Teď jsi na řadě ty, miláčku - Peter Cheyney

1

Je tma jak v pekle, padá drobný dé a někde blízko nad hlavou slyím hučet heinkela. Nic z toho mě vak netrápí, protoe se ve svých představách obírám Carletou.

Tohle sladké robě má vechno, o čem jste kdy slyeli, a jetě dvě vrchovaté fůry navíc. Co se mě týče, je to vylyená modlitba starého mládence. O geografii této jetěrky bych vám mohl vyprávět věcí, e byste se v tu ránu začali divit, proč jste tak upíchnutý na kůstku, co se s ní zrovna teď zapomínáte.

Na dýlku jí zrovna moc není, ale nedá se říct, e by byla o něco zkrácená. Ty křivky, co

vlastní ona, byste marně hledali v příručce geometrie. Má hluboké a tajuplné modré oči, a

kdy je do vás zaboří, pocítíte, jak vám klubko hadů hraje na páteři odbíjenou. Říkám vám, veleváení, s rukou na srdci, e kdy se rozdával neodolatelný půvab, tohle batole to sebralo za celou rodinu, a el bych dokonce tak daleko, e řeknu, e kdyby ji bývali pustili v ráji na volnou nohu, býval by Adam zařval hned odpoledne padla , vyhledal hada a začal trhat jablka, jako kdyby pracoval v ovocnářství.

Taky vohoz má Carleta jedna báseň a dovede ho nosit. Jetě bych rád podotkl, e jsem se

za touhle jetěrkou něco nachodil po horní palubě naí lodi Florida , a můu vás ujistit, e má tak skvělý pár nohou, e kdyby i byla oklivá Jako noc, pořád byste jetě věděli, kam mrknout, kdybyste se cítili skleslí na duchu.

Já, já jsem do toho roběte celej blázen. Jak tu tak sedím potmě a dé mi stéká se střechy klobouku na nos, pořád myslím na její hlas, který zní, Jako kdy teče smetana na hedvábný prostěradlo. Má svýho druhu měkkost a je kapánek chraptivý a to má dohromady tak

působivý spád, e máte po chvíli dojem, jako by vám na bránici najel zrychlenéj náklaďák.

Odhazuju pačka cigarety a začínám dumat o jedný nebo dvou sexbombách, co jsem za

svůj ivot poznal…

Nevím proč, ale zrovna se mi dere do mysli vzpomínka na dámičku, s kterou jsem se

seznámil tuím v Gettysburgu, kam mě zavály naléhavé sluební povinnosti. To batole bylo

tak roztomilý, e sotva jste se naň podíval, měl jste touhu vyběhnout na ulici, zazpívat pár almů a hledět si najít nějakou příleitost, jak se stát lepím člověkem.

7

Znal jsem mamlasy, kterým stačilo chvíli se koukat na to robě a u se hrnuli domů, aby jen tak z čirý chlapecký bujarosti zmlátili svou zákonnou enu.

A co říkáte zamotala mi ta gettysburgká kráska iku, nebo nezamotala? Jářku, nebudu vás

napínat: zamotala. Mrknul jsem na ni jednou, dvakrát a řekl jsem si, e v tomto uzlíčku

enský krásy je zabalena pěkná hromádka nesnází a e jestli si chci zachovat zdravavý

rozum a svou tělesnou schránku pohromadě, udělám moudře, kdy hezky zvostra prásknu

do bot.

Chvíli jsem váhal, ale přece mi to jen nedalo: podíval jsem se na ni jetě jednou, jen tak ze starý známosti. Sotva jsem se k ní přiblíil, vrhla na mě takovéj ten vlhkej pohled, objala mě jednou paí a vtiskla políbení, e bejt na mým místě válečná loď, odhodí svý pancéřování.

Potom řekla podivně změklým hlasem:

Broučku, jsem do tebe celá paf a ty jsi můj právej doplněk. e u mám dva manely, nemusí mezi námi hrát ádnou roli. Proč by se měla pravá láska ohlíet na takovou maličkost?

Nastartujte fáro a vyrazíme si někam daleko od města a hodně blízko přírodě, na nějaký

pěkný místečko, kde by se vychutnala posvátnost pravý lásky.”

Já na to, e pokud mě se tejče, bylo by vechno oukej, ale e mám zrovna rozdělanej

obchod, s kterým budu mít spoustu práce, a e se moná vrátím, a se napřesrok dostanu

do těchto končin. Podívala se na mě sladce. Potom se usmála a řekla:

Rozumím ti, drahouku. Nic víc mi říkat nemusí. Ne odjede, chci, aby sis vzal ode mě

maličkost na památku.”

Přela pokojem k likérce, co na ní stálo několik váz s květinami, a myslil jsem si, e mi chce dát kousek suchý kytky, abych ji nosil na těle a kdykoli mě zaimrá, e bych pak musil na to robě myslet. Ale nevěřte tomu. Kdy se od tý skříňky otočila, měla v ruce armádní pistoli pětačtyřicítku a spustila na mě kanonádu, jako kdy drtíte v starodávným mlejnku pepř.

Moná, e by ze mě byla udělala cedník, kdybych nebyl ze dveří dřív, ne se do toho dala

doopravdy.

To vám, váení a milí, jenom dokazuje, e i kdy takové robě vypadá sladce, neznamená to

jetě, e by vám nedokázalo jednou rukou podříznout krk od ucha k uchu a druhou

odpočítávat kopretiny, má mě rád, nemá mě rád …

8

Něco podobnýho byste ovem od Carlety marně čekali, na to můete vsadit třeba

Mussoliniho oblíbenýho fízla proti královský mincovně. Takový je to robě!

Chvíli se jetě oddávám sladkým vzpomínkám a zírám do tmy.

Kolem mě se pohybujou chlapíci s přitlumenými svítilnami, co po skupinách vyprovázejí

cestující z Floridy” na molo, prohlíejí cestovní pasy, zkoumají obsah zavazadel, zkrátka vímají si veho, aby sem do Anglie nikdo nepřináel víc nesnází, ne kolik jich u tuhle zem znepokojuje. Heinkel zřejmě neznepokojuje nikoho. Mám za to, e tihle Angličané vydrí hodně, a kdy se u rozhodli dovést válku proti panu Hitlerovi a do konce, nemají chu se dát vyprovokovat takovou maličkostí, jako je shazování pum na jejich města.

