docela dobře. Viděl se s ním

přinejmením třikrát a z toho potmě jen jednou. Na tohle si ho jetě zvlá vypůjčím.

Ono by bylo jetě teoreticky moné, e jde o pachatele vloupání, mínil Hloek, e ten

neznámý” je jenom součástí legendy, kterou si připravili pro nejhorí. Ale to by tom s nimi musela jet také ta Plachá a tomu moc nevěřím. Stejně ale prověřím vechna jejich alibi k datům vloupání a to bude příerná práce.

Dvořák mávl rukou.

44

Tohle mě, Honzo, taky zkraje napadlo. Byl bych rád, kdyby to byla pravda. Jene já u jsem pár lidí viděl a tady mi to prostě nehraje.

Honza má pravdu v tom, řekl kapitán Javorek, e u těch dvou musíme prověřit naprosto

vechno, ne je s konečnou platností vyloučíme. Bohuel, přikláním se k Bohoukovi,

protoe ani mně se nezdá, e by tihle dva mohli jet přímo ve vloupáních. Ale nejdůleitějí je, co řekl Jirka. Jestli ten chlap existuje, tak o něm musejí vědět mnohem víc. Jsem taky toho názoru, e lepí zdroj můe být Příčný. Tak se na něj půjdeme znova podívat. Vichni, a má respekt.

Kapitán u chtěl vstát, ale pak si to rozmyslel.

Nebo jetě lepí, necháme si ho přivést sem.

Sáhl po telefonu.

Předpoklad byl vcelku správný. Získali mnohem podrobnějí popis, který se sice dost liil od obou předchozích, ale z Příčného chování se dalo soudit, e tentokrát se opravdu snaí vzpomenout.

Není jisté, jestli na tom měl podíl nezvykle velký počet vyetřujících, nebo jiné prostředí, nebo Javorkova úvodní poznámka, e hodinky pocházejí z vloupání, při kterém byla způsobena koda za víc, ne sto tisíc korun, take kdy popis nebude sedět, bude jasné, e ve vloupání má prsty Příčný.

Podle nové verze mělo jít o mladíka tak 22-23 letého, asi 175-177 centimetrů, s delími

vlasy, ale ne zas dlouhými, ne moc tlustého, ale také ne hubeného.

Pozorovací talent Příčného nebyl příli vyvinutý. Dál mu připadalo pozoruhodné jenom to, e dotyčný mluvil dost pomalu a tie, co měl na sobě, přesně neví, ale nebyly to rifle, těch by si viml. Viděl ho jednou nebo dvakrát předtím v hospodě a jednou tomu mladíkovi půjčil pět pětek na sparty, protoe to bylo zrovna ten den, co bral nemocenskou. Jak se jmenuje, to

neví, ani ádnou přezdívku nikdy neslyel. Takovej obyčejnej kluk, no.

Take pane Příčný, víte co? Ono bude asi nejjistějí, kdy nám ho ukáete, co tomu říkáte?

pronesl kapitán Javorek, kdy u bylo jasné, e se dál nedostanou.

Jak to, ukáete, nechápal, vy ho tu máte?

To bychom nepotřebovali, abyste nám ho ukázal, upřesnil Dvořák. Soudruh kapitán myslí,

e se spolu půjdeme projít do té hospody, co tam chodí a e nám ho ukáete.

Příčný málem vyskočil ze idle.

45

Ne, to ne! To po mně nemůete chtít! A pak dodal u klidněji, dy já nevím, kam von chodí, my jsme se potkali pokadý jinde a pokadý náhodou.

To nevadí, vmísil se Sekera, tak prostě obejdeme těch hospod víc.

Jo, s várna, to tak akorát. A u se tam nebudu smět nikdy ukázat. Třeba vy, kývl směrem k Dvořákovi, o vás ví celý město, e jste u kriminálky a tajdleten, ukázal prstem na Sekeru to je taky známej f í … teda polic … vlastně esenbé.

Kapitán Javorek si zapaloval cigaretu, aby zakryl úsměv. Grázlík má strach, e by mohl mezi hospodskými kumpány přijít o dobrou” pověst, kdyby ho viděli s přísluníkem.

Budete si muset vybrat, řekl nakonec, chápejte, e na základě vaeho popisu bychom

museli vybrat půl hospod a vodit vám to sem, abyste si vybral. Pokud toho dotyčného

nenajdeme, tak samozřejmě platí, co jsem řekl: vymlouváte se, ádný neexistuje a jste

podezřelý, e jste to vloupání provedl vy.

Příčný se rozhlédl kolem sebe a nakonec ukázal rukou na Hloka, který seděl po celou dobu

výslechu tie:

Tendle je taky u vás? , obrátil se s otázkou na Javorka.

Kapitán přikývl.

Tak to by moná lo, ten na to ani nevypadá.

Hloek málem zrudl a kapitán drtil nedokouřenou cigaretu v popelníku.

****

Poručík Hloek by nedal nic za to, e přezdívku Galejníkova guvernantka” vymyslel Pavel Polák, kterého Sekera s velkou chutí informoval o průběhu výslechu, ale to nic nezměnilo na skutečnosti, e na pár dní se ujala.

Ostatně, pokud to Polák byl, hodila by se i na něho, protoe se na akci podílel aspoň tím, e podivnou dvojici, toulající se po hospodách, doprovázel autem, které vdycky parkovalo někde poblí a kolem něho museli projít na své dalí pouti. Kapitán Javorek zprvu

navrhoval daleko přísnějí bezpečnostní opatření pro případ, e by se Příčný pokusil svého pohybu na svobodě zneuít, ale Hloek měl za to, e si Frana” dokáe uhlídat sám a tak Polákovo stínování byl kompromis mezi oběma názory.

Za ty tři dny, respektive večery, co spolu chodili po lokálech, získal Příčný k Hlokovi velkou důvěru a sám si ho svým chováním naklonil natolik, e mu Hloek občas zaplatil nějaké pivo.

46

Bylo to ostatně nutné, přestoe se ve větině restaurací zastavili jen ve dveřích, aby Příčný mohl přehlédnout hosty, nebo proli do zadního lokálu, jako kdy někoho hledají, (co byla pravda), nevyhnuli se ani situacím, kdy se k nim některý z četných Franových známých přihlásil a buď chtěl, nebo nabízel pivo.

V takových případech Příčný Hlokovi podle předchozí domluvy tykal a říkal mu Zdenku” a vůbec se neobtěoval ho někomu představovat. Hloek si u druhý den večer doma uvědomil, e teď zná dost různých tváří křestními jmény nebo přízvisky, ani by vůbec věděl, co jsou to zač a e naopak jeho bude znát leckdo jako Zdeňka”.

Skončilo to U soudku”.

Byli tu u včera i převčírem a tak se Příčný hrnul docela samozřejmě dovnitř, ale sotva

otevřel vnitřní dveře, otočil se na podpatku, stáhl hlavu mezi ramena a vrazil do Hloka, který el těsně za ním.

Je tam, zaeptal vzrueně a couval ven.

Počkej, chytil ho Hloek za rameno, musí mně ukázat, který to je, přece tam nesedí sám.

Ale sedí sám, zrovna proti dveřím. Zrovna se díval jinam, take si mě nevim. Hubu má

přelepenou flastrem asi jetě po tý nakládačce od Korbiče. Dělejte si co chcete, ale já u dovnitř nejdu. Já jdu zatím zpátky.

Kam?

No přece k vám,nebo u snad nejsem zatčenej?

Hloka to v té chvíli okovalo.

Přece jenom se napřed přesvědčil, e proti dveřím sedí mladík s náplastí na horním rtu a

pak předal Příčného Polákovi, jeho edivá volha parkovala za rohem.

****

Jmenuje se Rudolf Kozel, bydlí v Gorkého 226 ve druhém poschodí s matkou, otec od rodiny

odeel u někdy dávno, pracuje, pokud se tomu tak dá říct, protoe je samá absence,

v OPBH jako pomocný dělník, matka prodává v Pramenu. To je zatím vechno, co jsem

stačil sehnat.

Poručík Hloek sklapl notes a podíval se na kapitána Javorka.

Pokud ti ovem neukázal někoho, kdo s tím nemá vůbec nic společného, promluvil dřív

poručík Dvořák.

47

Nevypadal nato, kdy jsem ho sem vezl, řekl nadporučík Polák. Pořád jenom opakoval,

jaká to byla klika, e ho nezahlédl. Zdá se, e z něj má vítr. A mimoto, Rudolfa Kozla mám taky v seznamu absentérů. Otevřel sloku, kterou měl před sebou: Rudolf Kozel, 21. 5. 1958, v minulém roce změnil třikrát zaměstnavatele, byl v Dopravním

podniku, v Mlékárnách, ve Výkupním podniku, pokadé odeel ve zkuební době, vdycky

potom est týdnů na volné noze, hledání zaměstnání” a letos u má taky druhé místo. Tohle kvítko jsem si prověřil důkladně, protoe toho má nejvíc a nejlíp pasuje do toho Honzova syntetického plánu.

Hloek na něho překvapeně pohlédl, ale slova se ujal Javorek:

Musíme být opatrní. Je moné, e známe pachatele, nebo někoho, kdo zná pachatele. Ale

teoreticky není vyloučeno, e má pravdu Bohouek a jde o kamuflá dvojice Svoboda +

Příčný …

Myslím, e tohle je vyloučeno, skočil mu do řeči nadporučík Sekera, který před chvílí veel a zůstal stát ve dveřích. Vloupání do krematoria. FABka.

Odmlčel se, aby vychutnal, jaký dojem sdělení udělá.

Kdy se to stalo?

Na dneek v noci. Typické zlomení vloky zámku, vylomený psací stůl v kanceláři a z něj

zmizela příruční kovová pokladnička. Bude asi překvapen, protoe v ní prý bylo osmnáct

korun a sáček s novými klíčky ke schránkám na urny. Jo, a razítko s poltářkem.

Posaď se, ukázal rukou kapitán.

Já bych tam snad přece raději zajel, soudruhu kapitáne, technikům jsem u říkal, tak bych se svezl s nimi.

Jeď, ale hned se vra, kdy je to taková prkotina. Musíme si teď pořádně rozmyslet, co dál.

Take, tohle je jasný, pokračoval kapitán, kdy se za Sekerou zavřely dveře, ti nai dva

výtečníci to být nemohou, perfektnějí alibi by si ani nemohli přát. Tím nabývá na závanosti informace, kterou přinesl Honza. Jenome co s tím teď. Připusme, e je to ná pachatel.

Máme jenom svědectví Příčného, e hodinky vzali jemu. Kdy mu to nakrásně prokáeme,

bude tvrdit, e je nael v okurkové láhvi u řeky a tu láhev nám taky ukáe. Take by to bylo jen zatajení nálezu. Co s tím?

Domovní prohlídku bych teď raději nedoporučoval, řekl poručík Dvořák a prohrábl si vlasy.

48

Pochybuju, e by měl něco doma a mohla by to být blamá. Vdy si uvědomte, e nebýt

těch dvou primitivů, kteří mu hodinky ukradli a začali je prodávat, tak o něm nic nevíme.

V tom s tebou nesouhlasím,. řekl Polák. Jak vidí, já jsem se k tomu jménu dostal taky,

přes ten posmívanej syntetickej plán. Ale v tom, e je na prohlídku moc brzo, v tom s tebou souhlasím. Jakejpak posmívanej, cítil se Dvořák dotčen, - já jsem jen ř e k l …

Moment, přeruil diskusi Javorek, Teď není čas na rozprávky. Jde o to, vypracovat plán

dalího vyetřování za předpokladu, e Kozel je hledaným pachatelem a s cílem mu ta

vloupání dokázat.

Na starejch ruskej válečnejch lodích, kdy lo o nejzávanějí rozhodnutí v krizové situaci, tak se velící admirál zeptal napřed nejmladího důstojníka. Tak co, Honzo?

Já nevím, jestli to není moc velká troufalost, začal Hloek nesměle, ale mám pocit, e

nejjistějí by bylo, chytit ho rovnou při činu …

To teda troufalej nápad není, řekl Dvořák, jenome je to straně těký. Chce to přesnou

informaci, kdy a na co půjde a to se bez nějaké spolupráce nedá. A tady nemáme nic.

Máme, řekl Polák. Víme, kdo to je.

To nám je zatím málo platný, oponoval Dvořák. Nebo si mu chce stoupnout za zadek a

chodit za ním čtyřiadvacet hodin denně? , podíval se na kapitána Javorka.

No, čtyřiadvacet hodin to nebude, taky někdy spí a občas asi i pracuje, zvolna hovořil

kapitán. Já tedy nejsem přítel téhle erlokiád a lapaček po chodnících, jene v tomhle

případě to zřejmě jinak nepůjde. Dokud mládence nechytneme se lící v povidlech, tak se

nepřizná, e mlsá. Ale teď, jak se to provede prakticky?

Rozhlédl se po přítomných.

Tebe vynechám vůbec, ukázal na Dvořáka, bude pověřenej jinejma úkolama, protoe o

tobě celý město ví, e se u tej krihninálky, parodoval Frana, Sekera, ten taky ne, ten je taky známej, tady k Pavlovi se nám expert nevyjádřil, protoe ten u toho nebyl, ale Honzu si vybral jako přijatelnýho chuligána, take hlavní tíhu ponese ty, chlapče.

Kapitán zabodl ukazovák do vzduchu směrem k poručíku Hlokovi:

Dostane do kapsy vysílačku a zkusí si toho Kozla vímat tak, aby si tě on nevim. Začne zítra po jeho ichtě, pokud na ni půjde.

51

To si ověříme, jinak bude hledat na obvyklých místech. Dneska zpracuje návrh

vyrozumění a tak. Alternovat tě bude v případě potřeby Pavel. Necháme to zatím na

neurčito, jasný?

No, moc ne, řekl Hloek a pozoroval, jak se Javorkovi jeí huňaté obočí.

Myslím, e pokud to bude trvat pár dnů, e si mne musí vimnout. Nebylo by rozumné to

nějak kamuflovat?

e chce Miluku? , vyprskl Pavel, ale tentokrát zasáhl Dvořák:

A to není patnej nápad, náhodou. Zamilovaný párek …

Tak počkat, nerozebírejte mi mančaft, začal se ohrazovat kapitán Javorek, Miluku přece

nemůu postrádat. Nemohla by to být některá jiná?

Kdy já ádnou neznám, přistoupil ochotně na hru Hloek, třebae se původně nic

podobného ani neodváil navrhnout.

Ono taky vůbec není jisté, jestli se jí bude chtít. A v popisu práce to nemá, take jí nařizovat nemůu, usmál se Javorek a zmáčkl tlačítko na telefonu.

Miluko, přijdte sem na chvilku.

Máme takový problém, začal kapitán, kdy vstoupila, potřebujeme tady Honzu udělat trochu

nenápadného, prostě, aby ho někdo zastínil, tak si hoi vzpomněli na vás. Vzala byste to?

A to bych měla dělat co? , zeptala se věcně.

No, takhle ho po večerech doprovázet do kaváren, hospod, restaurací, parků a někdy i do

odlehlých míst, upřesňoval Polák.

Podívala se na Hloka:

A to dostanu rozkazem?

Hloek zrudl v obličeji jako rak.

Tak to zkusíte, Miluko? , zeptal se Javorek, ale hned upřesnil:

Vyhrazuji si změnu dispozic, pokud to uznám za nutné.

****

Správce rekreační chaty tlačil maličký vozík na bantamových kolech. Byla na něm naloena

bedna piv. Se zalíbením moural do ranního sluníčka. Obloha bez jediného mráčku.

Tkadlec, správce rekreační chaty Ústavu národního zdraví v Cinkovicích dělal tuto funkci od doby, kdy odeel do invalidního důchodu.

52

Byla to jednoduchá a nenamáhavá práce: chata, spí chatička, měla jen osm pokojíků s

pětadvaceti lůky a devátý, který slouil jako jeho úřadovna”, sklad, příleitostná lonice.

Chata byla trvale obydlená vlastně jen o prázdninách, jinak ji vyuívali přes soboty a neděle a pouze zřídka a omezeně mimo sezónu. Take jeho povinnosti byly prosté: vyměnit loní prádlo, postarat se o jeho vyprání v nedalekém městečku a tu a tam opravit drobnosti, které byly potřeba.

Těch několik stovek, které za svou slubu dostával k důchodu, přilo vhod. Ale důleitějí byl pocit, e je zaměstnán, e pracuje, e přes invaliditu je platným a potřebným člověkem.

A jetě dalí výhodu to mělo: setkával se s lékaři, zdravotníky, sestrami a to kdy vlastně teď dlouho nic natěstí nepotřeboval, byl dobrý pocit vědět, e vechny osobně zná, e se s nimi přátelí.

Nemusel chodit na chatu kadý den, kdy nebyla sezóna, ale přesto ani jednou nevynechal.

Patřilo to k jeho pocitu odpovědnosti za svěřený majetek a konečně, měl sedět sám v

chalupě v blízké vsi (byl vdovec), nebo chodit s nářadím v ruce po chatě?

Zůstal chvilenku stát, aby si připálil vyhaslé virinko, kdy ho cosi upoutalo hned u břehu jezírka pod olemi. Schoval zápalky do kapsy, nechal vozík na cestičce a rozváně seel po travnaté loučce k vodě.

Naklonil se pod oli a strnul: těsně u břehu se v drobných vlnkách pohupovala mrtvola

utopence.

Byla z ní vidět jenom záda, skořicově červené sako, v rozparku ohrnuté vzhůru, pod ním

prosvítala bílá koile a pak u byl v čisté vodě vidět jenom opasek kalhot.

Tkadlec pustil větev ole, které se přidroval a vzpřímil se.

Musí rychle na chatu a zavolat Bezpečnost.

****

Tak tohle nám zrovna teď chybělo, řekl kapitán Javorek poručíku Dvořákovi. Volal Vosátka z Cinkovic, e tam nali v jezeře utopence. Bude se tam na to muset jet podívat.

Někdo místní?

Vosátka nic nevěděl, měl jen telefonickou informaci od nějakého správce, který utopeného

nael. Jetě ne tam jel, tak volal k nám na okresní správu. Je to prý někde u západního

cípu jezera, vede tam cesta k chatě OUNZu. Najde to?

53

Jo, to znám, kde to je, řekl Dvořák, ví u o tom prosektura?

Ne, jetě ne, zařiď to, ne odjede. Mrtvý je prý oblečený, take nehoda při koupání je

vyloučena. Ostatně nevím, kdo by teď do tý studený vody lezl. Patrně neastná náhoda,

nebo sebevrada, podívej se na to ze vech stran.

Mám brát techniku?

Kapitán chvilku přemýlel, ale pak zavrtěl hlavou.

Snímky udělá Vosátka a kdyby se ti něco nezdálo, tak má vysílačku. Techniky teď honíme v

jednom kuse, tak a kdyby to vypadlo nějak, vak ví, jak.

Tak já se ozvu, rozloučil se Dvořák. Pohlédl na Javorka, který seděl za svým stolem, v jedné ruce cigaretu, v druhé tuku, díval se do papíru před sebou a tvářil se ustaraně …

Toho já znám, řekl strámistr Vosátka poručíku Dvořákovi, jemu přiel pár kroků v ústrety a ukázal palcem za sebe.

To je ofér tamhle odnaproti, z Opteky.

Dvořák se podíval přes asi dvě stě metrů irokou jezerní plochu na druhý břeh, kde za

bariérou čerstvě olistěných stromů a keřů vykukovala červená střecha chaty.

Má tam auto, u od pondělí, jestli ne dřív, v pondělí jsem si toho auta na obchůzce viml, předtím jsem tu byl v pátek, ale to tam nic nestálo.

Doli zatím k loučce u cesty.

Kousek vedle charakteristicky zbarveného sluebního embéčka s velkými černými písmeny

,,VB, leel na trávě utopený mu. Stáli u něho dva lidé a mlčky ho pozorovali.

To je soudruh Pleskot, tajemník MNV, kterého jsem vzal s sebou, kdy jsem slyel o co jde a tohle, ukázal na starího z obou, je soudruh Tkadlec, správce chaty OUNZ, který utopeného nael, představoval Vosátka.

Kde byl? , zeptal se Dvořák.

Tkadlec chtěl odpovědět, ale Vosátka ho předeel:

Tam pod těma olema. Leel ve vodě na břichu, hlavu a nohy dolů, je tu hned u břehu skoro

dva metry hloubky. Asi ho sem zahnal vítr, jestli se utopil jinde. Mám snímky, poklepal si na aparát na prsou.

Měl něco u sebe?

Jo, je to v autě na sedadle, řekl Vosátka, přeel k embéčku a otevřel dveře vedle volantu.

Na rozprostřených novinách leela malá hromádka věcí: náprsní taka, tři svazečky klíčů,

občanský průkaz, řidičský průkaz, mokrý, sloený kapesník.

54

Dvořák vzal do rukou promočenou, červenou kníečku:

Jaroslav Hamák, 11.9.1948, rozlepoval vodou spojené listy, razítko zaměstnavatele Opteka, datum smyla voda, kdyby to psali pořádným inkoustem, tak se to nestane.

Hodil občanku zpátky na sedadlo a obrátil se k mrtvému. Tmavé, slepené vlasy, těsně

přimklé k hlavě, zvýrazňovaly odstálost uí, černý knírek byl nepřirozeně pokroucen.

Dvořák se odvrátil.

ádné stopy po úrazu?

Nic není vidět, ale nesvlékali jsme ho, řekl Vosátka.

Tady soudruh Tkadlec by snad měl dojít do chaty pro nějaké prostěradlo, abychom ho mohli

přikrýt, ozval se poprvé tajemník.

Tkadlec u se otáčel, ale Dvořák si viml, e se vzadu od silnice kolébá po nerovné cestě

pohřební dvanáctsettrojka.

Nechte to být, řekl, u je tady prosektura, postarají se o něho. Zajděme raději k té jejich chatě. Jestli tam nenechal nějaký dopis nebo něco.

Myslíte sebevrada, zeptal se Vosátka.

Dvořák jen pokrčil rameny.