Co tak hlubokomyslně uvauju, přistoupí ke mně čahoun v černém nepromokavém pláti a

praví: Nejste snad pan Thaxby?”

Uhod jste hned napoprvý,” říkám. Elmer T. Thaxby z Old Springs v Coloradu, nejlepí obchodní zástupce výrobce roubů a matic.”

Vycení na mě zuby. O co, e jste pan Caution,” povídá. Ostatně na ty matičky bych vám naletěl. Máte průkazy?”

Zalovím v hlubinách svého atstva a podávám mu svou průkazku Federálního byra pro

vyetřování, pas na jméno Thaxby a několik dalích dokumentů, které potvrzují, e jsem to

já. Prohlédne si je a říká: Jsem Rapps, detektiv-serant southamptonské policie. Přiel jsem vám píchnout s proclením vaich věcí, pane Caution. Mám za to, e budete chtít stihnout první vlak do Londýna.”

Ptám se ho, jak jedou vlaky. Jeden prý vyjídí za dvacet minut, ve 21.30, a dalí ve 22.30.

Říkám mu, e budu chtít jet tím prvním. Otočí se, aby odeel, ale mě v tu chvíli něco

napadne.

Poslyte, kolego,” povídám. Na lodi je jedna dámička, jmenuje se Lariatová, slečna Carleta Lariatová. No, trochu se o to batole zajímám. Moná, e jede taky tím prvním vlakem.

Podívejte, nemohl byste zařídit, aby celníci vzali ty její věci dřív, abych se dostal do vlaku zároveň s ní? Jde o malou, čistě osobní záleitost.”

Povídá, e chápe. A e to nedá moc práce, pak odchází.

Sedám si na vlhké sedátko a zapaluju si dalí cigaretu.

9

Je to legrační, jak si člověk zvykne na tu zdejí tmu. Já si pamatuju, e jsem byl u dříve v Anglii, a to v době, kdy tu vade měli plno světel. A teď, kdy nemůete vidět zatraceně nic, se mi tu líbí zrovna tak. Vstávám a jdu rovnou k ohradě před celnicí. Pojednou kdosi volá: Hej, pane Thaxby!”

Otočím se a vidím, e to je radiotelegrafista z naí lodí. Docela fajn chlápek, v lodním baru jsme si dali nejednu skleničku. Povídá: Běhám tu u hezkou chvíli, abych vás zastihl. Dostal jsem pro vás radiotelegrafickou zprávu půl hodiny předtím, ne jsme zakotvili, ale starej mě trochu zdrel. Tady to máte. Omlouvám se za zdrení.”

Roztrhnu obálku a čtu. Je to od Herricka, vrchního inspektora, s ním jsem v roce 1930

pracoval na případu Van Zelden. Jeho zpráva zní:

Počítám, e přijedete vlakem, co jede ze Southamptonu v 21.35, a posílám Granta, aby na

vás čekal na stanici Vaterloo. Setkám se s vámi za pár dní. Mnoho zdaru, pana Thaxby!

Dávám depei do kapsy a radistovi děkuji. Je to číman z Cincinnati a jmenuje se Manders.

Povídá:

Doufám, e budete mít dobrou cestu, pane Thaxby. Nezapomeňte se uhnout, a na vás

budou chtít shodit pumu.” To víte, e uhnu,” říkám mu. Jak dlouho se tu zdrí Florida?”

To bych, prosím, nevěděl,” říká. Myslím, e tu budeme dřepět dva tři dni, naloíme nějaké zboí a pak vypadneme. Nemyslím, e se zdríme dlouho. Tak na shledanou.”

Kdy u se skoro otočil, vzpomene si na něco a praví:

Hej, pane Thaxby, slečna Larlatová vás sháněla.”

Ale jděte!” pravím. Kdy jste ji viděl naposled?”

Byla zrovna tady na celnici,” povídá. Měla starosti, Jestli stihne vlak v půl desátý.” Dívá se na mě po starosvětsku. Praví: Je to legrační, jak se taková enská můe zakoukat do chlápka. Čím jsou rezervovanějí, tím hůř se pobláznějí.”

No ne,” povídám. A kdo je ten chlápek, co se do něho pobláznila?”

Zaklebí se na mě zeiroka: Není třeba, abyste hrál divadlo. Mám za to, e vy pro ni

představujete ideál správnýho chlapa.”

10

pásem mu vrazím jednu do eber a povídám!

Jářku, co chcete? Vypůjčit si nějaký prachy?

Zasměje se a odchází do tmy. Říkám si, e to je pro začátek dobrý, nebo i kdy jsem tady

sluebně, neznamená to jetě,

e bych nemoh mít příjemnou cestu na Waterloo s touhle Lariatovou vedle sebe a třeba si s

ní i smluvit schůzku na večeři někde v Londýně. Konec konců, člověk si musí taky někdy

odpočinout.

Dívám se na hodinky. Je deset po devátý. Loudám se k ohradě. Jdu opatrně, protoe je tma

jak v pekle a kdekoli byste to vzali patným směrem, máte naději spadnout do tekutiny.

Snaím se proniknout do tmy kolem sebe, kdy ke mně přistoupí Manders, ten chlápek od

rádia.

Je to dobrý,” povídá. Čeká na vás dole na molu. Mám za to, e vae věci jsou u ve vlaku.

A radím vám,” dodává, jestli nechcete zbytečně ztrácet čas, drte se pravé strany mola.

Kdy půjdete podle druhé strany hrazení, zabere vám to jednou tak dlouho, mají tam

nevybuchlou pumu.” Říkám, e pěkně děkuju, a jdu dolů po molu. Brzy na to vidím Carletu, jak stojí u zdi. Vidím její pičku nosu ve světle cigarety, co kouří. Má límec koichu zvednutý kolem tváře a věřte mi nebo ne, je to pohled pro bohy. Aj,aj, povídám jí. Tak to vypadá, jako bychom já a vy měli jet stejným vlakem, co je ohromný, protoe bych vám rád řekl jednu nebo dvě věci.“A copak má pan Thaxby, co by mi mohl povědět?”