No nevím, myslel Vosátka nahlas, byl to takovej frajer. Jezdíval sem dost často, větinou ale estsettřináctkou s lidmi z podniku. A párkrát se u taky nemohl strefit z naí hospody zpátky na chatu. Vosátka naznačil rukou pozdvihování sklenice.

Pohřební vůz zatím zastavil za embéčkem.

****

Poručík Hloek slouil rád a s chutí vdycky, ale tentokrát se kupodivu cítil značně nesvůj.

Samosebou, e se mu Miluka líbí, u od prvního dne, kdy ji uviděl v předpokoji u kapitána Javorka, jako čerstvě vyřazený podporučík. Starala se o něho první dny pěkně, ne se se vím seznámil, ale to ona by udělala pro kadého.

Usmál se.

Vlastně se ty první dny docela pěkně sblíili, ale jak se zaběhl do denních povinností,

nezbývalo u tolik času a pak vdycky cítil trochu ostych, kdy ji měl oslovit a nebyl pro to konkrétní důvod.

Oblékl si krátkou, lehkou silonovou bundu, do které vloil malou radiostanici. Ani to nedělá bouli, jenom to trochu táhne na levou stranu. Starí díny, modré semiky a tričko.

55

No, takhle bych snad na rande neel, prohlíel se v zrcadle kriticky. Uvědomil si, e včera viděl jenom skutečnost, e bude s Milukou pohromadě a vůbec zapomněl na to důleité proč, které mu teď dělá poněkud starosti. Bude mít dost práce s hlídáním vlastních rozpaků a přitom má sledovat Kozla.

Seběhl ze schodů a rychle přeel ulici ke stanici trolejbusu.

Přijela dvojka, za ní pětka a z ní vyklouzla Miluka, jako perla z mule, napadlo ho

přirovnání.

Pohledná hnědovláska s dlouhýma nohama v temně modrých riflích, ve světlém svetříku,

který nezapomněl zdůraznit, e jeho majitelka je pěkné rostlá, s levou rukou u ramene, na

ukazováčku navlečené poutko černé bundičky, která jí visela přes záda, v pravé mrňavou

kabelku na řetízku, nepřipomínala ničím předpisově upravenou nadstrámistryni, jak ji znal.

Ahoj, plácla ho zlehka po zádech, přehodila mu svoji bundu přes rameno a zavěsila se do

něho.

Dělám to dobře, soudruhu poručíku? , slyel jak se ptá eptem a v očích jí hráli vichni čerti.

Tlakem předloktí ho přinutila k chůzi.

Copak jsem to neudělala dobře? Nebo to není ve scénáři? Já myslela, e ano? Co se ti

nelíbí?

Zůstal stát a otočil ji k sobě obličejem:

Nelíbí se mi, e si ze mne dělá legraci.

Poslechni, já jsem věděla, e si to musíme říct teď hned, slyel, jak hovoří, kdy u zase pokračovali v chůzi, ono by mne to jinak celou dobu hrozně trémovalo a nebyla bych k ničemu. Jdeme přece do sluby …

Nemohl se stále jetě vzpamatovat, ale slovo sluba” ho přece jenom probudilo.

Vdy já jsem celou dobu nanic jiného nemyslel, málem vykřikl, kdybys … kdybychom …

Vysílačka v kapse bundy pípla. Zastrčil si do ucha naslouchátko, jako od tranzistorového

přijímače:

Je U soudku”.

I přes patnou modulaci poznal hlas Pavla Poláka.

Tak vám ho předávám. To vám” bylo zdůrazněno.

Tak jdeme k Soudku”, řekl Hloek, kdy zase schoval naslouchátko do kapsy bundy. To rozhodně není lokál, kam bych tě chtěl dneska vz í t …

Podívala se na něj hnědýma očima:

Jsme ve slubě, soudruhu poručíku! A rozběhla se po chodníku.

56

Dostihl ji několika dlouhými skoky a uchopil pod paí:

Ukázněně, soudruko nadstrámistryně, ukázněně, vydechl.

Trávili takhle spolu čtyři odpoledne a večery, dvakrát U soudku”, jednou U tří panen” a poslední večer v kině a v restauraci Kulturního domu.

Byli nenápadní tím, jak vypadali zahleděni jeden do druhého a Kozel je snad ani

neregistroval.

Pomalu se za ním loudali po zavírací hodině, zprvu v davu, který opustil Kulturní dům,

protoe současně se zavírací hodinou končilo i večerní představení biografu, pak u téměř

sami. Shodou okolností procházeli kolem domu, ve kterém Miluka bydlela.

Ví co, navrhl, jdi teď u domů. Bude moná míň nápadné, kdy dál za ním půjdu sám.

To se mě tedy brzy chcete zbavit, soudruhu poručíku, protáhla, ale vyskočila na domovní

schod, vzala Hloka rukama okolo krku a políbila.

Bě!

Poručík zůstal stát jako omámen. To políbení nebylo sluební.

Mu před ním zahnul na křiovatce doprava.

Zřejmě jetě nejde domů, napadlo Hloka, to by musel jít rovně.

Uvědomil si, e je právě čas, kdy by se měl hlásit.

Na cestě z Kulturního domu, z Čechovy zabočil vpravo do Rovné aleje. Jsem u sám. Jde

zvolna.

Pokud se nic nebude dít, je přítí relace za třicet minut, ano? , uslyel chraplavou odpověď přístroje.

Na rohu spatřil teď u známou postavu, jak se zastavila ve vzdálenosti asi padesáti metrů.

Vypadalo to, e si zapaluje cigaretu. Hloek zůstal pro jistotu za rohem.

Kdy opět vystrčil hlavu, nikoho u v liduprázdné ulici nespatřil.

To je průvih, lekl se a u sahal po vysílačce. V té chvíli si viml přikrčeného stínu u

zaparkovaného velkého kamiónu.

Nikdo jiný to být nemohl. Rovná alej byla liduprázdná. Co tam Kozel dělá?

Ve sporém osvětlení pouličních svítilen se zdálo, e postava klečí u boku nákladního auta a něco hledá na zemi.

Trvalo to dost dlouho, Hloek chvílemi opatrně vykukoval zpoza rohu, připadal si jako v

grotesce, ale obrázek se dlouhých deset minut nezměnil.

57

Při přítím vyhlédnutí spatřil, e sledovaný kráčí dál původním směrem, ale v pravé ruce

nese nějaký předmět, snad taku, nebo aktovku.

Pustil se opatrně za ním.

Kozel zahnul na dalím rohu opět doprava, take se vracel odkud přiel, jenom o ulici dál.

Hloek se rozběhl. Zastavil se na okamik u kamiónu.

Schránka na nářadí na pravém boku nákladního auta byla otevřená, ukroucený visací zámek

leel na vozovce. Zmáčkl knoflík na vysílačce.

Ano, uslyel hlas Jirky Sekery, který měl dnes slubu, slyím.

V Rovné aleji se vloupal do zaparkovaného kamiónu, vlastně jen do skříňky na nářadí. Něco

nese, vrací se Rozvodovou ulicí zpátky ke kulturáku.

To zburcuji éfa. Ozvi se, jsem trvale na příjmu.

Kozla spatřil asi v polovině Rozvodový ulice. Zdálo se, e kráčí zcela bezstarostně, vůbec se neohlíel. Doel zpátky ke Kulturnímu domu, ale k jeho zadnímu traktu, ve kterém byla provozní budova. Tentokrát se Kozel ohlédl, ale Hloek měl dost času vstoupit do vchodu

posledního domu ulice, která ústila na prostranství, kde stál komplex Kulturního domu.

Kozel popoel několik kroků do hlubokého stínu a zdálo se, e něco kutí u plotu. Poručík ho na chvíli úplně ztratil, ale potom zahlédl, jak jde přes prostranství u uvnitř areálu.

Přeběhl na místo, kde ho naposled viděl ve stínu.

Popoel několik kroků a uviděl to: drátěný plot byl poblí sloupku prostříhán a jeho volný konec leel na zemi, zatíen půlkou cihly.

Jsem u ústí Rozvodový ke Kulturnímu domu. Prostříhal drátěný plot a teď je uvnitř objektu.

Výborně, hned jsme na místě.

Netrvalo deset minut a v Rozvodové ulici se objevila tlumená světla nejdříve jednoho a pak dalího auta. Byla to volha kapitána Javorka, ve které byli i Dvořák, Sekera a Polák, a dvanáctsettrojka s uniformovanými přísluníky.

Tak kde ho má, zeptal se Javorek Hloka polohlasem, ve kterém byla znát radost z

úspěchu.

Tady se prostříhal dovnitř, ukázal Hloek směrem k plotu.

Výborně. Necháme ho v klidu zapracovat a zajistíme okolí objektu.

58

Zpátky půjde nejspí zase tudy. Má tu připravenou cestu. Tak zde zůstaneme tři: ty, Sekera a já. Polák bude zajiovat támhle ten roh, ostatní mládenci se rozdělí pravidelně kolem celého plotu včetně hlavního vchodu, kdyby ho napadlo, otevřít si cestu tam. A pamatujte:

nesmí utéct!

Otočil se zpátky do Rozvodový ulice:

A ty vozy okamitě pryč. Zaparkujte je třeba v Rovné aleji, ale tady nesmí nic vypadat jinak, ne kdy přicházel.

Zátah byl připraven rychle, pamatovalo se na vechno. Náhoda je ovem náhoda.

Kozel sice opravdu předpokládal, e se vrátí, kudy přiel, ale objekt Kulturního domu je

rozlehlý a ne se prolámal esti FABkami, vypáčil čtyři psací stoly a devět skříní, uplynulo víc, ne dvě a půl hodiny. Dostal se do jiného křídla budovy.

Nechtělo se mu vracet zpátky a proto jednodue vyskočil oknem v přízemí na dvůr, právě

tam, kde byl. Nářadí, které vzal v kamiónu, nechal srovnáno na psacím stole, protoe u je nepotřeboval a do silonové taky naskládal lup. Nebyl příli objemný: malý kazetový magnetofon, který nael v jedné skříni, kovová uzamčená pokladnička, láhev likéru a dva

kartóny amerických cigaret z restaurace. Peníze, které nael a nepočítal, cpal do zadní

kapsy kalhot.

Volným krokem přeel travnaté prostranství mezi místem, kde seskočil z okna a plotem,

který byl v těchto místech z prken. Bez námahy se vyvihl na ohradu a seskočil do ulice.

Bylo to právě uprostřed mezi dvěma uniformovanými přísluníky, stojícími na opačných

rozích plotu a jetě k tomu proti úzké uličce mezi zadními trakty domů, ohraničenými

zídkami.

Oba přísluníci ho spatřili téměř naráz, ale on je také. Rozběhli se k němu. Kozel vystartoval přímo před sebe, do uličky.

Ostatní účastníci zátahu neměli příleitost do honičky zasáhnout. Kozel odhodil taku s

lupem, vyvihl se na zeď, přitáhl se rukama a po hlavě zmizel na druhé straně.

Kdy oba pronásledovatelé překonali překáku, byl pryč.

Porada se konala dlouho po půlnoci.

Kapitán Javorek chodil po místnosti ode zdi ke zdi.

Take jsme vybouchli a jetě jsme panu Kozlovi s náramnou parádou oznámili, e o něm

víme, pronesl kapitán.

Teď jde o to, co dál. Jít si ho vyzvednout do bytu? Víme, jestli se tam vrátil?

Já bych to nehodnotil jako debakl, ozval se Hloek.

61

Přinejmením jsme si potvrdili, e pachatelem je Kozel. Dělal sám a způsobem, který

dokazuje i ostatní FABky. A to je pořádný výsledek. Kozel nemusí předpokládat, e o něm

víme. Mohl povaovat oba přísluníky za náhodnou hlídku.

Jít za ním domů bych nedoporučoval, řekl poručík Dvořák a oklepl cigaretu. S největí

pravděpodobností tam teď není a míruje venku, aby si ověřil, jestli ho známe, nebo ne.

Bohouek má pravdu, mínil Sekera, a nesmíme zapomenout e teď u je vechno jen

otázka času. e je to on, to víme. Ten Kulturák mu Honza přiije, doprovázel ho a tam. Teď u jde jen o to, mít ho.

Můj dědeček říkal, e tohle by němej neřek , kdyby mu hubu rozbil, komentoval kapitán

Javorek, ale u zdaleka ne tak podráděně.

Jde o to, jak to rychle a bezpečně provést. Aby zase nezdrhl, protoe pak u to bude mít

jistý, e jdeme po něm, někam se potopí a můeme ho hledat po celé republice.

Podíváme se po něm ráno v zaměstnání, navrhl Polák.

Co kdy tam nebude, připojil se Dvořák, ale Sekera ho přeruil:

Jak zjistil Pavel, chodí si tam jenom, kdy nemá nic lepího na práci a hlavně pro prachy, pokud si nějaký vydělá …

Pro prachy, řekl poručík Hloek, zítra, vlastně dnes podíval se na hodinky, je výplatní termín. To by přijít měl.

Kdo si pro něj půjde? , zeptal se nadporučík Polák kapitána.

Ten zamáčkl cigaretu v popelníku.

Vichni. Ale tentokrát to musí klapnout. V devět tady.

Seli se přesně. Na nikom nebylo vcelku znát, e se příli nevyspali a také zklamání nad

včerejím neúspěchem jakoby bylo zapomenuto.

Kapitán Javorek měl na stole před sebou veliký detail plánu města, který si dal na počkání zkreslit v technice.

Zahrnoval jenom pravoúhlou křiovatku dvou méně frekventovaných ulic, Podbranské a

Kláterní, na jejím rohu bylo umístěno OPBH, čili Okresní podnik bytového hospodářství.

Jeden roh křiovatky tvořila administrativní budova, starý, upravený činovní dům o třech

patrech, s východy do obou ulic. V Kláterní pak navazovala na budovu ohrada s irokým

vjezdem, ve kterém je umístěn stavební dvůr, dílny a sklad podniku.

62

Ten dvůr má přístup i ze zadního vchodu z administrativní budovy. Zde právě je Kozlovo

pracovitě, pokud je v zaměstnání, nebo nepracuje někde venku, ve městě.

Vechny vchody byly na plánku označeny červeným fixem.

Tyhle dva vchody nebude problém obsadit, ukázal Javorek tukou na krouek v Podbranské

ulici a na veliký kruh u vjezdu do ohrady, Podbranská je směrem do centra jednosměrná a

smí se tam po pravé straně parkovat, take jeden vůz bude stát tady, zaukal koncem tuky na papír před sebou.

Jestli tam ovem bude místo, upozornil Polák.

U tam stojí, řekl kapitán, nechal jsem ho tam dovézt u v est, sáhl do kapsy a hodil na stůl klíčky, vezmi si je, ukázal na Poláka.

Tenhle vjezd je horí, ukal na veliký kruh.

Kláterní ulice je teď sice od rohu slepá, take se tam také smí parkovat, ale jen právě po tenhle vjezd, aby OPBH mělo volnou cestu s náklaďáky. Postavit se sem víc dopředu nelze, zaukal zase na papír, protoe by mu mohlo být divné, e nerespektujeme zákaz. Zvlá,

kdy tam teď mládenci z dopravky pořád jezdí. To jsem ostatně na dneek zarazil, v tomhle

prostoru, opsal tukou kruh nad papírem, se nesmí objevit uniforma. Take auto stojí tady, těsně za vjezdem do ohrady a klíčky si nechávám já.’

Kapitán si začal prohledávat kapsy, ale nehledal klíče, nýbr cigarety. ádné nenael a

trochu rozpačitě se rozhlédl.

Nabídl mu poručík Dvořák.

Javorek pokračoval v instruktái:

Z těche důvodů nemůeme nic postavit semhle, ukázal na krouek, označující třetí vchod.

Tady naproti vchodu je trafika, ve které se dá chvíli počkat. A teď si to rozdělme: čtyři

budeme na pevných místech, pátý bude procházet tady kolem rohu. A vyjde kudykoli, musí

na někoho narazit. Pro případ, e by utíkal, co je po včerejku dost pravděpodobné,

budeme mít tady za zády na vech čtyřech směrech mládence od Kovandy, kteří nás budou

bekovat a jetě dál tady, co u to není namalovaný, budou vozy hotovosti s uniformama,

které bychom vyrozuměli vysílačkou. Ale to, doufám, nebude potřeba.

A je tam? , zeptal se Polák.

Kapitán pokrčil rameny.

Bylo by riskantní, zkouet to, prověřovat, někdo by ho mohl upozornit, e je po něm sháňka.

Vycházejme z předpokladu, e si myslí, e o něm nevíme a přijde si pro peníze.

63

Ověřil jsem v bance, e si tam pro ně přicházejí kolem desáté, podíval se na hodinky, tak to u by je měli mít. Nějakou dobu trvá sáčkování a vyplácet se začíná po jedenácté. Kdyby tam u byl, tak přiel v est a odchází ve dvě. Kdyby ne, a u proto, e nepřiel, nebo e má práci někde venku, přijde nejpozději kolem poledne. Čili v deset je vechno na místě.

V případě, e tam teprve půjde, máme ho vzít hned, nebo počkat, a bude vycházet? , zeptal se poručík Sekera.

Mělo by to být jedno, ale rozmýlel jsem to na jeho odchod z objektu, tak by to tak raději mělo zůstat, aby nedolo k nějakému nedorozumění.

Pořádně ho znají jenom Honza a Pavel, myslels na to? , zeptal se poručík Dvořák.

Právě proto Sekera, Pavel, ty a já budeme v autech, respektive v trafice a Honza bude na

rohu. Sekera bude s Pavlem a nás upozorní Honza. Jak, zeptal se Hloek, vysílačkou?

Na to moná nebude čas. Pochopitelně by to bylo nejlepí a budeme pořád na příjmu. Kdyby

to ale nebylo moné, ani bys ho vyplail, to myslím případ, e bys ho uviděl náhle a na

krátkou vzdálenost, pouije signál. Bude si zapalovat cigaretu.

Já - protáhl poručík. Vdy ani ádnou nemám!

Jirka ti jednu dá a tady má sirky, oupl mu kapitán krabičku přes stůl.

Ale je to jen pro případ nouze. Myslím, e ho bezpečně poznáme podle toho, jak na něj

vystartuje.

****

Poslechni, Otíku, co je s tebou? Poslední dobou se mi vůbec nelíbí, povzdechla Vlasáková

a postavila si na nízký stolek maličký podnos s titěrným álkem kávy. Pohlédla na manela, rozvaleného v křesle, dlouhé nohy nataeny daleko před sebe. Seděl před japonským barevným televizorem, ale díval se na pičky koených pantofli. Pravá ruka bloudila

rozcuchanými, trochu prokvétajícími vlasy, zatímco levá mechanicky oklepávala popel z

cigarety do mohutného popelníku, vedle něho stál obrovitý stolní plynový zapalovač.

Zvedl hlavu a pohlédl na manelku. Čtyřicetiletá bruneta s plným, okrouhlým obličejem se na něho starostlivě dívala. Okolo očí jí vystupovaly vějířky vrásek.

64

Ty za těch patnáct let taky nekrásní, odsekl.

Tak jsem to nemyslela, řekla pokojně a posadila se do vedlejího křesla. Léta společného

ivota ji naučila podobné manelovy galantnosti přecházet. Jsi nervózní, podráděný,

roztěkaný, má asi fůru starostí. Bývaly doby, kdy ses mi s nimi svěřoval.

Drobnou ličkou míchala kávu. Sáhl vedle křesla, kde měl pojízdný stolek s chladícím

miniboxem a v něm láhev whisky. Nalil si polovinu sklenice, druhou polovinu doplnil sifonem a ledem. A moc pije, dodala. Starostil vyjel téměř zlostně. Ty si myslí, e to snad je sranda, mít na krku výstavbu za desítky miliónů? A za vechno odpovídat. Jenome, pokračoval, kdy se napil a vzpřímil v křesle, ono to na druhé straně taky něco přináí,

pokud jsi ráčila pozorovat.Ví, Otíku! Mám z toho a strach … Mávl rukou. Prosím tě, Máňo.

Prostě se začínám dostávat na úroveň, která mi odpovídá, která mi sedí, na kterou mám.

Přál bych ti vidět, jak si mne váí. Tady i v zahraničí. Zapálil si dalí cigaretu. A co já z toho mám. Přijdu z práce a jsem tady pořád sama s touhle bednou, kývla hlavou k obrazovce.

Nato,abychom měli děti, kdy jsem je jetě mohla mít, jsi neměl čas,protoe jsi studoval při zaměstnání. Na mě nemá čas vůbec. Říkal jsi, e dneska přijde dřív. Volala jsem tě do kanceláře, tam jsi nebyl, povzdechla si. Pořád ty tvoje výčitky, já u se z nich zblázním.

Mám snad také nějaké povinnosti mimo, chápe? Sluební a podnikové. Jene tomu ty

nechce rozumět. To tě nezajímá. Sklonil se ke stolku, popadl sklenku a dopil zbytek whisky.

Snail se přehluit hlodavé svědomí, je mu říkalo, e manelka tuí správně a e její výčitky jsou pravdivé. Kdyby tak věděla vechno! Nikdo neví vechno, ani jeho nejblií spoluhráči Karas a Soukup nevědí nic o jeho tajném kontu. Tím méně o dohodnuté sumě esti tisíc dolarů, kterou mu na konto připíe Grey, a celá věc klapne. Proč by vlastně neměla

klapnout. Opravdu nechce nic jíst? ozvala se tie manelka. Mlčky jí dal zkřivením úst

najevo, e ne. To jsou pořád ty její starosti. Přízemní, vední. Má doma kvočnu. Matně se

mu vynořila vidina plavovlasě tíhlé dívky v temně červených společenských atech, s

věncem perel na krku. Příjemný, chápavý úsměv v půvabné tváří, vedle ní dvě černobílé

dogy.

65

Stiskl dlaní prázdnou sklenici. Proč by takovou partnerku na úrovni nemohl mít? Kdo ti káe trávit ivot vedle stárnoucí, tuctové úřednice ze spořitelny, eptal mu zlý vnitřní hlas stále naléhavěji. Myslí, e by ses tam neuplatnil? Sáhli by po tobě vemi deseti! Vdy ti to Grey nabídl! Pro začátek ti pomůe konto…

Mně by docela stačilo, kdybychom si zase jednou spolu vyjeli na chatu. Ví, kdy jsme tam

byli naposledy? Na moje narozeniny, usmála se manelka a pohladila jej po ruce.