Víte, napadly mě nějaký mylenky. Předevím si myslím, e vy jste to, co mi předepsal

doktor. Vecko se mi na vás líbí. Líbí se mi vae chůze, způsob, jak kladete nohy na pevnou zem. Taky jste jedna z těch, co mají vy na punčochách rovný a jeden jako druhej 

No tohle,” říká. I tohohle jste si vim.” Proč ne?” povídám. Mám holt zájem. Ale pojďme u, nemáme moc času nazbyt.” Jdeme po molu na sou. Sotva urazíme asi patnáct kroků, objeví se jasný měsíc a jen tak na minutu zahlídneme pár věcí, co je pěkná změna pro

voko. Na pět kroků od nás je kamenná ohrada mola. Poloí mi ruku na pai a ukazuje přitom

na vodu:To je krása, co? Mám hrozně ráda odraz měsíce ve vodě.”

Jde ke kraji mola, nakloní se přes nízkou zídku a dívá se dolů. Povídám jí:

11

Tak, teď kdy jste se podívala na odraz měsíce ve vodě, mohli bychom jít k vlaku.

Ták jo, řekne. Otočí se a najednou uklouzne. Slyím lehký výkřik, potom plouchnutí. Stojím a dívám se napjatě na hladinu, co se leskne nějakejch est metrů doleji. Kdy se Carleta vynoří, je tak asi dva metry od mola. Myslím, e tam voda prudce teče. Teď u nečekám.

Odhodím plá, zbavím se bot, svlékám sako a u se potápím do tekutiny. Ta je ale studená, brrr

.. Dostávám se do vody asi dva metry od Carlety. Vidím, e se pokouí plavat, ale v tom koichu nemá velkou anci. Udělám několik temp a jsem u ní. Povídám:

Jen klid. Vecko bude v pořádku. Jen se mě chyte za rameno a drte, Jo?

Několikrát polkne a praví: Znamenitě. Vidím, e se jetě usmívá.

Zahulákám tak hlasitě, e by to mohli slyet v Japonsku, a chvíli pádluji směrem k molu. Po chvíli se objeví na pokraji mola chlapík a hází mi lano. Dvě minuty nato stojíme na molu a střasáme se sebe vodu. Říkám vám, váení, jestli to bylo předtím studené, je to teď jako na Islandu vprostřed zimy. Koukejte se, Carleto,” říkám jí, musíme se hodně rychle odtud dostat, jinak někdo z nás chytí ischias. Dalí věc je ta, e a si osuíme aty a sebe, budeme mít kliku, kdy stihneme druhý vlak v půl jedenáctý. A ted abychom se rozvlnili.

Jsem pro, povídá. Vrazí mi ruku pod paí a dáváme se do běhu.

2

Kdy jsme tak asi patnáct minut před Waterlóoským nádraím, povídám jí: Co takhle,

abysme si dali jednou večer sraz na večeři někde v koutku Londýna? Budu tu mít zatraceně

moc práce, ale jeden večer bych dokázal vyetřit. Co vy na to?

Ona nato: Říkáte, e budete mít moc práce. Hrozně ráda bych věděla, co člověk, jako vy,

můe mít na práci? To můu snadno zodpovědět, povídám. Pracuju pro výrobce roubů a

matiček. Továrna mýho strejdy v Cold Springs je vyrábí a já je prodávám.

12

Ani byste neřekla, jaký mnoství roubů a matiček se teď v týhle zemi spotřebuje.

Neuvěřitelný.”

To je hrozně zajímavé,” říká. Dlouze se na mě zadívá a pak pokračuje: Legrace je v tom, e bych nikdy neřekla, e jste kdy něco prodal.”

Leda sám sebe,” vracím jí ert. Ale abychom nezamluvili tu schůzku s večeří.”

Zavrtí hlavou.

Z toho nebude nic,” říká. Zvedá ruku, aby mi zarazila dalí řeč. Koukněte se, řeknu vám něco a můete tomu věřit nebo ne. Nechci se u s váma setkat, protoe, zkrátka vy mě přitahujete a já teď zrovna nemůu potřebovat, aby mě někdo přitahoval. Mohlo by mi to

překáet.” Překáet v Čem?” ptám se jí. To vám nemůu říct,” praví.

Jste legrační dámička, Carleto,” říkám jí. Tvrdíte, e vás přitahuju. Dejme tomu, ale za plavby na Floridě jste se po celý čas zatraceně snaila, abyste se mi mohla vyhnout.”

No jo,” povídá, je pro to důvod. Nikdo, kdo má trochu rozumu, si nerad zahrává s ohněm, to jistě víte. Jedno je jisté,” pokračuje, vdycky si budu vzpomínat na dnení večer. Nikdy nezapomenu, jak jste mě dostával z té hrozně studené vody.”

Víte, cosi se mi v hlavě obrací a říká, e jsme se u někde setkali, ale nevím proč. Mám

dobrou pamě, ale na vás si nemůu vzpomenout. Trochu mě to znepokojuje a mate. Sám

tomu nerozumím.”

Usmívá se. To byla jiné ena. Jsem si jista, e jich byla ve vaem ivotě hromada.”

Tvářím se skromně: Ne, nejsem chlapík, co jde po enskejch.”

Mně budete něco povídat.”

Oba se smějeme. Zapaluju si cigaretu a pak ji ádám, aby mě na chvíli omluvila. Jdu

chodbičkami vlaku a hledám průvodčího. Je to rozumný chlapík. Dávám mu jednolibrovku a

povídám:

Koukněte se, v jídelním voze je dáma, jmenuje se slečna Carleta Lariatová. A přijedeme

na Waterloo, bude se chtít postarat o své zavazadla. Půjdete s ní. Budete-li mít příleitost, dejte tu bankovku nosiči, co ponese její zavazadla, a řekněte mu, aby se ochomejtal kolem ní a hleděl získat adresu, kterou dá taxikáři.

13

Rozumíte?”

Řekl, e tomu rozumí docela dobře, ale jestli prý to není tak trochu proti pravidlům.

Není,” já na to a podávám mu dalí tři jednolibrovky. To je za vai námahu. Uděláte to?”

Povídá, e snad jo a e uvidí, co se dá dělat.

Tak dobrá. A nosič zjistí adresu, řekněte mu, a jde do haly a počká tam na mě pod

hodinami, aby mi ji mohl dát. Jmenuju se Thaxby.”