Vstal.

Podívej se, Máňo, dneska jsem strané utahán. Promiň, půjdu si lehnout.

Zmizel v koupelně.

Dlouho se za ním dívala. Neklid v ní zůstal.

****

V 11 vyel Kozel ze vchodu do Podbranské ulice. Zapínal si zdrhovadlo silonové bundy,

kdy si viml, e se otevřela obě přední dvířka edé Volhy, stojící u chodníku a dva mui

vystupují.

Otočil se a sviným krokem mířil na křiovatku Podbranské a Kláterní kam měl asi dvacet

metrů.

Po několika krocích se ohlédl a kdy spatřil, e oba mui, kteří vystoupili z auta, se ho snaí dostihnout, dal se do běhu.

Přímo v ústrety poručíku Hlokovi, který se čerta staral o domluvené signály a zamával

oběma rukama směrem k Javorkově ladě, stojící v Kláterní ulici. Stačil jetě zahlédnout, e se dveře auta otvírají, kdy zastoupil cestu prchajícímu.

Za bodyček, jaký mu Kozel předvedl, by se nemusel stydět ádný hokejový obránce

prvoligového mustva.

Hloek ovem náraz očekával. Chytil Kozla pevně za rameno a smýkl jím. Ne se Kozel

dokoulel k okraji chodníku, cvakla mu na zápěstí pouta. V té chvíli u byl na místě i kapitán Javorek a od rohu dobíhali Polák se Sekerou.

Kozel, sedící na chodníku s rukama v poutech, těce oddychoval. Po chvilce zvedl hlavu a

podíval se po muích, stojících kolem něho.

Tak půjdeme, ne? , řekl Sekera a pomohl Kozlovi vstát.

****

66

Dá si taky kávu? , zeptal se kapitán Javorek poručíka Dvořáka, který vstoupil do dveří jeho pracovny se zelenými deskami v ruce.

Docela rád, řekl Dvořák.

Kozla teď vyslýchají do protokolu mládenci, začal kapitán, je to čtyřicet případů. Nechci vidět ten spis. Ale teď musíme uzavřít toho utopeného, má u k tomu něco ze soudního?

Jo, řekl Dvořák, poloil fascikl na stůl a otevřel desky:

Smrt nastala utopením asi před čtyřmi-pěti dny, dá se to těko stanovit, protoe voda byla chladná, take je to jen přibliný odhad doktora Srnce. Známky násilí ádné, vysoké procento alkoholu, to prý také u nelo přesně, kolik měl ve chvíli smrti. Utopil se po jídle, poručík zalistoval zprávou, nic pozoruhodného. Vzali mu otisky prstů. Klíče, které měl v kapse, patřily jednak k podnikové chatě, jednak k jeho embéčku, které stálo u té chaty. Třetí svazek bude asi od bytu. Dopis na rozloučenou ádný, ani v chatě, ani ve voze, domovní prohlídku jsme zatím nedělali, ono to dost dobře v tomhle frmolu taky nelo.

Ozvalo se zaukání a vela Miluka se dvěma kávami. Postavila je před oba na stůl a řekla

ke kapitánovi:

Máme teď hroznou spotřebu. Musím u zase pro novou.

A nestýská se vám po nasazení v terénu? , zeptal se kapitán jakoby nic.

Malinko zrozpačitěla:

Vdy jsme teprve před pár hodinami skončili.

Javorek mrkl na Dvořáka:

Ale stejně to byl dobrý nápad, co říkáte?

No, zaila jsem u horí, zasmála se a odela.

Tak kde jsme to přestali, řekl kapitán, míchaje kávu, e nebyl zatím čas to pořádně dodělat.

A stejně je divné, e se po něm dosud nikdo nesháněl.

Dvořák poloil álek:

il sám, je rozvedený, u dlouho. Nahlédl do desek.

V podniku jsem se zeptal, jestli bych s ním mohl mluvit a řekli mi, e je na dovolené. Take se to dá vysvětlovat…

No, to ano. Ale sakra, stejně je mi divný … Člověče, chlap, tak kolem třicítky, rozvedený, vlastně tedy svobodný, vezme si dovolenou mimo sezónu a jede dělat Robinzona na prázdnou podnikovou chatu. Od koho dostal klíče? To dávají k dispozici chatu jen tak? To

nějak nesedí. Kapitán si dvakrát přejel ukazováčkem pravé ruky pod nosem.

67

Z tohohle pohledu moná nejde vyloučit sebevradu, řekl Dvořák, pokud měl něco

takového v úmyslu, nebylo by nic divného, e u toho nechtěl asistenci.

Heleď, Bohouku, ne to smeteme ze stolu, musíme o tom vědět mnohem víc. Otevřeně, na

sebevradu moc nevěřím. Já jsem za celé své praxe zail jenom dvě sebevrady bez dopisu

na rozloučenou. Ten jeden, to byl cikán, namazanej jako zepelín a skočil s rozběhem z

mostu rovnou na ledolam. Jak se později zjistilo, vůbec neuměl psát. Ten druhej, to byla

nakonec stejně vrada. On, kdy někdo chce odejít, tak mu větinou moc záleí na tom, aby

těm ostatním sdělil, kdo, jak a proč mu ublíil. Poručík Dvořák se natáhl k popelníku.

Moná, e je něco u něj doma, tam jsme jetě nebyli. A je třeba prohlídnout pořádně i tu

podnikovou chatu.To je pravda, musí to absolvovat. A já se zatím podívám do podniku

Opteka, abys nemyslel, e se ulejvám.

Kapitán byl po dopoledním úspěchu ve výborné náladě.

On ten Hamák, co se utopil, byl sice původně vyučenej číník, řekl Dvořák, ale v Optece

dělal řidiče, a jezdil hlavně s náměstkem pro investice Vlasákem. Snad ten by mohl něco

bliího vědět.

****

Náměstek Vlasák přijal kapitána Jávorka ihned. Seděli proti sobě v klubovkách v

náměstkové pěkně vybavené kanceláři a Javorek se zpytavě díval do usměvavého

Vlasákova obličeje. Co budeme pít, soudruhu kapitáne, zeptal se Vlasák.

Já jsem kafař, řekl Javorek, tak kdy u to musí být…

Káva se rozumí samo sebou, u ji jistě vaří, myslel jsem vodku, nebo koňak nebo whisky …

Bohuel, jsem tady autem …

Ale vás přece nikdo nebude …

Javorek mávl rukou.

O to nejde. Jene náhoda si nevybírá. Ale vy si klidně nalejte. Já bohuel nemám oféra,

jako vy a tak jsem abstinent.

Zdálo se mu, e při slově oféra Vlasák zpozorněl.

V té chvíli vak vela sekretářka s podnosem, dvěma álky kávý a cukřenkou.

Postavila ve před oba na konferenční stolek.

A co vás za mnou přivedlo, projevil Vlasák zvědavost, jakmile sekretářka odela.

68

Javorek míchal kávu a teprve po chvilce zvedl oči:

Vá řidič zemřel.

Kdo? Jarda Hamák?

Náměstek Vlasák naznačil, e se mu chce vyskočit z křesla.

To není moné!

Inu, mladý můe, starý musí, vytočil se kapitán Javorek.

A co se mu stalo? Kdy se to stalo?

Utopil se.

Prosím vás, to snad není moné. Vzal si dovolenou, ale to by mně nikdy nenapadlo, e se

půjde koupat, vdy jetě není léto!

On se vykoupal nedobrovolné, upřesnil kapitán Javorek, utopil se kompletně oblečený, i v botách. A s plným aludkem alkoholu.

Inenýr Vlasák teď vstal doopravdy.

Ne, řekl, to není moné! Kde se utopil a kdy, víte to?

Javorka reakce dosti překvapila. Pokynul Vlasákovi, aby se zase posadil. Jako by byl kapitán ve své kanceláři na okresní správě a Vlasák předvolaným.

Utopil se v tom jezeře za vaí podnikovou chatou v Cinkovicích. Přesné datum neznáme, ale

muselo to být někdy mezi minulou sobotou a tímto pondělím.

Proboha, vykřikl náměstek Vlasák a tvářil se vyděeně.

Copak?

Vdy on nás tam v sobotu vezl! To bylo tak, začal mluvit velmi rychle, měl jsem na chatě takovou přátelskou schůzku se soudruhem Karasem z Optostroje, nic oficiálního, ani sluebního. Chtěli jsme si trochu odpočinout, trochu si i popovídat, i o naí společné práci, ale to víte, čistě sluební věc to nebyla, ták jsem si nechtěl brát podnikové auto.

A vlastním vozem se mi nechtělo jet. Znáte to, něco se vypije … a tak jsem poprosil Jardu, teda řidiče, aby nás tam dovezl svým soukromým embéčkem, e mu to zaplatím. On - měl stejně povoleno od ZV ROH, e tam můe být ten týden na dovolené, o kterou poádal.

A jak probíhala, ta pánská jízda? , zeptal se Javorek.

Naprosto normálně, nebylo to ostatně poprvé, co jsme se takhle s Karasem seli. Přivezlo se něco k jídlu a něco k pití. Bylo to takové kamarádské, nebo, chcete-li, trampské posezení. A na ten konec.

Co se stalo?

No, co se stalo. Jarda seděl ze začátku s námi. Jene hrozně pil řekl Vlasák téměř omluvně.

71

Rychle?

Víte, on měl takový zvlátní vztah k alkoholu. Bylo mu jedno, co pije, ale muselo toho být hodně, a narychlo za sebou. Říkával, e je to zvyk z dob, kdy dělal číníka. Jako řidič si to moc dovolit nemohl, tedy v pracovní době.

Kapitán Javorek jen zavrtěl hlavou.

Mohu se zeptat, co jste pili? A kolik jste toho vypili?

Já jsem přivezl dvě whisky.

Originál?

Ano - Johny Walkera. A Karas láhev koňaku.

Taky originál?

Taky nějaký originál, myslím Rěmy Martin, ale u se přesné nepamatuji, my jsme nejdřív pili whisku.

Pan Hamák také?

Vlasák mlčky přikývl a dodal:

Nedáte si jetě alespoň kávu?

Kapitán Javorek se rozpačitě podíval na prázdný álek, ale to u byl náměstek Vlasák ve

dveřích do sekretariátu:

Vlastičko, jetě jednu kávu. A nic mi sem teď nedávejte.

Usedl znovu do klubovky a ne začal hovořit, hluboce

povzdechl.

No prostě, Jarda to do sebe lil, jakoby to byla voda. Tak jsem ho trochu napomenul, docela přátelsky, ale on se urazil, odeel a u jsme ho vůbec neuviděli.

V kolik hodin to bylo?

Kapitán Javorek pohlédl Vlasákovi upřeně do očí. Náměstek se chytil za čelo a nervózně si

je mnul rukou.

Něco kolem půlnoci, ale mohlo být i víc. Bylo to hrozně trapné. Měl nás se soudruhem

Karasem dovézt druhý den ráno zpátky do města, ale prostě vůbec nepřiel. Nakonec jsme

museli jít na autobus.

A to jste se po něm vůbec nesháněl?

Ne. Předně mne hrozně namíchl, e nás nechal na holičkách, i kdy to nebyla sluební

cesta. Za druhé, kde bych ho měl v noci shánět? V hospodě nebo u nějaké místní enské …

Za třetí, měl od pondělka dovolenou, jetě zbytek za minulý rok. Vymámil ji na mně, ačkoliv se to vůbec nehodilo. Nevím, co měl v plánu, ale ádal o ni přímo kategoricky.

Dokonce jsem mu od předsedy ZV ROH zajistil klíče od podnikové chaty, která je teď jetě

mimo provoz.

Náměstek vzal do ruky prázdný álek kávy a pak jej poloil zpátky na stůl.

To vrhá na celou věc docela jiné světlo, - řekl zvolna kapitán Javorek, je docela

pravděpodobné, e cestou z chaty někam, kam měl namířeno, uklouzl, spadl do jezera a

utonul.

72

Musím vás poprosit o jméno a adresu toho vaeho kolegy, se kterým jste byl na chatě. Jde o úmrtí a musíme přeetřit, jestli si také něčeho pozoruhodného neviml.

Ale samozřejmě, řekl Vlasák, vstal, přeel k psacímu stolu a napsal cosi na list papíru,

vytrený z bloku. Podal ho Javorkovi.

Budeme vás jetě potřebovat k sepsání protokolu, zavolám vás, oznámil kapitán.

Stejné je to ale tragédie, pokračoval Vlasák, kdybych to byl tuil… A na to pití to byl miliónovej kluk. Máme to oznámit příbuzným a tady v podniku?

Zatím jetě počkejte, dám vědět řediteli!

Těilo mne, e jsem vás poznal, řekl náměstek při Javorkově odchodu.

Javorek odeel s neurčitým pocitem, e ve výpovědi, kterou vyslechl, bude těko hledat

mezeru, protoe ji potvrdí nejméně jeden dalí svědek.

A na chodníku před Optekou ho napadlo, proč by vlastně měl hledat mezery ve výpovědi

náměstka podnikového ředitele, kterému se utopil opilý ofér.

****

Podle hodin se blíil večer, i kdy podle letního času bylo jetě světlo. Poručík Hloek měl u po slubě, doprovodil Miluku, která sdělila, e je jí líto, ale e dnes u v ádném případě nemůe ztratit ani minutu. Přítí týden skládá poslední zkouku ročníku a ty odpolední a večerní procházky po hospodách z minulých dnů, i kdy byly velice příjemné, jí nabouraly

celý studijní plán.

Tak se Honza dověděl, e Miluka dálkově studuje druhý ročník právnické fakulty a jeho

obdiv k ní, beztak téměř bezmezný, jetě stoupl.

Co to děvče vechno dokáe, je k neuvěření, říkal si.

el, ponořen v příjemné mylenky a teprve po chvíli si uvědomil, e se vrací stejnou cestou, kterou el před chvílí s Milukou, zpátky na Okresní správu SNB.

Aspoň se podívám, jak daleko jsou Jirka s Pavlem.

Správně předpokládal, e výslech zadreného Kozla se dnes protáhne. Při rozsahu trestné

činnosti to ani jinak být nemohlo.

73

Nael je v malé kanceláři, která jinak slouila společně nadporučíkům Sekeroví i Polákovi.

Sekera seděl za svým psacím strojem, zakloněn a opřen do opěradla idle, proti němu u

Polákova stolu a na jeho idli Kozel, vzpřímeně a s rukama volně poloenýma na desce

stolu. Na studeném radiátoru pod oknem polo seděl, polo se opíral Polák a tvářil se

otráveně.

Vichni se podívali na příchozího, ale ádný nepromluvil.

Hloek se zastavil ve dveřích.

Vy tady ale máte nahuleno. Jak to jde?

Polák pomalu vstal z radiátoru, zhasl nedopalek v popelníku a otevřel okno za svými zády.

Kdy on má pan Kozel hrozné slabou pamě, řekl.

Vůbec na nic si nevzpomíná, u ničeho nebyl, o ničem neví. To je potom těká spolupráce.

Teď u zapomněl i mluvit, dodal Sekera a vzpřímil se na idli.

Budeme ho muset oupnout za katr, aby si trochu rozmyslel, v jaké je situaci. Ví, e důkazů máme dost a měl by si uvědomit, e tvrdohlavost se můe obrátit jen proti němu.

Hloek se zadíval na Kozla, který mu nevěnoval ádnou pozornost. Zíral bezvýrazně před

sebe. Silné, pravidelné rty měl pootevřeny a bylo vidět, e jsou okoralé.

Dali jste mu něco napít a k jídlu? , zeptal se Hloek Poláka.

Sekera se podíval na náramkové hodinky na zápěstí a vstal od stolu.

Nojo, sakra, nějak jsem zapomněl na čas.

A já taky, řekl Polák.

Tak zajděte něco opatřit k jídlu a pití a já tu zatím počkám, nabídl se Hloek.

To je dobrý nápad, souhlasil Polák.

Co mu máme vzít? , obrátil se na Kozla.

Ten ani nemrkl a díval se dál před sebe.

Vezměte nám pár chlebíčků odnaproti.

Hloek si vzpomněl, jak před dvěma dny seděl tenhle mladík nedaleko nich u stolku ve

vinárně U tří panen” a labunicky usrkával ze skleničky červené víno. Pozoroval ho tenkrát dlouho a drel přitom Miluku za ruku a ani moc nepovídali… Sáhl do zadní kapsy riflí a vytáhl peněenku:

A kupte tam také lahvičku červeného vína.

Sekera jen vytáhl obočí, ale vzal podávanou stokorunu a oba odeli.

74

Hloek pomalu přeel místnůstku a posadil se na Sekerovo místo, naproti Kozlovi.

Ten sáhl po sloeném kapesníku, který leel se dvěma svazečky klíčů a peněenkou a

nějakými dalími drobnostmi před ním na stole, utřel si ústa a poloil kapesník zpátky na

stůl.

Vy jste tady éf? , oslovil Hloka náhle trochu chraplavým hlubím hlasem.

Hloka přivedla otázka trochu do rozpaků.

Zavrtěl hlavou.

Ne. Proč?

Na Kozlově tváři se objevil náznak úsměvu:

e vás vichni poslouchají.

A co je vám na tom divného?

No, takovej mladej kluk, vyjelo z Kozla. Posadil se pohodlněji a ruce, dosud poloené na

stole, opřel o stehna:

Neznáme my se vodněkud?

Určitě jsme se u někde potkali, souhlasil Hloek, rád, e se mu podařilo přimět Kozla k

rozhovoru.

Jsem tady z města a tak by bylo divné, kdybychom na sebe někde nenarazili.

Ne, já myslím teď někdy, v poslední době, rozhovořil se Kozel plynule. Přemýlel.

Poslyte, nebyl vy jste tuhle ,,U tří panen” s takovou tíhlou kočkou?

Jestli myslíte převčírem, tak to jsem byl já, řekl Hloek a téměř ho zamrazilo.

Hezká holka, ocenil Kozel u konverzačním tónem.

Taky si myslím, souhlasil poručík.

A to jste tam vedle mne seděli náhodou?

Hloek byl v rozpacích, jak odpovědět, ale rozhodl se pro pravdu:

Ne, to jsem vás sledoval.

Néé, protáhl Kozel a zdálo se, e dokonce potěeně. To se taky doopravdy dělá? Já jsem

myslel, e je to jenom v biografu.

Vypadalo to, e u se docela uvolnil a e se mu konverzace zamlouvá.

Příli často se to nedělá, připustil Hloek, ale jak vidíte, v případě potřeby …

A jak dlouho jste mě u stopovali?

V tu chvíli se otevřely dveře a vstoupili Polák se Sekerou. Polák postavil na stůl veliký

balíček, ve kterém byl papírový tác s obloenými chlebíčky a Sekera drel v ruce lahvičku

Bikaveru v červeném hedvábném papíře.

75

Má to čím otevřít? , zeptal se Hloka.

Poslute si tady, odpověděl za něho Kozel a kývl hlavou směrem na stůl, kde v hromádce

věcí leel i kapesní noík s vývrtkou.

Sekera se úkosem podíval na Hloka, ale nic neřekl a nů se stolu vzal.

Jene tu nemáme ádné skleničky, řekl konečně.

Jsou určitě vedle u Miluky, mínil Hloek, zajdu tam pro ně s tebou.

Rozpovídal se docela pěkně, poeptal na chodbě Hloek Sekeroví.

Hele, vra se dovnitř, usmál se Sekera, já ty skleničky při nesu sám, to ti u něj zvedne autoritu. Ale jde na to dobře, to se musí nechat. Nám se ho nepodařilo rozmluvit ani za est hodin. Tvrdej jako kámen.

Jo, vlastně, rozpomněl se Sekera u s rukou na klice dveří, ty má přece dneska volno,

nevadí ti to?

To bych sem přece nechodil.

Tak výborně, vra se tam, já přinesu sklo a odvedu Pavla. Skočíme si vedle na večeři,

původně jsem myslel, e si vezmeme taky chlebíčky, proto jsem jich vzal tolik, ale takhle to bude lepí. Za chvíli jsme zpátky a budeme tady vedle, kdybys něco potřeboval, stačí zmáčknout puntík.

Vezmi si, nabídl Hloek Kozlovi tác s chlebíčky, kdy osaměli a ani si neuvědomil, e mu

začal tykat.

Raději bych se napřed napil.

Sakra, měl jsem objednat jetě čaj, nebo kávu, vzpomněl si Hloek, ale Kozel zavrtěl

hlavou:

Tohle je lepí, ukázal na dvě sklenky vína.

Napili se. Kozel napřed malinko omočil rty, teprve potom upil.

Kde jsme to přestali, zeptal se Hloek, kdy postavil skleničku zpátky na stůl.

Ptal jsem se, jak dlouho u mě sledujete. Zřejmě mu tahle otázka vrtala hlavou.

Dlouho. U od toho obchoďáku.

To mně nevěte na nos, mávl rukou Kozel a vzal si chlebíček, to u je dávno, vloni, kdyby to byla pravda, tak dneska u sedím někde jinde.

Myslí ti to, řekl Hloek uznale. Pověz mi něco o tom obchoďáku.

76

Kozel polkl sousto.

Vám to povím, vy jste prima, ale s těma strámistrama nebo co to jsou, ukázal hlavou ke

dveřím, s těma nebudu mluvit vůbec. Chovají se, jako by nosili alamounovy trenýrky. Tak

a si lámou hlavy sami.

Hloek vytáhl ze stolu kus čistého papíru a tuku.

Nic psát. Vůbec nic psát. Povídáme si přece, ne? , najeil se Kozel. Můete si to napsat

třeba potom, a kdy to bude, co jsem vám pověděl, tak vám to i podepíu, ale teď nechci.

No dobře, uklidňoval ho poručík a vrátil papír do stolu.

Můu vědět, jak se jmenujete?

Hloek, poručík Hloek.

Já to věděl, e jste éf, řekl spokojeně Kozel. Poručík u policajtů, to u je are. No tak k tomu obchoďáku. Víte, proč jsem ho udělal?

Hloek pokrčil rameny.