Jdu zpátky ke Carletě a za pět minut vjídíme do nádraí. Řeknu jí sbohem a vypadnu,

protoe mám jenom příruční kufřík, ostatní zavazadla přila půldesátým vlakem. Kdy se

dostanu k zábradlí na konci nástupitě, vidím tu chlapíka střední velikosti v pripláti a tvrďáku, jak se rozhlíí kolem. Sotva mě zpozoruje, přistoupí ke mně.

Pan Thaxby?” Potom ztlumí hlas: Jinak pan Lemmy Caution z Federálního byral”

Říkám mu, e jo. Podává mi ruku. Jmenuju se Grant. Detektiv serant-zvlátní oddělení.

Posílá mě pan Herrick, abych vás přivítal. Je mu líto, e musel odejet na tři čtyři dny do Skotska ve velké věci. Jakmile se vrátí, hned se s vámi spojí. Mezitím jsem vám k dispozici já.” To je fajn,” říkám mu. Ptám se, jak mě poznal.

Vrazí ruku do priplátě a vytáhne můj obrázek, co ukazuje, e ti chlapíci ze Scotland

Yardu nejsou takoví ulpasové, jak byste si mysleli. Namířím si to k bufetů.

Dáme si kafe a pak se odsuneme do Jermyn Street, kde jsem si rezervoval bydlení, a tam

bych si s vámi o tom případu kapánek pohovořil.”

Kdy přinesou kávu, říkám mu, e se vrátím za minutku, a vypadnu ven, postavím se pod

hodiny. Za chvíli ke mně přistoupí nosič. Jste pan Thaxby?”

Říkám, e jo, tak mi věnuje útrek papíru a iroký úsměv: Tady je adresa tý paní, jak jste chtěl.” Po cestě do Jermyn Street mi Grant vykládá vechno o válce v zemi. Je to fajn chlapík, dobře se s ním dá vyjít, takoví jsou ostatně vichni angličtí policajti.

V Jermyn Street se mi nechce ztrácet zbytečně čas, a tak nabídnu Grantoví cigaretu a

skleničku.

14

Kolik vám toho řekl Herrick o celém případu?” ptám se ho.

Ne zrovna moc,” povídá. Říkal, e mě seznámíte se situací, e mi řeknete, co chcete, abych podnikl.”

Napijeme se a já povídám: Tak teda, tohle je celá historie: Před esti měsíci chlapík, kterej si říká Whitaker a kterej ije v Kansas City, vynalezne novej hloubkovéj bombarďák. Ten bombardák je eso. Má vecko, co se otevírá a zavírá. Jene Whitaker je legrační člobrdík a nepokračuje s nákresem plánů, jak by měl.”

Grant se klebí: Tihle vynálezci jsou náladoví chlapíci.”

Mně budete něco říkat,” pravím. Tak teda ministerstvo námořnictva, co se o to letadlo moc zajímá, začíná se na Whitakera tak trochu vztekat, e se s těmi plány zatraceně patlá. Rádi by věděli, co se to s ním děje. Náhle se kterémusi chytrákovi vylíhne v hlavě nápad, e se chce někdo do Whitakera nabourat, víte, pátá kolona a ty věci. Polou proto federálního chlapíka, aby na něho dohlíd, a ten ulpas zjistí, v čem vězí celej háček. Nebyla to pátá

kolona, ale enská, docela prachobyčejnéj enskej trabl.”

Grant praví: Moná, ale taky mohli Němci tu enskou na něho narafičit, ne?”

Myslím, e jste na to mák, kolego,” říkám mu. A u je to tak nebo tak, ten vořech Whitaker, kterej se u nějakéj čásek ochomejtal kolem jednoho děvčete z Kansasu a chtěl si ho brát, najednou to mládě pustí k vodě a začne běhat za jinou kostí. Tři nebo čtyři dni v týdnu se ve svým těkým voze prohání po okolí a největí legrace je v tom, e federální agent do tý kosti ne a ne zaseknout udici. Neví, kdo to je. Tak to hlásí do Washingtonu. Washington si nedělá velké starosti, protoe zrovna v ten den dostane od Whitakera telefonickou zprávu, e plány jsou u dokončeny a e jede do Washingtonu, aby je odevzdal, e je vechno nanejvej

oukej, a co se tejče letadla, e můe jít rovnou do výroby.”

Cvaknu si a pokračuju: A to letadlo je pro vás, zdejí občánkové, hezky důleitý. Protoe vláda Spojených států se jich chystá vyrobit hezkej počet pro Británii, chápete? No a dalí věc je ta, e se Whitaker neobjeví. Docela zmizí. Nikdo neví, kam se k čertu moh podít a nikdo taky neví, kde jsou nákresy. Tak jsem se dostal do té záleitosti já, jasný? Jedu teda do Kansas City a pokouím se dostat na stopu toho chlápka Whitakera. Trvá mi to tři čtyři dni, ne přijdu na to, e asi deset dní předtím, ne telefonoval do Washingtonu, e jsou plány hotovy, zajioval si cestu do Anglie.”

15

Grant říká: Proč by chtěl jet do Anglie.”

Co já vím? A proč by sem neměl přijídět. Je to zrovna tak dobrý místo jako kterýkoli jiný a tak či tak někde se po něm začít ohlíet musíme.” klebím se na něho. Mám tuení, e je tady.”

Víte, pane Caution, zdá se mi, e to je těký úkol. Máte-li v úmyslu začít hledat Whitakera po celé Británii uprostřed blitzkriegu, budete mít pěknou a zajímavou zábavu. A dalí věc je ta,”

pokračuje, e sami máme plné ruce práce. Doufám, e vám budeme moct poskytnout

aspoň tolik pomoci, kolik bychom jí věnovali jinak při obvyklém průběhu událostí.”

Já se protluču,” říkám mu. Zapaluju si novou cigaretu a jednu dávám jemu. Je to legrační,”

pokračuju, e jsem od Herricka čekal, e by moh mít pro mě troku informací. Víte,

Washington byl s ním ve styku, pokud se tejče mě a mýho příjezdu sem.

Dali mu vechny původní informace, co jsme měli. Není to tak snadné, aby se člověk dneska

dostal do týhle země, a to odkudkoli, a čekal jsem, e Herrick by u moh mít na Whitakera

nějakou stopu.”

Chvilku přemýlí a pak říká: Nevím. Nesnáz je v tom, e tu věc chtěl dělat Herrick sám.