Protoe kdy jsem el kolem, tak přesně naproti, na rohu, ve vchodu do toho lahůdkářství,

znáte to, stál esenbák a koukal se na ten obchoďák, jakoby ho hlídal. Tak jsem si řek , to jsem teda zvědavej, hochu, jestli to uhlídá”. A neuhlídal!

Jak jsi to provedl?

v

Jednodue. To …

Povídání” Hloka s Kozlem trvalo téměř do tří do rána. Snědli vechny chlebíčky, vypili bikaver, pak jetě dvakrát kávu a rozcházeli se svým způsobem téměř přátelsky.

Sekera u byl doma, ve vedlejí kanceláři čekal jenom Polák, který spal, nepohodlně

zkroucen v křesle s tvrdými, dřevěnými opěradly.

Tak co, zeptal se Hloka.

Ale, jde to. Jene jsem si přitom nesměl nic psát, neměl jsem ani magneák, ostatně by to

stejně nepřipustil a teď abych moc nekroutil hlavou, aby se mně to z ní nevysypalo, ne to napíu …

Prosím tě, a to myslí, e to k něčemu bude? e ti to podepíe, kdy to bude psát bez něho a nemá ani záznam? , řekl skepticky rozespalý Polák.

Já myslím, e to podepíe, odpověděl přesvědčivé Hloek, je jenom otázka, kdy se mi to

podaří napsat. Zatím poloil tři vloupání, vechna velká, například obchodní dům.

Neříkej, podivil se Polák, dopínaje si sako, váně poloil obchoďák?

I s podrobnostma. Zdálo se, e ho dokonce těí, e se s tím můe pochlubit.

77

To sis ho teda koupil. Nám řekl jenom jak se jmenuje.

To se u jejich kroky rozléhaly prázdnou, spoře osvětlenou chodbou. Proli kolem dozorčího.

Rozloučili se před budovou, bydleli v rozdílných částech města.

****

Je to dobrý, řekl kapitán Javorek, kdy přeběhl očima poslední list konceptu protokolu, který mu poručík Hloek předloil v rukopise.

Dej to Miluce, a to přepíe. Říkal mi Jirka Sekera, jak jsi večer zaúřadoval. Kapitán se rukama opřel o opěradlo dřevěného křesla, ve kterém seděl, a zapraskalo.

Tyhle výslechy se ampaňským mně tady ale nezaváděj. Usmál se na poručíka, který seděl

na své idli u dlouhého stolu.

Na to nejsou fondy!

To bylo z mého, řekl mírně Hloek, viděli jsme ho nedávno ve vinárně, jak si to dával, tak mně napadlo, e …

Jen pij, bude povolnějí, já vím, ty jsi vykutálenej, utahoval si kapitán a sáhl po dřevěné krabičce na stole pro cigaretu.

Dneska teprve třetí, chlubil se.

Spal jsi vůbec? , podíval se pátravě do obličeje trochu pobledlejímu poručíkovi.

No, řekl Hloek rozpačitě, moc ani ne. Já jsem chtěl napřed napsat ten záznam, ne to

zaspím.

To jsem si mohl myslet. A je to druhá noc za sebou. Tak má dneska volno a dospi to.

Já nevím, to bude muset počkat. On toti Kozel slíbil, e mi dneska ukáe, kde jsou ty věci.

Nic prakticky nerozprodal, tvrdí. Měl strach z prozrazení a tak uíval jenom peníze a ostatní schovával.

A proč, prosím tě?

A najde nějakého spolehlivého překupníka, nejlíp v Praze nebo v Ostravě, prostě někde

daleko. Zařizoval se ve velkém.

No ne, to slyím poprvé.

Také mne to vyvedlo z míry. Ale na druhé straně je to vysvětlení, proč se nic nepodařilo

zachytit. A na ty hodinky a ty neprodával on. Uvaoval vlastně chytře.

Tak dobrá, uzavřel kapitán. Vyádej si od prokurátora povolení k prohlídce. Vezmi si s

sebou nadporučíka Sekeru, protoe Dvořák dělá něco jiného a Pavla tady budu potřebovat a

jeďte.

78

Vyspí se zítra. Poručík Hloek se začal trochu oívat.

Doma to nemá a jinak nevím, kde ten objekt je, tak jak si mám vyádat povolení k prohlídce?

Tak ví co, řekl kapitán, udělej to, jak chce, snad tě tam ten tvůj kamarád loupeník pustí i bez papíru a vyádá si povolení potom. To jsem zvědav, co to bude za skladitě …

Bylo to opravdu skladitě, i kdy zvenku na to stařičká, malá chata u oputěného písníku na břehu řeky vůbec nevypadala.

Kozel tvrdil, e ji koupil u před několika lety od kluka, který se odstěhoval, doklady

pochopitelně ádné nemá. Ale zato se k masívnímu visacímu zámku s ocelovým plátěm a

patentní vlokou hodil jeden z klíčů, u něho při zadrení nalezených.

Kozel sám odemkl, ukázalo se, e dveře jsou zevnitř opatřeny silným oplechováním a právě

tak zajitěny i okenice obou okének, které kromě toho měly masívní elezné závory.

Pane, ty to má pořádné zajitěné, řekl uznale Hloek.

Nedivte se, jsou tady hodnoty, pravil Kozel úplné váně.

A byly.

Trvalo celé odpoledne, ne vechno sepsali. Právě proto, e lo o samé drobnosti a bylo jich tolik, prohlídka se protáhla.

Kozel měl v hlavě přesnou evidenci o vem, co odkud pochází. Stalo se málokdy, e nad

některou věcí zaváhal. Fotoaparáty, tranzistorová rádia a ty zapalovače a historické pistole se naly.

Nadporučík Sekera, který celou dobu pokud mono nemluvil, dělal Hlokovi sekundanta.

Zastavil se u nízká poličky, zakryté látkovým závěsem.

Copak je tady? , zeptal se a zvedl záclonku.

Ukázaly se hřbety řady kníek. Nadporučík nevěřil vlastním očím: několik ročníků

Kriminalistické ročenky”, Učebnice kriminalistiky”, Základy daktyloskopie”,

Mechanoskopie v praxi”, to byly jen některé z titulů.

Kde jste přiel k tomuhle?

To si myslíte, e právo na vzdělání máte jenom vy? , uklíbl se Kozel.

Jenome tohle vzdělávání je určeno pro určitý, vybraný okruh lidí, řekl poručík Hloek, který k poličce také přistoupil.

Tuhle literaturu přece nemůe koupit v knihkupectví?

Kozel se usmál.

81

Přiel jsem k tomu vlastně náhodou. V jedné vilce na Zámostí. Leelo to tam na půdě v

bedně. Musel jsem se pro to vrátit dvakrát, protoe jsem to neměl v čem odnést. Ale je to

moc zajímavý čteni, to vám musim říct. Hodně mi to pomohlo. Leel jsem v tom celé dny.

Sekera s Hlokem se na sebe podívali. Tohle se tedy bude muset zvlá podrobně přeetřit.

Chcete vidět jetě něco zajímavého? , zeptal se Kozel. Pojďte na chvilku ven.

Následovali ho do oputěné pískovny. Tady, za zarostlým válem, stály pěkně vedle sebe tři

staré ocelové pokladny značky Wertheim”, dvě malé a jedna větí, vechny v různém stavu pokození. Kozel na ně ukázal, jako průvodce po pamětihodnostech: To jsem nael támhle kus dál, v té bouračce mlýna. Dalo mi to hroznou práci dotáhnout to

sem, ale zkouel jsem, jak se to otvírá. Jenom u jedný byl klíč, ale rozebrat zámek je

příerná rasovina. Hloek se podíval na Sekeru a ten zakroutil hlavou. K čemu ti to bylo

dobré? , zeptal se poručík Kozla. To je přece jasný, ne? Opravdu cenné věci jsou taky

pořádně zamčený! Dohodli se, e pro věci do chaty budou muset přijet zvlá, alespoň

dodávkou. Nadporučík Sekera řídil a Hloek seděl vzadu, vedle Kozla.

Posly, Rudo, oslovil Hloek Kozla křestním jménem, a jak to, e jsme v tom tvém skladu

nenali ádné hodinky, ani perky a zlato? Podle hláeni z jednotlivých případů toho musí mít spoustu?

Nemohl bych dostat cigaretu? , zeptal se Kozel.

Nadporučík mu podal od volantu svoji krabičku i se zápalkami, protoe věděl, e Hloek

nekouří.

Tak hodinky, řekl, kdy si zapálil, ty tu nebyly, ty jsem měl zakopaný dole u řeky, pod

lihovarem. V okurkové lahvi. A vzali mi je ti syčáci, co mě zmlátili. Hlas mu ztvrdl.

Mají to u mne, oba. To byla ode mě taky pěkná pitomost, jene jsem potřeboval prachy.

Odmlčel se a zatáhl z cigarety.

Moná, e tam jetě něco zbylo, ukáu vám to.

A zlato? zeptal se znovu Hloek.

Zlato? , opáčil Kozel a oklepl cigaretu do popelničku ve dveřích auta.

Zlato ádné nebylo. Vechno, co mám, jste viděli. O ádném zlatu nevím.

82

Jeďte tudy, ukázal Sekeroví, stavíme se pro ty hodinky.

Hloek si uvědomil, e Kozlova upřímnost má přece jen zlatou” hranici. Vedl je od sjízdné cesty přímo ke třem nakloněným topolům, stojícím osaměle na vlhké louce. U jednoho z nich odsunul velký kámen, pod kterým byla vykopaná prohlubeň. Právě tak na okurkovou láhev,

která v ní seděla, jako v hnízdě.

Vytáhl ji a podal Hlokovi.

Kdy poručík odstranil gumový převlek z hrdla láhve, vytáhl z ní jedenáct pánských hodinek značky Prim”.

****

Tak jak jsi pochodil, Bohouku, poloil kapitán Javorek ruku na rameno zády ke dveřím

sedícímu poručíkovi, pilně zabranému do vyplňování formuláře.

Dvořák sebou trochu trhl a vstal.

Vůbec jsem tě neslyel, soudruhu kapitáne, omlouval se, byl bych se za chvilenku ohlásil, jenom to dokončuju …

Javorek mávl rukou.

Něco zajímavého?

Myslí domovní prohlídka u oféra Hamáka?

Kapitán přikývl.

Nic moc, řekl Dvořák. Typická mládenecká domácnost, trochu binec. Ale ádný dopis na

rozloučenou, ádná korespondence vůbec, prostě nic. Jenom tohle, v uplíku kuchyňského

stolu.

Podal kapitánovi tři sloené papírky.

Javorek je rozloil a hvízdl. Byly to padesátidolarové bankovky.

Pane, řekl, to jsou docela sluné prachy. Sto padesát dolarů. Kdepak k tomu přiel?

Dvořák pokrčil rameny.

Leelo to docela volně navrchu v uplíku mezi různými krámy, jako by to tam jen tak hodil.

Ale jinak opravdu nic, co by stálo za řeč.

A co oba svědci?

Samá voda, řekl poručík a sáhl po deskách, leících na rohu stolu. Protokoly se v podstatě shodují, a na nějaké maličkosti, jako například co jedli předtím a co potom. Podle výpovědí přijeli na chatu asi v 16,30, Hamák zamkl auto a někam se vzdálil. Vrátil se asi v 18 hodin, večeřel s nimi, hodně pil a byl brzy podnapilý.

83

Shodují se, e začal být nepříjemný, hulvátský a se nakonec pohádal s Vlasákem, který mu

vytýkal nemírné pití. Začal být agresivní a Vlasáka téměř fyzicky napadl, rovnal to Karas, nače Hamák uraeně z chaty odeel. Podle Vlasáka to bylo asi v 00,30, podle Karase trochu později, snad o jedné po půlnoci.

Kapitán přikývl.

Karas s Vlasákem seděli potom sami spolu, z chaty nevyli, bavili se a popíjeli. Asi kolem třetí li spát. Hlavní dveře Vlasák zamkl, ale vytáhl klíč ze zámku, aby si Hamák mohl otevřít půjčeným klíčem, a se vrátí.

Karas uvádí, e v průběhu noci mu Vlasák několikrát řekl, e má Hamákova chování u dost

a e ho nechá přeřadit.

A co ráno? , zeptal se kapitán.

Přesně tak, jak ti to poprvé řekl Vlasák, soudruhu . kapitáne, odpověděl Dvořák, čekali, Hamák nepřiel, tak nakonec li na autobus do Cinkovic. Odjeli okolo 10. hodiny.

Javorek si povzdechl.

Tak to nám opravdu moc nepomohlo. Co dělat, klepal sloenými bankovkami o dlaň levé

ruky, bude to nejspí doopravdy neastná náhoda.

Tohle toti, zvedl dolary do výe očí, tohle mohl koupit leckde. Dost se s tím melí. Neví, nepoádal o devizový příslib? Lidi to shánějí, kdy mají jet ven a platí za to nesmyslné ceny.

To tedy nevím, řekl Dvořák a prohrábl si vlasy, ale podivám se po tom. Zeptám se v

podniku, tam by to museli vědět.

Ne, počkej, v podniku zatím raději ne. Nějak se mi nechce je plait. Zeptej se v bance, tam mají také evidenci o ádostech občanů a a bude mít jistotu, tak mi řekni. Něco se mi na tom pořád nezdá.

V kanceláři na něho čekal poručík Hloek.

Soudruhu kapitáne…

Javorek mu pokynul:

Posad se a spus.

Sám přeel za svůj stůl, jetě vstoje si vzal z krabičky cigaretu a Hloek se nemohl ubránit, aby se nevinně nezeptal: Čtvrtá?

Javorek na něho zle pohlédl ze svého křovitého obočí, ale neodpověděl.

Soudruhu kapitáne, začal Hloek jiným tónem, je tady taková zajímavá věc. Nedostává se

nám jedno vloupání.

Jak to, řekl Javorek, to jich má málo?

84

Takhle. Kozel nám skutečně ukázal svůj sklad” ukradených předmětů. Já jsem samozřejmě nemohl zkontrolovat seznamy ukradených věcí z protokolů, ale prověřil jsem alespoň případy. Z kadého tam něco má. Ale jsou tam také věci z jednoho vloupání, které nám

vůbec nebylo pokozeným hláeno. Kozel udává, e to pochází z chaty jednoho inenýra

tady z Opteky, která stojí u řeky, v chatařské osadě Broditě, asi osm kilometrů proti proudu.

Vloupání měl provést u vloni v listopadu, ale my o tom nemáme ádné oznámení.

A co je to za věci?

To je na tom nejzajímavějí. Stereopřehrávač Sony”, veliký japonský tranzistorák s

minitelevizorem, védská ruční elektrická vrtačka, tři elektronické kapesní kalkulačky, jetě v původním balení, spousta nahraných kazet do magnetofonu, dva velké stolní plynové zapalovače. Kozel tvrdí, e si nato dobře vzpomíná, prý tam vzal jetě několik kartónů

amerických cigaret a dvě láhve originál skotské whisky. To jsme u pochopitelně nenali.

Ale lidi dělají zpravidla bengál pro daleko mení hodnoty.

A nevymýlí si, ten Kozel?

Zatím nemám důvod mu nevěřit, ostatní sedí vechno.

A ví, komu patří ta chata?

U jsem stačil zjistit. Milučini rodiče toti mají chatu poblí, tak to tam zná.

No jo, ty u jsi se radil s odborníky, utrousil Javorek. Tak komu?

Nějakému inenýrovi Vlasákovi. Dělá náměstka v Optece.

Kapitán Javorek vstal ze idle.

Ví co? řekl. Nech mi ten seznam nalezených předmětů naklepat, jenom z té chaty.

Druhá návtěva kapitána Javorka u náměstka Vlasáka se uskutečnila hned následujícího

rána.

Vlasák předpokládal, e důvodem kapitánovy návtěvy je jetě úmrtí Jaroslava Hanáka. Byl

trochu vyveden z míry, kdy dostal otázku, proč neoznámil vyloupení chaty. Po téměř

neznatelném zaváhání popřel, e by jeho rekreační chata byla kdykoli vykradena, nebo by

se mu z ní vůbec něco ztratilo. Kapitán nadhodil, není-li moné, e o tom třeba jetě ani neví.

Vlasák prohlásil, e to není moné, protoe tam jezdí kadou chvíli na kole na ryby.

Ostatně, jestli má soudruh kapitán půlhodinku čas, mohou tam Vlasákovým autem hned

zajet a podívat se.

Javorek souhlasil.

85

Chata se zvenku příli neliila od okolních. Vnitřek se u charakteristickým zápachem dlouho nevětrané místnosti zdál popírat Vlasákovo tvrzení o častých návtěvách.

A na nepřiměřeně velký krb z lomového kamene tu nic pozoruhodného nebylo.

Vidíte tady něco, co by stálo za vloupání? řeklVlasák. Nechcete se podívat jetě do sklepa?

Javorek s díky odmítl, ale při odchodu z chaty se zeptal: To je normálně k dostání? Takový zámek jsem jetě neviděl, ukázal na vstupní dveře.

To jsem si dovezl z venku, řekl Vlasák, líbilo se mi to, protoe je to takové placaté a v prospektu píou, e se to nedá vylomit. Jene k bytu se to nehodilo, tak jsem to dal sem.

Rozloučili se před okresní správou, kde Vlasák kapitána vysadil.

Jak jste daleko s Kozlem, zeptal se kapitán o chvíli později poručíka Hloka.

Jde to, ale hrozné pomalu, odpověděl poručík. Jednak je toho hrozná spousta, jednak dělá chvílemi potíe.

Kapitán zvedl obočí.

Zatlouká?

Spí vůbec neodpovídá.

Ale jdi. Kdo je tam teď?

Nadporučík Polák a poručík Dvořák.

Pojď, půjdeme tam. Zeptá se ho jetě jednou na ty věci z chaty náměstka Vlasáka. .

Ve dveřích kapitánovy kanceláře se potkali s poručíkem Dvořákem.

Soudruhu kapitáne, jdu právě za tebou, řekl jetě na chodbě.

My jdeme právě za vámi.

To je dobře. U to nemůu vydret, přestoe tam sedím jenom jako druhej. Je drzej, jako

vopice, sedí, čumí, mlčí a kdy něco řekne, tak jenom, e bude mluvit výhradně tady s

mladým, Dvořák kývl hlavou směrem k Hlokovi.

Bude si vybírat, milostpán! Poručík Dvořák byl spravedlivě rozhořčen.

Ví co? změnil svoje rozhodnutí kapitán Javorek, přiveď ho ke mně. Promluvím mu trochu

do due a Honza bude při tom.

Kapitán si chvíli prohlíel Kozla, který seděl naproti poručíku Hlokovi, na místě, na kterém při poradách sedal nadporučík Polák.

86

Díval se do mladého obličeje s irokým, tupým nosem a pravidelnými, silnými rty, teď

semknutými, a uvaoval o tom, kdo můe vlastně za to, e tady ten kluk sedí. Nevydělával

mnoho, ale hlavně proto, e se mu nechtělo dělat. A podle toho, co líčil Hloek, začal

systematicky pracovat na tom, aby se stal profesionálem” v oboru, který by měl z téhle společnosti nadobro zmizet.

Jmenuji se kapitán Javorek a jsem náčelníkem téhle vyetřovací skupiny, řekl. Slyel jsem, e si v průběhu vyetřování kladete různé podmínky a chtěl bych od vás slyet, proč to tak je.

Nekladu ádné podmínky, řekl Kozel pomalu.

Tak jak to, e odmítáte vypovídat?

Neodmítám. Prostě jsem řekl, e budu vypovídat tady panu poručíkovi a na tom trvám.

Kozel se začal tvářit zarputile.

Máte pro to nějaký důvod?

Osobní, odpověděl po chvilce.

Dobrá. Ale teď, řekl kapitán a sáhl do krabičky pro cigaretu. Uviděl Kozlův ádostivý pohled a pokynem ruky vyzval Hloka, aby mu nabídl.

Ale teď, podívejte se, pokračoval Javorek, vy jste tady poručíkovi uvedl, e jste tyhle věci, přisunul Kozlovi seznam, který měl s sebou u náměstka Vlasáka, vzal z jedné chaty v Broditi, která patří inenýru Vlasákovi. Je to tak?

Kozel pohlédl na papír.

Já nevím, e se jmenuje Vlasák, řekl, kdy si seznam přečetl.

A vzal jste ty věci skutečně tam?

Proč bych tady poručíkovi měl lhát, odtuil Kozel a zatáhl z cigarety.

Nemohlo to být někde jinde?

Kozel zavrtěl hlavou.

Ne, bylo to tam. Brzy ráno, ve vední den. Dovnitř jsem se dostal normálně přes FABku ve

dveřích. V chatě je malá předsíňka, vpravo věák nebo skříň se závěsem s kytičkama, tam

nic nebylo, jenom gumák a holinky a rybářské pruty. S navijákama. Nejdřív jsem myslel, e

ty navijáky vezmu, ale potom tam bylo tolik lepích věcí, e jsem to nepobral. Za tou

předsíňkou je velká místnost s krbem jako most. Na tom krbu stál ten tranzistorák,

reprobedny a magneák. To ostatní bylo v takové malé místnůstce vzadu, co jsou jenom

postele, takové bez čel a nízkej stolek s křeslama.

87

Říkáte, e ve dveřích byla vloka FAB?

S kovovým krytem, přikývl, ten jsem odrouboval, ohnul a zámek zlomil montání pákou.

Kde jste ji vzal?

Koupil v Kovomatu na náměstí.

Javorek zavrtěl hlavou.

A co jste s ní potom udělal?

Hodil jsem ji za chatou do řeky. Usmál se. Podruhé u se nedá pouít, to vím taky.

Máte u advokáta? změnil Javorek téma.

Kozel zavrtěl hlavou.

To má čas.

Podívejte, řekl kapitán, je vám jasné, e vae trestná činnost je tak rozsáhlá, e vyetřování bude trvat dlouho? Záleí ovem předevím na vás, abyste to zbytečně neprodluoval.

Nemůete vymáhat, aby vás vyslýchal pouze poručík Hloek, protoe má také jinou práci a

tím by se vechno jetě víc zdrelo.

Kozel zhasil zbytek cigarety, kterou dokouřil a k filtru, sepjal ruce před sebou na stole a pohlédl na Javorka: Já mám přece času dost.

Kapitán nechtěl věřit svým uím. Tohle se mu jetě nestalo.

Jak to?

Pobyt u vás se mi přece započítá, ne?

*****

Poslechni, tohle je ale číslo, ulevil si kapitán, kdy zase s Hlokem osaměli. Jestli to má jít bez problémů rychle dopředu, budu tě na to muset doopravdy uvolnit. Pavel a Jirka Sekera budou dělat ověřování, vyslýchat bude zřejmě sám. Ale jedna věc je jistá. Ten kluk byl ve Vlasákově chatě. Byl jsem tam dnes s majitelem a popis sedí. Krb jako most”. Přesně.

A to ostátní. Take Vlasák lhal. Vyloupení nám neoznámil, vyměnil rozlomený zámek dveří

za nový, který si přivezl ze zahraničí. Podle mého odhadu je hodnota těch věcí tak dvacet a dvacet pět tisíc korun, poznamenal poručík Hloek.

Na stole před kapitánem zabzučel telefon.

Slyím!… Ano, ovem, to jsem já, nazdar Zdeňku. Kde jsi? U mne? No ovem, u stavím na

kávu.

Poloil sluchátko.

Major Weber ze Státní bezpečnosti z kraje, řekl Hlokovi.

88

Známe se jetě ze koly.

Ne dořekl, ozvalo se zaklepání a ve dveřích se objevil vysoký mu, tíhlejí ne kapitán

Javorek, ale se stejně prokvetlými vlasy. V dlouhém obličeji dominovaly ivé, tmavohnědé

oči. Stiskli si s kapitánem ruce.

Bud zdráv, pěkně tě vítám, soudruhu majore. Tohle je ná poručík Hloek.

Weber, příchozí podal Hlokovi ruku.

Honzo, prosím tě, zastav se u Miluky, a nám sem dá dvě kávy, ano?

.

Hloek se úklonou hlavy rozloučil.

Posadili se proti sobě k dlouhému stolu.

Přiel jsi ke mně na návtěvu, nebo jde úředně?

Weber poloil aktovku na stůl.

Tak napůl. Jednak jsme se u dávno neviděli, jednak mám opravdu něco, co mě k tobě

přivedlo.

Take napřed práce. Co potřebuje? To není tak jednoduché. Podívej se, ty jistě ví, e se tady v Optece hodně staví. Budou dělat zdokonalený program a v tom i něco pro armádu.

Neříkám ti asi nic nového. Je s tím spojená fůra dovozů, jezdí sem zástupci firem ze Západu, nai lidé zase tam.

Ozvalo se zaukání a vela Miluka s kávou.

Hezké děvče, řekl Weber, kdy odela.

Jene je u zadaná, zasmál se Javorek, nějak je ji poslední dobu často vidět s tím mladým, co tu byl, kdy jsi přiel.

Ty tady má taky sňatkovou kancelář?

Ví co? Tady má cukr, jestli sladí, tady cigarety a pokračuj.

Take pohyb je tu velký a jsou s tím určité problémy.

V poslední době se začaly objevovat na černém trhu ve zvýené míře devizy, to by ostatně

nebyla ani tak nae věc, spí vae. Ale nám jde spí o zdroje. Začali jsme pochopitelně s

etřením a to nás dovedlo i k řidiči osobního vozu z Opteky, jménem Jaroslav Hamák, který

to prodával svým známým, větinou číníkům.

Kapitán Javorek málem vyskočil ze idle, ale major Weber pokračoval:

Já vím. On se utopil a dělá to tvoje skupina. Tak jdu předevím za tebou.

Kapitán chvíli mlčel a pak řekl, dívaje se Weberovi upřeně do tváře:

91

Ví co ti řeknu? Tohleto mně celou dobu chybělo. Nějaký důvod, něco. Ona je to příli

dokonalá náhodná nehoda nebo sebevrada. Nic nezůstalo: ádný přímý svědek, ádný

dopis, ádná stopa po uklouznutí, nezjistilo se, kde spadl do vody. A ádný důvod pro to, aby se opilec, který spadne do vody, pěkně ledové a nerozbije si hlavu, neprobral…

To tam byl sám? Ne, byli tam dva dalí lidi. Náměstek Vlasák z Opteky, nějaký Karas z

Optostroje, jeho přítel. Posly, řekl major Weber, to je opravdu zajímavé.

Ten Hamák dělal náměstkovi Vlasákovi osobního řidiče. Ale mně se ti Vlasák plete pod nohy

poslední dny pořád. Vylíčil majoru Weberovi zatajené vloupání do Vlasákovy chaty.

Abych byl upřímný, přiels jako na zavolanou. Měl jsem v plánu se s tebou poradit, prostě

proto, e mi to celé nesedí.

V té Vlasákové chatě lo výlučně o dovozové věci. Jediný důvod, proč vloupání nehlásit, je snaha na sebe neupozorňovat. To mi z toho pořád vychází, skončil Javorek.

Co vypadá na reálnou úvahu a dává to smysl, podotkl major Weber. V kadém případě se

na to musíme znovu podívat, hned a zevrubně. A přibrat soudruhy z hospodářské kriminálky.

Já věděl, e zvoním na správný zvonek, kdy jdu za tebou, zasmál se. Za téhle situace od tebe budu chtít jetě něco.

A copak, zeptal se kapitán.

Je ti jasné, e je potřeba okamité toho Vlasáka vzít pod diskrétní dohled. Věci se začínají dost rychle hýbat, brzy má být podepsán dalí kontrakt na dovoz ze Západu, má sem zase přijet jejich zástupce… Udělej to pro mne.

Copak nemá dost lidí?

O to nejde, ale mám k tomu svoje důvody.

Javorek zarytě mlčel.

Heleď, Karle, půjč mi toho mládence, co tu byl, jak jsi říkal, e je ikovný.

Ty jsi se doopravdy zbláznil, spráskl ruce kapitán. Kadej chce Hloka!

Vylíčil majoru Weberovi rozhovor s Kozlem.

To je vynikající, smál se Weber, ale neměl jsi mi to říkat. Teď nechci nikoho jiného ani já.

Neboj se, on ten Kozel počká a já to potřebuju jen na čtyři-pět dnů, maximálně týden a pak si to zase zařídím jinak.

Tohle já nemůu sám rozhodnout, zabarikádoval se Javorek na poslední obranné linii.

92

To bys musel projednat se starým.

Ten mi před chvílí slíbil vekerou monou pomoc. Tak ví co? Půjdeme k němu teď hned

spolu.

****

Zpočátku měl poručík Hloek s novým úkolem méně starostí ne očekával.

Inenýr Vlasák seděl buď v práci, nebo doma a zdálo se, e nepěstuje vůbec ádné styky.

S majorem Weberem byl ve styku přes kapitána Javorka a ten poručíkovi také sdělil, e dnes pojede s Vlasákem do Prahy. Na letiti se má náměstek setkat s jedním zástupcem anglické dodavatelské firmy. Bylo by ádoucí, kdyby Hloek, který se učil anglicky, mohl jejich kontakt sledovat a pokusit se dostat do jejich blízkosti.

Poručík Hloek vcelku neměl problémy udret Vlasákovu estsettřináctku se svým

embéčkem na očích, protoe náměstkův nový řidič, droboučký, starí mu, kterého skoro

nebylo vidět za volantem, dodroval striktně předpisy a nijak nedivočil.

Tatra se propletla do vnitřní Prahy a Hloka trochu zaskočilo, kdy najednou zastavila u

chodníku a Vlasák vystoupil.

Hloek stačil zahlédnout Vlasáka, jak vstoupil do dveří, nad kterými byl drobný neónový

nápis Bistro Korin’, take kdy se mu za rohem podařilo nalézt místo k zaparkování, mohl se tam pěky vrátit.

Kdy vstoupil do bistra a rozhlédl se, spatřil Vlasáka, sedícího ve společnosti přiblině stejně starého mue, jene troku proedivělejího a velice pečlivé oblečeného.

Vedlejí stolek v této části bistra byl obsazen dvěma enami a muem, take nejblií volné místo zůstalo u barového pultu. Táhl se napříč celou místností. Jediná prázdná vysoká idlič-

ka byla nanetěstí a na vzdálenějím konci od Vlasákova stolku.

Nedalo se nic jiného dělat, ne vzít zavděk tím, co je.

Hloek se vyplhal na sedadlo a objednal si dus a kávu.

Za téhle situace stejně nemá anci něco uslyet a ostatně to ani nebyl účel jeho cesty sem.

Kdyby si ho Vlasák viml u teď, nebylo by snadné se k němu přiblíit na letiti.

Hloek se chystal zaplatit, kdy do bistra vpadl mení robustní člověk v rozepjatém pláti a s aktovkou v ruce.

93

Rozhlédl se a bez váhání zamířil k Vlasákovu stolu.

S oběma si podal ruce, pověsil plá na věák a přisedl. Pokračovali v tiché debatě ve třech.

Hloek si objednal jetě dus a dva chlebíčky. Pohlédl před servírkou na hodinky, jako by na někoho čekal.

Poslední příchozí náhle vstal od Vlasákova stolu a přeel k telefonímu automatu, který tu

visel na zdi přímo za Hlokovými zády. Vhodil minci a vytočil číslo.

Ahoj Lízi, slyel Hloek mluvit robustního mue, ano, to jsem já. Musel jsem přijet vlakem, prostě ráno jsem auák nenastartoval, proto jsem nestačil zavolat… Ano, zlato, to ví, e něco potřebuju. Teď hned. Vezme vůz a přijede sem, do Korintu”. Máme tady nějaké jednání… jo, doktor Soukup taky … Vyřídím. Tak přijde, dobře?

Chvíli jetě drel sluchátko u ucha a poslouchal z něho enský hlas, kterému Hloek

nerozuměl. Pak pověsil sluchátko do vidlice a vrátil se ke stolu.

Hloek se rozhodl jetě pro jeden dus. Dostal jej, zrovna, kdy do bistra vstupovala

blondýna atraktivního vzhledu s dlouhými, rozputěnými vlasy do půl zad, oblečená podle

posledního čísla ,,Burdy, s klíčky od auta v ruce. Energicky se ve dveřích postavila a

rozhlédla. Zamířila rovnou ke stolku, u kterého seděla trojice muů, zajímající poručíka

Hloka.

V zrcadle za vitrínou, plnou lahví, viděl Hloek, jak kadý z těch tří vstává a líbá ruku dívce, její suverénní vystupování ho od prvního okamiku zaujalo.

Objednala si kávu a sotva ji vypila, rozloučila se s Vlasákem a s jeho společníkem, zatímco robustní pantáta, který ji telefonicky přivolal, se chystal vyprovodit ji ven. Hloek se přesunul rovně ke dveřím.

Počká na něj v příletové hale, odveze ho do hotelu, a vyřídí mu, e inenýr Vlasák bude volat. e ho něco zdrelo. A se zatím ubytuje a tak.

A není to blbý? , slyel Hloek, jak se dívka dosti neochotně ptá.

Prosím tě!

Blondýna se letmo rozloučila a zamířila k vedlejí ulici. Hloek se vydal pomalu za ní.

Má-li zjistit, jak budoucí objekt jeho zájmu vypadá musí na letitě. Podle té Call girl, která přijela na zavolání a teď nasedá do fiatu, ho pozná.

Cestou na letitě se mu dařilo nespustit ji z očí.

Zaparkoval o chvíli později před halou, hned vedle jejího Fiatu Miafiori, nastříkaného

světlemodrou metalízou.

94

Zamkl sluební embéčko, hodil klíčky od vozu do kapsy saka a přeel přes prostranství k

automatickým dveřím letitní haly.

Spatřil ji záhy. Stála pod velikou světelnou tabulí, oznamující přílety a dívala se vzhůru.

Nechtěl se příli ukazovat. Velká skupina turistů, kterou před halou vyklopil autobus, se

hrnula k odletovému odbavení tak vehementně, e musel ustoupit. V té chvíli se i dívka

otočila, bez rozmýlení vykročila, zakopla přitom o zavazadlo jednoho turisty a padla

Hlokovi přímo do náruče. Podrel ji chvilenku a pak jí pomohl vzpřímit se.

Nestalo se vám nic? , zeptal se se zdvořilým úsměvem. Podívala se na něho vodově

modrýma očima. Děkuji vám, zakoktala a prohlíela si Hloka. Drela ho přitom stále za

ruku vlhkou dlaní. Hloek měl nejistý pocit, e si ho snad spletla s nějakým svým známým.

Teď by bylo na místě, abych vás za to leknutí pozvala na koňak, usmála se a pustila mu

ruku. Spěcháte někam?

Vlastně ani ne. Byl jsem tu vyprovodit známého a teď se vracím dolů do Prahy, řekl Hloek, co ho napadlo.

To je fajn, já tu zas na jednoho známého čekám, má přiletět za čtyřicet minut, take máme

na ten koňak dost času.

Vydala se směrem ke schodům do restaurace a Hloek ji následoval.

Jene já tu mám auto, řekl v chůzi.

Mávla rukou.

Já taky. Jeden koňak se zvládne. Co říkáte?

Hloka napadlo, e asi té krasavici padl do oka. Nechtělo se mu ani věřit, e by měl takové těstí.

V polovině schodů se do něho klidně zavěsila. Dobrá nálada a euforie, která z ní přímo

čiela, působila a nepřirozeně.

****

Co mi nese, Bohouku?

Překvápko, soudruhu kapitáne. Vlastně ani ne, kdy se vezme v úvahu to francouzské

přísloví.

Javorek vzhlédl udiveně na poručíka Dvořáka:

Jaké přísloví? Dej mi s tím pokoj.

eré la fam. Hledejte enskou. Za kadou záhadou. Za kadou nevyzpytatelností.

A ty jsi nějakou nael? Myslím enskou?

Jinak bych si to přísloví netroufl citovat.

95

Take jsi jel podle vlastního plánu vyetřování. Jako obvykle. Smím se zeptat, kde jsi tu …

erélafam … hledal?

Nejdřív mezi výpověďmi inenýra Vlasáka a jeho kolegy Karase. Podle toho, co, uvedli

shodně i kdy mi kadý vypovídal sám , přijeli na podnikovou chatu asi v 16,30. Hamák se

po příjezdu někam vzdálil a vrátil se asi v 18 hodin. Byl tedy půldruhé hodiny pryč. Kde mohl být? Kam se vzdálil? napadlo mě. Přiznávám, e a dodatečně, a kdy jsem ji uviděl.

Člověče, ty mluví jako scénárista televizních detektivek. To mě chce opravdu nejdřív

napnout? Koho jsi uviděl?

Přece tu enskou. Sleduj to, soudruhu kapitáne, má pravdu, bylo to skoro jak ve filmu. Já jsem si řekl, e se zajdu … nechci říct podívat, ale zúčastnit posledního rozloučení s Jaroslavem Hamákem. On byl koneckonců i můj sluební případ. Kterej funus není smutnej,

e jo. Tenhle mi připadal o to smutnějí, e kromě nějaké staré tety, která Hamáka

vychovala, netruchlili ádni pozůstalí. Do krematoria přilo pár lidí z Opteky, větinou oféři, úsekový důvěrník ROH poloil kytku a sekretářka náměstka Vlasáka věnec, jako za náměstka, kterej prý měl někde poradu a nemohl se na pohřeb dostavit.

To tak bývá, panská láska po zajících skáče, jak vidí.

Moment, soudruhu kapitáne, před chvíli jsi říkal, aby se s příslovím dalo pokoj.

Pokračuj, uklíbl se Javorek, čekám na to překvápko.

Myslel jsem si ponejprv, e je to paní Hamáková. Tedy bývalá manelka, co se s ním

rozvedla. Jene to byl někdo úplně jiný. Vpadla do obřadní síně, zrovna začaly varhany hrát Largo z Novosvětské, co sloil můj slavnějí jmenovec.

Sakra, Bohoui, nech u toho napínání a buď konkrétní.

Vdy já jsem konkrétní. Tedy jestli ti stačí, e ta frajerka, co přila na kremaci, se setkala s Hamákem v době, kdy se podle těch výpovědí po příjezdu na chatu někam vzdálil” tak to snad lze povaovat za konkrétno. A jestli ti to nestačí, tak přidám. Byla s Hamákem určitý čas těsně před jeho smrtí ,tak to snad lze povaovat za tuplované konkrétno, hodné pozornosti. Naí pozornosti. Zírá, soudruhu kapitáne, co?

Tohle si mohl k Javorkovi dovolit pouze proedivělý Dvořák a jetě mezi čtyřma očima.

Počkej, počkej. Nezavracej mně hlavu. Kdo to byl, ta enská na pohřbu … promiň, Bohoui…

já tomu nerozumím.

96

Já tomu taky nejdřív nerozuměl. Napomohla mi intuice. Já na ni troku věřím. Po skončení

smutečního obřadu vyla jako směrem k náměstí. Intuice mě pobídla jít za ní. V Příčné ulici si odemkla zaparkovaného trabanta a ne odjela, stačil jsem si pochopitelně zapsat číslo.

Chtěl jsi, abych byl konkrétní. Tedy Vendula Koldovská, dvacet est let, bytem Cinkovice 34, okres ná. To mi řekli obratem mládenci z dopravky. Ostatní jsem si zjistil na místě, v Cinkovicích.

To je ta obec, na jejím katastru leí podniková chata Opteky?

Ano. A kam jsem jel z tvého příkazu, kdy vytáhli z jezera utopeného Hamáka. Podruhé jsem

tam zajel…no … jaksi na vlastní pěst

Odkud ví , e se setkala s Hamákem těsně před jeho smrtí? To mne zajímá nejvíc.

Ono to bylo sice naposled, co se s ním setkala, ale nikoli poprvé. Ochomýtal se kolem ní,

kdykoliv přijel estsettřináctkou na podnikovou chatu. Vendula Koldovská je toti, abys tomu rozuměl, enkýřka, kuchařka, účetní, servírka a vedoucí místní hospody v jedné osobě.

To jde?

V Pohostinství Jednoty v Cinkovicích ádný jiný personál není. Domácí lidé na ni ovem

nedají dopustit, prý je to enská do keftu, jak má být. Také pro okolní chatařskou mláde, zejména její muskou část, je Vendy” Koldovská magnetem, který přitahuje. Povolila jim i občas v lokále pořádat diskotéky. Tedy enská k světu.

To jsem se dověděl od strámistra Vosátky, kterého jsem nejdřív navtívil. A taky to, e

manel Koldovské jezdí jako traktorista v místním JZD, hodný kluk, ale prý trochu nekňuba.

Momentálně bude končit vojenské cvičení. Měl jsi pravdu, soudruhu kapitáne, e by bylo

divný, aby si rozvedený, tedy vlastně svobodný chlap odjel mimo sezónu na dovolenou sám,

poustevničit na prázdnou podnikovou chatu.

Aha. Proto Hamák tak spěchal, aby si dobral zbytek dovolené z loňska dřív, ne se ten její manel vrátí domů. Take to měli domluveno.

Ona tvrdí, e ne. Prý jí to řekl Hamák teprve to páteční odpoledne, kdy se stavěl v hospodě, a e a odveze na druhý den ty dva zpátky, vrátí se a zůstane pár dní v podnikové chatě.

Jene já bych taky spí věřil tomu, e Hamák přijel na tutovku”, e tu nějaká diskrétní domluva z dřívějka asi byla.

A co dál?

97

Dál u tě nebudu napínat, soudruhu kapitáne. Hamák přiel za ni v pátek jetě jednou, kolem půl dvanácté v noci, u bylo dávno v lokále zavřeno. Zvonil u dveří, ona bydlí z druhé strany v patře nad hospodou. Odmítla mu otevřít, protoe jí bylo jasné, e Hamák je opilý. Prosil ji, e s ní musí aspoň na chvilku nutně mluvit, v jejím zájmu. Nakonec, prý aby se dostala z trapné situace, mu řekla, a na ni počká na pěině, co vede kolem jezera, k chatě Opteky, e tam přijde sama.

Měla strach, aby je někdo neviděl v noci spolu. Hamák tam na ni skutečně čekal. Začal vést nesouvislé řeči, vyznával Vendule lásku a přesvědčoval ji, e si ji vezme za enu, Koldovský prý není pro ni ádný manel, jsou bezdětní, Hamák má dobrého advokáta a zařídí jí rozvod bez problémů a rychle.

On je vyučený číník, ona ze stejné brane, vezmou si na pár sezón horskou chatu, Hamák

má vude známé a hlavně ten velkej balík peněz jim otevře cestu k blahobytu. Cinkovická

enkýřka ovem není padlá na hlavu, aby dala na nějaké sliby opilého seladona. A aby si

nedokázala udělat jasno, mává-li jí někdo balíkem peněz před nosem. A tak jí to Hamák

objasnil”. Před chvílí dal těm dvěma bafuňářům kudlu na krk” a má je v hrsti. Bude je to stát

za tohle pěknej balík”. Tady je to tohle.”

Poručík Dvořák poloil před Javorka na stůl nevelký zápisník v ohmataných koených

deskách.

Kdes to vzal? , řekl kapitán.

Něco za něco, pokrčil rameny poručík. To neádám já. To poadoval Hamák, kdy prý

dával Vendule svůj zápisník do zástavy. A hned naléhal, aby mu za to dala na místě to

něco”.

Co i chudá dívka můe dát… odtuil Javorek chmurně.

Tak nějak. Jene Vendy” Koldovská je kusisko enský. Dovede se ohánět nejen ve keftě, ale i v noci na oputěný pěině, co vede nad jezerem, kde je příkrý břeh.

Ale to jako scénář blbé detektivky, zachmuřil se jetě více Javorek.

Chtěl jste překvápko, soudruhu kapitáne. Tohle není scénář. Vendula Koldovská sedí dole u

dozorčího a je připravena vypovědět vechno dopodrobna a do protokolu.

Proč to neudělala, dřív?