Doufal, e se dnes večer s vámi setká, ale byl odvolán v neobyčejně důleité věci. Řekl mi jen, abych pokračoval. Moná, e je něco ve spise na hlavním velitelství. Jak se vrátím, tak se hned na to podívám a brnknu vám.” Vstává. Budu u muset jít.” Potřeseme si rukama a vypadne. Svlíkám se a jdu do koupelny. Opláchnu se teplou sprchou, důkladně se ofrotýruju a beru si pyamo. Potom jdu do obyváčku, kde jsem si pověsil plá, a lovím v náprsní kapse svou koenou taku s dokumenty. Věřte tomu nebo ne, ta zatracená taka zmizela.

Dochází mi to.

Stojím tu a hovořím sám k sobě, a kdybyste, váení, slyeli tu řeč, mohli byste si myslet, e jsem slouil u námořní pěchoty.

Zrovna v tu chvíli zvoní telefon. Skočím k němu a beru sluchátko. Je to Grant: Poslyte,

pane Caution, proel jsem Herrickovu sloku na spisy. Předevím je tu vzkaz od něho, e se vrátí zítra večer v osm a hned se pak s vámi spojí.

16

A za druhé a to jistě budete pokládat za velmi důleité, má tu poznámku o eně jménem

Geralda Varneyová. Je u toho otazník a zároveň poznámka, e se tato ena vylodila v Anglii před týdnem. A tak jsem si myslel.. Kde je ta dámička?” přeruuju ho.

Ve sloce je její adresa, Laurel Lawn na druhé straně údolí The Vale of Health. Je to v

Hampsteadu.Oukej, povídám. Zůstaňte minutku u telefonu. Stojím se sluchátkem v ruce u

aparátu a chvíli klidně uvauju. Potom pravím: Poslyte, tu dámičku nechte na starosti mně.

Moná, e tam zajdu a podívám se na ni. Zítra vás nebudu otravovat. Počkám, a se vrátí

Herrick. Povězte mu, e se s ním zítra večer v Yardu setkám. To mi dá čas trochu se usadit.

Je vám to vhod? Praví, e myslí, e je to tak nejlíp. Já na to nashle a zavěuju.

Musím sebou hodit. Natáhnu si oblek, obleču plá a mau si to po schodech dolů. Začínám

mít radost z toho, e mám pod paí pod kabátem svý pouzdro s pistolí. inu si to po Jermyn Street a zatáčím na Piccadilly. Zrovna se rozječí sirény na poplach. Je tma jako v pekle a mám dojem, e tohleto bude moc zajímávej případ, ne to dodělám.

Jdu a jdu a ne najít to, co hledám. Teprve a na náměstí Berkeley Square to nacházím. Jak

tak jdu po náměstí, hasí si to ke mně velký cestovní buick. Za volantem ňáká dámička ve

večerních atech. Po chvíli zastaví před blokem čináků, vystoupí a do jednoho z nich zajde.

Otevřu dvířka buicku a zhluboka vydechnu, protoe ta bláznivá enská nechala klíček ve

startéru. V pěti vteřinách jsem ve voze a u si to hasím k Piccadilly. Jakmile se dostávám na druhou stranu Parku směrem ke Knightsbridgi, zastavuju na chvíli u okraje silnice a hmatám ve voze. V kapse pod oknem nacházím konečně, co hledám, automapu. Mám dnes večer těstí. Podívám se na mapu, znovu nastartuju, lápnu na to a mířím rovnou k Portsmouthské

cestě. A jenom doufám, e mě nezastaví ádnéj chytrák, aby se mě ptal na osobní lejstra.

17

3

Je pět hodin ráno, kdy zatáčím do Southamptonu. Zastavuju vůz a za chvíli se dovídám,

kde je policejní stanice, jdu pak dovnitř a ptám se na detektiva seranta Rappse. Říkám, e mě zná, protoe si jistě pamatuje, jak jsem vystoupil z Floridy, co kotví v doku. Dodávám, e mé jméno je Thaxby.

Policejní úředník je fajn, povídá, e Rapps je doma v posteli, ale jestli přej to je naléhavý, e mu brnkne. Říkám mu, e to je hezky naléhavý, a tak ho volá. Jakmile ho mám na drátu, beru sluchátko:

Poslyte, Rappsi, zde je Thaxby, zástupce přes rouby a matičky. Dostal jsem se večer do

nesnází o ztratil jsem někde svý papíry. Taky se vás chci zeptat na jednu nebo dvě věci.”

Povídá: Olrajt, jen se ptejte.

Nejdřív chci vědět, jestli Florida jetě kotví. Říká, e jo, má odplout teprve zítra odpoledne.

Pak mu povídám, e bych si rád promluvil několik slov s chlápkem, co pracuje na lodi, jestli by mi mohl opatřit propustku do doků, abych se tam mohl dostat. Říká, e by to lo a dalo by se to zařídit, jen co se přesvědčí, e já jsem doopravdy já. Povídám mu, e je mi hrozně líto ho ruit, ale jináč to asi nepůjde. Asi za půl hodiny přichází a dává mi propustku. Ptá se mě, jestli potřebuju nějakou pomoc. Říkám mu, e ne, ale e mu budu povděčen, kdy mi nechá naplnit vůz ávou.

Propustka mi umoňuje projít přístavní stráí i policií. Je pekelná zima. Pořád jetě mrholí.

Kdy si to inu k místu, kde kotví Florida, honí se mi hlavou mylenka, kolik je tam na palubě chlápků. Za pět minut jsem tam. Můstek je jetě dole a tak po něm přejdu. Jakmile jsem se octl na palubě, kapánek zapískám a za chvíli přichází chlapík s lucernou.

Kouknou,” povídám, tohle je moc důleitý. Potřebuju si promluvit s radiotelegrafistou, důstojníkem Mandersem. Je na palubě?”

Říká, e jo. Strkám mu půllibrovou bankovku a povídám mu, aby vyburcoval Manderse a řekl

mu, e ho někdo naléhavě potřebuje.

Zatím se procházím po palubě a kouřím. Větinu času myslím na Carletu. Po deseti

minutách slyím, e někdo přichází.