Na to jsem se jí také ptal. A zejména mne zajímalo, proč si ponechala ten Hamákův

zápisník. Na vechno drmolí jedinou odpověď. Za nic nemůe, slyela plesknutí do vody,

myslela, e se Hamák jenom koupal, běela domů, měla strach, aby ji nikdo neviděl,

netuila, e by se Hamák mohl utopit. Kdy se potom dověděla, co se stalo, popadla ji ze

veho hrůza.… a ta z ní spadla a v krematoriu, ne?

98

Co vůbec je v tom zápisníku? Hamák si tam přesně zapisoval den, hodinu a počet kilometrů

kadé jízdy s náměstkem Vlasákem. Na tom by ostatně nic tak zvlátního nebylo, jízdy

musel vykazovat jako kadý řidič ve sluebním seitě. Ale on si tam navíc podrobně

zaznamenával, co Vlasákovi vozil, odkud a kam to vozil a kolik mu za to náměstek vyplácel

drhubného” , ovem v dolarech.

Take paní Vendule Koldovské zůstal v ruce ,,majlant. Čili směnka, kterou by mohla v

příhodné chvíli Vlasákovi předloit k proplacení a navíc si sama stanovit výi částky. Nebo se mýlím?

To jí budeme těko dokazovat. Kdy jsem za Koldovskou přiel, neměl jsem o nějakém

zápisníku ani tuení. Řekla mi o něm sama a taky mi ho hned odevzdala. To ovem

neznamená, e nám nebude muset vysvětlit daleko závanějí okolnosti, týkající se

Hamákovy smrti.

A my budeme muset předloit prokurátorovi důkazy o tom, e Koldovská při nejmením tyto

okolnosti zatajila a neoznámila.

V kadém případě bude ten zápisník zajímat majora Webera a soudruhy z hospodářské

kriminálky. A ty teď zajdi pro paní Koldovskou a zařiď ve k jejímu předběnému výslechu.

Jinak ti děkuji za iniciativní postup a dávám ti zapravdu, e ivot píe scénáře často jinak, ne by odpovídalo naim představám.

****

Jak se jmenujete, zeptala se, sotva usedli u nízkého stolku poblí velikého okna, vedoucího na letitní plochu.

Promiňte mi, opravdu promiňte. Vstal.

Hloek, Jan Hloek.

Elika Bittnerová, řekla mazlivě, ale známí mi říkají Lízá. A já vám budu říkaz Honzo, jo?

Pane vrchní, dvakrát Martell a skleničku sody!

Měla oči snad i vzadu.

Přinesl ho ve chvíli, kdy na plochu dosedal Trident British Airways.

Tak u je tady, ukázala prstem.

Jak to víte?

Protoe to hlásili, vy chytrej, zasmála se.

Velké letadlo pomalu rolovalo k budově.

101

Tak na co? , zeptala se jakoby v rozpacích, ale hned dodala: ádná jiná příleitost není, tak na nae seznámení!

Sklenka v ruce se jí viditelné chvěla.

Přiukli si.

Zalovila v kabelce, vyndala krabičku kentek a stříbrný zapalovač.

Kouří? , nabídla Hlokovi.

Zavrtěl hlavou.

Boe, kde jsi byl, celý ty léta, e jsem tě nepotkala?

Zapálila si.

Honzo, tebe budu muset vzít do ruky. Čím dřív, tím lip pro tebe. Hodím toho známýho do

Interkontinentálu a ty na mě počká.

Zdálo se mu, e to musí být asi něco víc, ne jeden koňak. Oči se jí nepřirozeně leskly. Ale stále byla roztomilá.

Vrchní se decentně přiblíil.

Zaplatím, kývla na něho a z balíčku zmuchlaných bankovek v peněence vytáhla pětistovku.

Prosím tě, neblázni, zarazil ji Hloek, to je moje věc!

V ruce drel náprsní taku a přemýlel horečně nad situací, která se vyvíjela proti vem

předpokladům.

Pán je můj host, řekla vrchnímu striktně a podala mu peníze. Přitom pohladila Hloka po

tváři.

Vrchní se poručíkovi omluvně uklonil.

Z vrácených peněz oddělila padesátikorunu.

To je pro vás.

Prosím tě, co to dělá, neudrel se Hloek.

Mávla rukou. Ví co, Honzo? Právě jsem si to rozmyslela. Vrazím ho do taxíku, řekla spí pro sebe, a pak spolu odjedeme rovnou ke mně.

Kdy schovávala peníze, vyňala z kabelky jakýsi staniolový sáček, který roztrhla, obsah si nasypala do úst a zapila sodovkou. Sáček zmačkala a hodila do popelníku.

Pojď, musíme jít, ty velký páni od byznysu jsou přesný, tak aby mi neplách.

Hloek nechal leet na stolku kapesník, pro který se musel po třech krocích vrátit. Při té příleitosti vzal nenápadně z popelníku do kuličky zmuchlaný obal od práku a strčil ho do kapsy. Pak postával opodál v hale, zatímco Líza Bittnerová hovořila s vysokým, tíhlým muem ve sportovním, tvídovém obleku, bezesporu itým na míru u drahého krejčího.

102

Krátké, na pěinku ulíznuté vlasy na úzké hlavě, v levé ruce objemnějí kufřík typu ,,cabin, který se smí vzít s sebou na palubu letadla, přes kufřík přehozený lehký, světlý plá.

Chvíli rozmlouvali, ukázala rukou ven, směrem na parkovitě, taxíků, mu přikývl.

Procedura měla rychlý spád. Doprovodila cizince k volnému taxíku a zamávala odjídějícímu

na pozdrav. Hloek k ní přistoupil.

Take nemusíme daleko chodit. Támhle je moje limuzína, ukázal na béové embéčko.

Vidí, to je osud, smála se, kdy si sedala, dokonce jsme vedle sebe i parkovali.

Kde je tvoje auto? , zeptal se. Snad ne ten fiat?

Jako moje auto. Mám ho, jezdím s ním, jenom jsem ho nemusela platit. Ale tomu bys

nerozuměl. Kadopádně na mě tady teď pěkně počká, můj fiátek. A Mister White, a zaplatí

taxíka, peněz má dost.

Jetě v dejvické ulici před vilou se pokusil vyzout z návtěvy, protoe mu bylo jasné, e svůj úkol dokonale nesplnil. Chtěl alespoň dodatečně napravit, co se dá. Předat informaci, e cizinec se ubytoval v lntercontinentalu a e má za ním přijít do hotelu Vlasák jetě se dvěma mui, které poručík zná pouze od vidění z bistra.

Nakonec se rozhodl návtěvu absolvovat a pokusit se zjistit jména Vlasákových společníků.

Posadil se do měkkého křesla v obývacím pokoji.

Dá si koňak, nebo whisku? , zeptala se Líza Bittnerová a lehce jej objala kolem krku.

Prosím tě, vůbec nic, ví, e tu mám auto. Snad álek kávy, ale musím stejně za chvíli jít.

Tak jednu kávu pro Honzíčka a pro mne koňak, souhlasila, já bych sice moc pít neměla,

jsem pak hrozně ospalá, ale mám chu a to je hroznej nepřítel.

Ví, e se mně líbí od první chvíle na letiti?

Podívala se na něho přes koňakovou skleničku, kdy u seděla v druhém křesle.

Ty jsi taky hezká, řekl srdnatě, míchaje kávu.

Zasmála se.

Ty někoho má, viď? Ale z toho si nic nedělej. Já jí tě stejně přeberu. Udělám vdycky, co chci. A s kým chci. Teď chci s tebou, i kdy tě vůbec neznám. Nezajímá mě to, co jsi, co dělá. Prostě, líbí se mi, jasný? Dopil kávu a chystal se vstát.

103

Tak to ne, Lízinka je ospalá a půjde si hajnout. A ty půjde s ní. Ne usne, bude jí nejdřív hladit ruku. Támhle si nezapomeň napsat telefon, ukázala na aparát na podloce z válendy, a vdycky ne přijde, mi napřed zavolá, ale a večer. Přes den jsem v zaměstnání. Tam telefon nemáme.

Zívla, dost obtíně vstala z křesla a poloila se na válendu.

Ale já to někdy vypínám, mluvila u pomalu. Bě a vypni to teď taky, stačí to jenom

vytáhnout ze zásuvky.

Posadil se vedle ní a pohladil jí pěstěnou, trochu baculatějí ruku s krátkými prsty a ostře červeně nalakovanými nehty.

Kdyby náhodou přiel takovej erednej tlusoch, jmenuje se Karas, mluvila u v polospánku, tak mu řekni, e jse můj známej a e …

Hloek jetě chvíli seděl vedle ní. Těce, zhluboka oddychovala.

Lízo, řekl dosti hlasitě.

Nereagovala ani na oslovení. Spala a Hlokovi připadal její spánek spí jako mdloba z

vyčerpání. Opatrně vstal a přeel na druhou stranu válendy k telefonu. Pamětliv jejího přání vytáhl propisku a notes. Opsal si číslo její účastnické stanice z cedulky, přilepené na hraně telefonní podloky. Přitom si viml miniaturní dozičky ve tvaru klaviatury, místo kláves na ni byla písmena podle abecedy. Hračka, dovezená odněkud z ciziny, slouící za telefonní seznámek. Stiskl písmeno V. Odskočilo víčko a objevila se podlouhlá karta, popsaná

několika jmény a telefonními čísly.

Vlasák Ota, četl poručík jedno z nich. Pak u netrvalo dlouho a měl opsána jména, někde

jenom počáteční písmena a čísla z celého seznamu. Pohlédl na hodinky. Otočil se jetě

jednou k spící Elice Bittnerové. Za několik okamiků za ním tie zaklaply dveře.

****

Kdy Vlasák zavolal z bistra do hotelu a v recepci mu řekli, e pan White, který tam má

rezervovaný pokoj, se dosud neohlásil, poněkud znervózněl. Zatelefonoval na letitě a tam

mu sdělili, e linka z Londýna u dávno přiletěla a vichni cestující byli odbaveni. Ptát se na pasové kontrole se neodváil.

Něco nehraje, sdělil společníkům, letadlo přiletělo, ale v hotelu se neubytoval.

Líza by to měla vědět, zavolám jí, řekl Karas a odeel k telefonu.

104

Vrátil se ke stolu a pokrčil rameny.

Není doma. Nikdo to tam nebere. Asi je jetě s Whitem na cestě do hotelu.

Do hlasu se mu vkradl příznak nervozity.

Třeba mu do toho něco přilo a nemohl přiletět, ozval se doktor Soukup.

To by přece poslal dálnopis, ne?

Třeba ho má v kanceláři na stole, odpověděl Vlasákovi Karas. Nám dálnopisovat nebude,

je to vlastně tvoje schůzka a předběná, neoficiální.

Ví co, zajdeme k tobě do úřadu a já si k nám zavolám, navrhl Vlasák Soukupovi.

To je dobrej nápad, souhlasil Soukup a podíval se na hodinky, stejně jsem měl být u

dávno zpátky.

Z kanceláře doktora Soukupa zavolal Vlasák meziměstskou do Opteky. Sekretářka mu

sdělila, e ádný dálnopis nepřiel, pouze z Prahy telefonoval pan White. Kdy se mu

pokusila vysvětlit, e náměstek odjel za ním do Prahy, tak on nakonec zavěsil. Třeba jí dobře nerozuměl, protoe ona anglicky moc neumí.

Hergot, kdy volal z Prahy, tak se mu snad nic nestalo, rozčiloval se Karas. Zkus jetě

jednou zavolat do hotelu.

Vlasák vytočil recepci Intercontinentálu a dověděl se novinu, která ho okovala:

Pan White se do hotelu dostavil sám, bez doprovodu, asi před čtyřiceti minutami. Klíč od

pokoje si nevyzvedl, nezapsal se ani k pobytu, vyřídil si nějaké telefonáty, pak si zajistil rezervaci letenky do Londýna na 14.20 a odjel.

Tak tomuhle vůbec nerozumím, řekl Vlasák. Jestli je to tak, nechytím ho u ani na letiti.

Podíval se na hodinky.

Za chvíli pro mne přijede k bistru auto. Abych nezapomněl, vytáhl z aktovky fascikl v

zelených deskách, tohle mi tu zamkni, doktore, do trezoru. Je to poptávka pro Whita,

předběná. Nechci to tahat sem a tam.

Soukup sloku vzal a lhostejné ji hodil do otevřeného trezoru.

Vlasák v duchu uvaoval. Kdy u to není za hranicemi, bude tomu líp tady. Soukup tomu

nejen nerozumí, ale je natolik líný, e to vůbec neotevře.

Karas zkusil jetě zavolat do bytu na číslo Lízy Bittnerové.

Telefon vyzváněl naprázdno.

Nikdo z nich nemohl tuit, e pan White zpanikařil. Začalo to tím, e ho na letiti nečekal nikdo z partnerů, ale milenka jednoho z nich, která s ním navíc nechtěla jet a posadila jej do taxíku.

105

Také v hotelu ho nejen nikdo nečekal, ale dokonce nikoho nezastihl ani telefonicky a na

dotazy dostával vyhýbavé, nebo nesrozumitelné odpovědi.

Natěstí bylo volné místo v odpoledním letadle. Objednal si taxíka a dojel na letitě právě včas. Doslova na poslední minutu stihl celní a pasové odbavení. Teď v umotu proudových motorů dopravního letadla, je právě minulo československý vzduný prostor, probíral

vechny moné eventuality. Dospěl k názoru, e postupoval správně. Pokud lo jenom o

nějaké organizační nedorozumění, pak se to vysvětlí. A přiletí znovu.

Pokud v tom byla, jak se začal obávat, závada jiného druhu, pak je v bezpečí a to je hlavní.

****

Karas byl zneklidněn víc, ne na sobě dával znát. Rozloučil se s Vlasákem a Soukupem.

Vběhl do metra a vystoupil na konečné stanici v Dejvicích. Odtud se vydal nejkratí cestou do ulice k Lízině bytu.

Obhlédl z dálky vilu kolem dokola, ale její fiat nikde nestál.

Odemkl si a vpadl dovnitř.

Prosím tě, co se děje? , zvolal ode dveří obýváku, kdy spatřil spící Eliku Bittnerovou.

Probudila se a rozespale se na něho podívala. Odhodila pramen světlých vlasů z obličeje:

Co tu řve?

Jak to, e nebere telefon?

Přeel místnost a zastavil se u aparátu.

No jo, vypnutej, křičel vztekle, to se můu uzvonit!

Podíval se na nízký stolek mezi křesly, na kterém stály dvě prázdné sklenky.

Kdo tu byl! Kde je auto?

Spustila nohy na podlahu a posadila se.

Poslechni, u jsem ti jednou řekla, abys na mě neřval, mluvila stále pomalu ospalým,

jednotvárným hlasem.

Neudrel se. Přiskočil k ní a udeřil ji do tváře.

Chvilku mlčela a upravovala si vlasy.

Tak tohle jsi neměl dělat, Karasi, usmála se a v jejím křečovitém úsměvu se zachvěla

pomsta a nenávist.

106

Tak aby bylo jasno, pokračovala klidným tónem, jestli okamitě nevypadne, tak tě odtud

za chvíli odvedou v elízkách.

Vstala a podívala se na něho s převahou svých tří centimetrů větí výky:

Vypadni, grázle!

Dolo mu, e to přehnal.

Promiň, Lízinko, já se ti straně omlouvám, povolily mi nervy. Začíná toho být na mne moc.

Prosím tě, jak to bylo s tím Whitem? On byl tady u tebe?

Hádej. Můe dvakrát.

Zapadl sklesle do křesla, ve kterém před nedávnem seděl Hloek. Podíval se znovu na tác

na stolku, kde stály dvě prázdné sklenky od koňaku.

Tys ho neodvezla do hotelu?

Ne.

Měl tisíc chutí jí vrazit podruhé facku, e nesplnila, co jí uloil, ale jenom řekl:

Proč? Můe mi to vysvětlit?

Prostě, neodvezla jsem ho. Stačí?

A kde je auto?

Na letiti.

Vstala, mlčky mu podala klíčky od fiatky a techničák”.

Puso, jetě jednou se omlouvám za to unáhlení. Zatím si znova pěkně hajní, usni a zapomeň

na to. Já si vemu svůj vůz. Musím se vrátit zpátky do podniku.

Mrcha, opakoval si v duchu, kdy sjíděl od letitě do města. Nakonec je dobře, aspoň ví, co od ní můe čekat. Kolik toho zná? Bohuel hodně, a příli hodně. Proto si troufá vyska-kovat.

****

Schůzka se konala v pracovně majora Webera v krajském městě. Kromě něho byl přítomen i

kapitán Kadlec, vysoký málomluvný kostnáč. S kapitánem Javorkem přijel poručík Hloek.

Právě dokončil informaci o praské akci.

Take jsem úkol nesplnil, řekl sebekriticky na závěr, bohuel se situace vyvinula tak, e jsem se z ní nemohl jinak dostat.

Major Weber se podíval do bloku, kam si během Hlokovy řeči dělal poznámky a prohlásil:

Já bych to tak nehodnotil, soudruhu poručíku. Ten úkol kterým jste byl pověřen, byl míněn

jako jeden z moných cílů a pochopitelně se předpokládalo, e bude malá pravděpodobnost

realizovat jej doslovně.

107

Spí jsem čekal, e budete muset reagovat na vzniklou situaci operativně a to se také stalo a tady jste to podle mne zvládl na výbornou. Předevím teď máme ověřeno, e ve spojení jsou tři lidé: náměstek Vlasák z Opteky, vedoucí investičního odboru z Optostroje Karas a doktor Soukup z generálního ředitelství koncernu. Dál velice výhodně jste se spřátelil s Karasovou milenkou Bittnerovou a to bylo terno.

Hloek rozpačitě pokrčil rameny.

Zvlá cenné je, e vás ulovila” sama, take jste zůstal zcela mimo vekeré její podezření.

V tom smyslu, e by se mohla domnívat, e jste ji sledoval.

Dovolíte, soudruhu majore, ozval se poprvé kapitán Kadlec a poloil na stůl igelitový sáček, z něho vytáhl vyrovnaný staniolový potitěný papírek, který byl původně zmuchlán. To bylo od vás velice prozíravé, soudruhu poručíku, e jste zajistil obal od preparátu, který Bittnerová uívá.

Já myslel, e je to lék, řekl Hloek.

S medikamenty to má společné asi jen to, e jde o produkt farmaceutické firmy. Melipromin.

Zahraniční výrobek, antidepresivum. Jeho poívání odbourá u psychicky labilnějích jedinců zábrany. Ten preparát přispěl patrně k tomu, e byla Bittnerová při seznámení s vámi tak aktivní.

Čili nafetovaná, prohodil poručík Hloek.

Vycházíme-li z předpokladu, vysvětloval kapitán Kadlec, e taková látka je předevím

psychotoxicky účinná a e záleí na tom, v jakém stádiu se jedinec vzhledem k jejímu

poívání nachází, pak bych soudil , dle vaí zkuenosti , e u Bittnerové můe jít o

nadměrné uívání.

Take není vyloučeno, e ji má v hrsti třeba ten, kdo jí pravidelně to svinstvo obstarává, anebo přímo dodává, poznamenal s otazníkem v hlase kapitán Javorek.

To je víc ne pravděpodobné, souhlasil Kadlec.

Dále bych chtěl ocenit, soudruhu poručíku, obrátil se na Hloka major Weber, e jste

postupoval velice pohotově, kdy jste si opsal ten příruční telefonní seznam Eliky

Bittnerové. Přestoe jeho vyhodnocení teprve probíhá, není u teď pochyb, aspoň jak mi

předběně hlásili soudruzi z Prahy, e některá jména budou zajímat v souvislosti s

Bittnerovou, Karasem, Vlasákem a spol. jak nás, z hlediska státobezpečnostního, tak i

soudruhy z oddělení hospodářské kriminality. Shrneme-li to, lze konstatovat, e jsme

postoupili o sluný kus dopředu. Kdy jsem za tebou prvně přijel, pamatuje, Weber pohlédl na Javorka,

108

byly tu jen signály, ani ne indicie. Dnes u máme přinejmením ověřeno, e podezření je

podloené. Mimo jiné i zápisníkem Vlasákova řidiče Hamáka. V kadém případě jste jim

pořádně zamíchali kartami, ty i tady soudruh poručík.

Jak to myslí? , podivil se Javorek.

První, kdo vyvedl z rovnováhy náměstka Vlasáka, byls ty. Tím, e jsi na něho uhodil s tou

vykradenou chatou.

Z hlediska vyetřovací taktiky předčasně. A jsem si to potom vyčítal. To mohlo počkat. Tím jsem ho vlastně upozornil, e nás zajímá, proč nehlásil vykradení chaty.

A jsme právě u toho. Jak reagoval Vlasák? Zavezl tě na chatu a snail se ti předvést, e mu ji nikdo nevykradl. Jene inenýr Vlasák je lika vemi mastmi mazaná. Záhy mu dolo, e to není jen tak. e ti neuel ten nový zámek u dveří. e stačí z těch ukradených věcí sejmout daktylky, co jste jistě, jak znám důkladnost práce tvých chlapců, učinili.

O tom nemusí pochybovat, usmál se Javorek.

A tudí, e bude těko vysvětlovat přítomnost vlastnoručních otisků na předmětech, je mu

nikdo neukradl. Prostě pan náměstek Vlasák byl najednou vyveden z klidu a začal

panikařit. Aspoň já si to tak vysvětluji. Původně měli smluveno na Whita čekat na letiti

vichni tři a tam se také sejít. Proč by jinak volal den před odjezdem do Prahy své společníky a přehazoval s nimi schůzku do té vinárny? Asi se divíte, tohle jsme si my zjistili po naí linii.

Zřejmě, aby jim svěřil své obavy. Patrně i obavy toho rázu, e by mohli být při setkání s

Whitem na letiti sledováni a e by se příli zjevně demonstrovalo spojení celé trojice s

Whitem. Nezapomeňme, e v podniku Vlasák ohlásil, e jede na pracovní schůzku s

anglickým partnerem sám. Dali tedy hlavy dohromady a na letitě poslal Karas nenápadnou

osobu, která Whita znala Eliku Bittnerovou. A tam jim podruhé zamíchal kartami přitalivý mladý mu, který má zřejmě těstí u en ná poručík Hloek. V kadém případě jste nám oba velmi pomohli. Akci proti skupině Vlasák a spol. jsme u rozjeli na plné obrátky. Zatím je tu prosba, aby se ve vaí sloce, myslím v souvislosti s etřením těch Kozlových vloupaček a také pokud jde o záleitost kolem utonutí řidiče Hamáka, předběně nepodnikalo nic k osobám Vlasáka a Karase.