18

Je to palubní hlídač a Manders. Kdy doli a k můstku, popadnu Manderse za pai:

Ahoj, Mandersi! Neříkejte, e jste u na mě zapomněl. Mé jméno je Thaxby. Chtěl bych si s vámi trochu popovídat. Otvírá ústa, aby něco řekl, ale vrazím mu do eber hlaveň pistole, kterou mám v kapse plátě. Oukej, tak teda mluvme.

Nebudu mluvit tady, Mandersi. Projdeme se po doku.

Kráčí dolů po můstku a já za ním. Poodejdeme tak asi na padesát metrů od Floridy k

dřevěným přístavkům celnice. Potom se zastavíme. Co je? povídá.

To byl rozkonej převoz, Mandersi, co? říkám, Co jste si s tou vaí malou přítelkyní

Carletou na mě vymysleli. Neminul jste se rozumem? Nevím, o čem mluvíte.

Čerta starýho nevíte. Jetě ne jsme opustili loď, zařídil jste to tak, aby ta dámička spadla přes okraj přístavitě, protoe jste věděl, e skočím za ní, anto byla tma a nikdo jinej tam nebyl. Také jste věděl, e nebudu takovej blbeček, abych tam skákal v těkém pláti, a taky jste si musel bejt vědom toho, e mívám svý papíry v koený tace v náprsní kapse plátě. A tak zatímco jsem plaval v tekutině a snail se tu malou čarodějnici zachránit, vy anebo někdo z vaich kamarádíčků típ moje papíry, legitimaci, pas a vechno. Co vy na to?

Dívá se na mě a oči mu blejskají jako hadovi.

Poslyte, pane T h a x b y . . p o v í d á a vzápětí vihne nohou a vezme mě rovnou pod koleno.

Jdu k zemi, ale jetě ne dopadnu, kopne mě do obličeje. Mám dojem, e mi urazil půl

sanice. Nevypravím ze sebe ani slovo. Pistole mi vypadne z ruky a leím tu nataenej, jako kdyby mě pratili sekerou. Slyím jeho dech. Čeká asi půl minuty. Mám za to, e čeká, jestli se pohnu. Kdy se nehejbám, odkopne pistoli stranou a skloní se nade mnou. Cítím jeho dech na tváři. Vydám ze sebe jakoby zasténání. Slyím, jak si pod vousy říká schweinehund

, co mi prozrazuje vechno, co jsem potřeboval vědět. Popadne mě za límec a táhne mě z

místa. Nedá mi moc práce si vypočítat, co se mnou zamejlí. Má v úmyslu mě shodit dolů do

tekutiny, co vám, milení, jenom dokazuje, e tenhle frája není ani trochu dentlmen.

Nemá se mnou lehkou práci, protoe jsem uvolnil vechny svaly, co jich v těle mám, a jsem

tak těí.

19

Po chvilce si musí odpočinout. Nechává mě chvíli leet a poodejde. Kdy se vrátí, začne mi strkat do kapes cihly, zřejmě aby se zajistil, e u nevyplavu a nebudu ho chodit strait. Pak mě táhne dál. Po několika minutách se dostáváme k okraji přístavního můstku. Zase chvíli odpočívá, nače se sehne a chce se mě znovu chopit. To je moje velká chvíle.

Vyráím pai a sevřu jeho krk, zatímco pravá ruka ho chytí za zápěstí. Kope a zmítá sebou

jako úhoř, ale já ho mám pevně tam, kde jsem ho chtěl mít. Jeho obličej je jako vmáčknutý

do záhybu mého plátě.

Poslouchej, parchante, povídám mu, nelíbí se mi ani dost málo, a třebae jsem u tebe

schweinehund, brzy se přesvědčí, e jsem zatraceně silná sorta schwelnehunda. A jetě ti

něco povím: Berlín u víckrát neuvidí.

Převalím se na pravý bok, přehodím si ho přes rameno, a jakmile padne na zem, povolím.

Zvednu se na jedno koleno, a kdy vidím, e se chce taky zvednout, prsknu mu jednu do

sanice. Hlava se mu zvrátí dozadu a s hromovým zaduněním narazí na přístavní můstek.

Odtáhnu ho od kraje a opřu o jednu z podpěr. Chci, aby přiel k sobě, a tak ho začnu plácat přes slabikář. Po dvou minutách se rozhodne vnímat okolní svět.

Heledse, říkám mu, něco mi poví. Nic nebudu povídat.

I jo, bude. Jinak ti podrím zapalovač u nosánku, a to tak dlouho, ne si to rozmyslí. Tejká se to tý buchty Carlety. Mám za to, e je to ona, s kterou Whltaker prásk do bot, co? To ona pracuje s tou vaí tlupou, aby se zmocnila plánů, e? Praví: Proč ne, a co z toho?

To je vechno, co chci vědět. Skloním se k němu.

Opře hlavu o podpěru a zasténá, ale ve stejném okamiku mi vyrazí oběma nohama proti

obličeji. Tentokrát mám kliku. Nestih to. Umístím mu jednu do čenichu, a to takovou, e by uspala slona. Vstávám. Vechno je vůkol pěkné a klidné, tma jako v pekle a pořád jetě mrholí. Zvedám ho hasičským chvatem. Potom vyndám cihly ze svého kabátu a cpu je do

jeho. Nesu ho ke kraji přístavního můstku a svrhnu ho dolů. Dopadne s pěkným, jasným

bluňknutím, načě si zapálím cigaretu a jdu hledat pistoli, lehce ji nacházím, zastrkuju do kapsy a opoutím dok.

20

Co vám, váení, zřetelně ukazuje, e jednoho radiotelegrafistu nebude moct pan Hitler u

pouít.

4

Je deset hodin a je krásný den, kdy se vracím do Londýna. Nechávám vůz na Barkeley

Square, blízko místa, kde jsem si ho vypůjčil. Jdu do svýho bytu v Jermyn Street, dám si

hodně teplou sprchu, na čtyři prsty rený a lezu do postele. Věřte mi, cítím se fajn a

unavenej. Na čelisti mám podlitinu, co vypadá jako mapa světa.

Vstávám ve čtyři a procházím se po pokoji, abych si věci promyslel. Posnídám a pak se

oblékám do vlastních atů. Znovu si pročítám útrek papíru, co mi včera večer dal nosič na Waterloo, s Carletinou adresou. To hádě bydlí v Sheldonově bloku ve čtvrti St. Johns Wood.