109

Chápu, přikývl Javorek.

Rozloučili se a kapitán Javorek s poručíkem Hlokem nastoupili zpáteční cestu.

Tak vidí, zvládls to dobře, prohodil Javorek, který řídil cestou domů.

Myslíte, e jsem vám neudělal ostudu? , povzdechl poručík.

Prosím tě! Podal jsi perfektní výkon. Počkej, jakou bude mít radost Miluka, a jí to povím, dobíral si ho Javorek.

Toho byste nebyl schopen, soudruhu kapitáne!

To se ví, e ne, zabručel Javorek.

****

Do podniku dorazil Karas a v jedenáct hodin dopoledne.

Auto své milenky nechal na náměstí krajského města, skočil se domů oholit a osprchovat,

manelka byla v práci, take se vyhnul zbytečnému vysvětlování.

Cítil se unaveny, ale na spánek nebylo ani pomylení.

Dopadl do idle a na chvíli sevřel hlavu v dlaních.

Celou cestu za volantem uvaoval, co vechno se s Whitem mohlo stát.

Korespondentku, překvapenou jeho příjezdem v nezvyklou dobu, pozdravil na půl úst a

zavřel za sebou dveře své kanceláře.

Pak sáhl po telefonu.

Ozval se sekretariát.

To jsi ty, Jiřinko? Má tam náměstek volno?

Jejda, kdys přiel, soudruhu? , uslyel hlas ve sluchátku.

On se po tobě ráno sháněl a řekli mu, e jsi v Praze.

Já jsem teď přijel. Tak tam můu?

Počkej, já tě zavolám, jak bude volno. Teď tam má nějaké soudruhy z Bezpečnosti.

Karas cítil, jak mu zamrazilo v zátylku.

A co tam chtějí? , zeptal se na oko lhostejně.

Ale, snad něco kvůli inventurám, poslali si pro seznamy. Já tě pak zavolám, jo?

Děkuju.

Karas se opřel v idli a rukou si přejel vlhké čelo.

e by ten Jare něco zjistil a udal? Představy jen vybavovaly dohady, co vechno asi Jare ví, co vechno si mohl domyslet, kreslil si, jak se se svými domněnkami svěřuje pracovníkům Bezpečnosti.

110

Narůstal v něm strach, ivočiný strach.

Zazvonění telefonu ho málem vymrtilo ze idle.

Předám soudruha náměstka, uslyel hlas sekretářky.

Melichar, ozvalo se vzápětí ve sluchátku.

Karas, řekl do telefonu a usilovně se snail, aby jeho hlas zněl normálně.

Soudruhu náměstku, měl bys na mě chvilku čas? Potřeboval bych s tebou mluvit.

Já s tebou taky, uslyel a zdálo se mu, e náměstkův hlas je studený a nepřátelský, jene si myslím, e to u dneska nepůjde. Doteď tu byla Bezpečnost, za chvíli mám výbor a pak jetě ekonomickou komisi. Jsi tu zítra?

Jsem. A co tady chtěla Bezpečnost? , neudrel zoufalé napětí.

Natěstí pro tebe nic, co by tě mohlo znepokojovat, odpověděl náměstek a Karasovi se

zdálo, e v odpovědi slyí osten. Zásobovači mají manka v inventurách, tak si dej pozor, teď se začnou vrtat v investičních skladech. Právě o tom s tebou chci mluvit.

Tak tedy zítra v osm?

Raději v devět. Přijedu dneska hrozně pozdě domů.

Děkuji, soudruhu náměstku.

Karas poloil sluchátko pomalu do vidlice.

****

Major Weber seděl v chromovaném křesílku a rozmlouval s ředitelem obchodní skupiny

podniku zahraničního obchodu, který zajioval dovozy pro investiční výstavbu Opteky.

Take říkáte, soudruhu řediteli, e jediné písemné materiály, které zahraniční dodavatel

obdrí, jsou technicko obchodní podmínky v poptávce.

Ředitel Miroovský přikývl.

Podívejte se, soudruhu majore, to je zaběhnutá praxe. Podnik nám dá technické podklady a

poadavky na termíny. Musí v nich být uvedeny pochopitelně vechny nutné parametry,

které podnik od dováeného zařízení potřebuje, to jest zpravidla i některé rámcové údaje o finálním produktu. My to pak stejně jetě, pokud jde o zařízení, která mají význam pro účely obrany státu, předkládáme k expertize odborníkům, aby bylo zaručeno, e se ádné neádoucí informace nedostanou, kam nepatří.

Máte tady kopii nějaké takové poptávky?

Samozřejmě. Ředitel Miroovský zalistoval v anonu:

111

Tady například je kopie poptávky na poslední soubor, jeho dodávka byla právě v

posledních dnech ukončena.

Podal desky majorovi.

Mohl bych si to na nějaký den vypůjčit?

Ale jistě. Kdy mi ovem podepíete lísteček, usmál se ředitel, teď u to stejně slouí jenom jako archívní materiál. Víte, ono je potom vechno znova podrobněji obsaeno ve vlastním kontraktu a to je důleitějí, protoe ten je závazný.

To znamená, e by tam mohlo být víc technických podrobností.

Ale ne, to ne, naopak, těch tam je zpravidla míň. Ale zato jsou tam závazné termíny

dodávek, finanční objemy, splátky a mnoho dalích ustanovení.

Dobře. Take tohle je opravdu jediné vyhotovení podkladů, které zahraniční dodavatel

dostane, zatřásl major Weber slokou v ruce.

No, zavrtěl sebou ředitel Miroovský, jediné. Jak se to vezme. Víte, v některých případech, kdy je dodavatel prakticky znám, předávají mu podniky ty technické podmínky předběně samy, v konceptu. Má to ten smysl, aby měl dodavatel víc času a mohl rychleji reagovat na

poptávku, aby se mohl připravit. My, jako podnik zahraničního obchodu o tom oficiálně

nevíme. Ale pro vae uklidnění: dávají jim toté, co dostaneme my a zatím jsme neměli od

expertů nikdy ádnou připomínku. e se podniky snaí, aby dodavatel byl dřív Informován je pochopitelné, protoe u nás musíme zpracovat jetě komerční podmínky, úvěry, záruky, právní předpisy, je spousta schvalování, podpisů, prostě, protáhne se to. A dodavatel u

mezitím můe zpracovávat technickou čast nabídky. Teď například, kdy jsme u té Opteky,

měl přijet pan White od dodavatele na přátelskou návtěvu”, jak ohlásil. Jene nepřijel, asi mu do toho něco přilo. Ale jsem si jist, e si měl takovou předběnou poptávku na třetí etapu, kterou právě budeme zadávat, v úmyslu odvézt. My jsme podklady od Opteky dostali

právě v těchto dnech.

Můete mi je také půjčit?

To nejde, jak u jsem říkal, zpracováváme je. Ale na generálním ředitelství Opteky budou mít jistě jetě jednu kopii.

Mohl byste o ni poádat? Ale neříkejte, e to je pro mne. Třeba jste tu vai někam zaloili a nemůete ji najít.

Ale samozřejmě, okamik, dojdu zavolat doktorovi Soukupovi.

112

Okamik trval deset minut.

Hned je to tady, řekl Miroovský, kdy se vrátil. Správně jsem hádal. Měli pro Whita

připravenou kopii a ta je jetě u nich. Ale chce ji zpátky, dodal starostlivě.

V půlhodině leely zelené desky před ředitelem Miroovským.

Můete mi přinést také tu vai kopii? , zeptal se Weber.

Chtěl bych to pro pořádek jenom namátkově srovnat, vysvětloval.

Tohle se zdá nějaké slabí, řekl s údivem ředitel, kdy referentka přinesla vyádaný

materiál.

Ukate, není tamto na silnějím papíře?

Nebylo.

Vite co, soudruhu řediteli? , řekl major Weber, jistě tady máte xerox. Tak ty poptávky

necháme okopírovat. Obě. A hned potom tuhle silnějí vrátíte doktoru Soukupovi, e jste ten vá materiál u nali. A nemá starost.

Major Weber osobně dohlíel na kopírování a obě kopie uloil do své aktovky.

Celou cestu domů v autě přemýlel, komu dá oba materiály k posouzení a ke srovnání.

Kdy doktorovi Soukupovi přinesli za dvě hodiny zpátky vypůjčenou poptávku, e u svůj

výtisk nali, mrskl sloku zpátky do trezoru a zabručel:

Bordeláři. To by mě zajímalo, co by dělali, kdyby si to tu u mne Vlasák náhodou neschoval.

A pustil záleitost z hlavy.

****

Inenýr Vlasák leel na pohovce v pokoji, kterému hrdě říkal pracovna a díval se do stropu.

Tak tohle jetě scházelo, uvaoval. Najednou začne vyhroovat i ta potvora Bittnerová. Jako by jí nestačilo, co si nahrabala od hulváta Karase. K něčemu muselo mezi nimi dojít.

Samozřejmě Bittnerová toho ví dost. A kdyby začala mluvit…

Vlasák ani nechtěl domyslet.

Navíc i manelka je den ode dne ustraenějí, jako by tuila, e s ním, Vlasákem, není něco v pořádku.

Vichni ze mne ijí, vichni, pokračoval v úvahách a začínal se litovat, manelka, podnik, koncern, ale hlavně ti dva, se kterými se musím dělit. Nikdo, kromě těch venku, mě pořádně nedokáe ocenit.

113

Udělej, zařiď, dej. Hlavně dej. A ani trocha vděčnosti, uznání. Vechno úplně samozřejmě.

Odhodil nedopalek cigarety do popelníku na stolku u pohovky.

Co by beze mne byli? Nuly. A já riskuju nejvíc, nosím kůi na trh a kdyby se něco stalo, tak mě do toho budou vichni svorně namáčet. Ten kapitán z kriminálky nebyl vůbec sympatický. Jeho otázky neměly nic společného s přátelským hlasem, kterým je vyslovoval.

ly na tělo.

Poslední dobou se poadavky partnerů v zahraničí plní stále obtíněji a s čím dál větím

rizikem. Také ovem lip platí, to je pravda. Jistě jsou si vědomi, e to zadarmo není.

Kalkulované riziko.

Usmál se, kdy si vzpomněl na částku svého konta v Londýně. Ale vechno má své meze.

Co bych měl z toho konta, kdyby něco nevylo? Ostatně, co z něho budu mít, kdy zůstanu

tady? Tady se to nedá rozumně utratit, zanedlouho by to vyvolalo tisíce závistí, podezřeni a udání..

Vybavil si první večírek s Whitem v jezdeckém klubu na okraji Londýna, s důstojně

kráčejícími dogami, s perfektní hostitelkou … Co mu to tenkrát White řekl? Stát se členem tohoto klubu, na to nestačí mít jenom peníze. Ale vy byste mohl. Tak nějak to bylo. To je jiný svět, jiný ivot, jiné monosti. Tam je člověk s kontem pan Někdo, který se nemusí bát, e se jednoho dne otevřou dveře …

Otřásl se.

Tam by byl zbaven závislosti na oněch dvou kumpánech, se kterými se musí dělit a jetě

kvůli nim it ve strachu, e některý z nich v opici rozváe jazyk víc, ne je únosné. Má je na sobě přilepeny jako klíata a nelze se jich zbavit.

Jaksi se v úvahách oprostil od skutečnosti, e on sám byl iniciátorem a zakladatelem tohoto triumvirátu, e on sám oba ostatní pro celou záleitost získal a e to udělal jen proto, e by se bez jejich pomoci neobeel.

Posadil se a znovu si zapálil. Z vedlejího pokoje doléhal tlumený zvuk televizoru. Začalo ho to provokovat.

Tohle je celá ona, sedět a zírat na televizi, nebo brzdit člověka věčným panikařením.

Nechápu, jak jsem mohl celá ta léta s enskou bez kapky jiskry vystát. Maminkovský typ,

jene bez dětí. Natěstí.

Mávl rukou a znovu si lehl. Nakonec to vyjde nastejno. Jen co si začala myslet, e má nějaká práva, začala vystrkovat drápky. Kadý mne chce jenom zotročit.

114

Chvíli se obíral slibem, který dal manelce, e si po skončení výstavby udělají výlet do

zahraničí, e si oddychnou, uijí.

Tak to tedy ne. Vechno bude jinak. Pojedu, jistě, ale sám. A vechno, co mě svazuje a tíí, zůstane pěkně tady, daleko, v bezpečné vzdálenosti. A navdycky. Jenom je jetě potřeba dokončit tu poslední věc. Protoe a si White odveze podklady, konto se zdvojnásobí.

Bleskl mu nápad, který ho donutil posadit se.

Odjet do Londýna vzápětí za Whitem. Sám. Jak se budou na to dívat Karas se Soukupem?

Zdůvodní to potřebou dohlédnout, aby podíly byly správně a včas připsány na konto. To se

ví, e budou. Ale jenom na jedno, na jeho, na Vlasákovo. Nepochyboval, e to dokáe u

Whita prosadit. A bude to takový balík, e se to opravdu vyplatí, nevracet se.

Představil si, jak se budou tvářit Soukup s Karasem.

Stejně by se to jednou muselo stát. Uvědomil si, e s touhle alternativou v podvědomí počítal od samého začátku, od chvíle, kdy mu White poprvé nabídl peníze, jene si ji nikdy ani pro sebe otevřeně nepřiznal. Teď mu bylo jasné, e vechno čekalo jenom na vhodnou chvíli. A ta přila teď. Doufal, e se mu podaří dokončit celou výstavbu a shrábnout vechno, co jetě můe přijít. Ale tenký led u začíná nebezpečně praskat. Snait se urvat jetě víc můe znamenat riziko, e přijde o vechno, co u má. I o existenci. Stejně bude mít do začátku víc ne dost, i kdyby měl soukromničit, ale nepochyboval o svých kvalitách. On místo vude najde a lepí, mnohem líp placené. Stane se členem exkluzivního klubu, bude mít vlastní

sídlo, pro začátek to nemusí být nic velkého, stačí montovaná vilka, a rovera jako White …

ne, rovera ne, raději jaguára …

Mylenky se rozlétly jako včely z úlu.

Ne, nelze to odkládat. Věci u doly příli daleko a mohl by promekat moná nejvhodněji

příleitost.

Je velice pravděpodobné, e po jeho emigraci budou mít Soukup i Karas potíe. Jejich

starost, stáli ho za tu dobu víc, ne dost.

Stále se cítil osobně oizen o to, co společníci získali, měl pocit, e vechno patří jen jemu, on to zprostředkoval…

Získat před odjezdem dispoziční právo s jejich konty, to by byla věc. Copak, s Karasem by to moná lo, přes vechnu mazanost je v podstatě blbec. Horí to bude se Soukupem.

Nezapře advokáta a mohl by pojmout podezření. Nějak ikovně to navlíknout, třeba, e je

nutné změnit banku, nebo e je jinde výhodnějí úroková sazba, na to by on el…Tohle se musl důkladně promyslet.

115

Bude u dost starostí zdůvodnit jim oběma, proč musí jet do Anglie tentokrát sám a hned,

bez předchozí domluvy.

Cigareta u dávno dohořela. Odhodil nedopalek do popelníku.

Kdyby to vechno vylo, můou si potom u jenom rvát vlasy. Představa ho potěila.

Pochopitelně převede peníze jinam, mohou si je hledat. Po té aféře se ani jeden z nich za

hranice nikdy nedostane.

Horí je, e nová schůzka s Whitem se má uskutečnit za pár dnů a Vlasák nemá ádnou

cestu ve schváleném plánu výjezdů.

Musí se to podařit. Je jasné, e od chvíle, kdy White obdrí materiál, je čas Vlasákovým

nepřítelem. Vechno tedy musí být dokonale připraveno jetě před jeho příjezdem. Musí také získat čas, kdy s ním bude sám a kdy ho bude muset seznámit s důvody změny obvyklého programu. Samosebou, e mu neřekne vechno, zejména e u se nehodlá vrátit , jde jen o

to, aby i White podpořil jeho záměr odjet ihned za ním a sám. Na vechno ostatní bude dost času a v Anglii, v bezpečí.

Vlasák se znovu natáhl na pohovku. Ano, pro mne teď nastává začátek rozhodující fáze.

Zaloil si ruce za hlavu. Musím být straně opatrný. Ani mrknutím oka nedat nic znát.

Zejména před oběma kumpány ne. To by bylo nejnebezpečněji. Bude to prostě vysoká hra.

Ale já ji zvládnu.

****

To je tak, soudruhu řediteli, řekl náměstek Vlasák, pohodlně usazený v klubovce u

konferenčního stolku v pracovně ředitele Opteky inenýra Kolínského, ke kterému se nechal

ohlásit, dostal jsem nápad, který by mohl přinejmením zrychlit dodávky ze zahraničí pro

druhou etapu výstavby a moná by pomohl zkrátit celou druhou etapu vůbec.

Odmlčel se.

Ředitel, meni, tíhlý, tmavovlasý padesátník s pečlivě učesanou pěinkou v řídkých

vlasech, ve sněhobílém pracovním pláti přes tmavé aty, pohlédl se zájmem na náměstka.

Tenhle Vlasák, pomyslel si, jetě těstí, e ho mám. První etapa výstavby skončila

úspěchem a pochvalou předevím díky jemu. Ředitel, významný odborník v profesi finálních

výrobků Opteky neměl mnoho vlastních zkueností v tak vzdálené oblasti, jakou je investiční výstavba.

116

Myslí na fabriku dnem i nocí, pokračoval ředitel ve své úvaze, řeči, které se kolem něho v poslední době začínají vést? Mimoděk nesouhlasně zavrtěl hlavou. Kadý, kdo dělá a má úspěchy, je vystaven pomluvám závistivců, kterým nechybí nic jiného, ne schopnosti a chu do práce.

Tak nenapínej a pochlub se, přeruil ředitel konečně mlčení.

Máme u nějaké zkuenosti, ozval se znovu náměstek Vlasák. Zdejí dodavatelé jsou na

stavbě a pokud budou mít co dělat, tak z ní neodejdou. Dodávky z tuzemska jsou zajitěny,

tady by problém nebyl, ale přeruení prací hrozí v tom případě, e nedojde včas zahraniční dodávka a na stavbě se proto nebude moci plynule pokračovat. A ví, jak to vypadá, kdy se dodavatelé ze stavby přesunou na jinou akci. Potom závazná stavba nezávazná stavba, nikdo je zpátky nedostane, dokud se situace neopakuje na tom novém pracoviti. Prostě, v

dnení fázi jsou rozhodující dovozy a to je také nae slabé místo. Ví, co dalo tobě samému starostí, ne bylo potvrzeno devizové krytí. Vechno se opozdilo a my teprve teď budeme předávat technické podklady pro poptávkové řízení do zahraničí. Ne dostaneme nabídky,

uteče jetě hodně v o d y …

Ale sám jsi mi říkal, e to urychlí, e předá tomu zástupci zahraniční firmy technické

podklady předem, hned jak budou připraveny, jetě předtím, ne to podnik zahraničního

obchodu komerčně zpracuje a rozele oficiálně a e tím se hodně času ziská, protoe

dodavatel bude schopen začít pracovat na nabídce pro nás ihned a nebude muset č e k a t …

Správně. Ale kdy jsem hodnotil, jak vechno probíhalo při první etapě, dostal jsem jetě

dalí nápad. V první alternativě nabídky bylo několik variant, jak se pamatuje, z těch jsme museli vybírat, stálo to spoustu naeho i jejich cestování, deviz a hlavně času, ne se nala nejvhodnějí kombinace. Bylo to hlavně proto, e i z nejdokonalejí technické specifikace nikdo nevyčte konkrétní podmínky a optimální sestavu pro potřeby té které fabriky, pro ni nabízí a ostatně my jim přece vechno na nos věet taky nechceme. Tak mě napadlo, e celá tahle fáze by se dala zrychlit, kdyby předloili hned napoprvé nabídku na tu jedinou, správnou variantu, nabídku, která by se dala hned kontrahovat a nemusela by se u

sáhodlouze upřesňovat.

Jenome teď jsi mi právě vysvětlil, e to nejde.

Tak, jak jsme to dělali, to nejde. Ale kdybych se po neoficiálním předání podkladů,

117

myslím té technické části, vypravil za dodavatelem a konzultoval tam s nimi jejich nabídku ve fázi, kdy na ní budou pracovat, mohlo by to být jiné. Vechny zbytečné zajíďky, jestli se tomu tak dá říct, by se daly hned odstranit.

Ty myslí, e by tě k tomu pustili?

Jetě by nám zato měli platit, jako za technickou pomoc. Rozumí, já bych se jim

samozřejmě nechtěl míchat do komerční části obchodu, i kdy by to moná bylo zajímavé,

náměstek Vlasák se vychytrale usmál, ale technické detaily budeme přece znát tak jako tak, připravují je pro nás a takovou spoluúčastí by i oni uetřili spoustu času, práce a peněz.

Myslím, e by to pro ně mělo být zajímavé, ostatně, kdybys s tím souhlasil, nadhodil bych to nezávazně panu Whitovi, a si přijede pro ty předběné technické podklady.

Kolik času by to mohlo uetřit při výstavbě? , zeptal se ředitel Kolínský.

Kvartál nejmíň, ale moná, e i pololetí. Vechno závisí jak na rychlosti podáni nabídky, tak na dodacích lhůtách a obojí by se dalo takhle urychlit. Ale hlavně by nám ostatní dodavatelé nestačili utéct ze stavby a to je podstatné.

Ředitel se zamyslel.

Zdá se mi to rozumné, řekl po chvíli. Kdyby se tím opravdu podařilo zkrátit dodací lhůty dovozů, mohli bychom zdejím dodavatelům navrhnout uzavření sdrueného socialistického závazku na zkrácení termínu celé výstavby a podpořit jejich chu i vypsáním cílových

odměn. Jsem přesvědčen, e generální ředitel to schválí, co schválí, přijme to za své,

protoe na poslední poradě vedení koncernu sám o takové monosti hovořil.

Ředitel vstal a řekl k náměstkovi Vlasákovi:

Tak to spus a dělej vechno, aby to vylo.

Inenýr Vlasák vak zůstal sedět.

Je tady ovem jeden problém, řekl k poněkud překvapenému řediteli, který po chvilce znova usedl.

Jaký? , zeptal se potom.

Já toti nemám na tohle čtvrtletí ádnou cestu do Anglie ve schváleném plánu. Jak říkám,

náměstek Vlasák začal mluvit rychle, napadlo mě to vechno a teď, vlastně včera večer

doma, kdy jsem si celou druhou etapu znova rozebíral. Vůbec jsem předem s takovou

moností nepočítal, nárokoval jsem cestu a na dalí kvartál, současně s podnikem

zahraničního obchodu a taky spolu se zástupci Optostroje a koncernu.

118

Předpokládal jsem, e budeme věci vyjasňovat na místě a po vyhodnocení první varianty

nabídky tady doma a to by časově tak vycházelo. Jenome kdyby bylo moné riskovat to, co

jsem ti navrhl, pak by pochopitelně ta cesta v přítím čtvrtletí tak jako tak odpadla a

kdybychom kontrakt podepisovali tady, pak u by nemusel jezdit ven vůbec nikdo. A potom

na přejímku hotového zařízení.

A co by tomu takhle řekl podnik zahraničního obchodu?

Myslím, e by to měli uvítat. Půjde přece o devizové úspory na cesty a pro ryze technické

vyjasňování dodávek nejsou potřeba. Komerčně by se v tomhle případě jednalo a po

předloení nabídky zahraničním dodavatelem a to tady, u nás doma.

Take jediná potí je v tom, e nemá plánovanou cestu, uzavřel ředitel Kolínský, Ví

dobře, e generální ředitel nenávidí neplánované cesty, ale myslím, e ten tvůj nápad je tak atraktivní, e si dá říct. Projednám to s ním osobně a vysvětlím mu důvody.

Ředitel opět vstal: Podívej se, náměstku, a ti v zahraničních vztazích hned připraví návrh na realizaci, zdůvodnění jim ale napi sám, jsi do toho nejlíp zasvěcen. Řekni jim, a mi to sem jetě dneska přinesou, jedu zítra do Prahy, tak to tam hned vezmu. Podíval se na kalendář. Ano, to je těstí, vychází to. Pozítří je předsednictvo okresu, tam to také .Kdypak si přijede pro ty podklady?

Přesně nevím, ale mělo by to být v nejbliích dnech.

Doloku a vízum má?,

Náměstek Vlasák zavrtěl hlavou. Ale to by neměl být problém. O doloku mohou přece

poádat hned, vydává se stejně a po schváleni cesty. A vízum je otázka několika dnů.

Stejně bych měl odjet asi tak týden po tom, co si dodavatel odveze podklady, aby měli čas

se v tom trochu předběně orientovat. Jene nesmí, soudruhu řediteli, zapomenout, e

generální ředitel cestu jen doporučuje. V mém případě musí realizaci schválit první

náměstek ministra a tam to někdy dlouho trvá.

Ředitel Kolínský se usmál. Nevadí. Soudruha náměstka zavolám sám, dobře se spolu

známe, mohu to udělat. Myslím, e z téhle strany problém nebude. A jestli skutečný efekt

toho tvého nápadu bude opravdu takový, jak předpokládá, pak buď ujitěn, e

nezapomenu, kdo byl iniciátorem a e tvoje aktivita bude oceněna odpovídajícím způsobem.

119

O efektu téhle cesty vůbec nepochybuju, uklíbl se v duchu Vlasák, kdy se loučil ve dveřích pracovny s ředitelem, ale v obličeji měl nehybný, podnikovými problémy trochu ustaraný výraz, který si podrel i při rychlé chůzi dlouhou chodbou podnikového ředitelství.

****

Na doktora Soukupa čekal jako obvykle v bistru Korint nedaleko generálního ředitelství

koncernu. Setkání s Karasem, kterého se obával, měl u za sebou. Karase pozval k sobě do

Opteky a přes vechny starosti dopadlo nakonec dobře, mnohem lip, ne očekával. Po

počáteční odmítavé reakci na neplánovanou, samostatnou Vlasákovu cestu do Anglie, se

mu podařilo Karase přesvědčit, e se vlastně nic lepího nemohlo stát, protoe zatímco on, Vlasák, zařídí, aby odměna za zprostředkované sluby byla tentokrát mnohem dříve převedena v pořádku na přísluná konta, bude přítomnost Soukupa a Karase v republice

dokladem, e řeči, které se začínají zejména leckde na koncernu trousit o neustálých

společných zahraničních cestách této trojice, jsou neopodstatněné. A Karas jistě ví, kolik problémů začalo právě takovými řečmi. Přítí samostatnou cestu podnikne ovem Karas, budou se v tom s Vlasákem střídat, Soukupa mohou vynechat, stejně by tam nebyl nic

platný, ale je třeba ovem počítat s tím, e před dalim individuálním výjezdem se musí

uskutečnit společná cesta kvůli upřesnění nabídky zahraničního dodavatele.

Mluvil a mluvil, vyvracel námitky a pochybnosti a celou dobu trnul strachem, aby Karase

nenapadla mylenka na podraz. Ale Karasův zájem se soustředil na předpokládaný devizový

přírůstek a nakonec poádal Vlasáka, aby mu tedy venku vyzvedl z konta a přivezl domů

dost značnou částk u … a nabídl mu pro ten účel dispoziční právo se svým kontem.

Vlasák nechtěl věřit svým uím. Chvíli se naoko zdráhal, poukazoval na riziko převozu deviz přes hranice a upozorňoval, e si Karas bude moci zařídit vechno sám za pár týdnů osobně, ale nakonec jakoby podlehl nátlaku, se značným zdráháním slíbil, e dispoziční

právo tedy převezme.

Průběh tohoto rozhovoru zvedl Vlasákovi náladu i sebevědomí a ani setkání s doktorem

Soukupem mu u nepřipadalo tak obtíné, jako zpočátku.

120

Dopíjel právě skleničku červeného vína, kdy se doktor Soukup objevil ve dveřích bistra a

zamířil ke známému stolku. Proto objednal pohybem ruky dvě dalí.

Tak jak se daří Optece a jejímu nejúspěnějímu mui? , zeptal se doktor Soukup, zatímco

usedal a servírka stavěla plné sklenky před oba hosty.

Vlasák počkal s podmračeným obličejem, dokud se nevzdálila: Jsou tu nějaké komplikace,

řekl na uvítanou a zvedl pohár, aby si se Soukupem připil.

Ten na něho vrhl trochu znepokojený pohled.

Něco váného?

Jak se to vezme, odpověděl Vlasák neurčitě, snad ani ne, napil se a s rozmyslem si zapálil cigaretu, ale komplikace to přece je.

Take co? ,zeptal se s napětím v hlase doktor Soukup.

V jedné ruce drel nezapálenou cigaretu a v druhé zapalovač, ale nezdálo se, e je chce

okamitě pouít.

Ale, ná starej si vymyslel ohromnej zlepovák, zná ho, řekl Vlasák s despektem, chce se přihřát na úspěchu a snaí se o zkrácení druhé etapy výstavby. Rozhodl se mě poslat do Londýna hned za Whitem, abych to vechno na místě vyjasnil a urychlil.

Vysvětlil doktoru Soukupovi podstatu mylenky, její autorství připsal podnikovému

řediteli.Něco na tom je, končil, alespoň mohu dohlédnout, jestli nás nechtějí vzít na hůl a aby včas připsali na konta podíly, ale na druhé straně jsem v nepříjemné situaci: zásadně nechci připustit anulování naí společné cesty a to je v přímém rozporu s účelem mé cesty

nynějí. Poraď, co mám dělat?

Doktor Soukup, který si v průběhu vyprávění zapálil, si s ulehčením oddechl: A to je

vechno? Boe, málem jsi mě vyděsil. Ty dělá problémy z takové maličkosti. Já u jsem se

lekl, e jde o něco váného.

Tak mi tedy poraď, co mám dělat, proto jsem tě ostatně volal. Pochop, já si nemůu dovolit udělat řediteli nějaký naschvál, nebo nesplnit úkol a kdy ho splním, tak je potom nae společná cesta zbytečná.

Ale kdyby, mávl nonalantně rukou doktor Soukup. Nezapomeň, e je jednou v plánu a

schválená a o ostatní se postarám. Jako bys to neznal. A jestli se ti opravdu podaří tam ty věci vyjasnit hned, tak nae druhá cesta bude mít předem zajitěný a odpovídající úspěch a ve skutečnosti se nic nezmění a my budeme mít v Anglii o to víc volného času.

121

Napil se vína. Uvědom si, e tu cestu má naplánovanou podnik zahraničního obchodu a e

měnit plány je velmi nepopulární. Ostatně, kdyby něco, jak jsem říkal, já to u zařídím.

Tos mne uklidnil. Já nemám ty zkuenosti, jako ty a tak jsem se chtěl poradit, jestli by se tahle moje první cesta neměla nějak zablokovat, jako e není v plánu, nebo n ě c o …

Doktor Soukup se zasmál. Nebuď dětina, to bys tomu dal. Ber, dokud je ruka páně

otevřená. A takhle aspoň ty udělá vechnu práci napřed a pak si vyjedeme na rekreaci se

zaručenou pochvalou při návratu. Naopak, já u to u referentů popoenu, aby to někde

nezůstalo viset. Ovem, na revan … na přítí samostatnou cestu jedu já, platí?

Tedy, to jsi mně uklidnil, řekl Vlasák uvolněně, na to se opravdu musíme napít. Slečno,

jetě jednou!

Tohle by vlastně zaslouilo láhev ampaňského, prolétlo mu hlavou, jsem jednička!

****

Major Weber, tentokrát jako host kapitána Javorka na okresní správě, se podíval na svého

hostitele a pak na poručíka Hloka.Přiel jsem vám, soudruzi, poděkovat za spolupráci. Za

velmi obětavou a plodnou spolupráci. Poděkovat jménem svým, ale i jménem krajského

náčelníka. Ostatně, usmál se, vá éf to dostane od něho písemně.

Kapitán Javorek se kabonil, jako vdycky, kdy zakrýval rozpaky.

Poručík Hloek naproti tomu seděl jako na trní.

Protoe jste na celé akci spolupracovali, bude vás zajímat poslední stav věci s výhledem na její uzavření, pokračoval major. Tedy předevím, u posledně jsem říkal, e se u Vlasáka, Karase a Soukupa potvrdilo podezření na úplatkářství a u Vlasáka navíc na průmyslovou pioná.

Jeden zastupoval podnik, který v zahraničí zařízení objednává, druhý je zaměstnán v

podniku, který spolupracuje a také dováí a třetí představuje jejich společný nadřízený

orgán. Čili náramně účelné propojení, které jim vyhovovalo.

Kapitán Javorek přisunul majoru Weberovi mlčky svou dřevěnou krabičku s cigaretami,

major si vzal a zapálil.

Ověřili jsme si, e tito tři lidé cestovali v poslední době do zahraničí na obchodní cesty společně. Vlasák si získal přístup prakticky ke vem informacím, které se, jak jsme zjistili, měly dostat ven.

123

Zjistili jsme, e celou věc připravil rafinovaně. Informace průmyslově pionáního charakteru a charakteru státního tajemství zapracoval formou technických podkladů pro nabídku zahraničnímu dodavateli. Odborníci, kterým jsem to dal, měli dost práce, ne to z těch

podkladů vyzobali.

A to na to nepřiel nikdo z hospodářských orgánů? , zeptal se Javorek.

Nepřiel. Protoe oficiální podklady, které se postupovaly přes podnik zahraničního

obchodu, byly naprosto nezávadné. Tyhle chtěl Vlasák předávat jako takovou předběnou

technickou poptávku” předem z ruky do ruky panu Whitovi. Vechno by bylo horí, kdybyste jim, soudruhu poručíku, nezamíchal s reií tím, e jste pana Whita připravil na letiti o oféra, vlastně o oférku, co ve svých důsledcích zabránilo předání připravených dokladů do zahraničí a to zas umonilo způsob předávání informací rozkrýt.

Hloek neklidně poposedl.

Ale vdy já jsem vůbec ádnou reií nemíchal, to se vechno stalo náhodou.

Jenome kdybyste tam nebyl, soudruhu poručíku, kdybyste se správně nerozhodl, co máte

udělat, řekl major, tak se Bittnerová s vámi nezdrela, odjela by s Whitem, ke schůzce

Vlasáka s agentem by dolo v hotelu, White by si odvezl materiál, pro který přijel a my

bychom neměli v rukou vůbec nic, protoe výtisk předběné technické poptávky” existuje jen v jednom vyhotovení. Ted u vlastně ne, usmál se, fotokopie leí u nás. Take v tomhle případě jste, soudruhu poručíku, třeba s přispěním těstí, to je jedno, umonil dovést celou akci do konce u teď a s naprosto jednoznačně průkaznými materiály.

Jak to, já vám nerozumím, soudruhu majore, řekl Hloek.

To je přece jednoduché, řekl Weber, ten materiál se ven nedostal. White si pro něj přijede jetě jednou. A dokonce vím kdy, usmál se. Zítra touhle dobou. A zítra také celý případ zrealizujeme. Jednodue a jistě. Zadríme agenta s materiálem. Nebude mít důvod zapírat,

odkud ho má, ostatně bude tvrdit, e je to nezávadný obchodní dokument. A pak u to bude

snadná záleitost. Ovem, kdyby ho dostal při poslední návtěvě, tak, jak u jsem říkal,

major mávl rukou, raději nedomýlet.

Javorek sáhl po telefonu.

124

Miluko, jako obvykle, kdy je tu návtěva z kraje. Tři dobré kávy!

Abych nezapomněl, obrátil se Weber k Javorkovi, kdyby ti tady poručík přestal z nějakého důvodu vyhovovat, tak mi dej vědět. Beru ho.

****

Soudruhu kapitáne, spis k případu Kozel je zkompletován a připraven k podání prokuratuře.

Projedeme ho jetě detailně spolu, nebo jej mohu dát zabalit?

Pojďte dál, soudruhu nadporučíku, odpověděl kapitán Javorek nejúřednějím tónem, vstal a

přistoupil k Hlokovi, který zůstal překvapen stát, jakoby nechtěl věřit tomu, co slyí.

Blahopřeji, řekl kapitán a napřáhl k Hlokovi ruku, u přiel rozkaz o tvém mimořádném

povýení. Stiskl Hlokem rozpačitě podávanou pravici. Co se tak tváří? To tě vdycky

dobrá zpráva vyvede z míry?

Děkuju, soudruhu kapitáne, vzpamatoval se Hloek a pořádně stiskl podanou ruku, opravdu

mě to překvapilo, vdy já tady nejsem tak dlouho a …

Javorek se usmál a plácl Hloka po rameni:

Zatím je to neoficiální. Rozkaz ti bude vyhláen soudruhem náčelníkem na shromádění

zítra odpoledne. Jetě jednou blahopřeju a věřím, e to bude pro tebe povzbuzení do dalí

úspěné práce. Znovu potřásl Hlokovi rukou. Posaď se. Důvěrně ti řeknu, e s návrhem

na mimořádné povýení přiel sám náčelník, asi taky trochu na doporučení majora Webera a

pokud jde o mne, já se s představenými nerad přu.

Pohlédl na Hloka a v koutcích mu zacukalo. Posadil se na své místo za stolem.

Také Hloek usedl.

A ty jsi tedy přiel s čím, soudruhu nadporučíku? , řekl Javorek, kdy si zapálil cigaretu a bylo slyet, e poslední slovo říká s chutí.

Dokompletoval jsem spis Kozel”, zopakoval Hloek, je připraven k podání prokuratuře.

To musí být pěkný balík, co?

Kolik váí nevím, ale včetně příloh, dokumentace a expertiz je toho přes osm a půl tisíce

stran …

Pořádný kus práce, povzdechl kapitán, jse si jist, e je vechno doloeno tak, aby

prokurátor něco nevrátil k doetření?

125

Jsem přesvědčen, e je vechno v naprostém pořádku, soudruhu kapitáne. Jak ověřování,

tak důkazy ke kadému jednotlivému případu z těch třiceti devíti jsou doloeny. Není tam nic, co by se opíralo jen o přiznání nebo o neprověřenou konstrukci.

Na kolik byla vyčíslena celková koda?

Blíí se to skoro ke sto tisícům. Jene jak se ukazuje, a já tomu sám věřím, Kozel z toho ve skutečnosti měl sotva deset-patnáct procent. Tohle byl pro něho opravdu nevýhodný způsob podnikání …

A pár tvrdých let ho za to nemine, zabručel Javorek, pěkných pár let ivota, ukrojených

právě z toho konce, kdy se má člověk pustit z mládí do zralého věku.

Já to taky dost dobře nechápu, mínil Hloek, kluk, celkem chytrý, si to mohl odhadnout,

vdy dokonce četl odbornou kriminalistickou literaturu, take musel vědět, e procento

nerozkrytých případů je u nás minimální, e nemá anci. A přesto se do toho potopí tak

hluboko. Kdyby neměl být z čeho iv, kdyby nemohl sehnat práci, ale takhle … Za ty desítky hodin, které jsem s ním strávil, jsem nepřiel nato, co ho vlastně k tak soustavné trestné činnosti vedlo. Přitom je jinak normální, psychiatři se vyjádřili, e za své činy plně odpovídá, inteligenci má dokonce mírně nadprůměrnou.

S tímhle si taky lámu hlavu pokadé, kdy se s podobným případem setkám, podotkl

Javorek. Nejspí bude asi pravda, e jde o jedince, kterým je zatěko vynakládat úsilí na získání toho, co chtějí a i kdy třeba mají předpoklady, poctivá cesta jim připadá příli

náročná a zdlouhavá. V kadém případě jsou to ale jeden jako druhý sobci, egocentrici,

uvaují pouze v kategorii já. Vezmi si třeba toho Vlasáka. I jeho případ byl realizován a prakticky uzavřen. Ale co tomu člověku chybělo? Měl vynikající postavení, velice dobrý plat, byl to schopný odborník, v podniku si jej váili, bohuel a nekriticky. Měl prostě vechno kromě kouska skromnosti. Anebo ti jeho společníci Karas a Soukup, jeden sobec vedle druhého. To se dá, aspoň podle mého názoru, dost těko srovnávat s Kozlem, namítl

Hloek.

I kdy pojem trestná činnost” je jenom jeden.

Souhlasím, řekl Javorek. Ale je to logické. Buláč a zloděj Kozel můe napáchat tolik, e je z toho spis o několika tisících stranách. Jene, abych tak řekl, akční rádius jeho společenské nebezpečnosti je omezen monostmi pachatele. Láme zámky, leze přes ploty, krade cenné předměty, ale konec konců na víc nemá.

126

Takový Vlasák nepotřeboval ani perhák, ale jeho společenská nebezpečnost byla úměrná

rozsahu jeho moností. Začne trestným činem přijímání úplatků, ačkoli jako náměstek

ředitele podniku ví, co říká paragraf 160 trestního zákona. Nechá si zřídit v cizině tajné devizové konto, zrazuje důvěru společnosti, která jej na odpovědné místo postavila a nakonec se nezastaví ani před pionáí. Mohl napáchat kody, které se dají těko vyčíslit

kdyby se mu bývalo podařilo tu dokumentaci dostat přes Whita ven.

Kriminalita ,,od psacího stolu”, korupční aféry a tohle vechno roste dneska na celém světě a tak není divu …

Jenome v tomhle přece soutěit nebudeme, přeruil Javorek rázně Hlokovu poznámku.

Pochopitelně, proti ekonomické kriminalitě se nebojuje lehce, dokazuje se někdy těko a

zdlouhavě. Obvykle to začíná malým úplatkem”, podplácející i příjemce mají zájem, aby jejich činnost zůstala utajena. Nechají si uplatit i vlastní svědomí. A pak u je jen krůček dál, k rozkrádání majetku v socialistickém vlastnictví. Naprostá větina naich občanů poctivě pracuje a oprávněně odsuzuje tuto nemorální činnost jednotlivců, kteří se pokouejí na úkor společnosti i spoluobčanů obohacovat. Jene proti ní nemohou bojovat jenom orgány, činné v trestném řízení.

Mohu vám říci, soudruhu kapitáne, e jsem o tom hodně přemýlel, u jak jsem byl v té

Praze. Leccos mi nelo do hlavy. Viděl jsem byt Eliky Bittnerové, viděl jsem jeji tuzexové auto, vechno obstaral, zařídil a koupil pantáta Karas. Copak to neviděli také jiní, například lidé z Karasova okolí, z jeho podniku? Nenapadlo je, odkud na to bere?

To je mělo napadnout. Ale jetě lepí by bývalo bylo, kdyby v podniku dřív ne Karase na

funkci investičáka” posadili, lip váili jeho vlastnosti. Nebyl to přece ádný nový, čistý, nepopsaný list papíru. Viděli jenom, e je schopný. Toté platí i o Vlasákovi a Soukupovi.

Teď je vechny tři čeká soud a zaslouený trest. Jene trestní postih sám o sobě nemůe

vyřeit tyto problémy. Tady musí víc pomáhat právu a spravedlnosti vichni poctiví pracující lidé. Vidí, trochu jsme se rozhovořili, ale někdy je třeba si právě tyhle věci připomenout.

Take, co s tím Kozlovým spisem? Věřím, e se můu spolehnout a e je ve v pořádku.

Nech to zabalit.

Hloek vstal.

Soudruhu kapitáne, dovolte mi odejít.

Odejdi, soudruhu nadporučíku, usmál se Javorek.

127

A kdy u jsem ti sdělil to prozatím sluební tajemství o tvém mimořádném povýení,

prozradím ti jetě jedno, o kterém moná neví, ale měl bys vědět. Soudruka strámistryně vedle v sekretariátě, Miluka Stránská, zná ji, ne? Má dneska narozeniny. Kde je květinářství, doufám ví. A kolik růí, to si u zjisti sám. Jse přece schopný kriminalista!

Konec