Jdu dolů, přivolám taxi a jedu do Sheldonova bloku. Jak to frčí, Carleto? povídám, kdy

otevřela dveře. To je ale překvapení, pan Thaxby! A jak jste se dověděl, kde bydlím?

Zaklebím se na ni zeiroka. Jdu za ní do předsíně, věím si klobouk na stojan, svlékám si plá.Jsem hlava otevřená. Někdy.

Jdeme do obýváčku. V krbu hoří pěkně oheň a záclony jsou staeny. Říká: Napil byste se

něčeho? Stojím u krbu a dívám se na ni. Kdy mi podává sklenici, povídá:

Pane Thaxby, pane Thaxby! Usmívá se na mě. Mám takový dojem, e máte se mnou

úmysly.

Mně budete něco povídat, klebím se na ni. Vy jste ale zatraceně povedená čubka. Řek

bych, e máte vodvahu za sedumačtyřicet jinejch buchet. Jene tady holt narazíte na svý

Waterloo, a to vůbec nemám na mysli nádraí.Její výraz se mění. Oči jí tvrdnou.

Myslím, e mi není docela jasné, o čem mluvíte.

e by ne? Tak si teda sedněte do křesílka a trochu si popovídáme od srdce, Carleto. Toti já budu povídat a vy se budete divit. Asi nevíte, kdo jsem, co?

Pane Thaxby, nejste tak trochu na játra? A nemyslete, e kdy jsme se seznámili na palubě, můete být nepřijemnej.

Zvedám ruku. Počkejte minutinku, beruko. Jetě jsem nezačal bejt nepříjemnej. Asi patříte mezi ty míň chápavý.

21

Moná, e vám jetě neprozradili základní skutečnosti mýho ivota.

Jmenuju se Caution-Lemuel H. Caution. Jsem detektiv Federálního byra pro vyetřování a

vy zatraceně dobře víte, e ne jsem přiel sem, navtívil jsem Kansas City, abych vyetřil, co se přihodilo chlapíkovi jménem Whitaker, ulpasovi, co vynalezl novej hloubkovej bombarďák, ale kterej se kapánek vopozdil s dodáním nákresů. Přijdu tam a zjistím, e

chlapík prásk do bot a slečnu, co si ji měl brát, pustil k vodě. Důvod pro to byl ten, e se upích na jinou krásku, co táhne s partou, která se rozhodla sbalit plány na ten novej bombarďák. Nue, mám za to, e tenhleten Whitaker jel do Anglie. A já se pustil za ním.

Moná, e to byla jen náhoda, kdy jste byla na stejný lodi.

Ohromně zajímavé. Myslím si, e chodíte hodně do kina.

Starýho čerta, povídám. A pokračuju: Kdy u jsme se blíili k Southamptonu, dávám

lodnímu radiotelegrafistovi, tomu chlapíkovi Mandersovi, asi ho taky neznáte, co? depeí,

aby ji odeslal do Scotland Yardu Herrickovi, e jako přijídím. Jene Manders tu depei

neodeslal. Podle veho poslal jinou, e přijedu o tři nebo čtyři dny později nebo něco

podobnýho. Tím je Horrick uklidněn a Cautiona nečeká. Manders mi pak odevzdává

falenou depei, co jako přichází ou Herricka, ve který se praví, e mi posílá naproti chlapíka jménem Grant, kterej bude na mě čekat na nádraí Waterloo.

Jakmile Florida zakotvila, Manders jde ku mně a předkládá mi báječnou historku, jak jste se do mě dokonale zbláznila. Taky má s vámi ujednáno, e se mnou sehrajete ohromnou grotesku s tím spadnutím do tekutiny, poněvad si správně vypočítal, e tam skočím za vámi a on bude mít příleitost típnout mi z plátě mý papíry.

Dalí z vaich přátel čeká na Waterloo a povídá, e je Grant ze Scotland Yardu, ale je to

takovej blbeček, e na mě nechce legitimaci, ačkoli by to byla jeho povinnost, poněvad

zatraceně dobře ví, e ji nemám. Místo toho vytáhne z kapsy můj obrázek a praví, e podle

toho obrázku ví, kdo jsem. V tomhle dělá ten chlapeček první chybu. Taky se ani slovem

nezmiňuje, e jsem nepřijel vlakem, co odjídí ze Southamptonu v 21,30, co byla doba

uvedená v tom fingovaným telegramu, co měl přicházet jako od Harricka.

22

Poněvad proklatě dobře ví, e jsem tamten vlak nemohl stihnout.

Tenhle mameluk jde pak se mnou do mýho apartmá a povídá mi, e Herrick je na dva dni

pryč a nevrátí se dřív ne dneska večír. Navrhuje mi, abych za ním přijel. Je to prima podvrh.

Moje papíry mi čajzli. Za Herrickem nemůu, poněvad mi namluvili, e není v úřadě, a

Herrick si se mnou nedělá starosti, poněvad dostal fingovanou depei, e se asi o dva dni zdrím. Vechno jim klape. Ten mameluk Grant na mě uije dalí boudu. Kdy u se chystám do postele, volá mě telefonem a praví, e volá ze Scotland Yardu. Vykládá mi, e

nakouk do spisů a e v nich nael jméno nějaký slečny, co bydlí v Hampsteadu, prej má za

to, e je to ta, co Whltakera přiměla, aby přijel sem, ale to je jetě větí hovadina, poněvad ta slečfta jste vy. Hezky zeiroka se na ni zaklebím.

Ten blbec Grant si myslí, e jsem mu vechno zbatil a taky si myslí, e mě má na chvíli z krku. Čeká, e nepůjdu za Herrickem dřív ne dneska večír, co je jediná věc, která mu vychází. Tak, jakpak se vám to líbí, cukrlé?

Vstává a jde si k likérce pro cigaretu. Pořád se jetě usmívá.

Myslím si, e to je vechno kec. Říkáte, e jste Caution z FBI. Pokrčí rameny. Jene

nemůete to dokázat. Kde máte svou federální legitimaci? A co kdy já vám dokáu něco

jinýho?

Co neříkáte, povídám. Jen do toho, ale musí to být něco hezky dobrýho a i tak vám nebudu

věřit. Prokouk jsem vás, Carleto.

Jde k psacímu stolu v koutě a bere do ruky krabici s dokumenty. Odemkne ji a vyndává z ní

hrst papírů. Pojďte sem, pane Vevěde, praví, a podívejte se na to.

Popojdu ke stolu a dívám se na papíry. Hned nahoře je novinový výstřiek. V okamiku, kdy

se opřu o stůl a chci si výstřiek přečíst, zpozoruju, jak vyráí rukou, aby se Chopila těítka, co leí na kraji stolu. Otočím se prudce, levačkou jí vrazím zlehka malej pěknéj direkt pod čelist. Pustí těítko, malounko vyjekne a u ji chytám, jak se poroučí. Zvednu ji a odnáím na kanapátko. Trochu se rozhlíím kolem. Otvírám zásuvky stolu, dívám se do papírů. Není v nich nic. Vypadá to, jako by to byly věci, co zanechal předchozí nájemník. Přecházím pokoj a otvírám dveře, co vedou do lonice.

23

Je tam tma, poněvad jsou staeny záclony, ale voní to tu fajn. Vzduch je plný parfému, jako by si někdo dal do koupele hodně dobrý koupelový soli nebo co. Mám na voňavky nos a tahle vůně je mi příjemná.

Vejdu a hmatám po vypínači, ale moc dlouho se tím nemusím zabývat, poněvad v tée

minutě mi někdo zasadí takovou pekelnou ránu do palici, e se svalím na zem. Vechno se

pěkně setmí a věřte mi, rázem mám po, starostech.

24

Do hlavy se mi prodírá trochu vědomí. Jinými slovy, začínám si uvědomovat, e jsem jetě

naivu, třebae jsem zrovna prodělal sráku s bombarďákem. Pokadé, kdy se pokouím

pohnout hlavou, mám pocit, e mě někdo pratil perlíkem.

Dávám si pohov a po několika minutách mi to začíná v mý mozkový nádri zase tikat.

Uvědomuju si, e sladká Carleta na mě uila pořádnou boudu za přispění ochotnýho

chlapíka, co se skrýval v lonici. Co vám jenom ukazuje, e ika federálního borce můe

zrovna tak dobře dostat pořádnou upu jako ía kohokoliv jinýho.

Kdy jsem se vypořádal s těmito hlubokými mylenkami, pootevírám kapánek jedno oko a

dívám se, kde jsem. Leím v obejváku, ale s hlavou jetě v lonici, kam mě někdo zatáh,

podle veho ten chlapík, co mě uzemnil. Z místa, kde leím, můu vidět Carletu

zaparkovanou na kanapátku. Leí si tu pohodlně, pokuřuje cigaretu a na dosah svejch

krásnejch prstů má na stolečku automatickou pistoli osumatřicítku.

Začínám do té krásky vidět. Něco v pozadí mýho mozku cvaklo a v tu ránu ji poznávám.

Carleta Lariatová není nikdo jinej ne slečna jménem Carleta Francini, jedna z nejtvrdích a nejbezohlednějích buchet, které kdy dokázaly připravit hezkou řádku bláznů o fůru peněz.

Leím tu a čekám, a mě přestane brnět hlava. Pokouím se vzpomínat, co se se mnou dělo

jindy, kdy jsem byl pratěn pytlíkem písku přes hlavu nebo kdy mi namíchali do pití něco na spaní, ale věřte mi něbo ne, doel jsem k názoru, e okolnosti nejsou nikdy docela stejný, e jestlie se chci dostat z týhle kae. musím bejt zatraceně chytrej a hezky hbitej, poněvad můu předpokládat, e tihleti hoánkové nemají asi v úmyslu mi podat kytici růí, aby mi usnadnili můj úkol.Nadzvedám se trochu, opírám hlavu o dveře a vydávám hlasitej vzdech.

Otvírám oči a zrovna vidím, jak Carleta hbitě sahá po pistoli a míří jí rovnou na mě. Usmívám se na ni poněkud málo bujaře.

Podívejte se, Carleto, moná, e si myslíte, jak to je vechno chytrý a fajn, ale jestli si myslíte, e vám tohleto pásování projde beztrestně, pak musíte bejt daleko pitomějí, ne si to o vás myslila vae matka.

26

Vstane a uhladí si punčochy; odloí cigaretu. Pak přejde pokojem a k místu, kde leím

hlavou opřen o dveře a chvíli se na mě dívá, jako bych byl něco, co vyplavila na břeh vlna přílivu. Kdy promluví, je její hlas a vechno ostatní docela jiné. To u není ten drahouek, jak jsem ho znal na Floridě. Kdepak! Její slova zní tvrdě a zlověstně.

A u si moje matka myslila cokoli, měla dost rozumu, aby měla dítě s trochou mozku,

placatej fízle. Chvíli se kouká do blba a potom pokračuje:

Konec konců, zůstalo mi toho dost, abych si věděla rady i s takovým velkým troubou, jako

jste vy, poněvad kdyby vás teď, kdy vypadáte, jako byste hledal vejkačku, co vám včera

večer vypadla z poeráku, mohla vidět vae přítelkyně, podívala by se jenom jednou a

práskla do bot, vy falenej poplachu.

Kecá, říkám. Nejse nic jinýho, ne jedna z těch pistolnickej děvek, co mají vohromný

nápady, ale ádnej mozek. Dělá se mi z tebe nanic. Se jedna z těch batolat, co jsou tak

zatraceně pitomý, e kdy lápnou vedle, tak si myslejí, e pak u pořád musí chodit

pozpátku. Má hezkej ciferník a myslí si, e s ním probruslí celej ivot, ale po čase

shledá, e sis prooupala zadek, jak ses snaila brát zatáčky.

Jestli si nezaije tu svoji oklivou hubu, dostane ode mě takovej náklad, e kdyby ti ufikli hlavu, byl by to příjemnéj poitek v porovnání s tím, co tě čeká.

A teď si u taky vzpomínám, která ty se, ty zlodějská běhno. Jestli nejsi to holka, co v estatřicátým roce stála před soudem s bandou Panzettiho a McGounigla pro vradu a únos, pak jsem Bludnej Holanďan. Ačkoli nemůu pochopit, jak jsem moh zapomenout na ten tvůj

ciferník. A můe to rozkecat, má k tomu mý svolení.*

Ona na to kapánek nakejsle: Jenome jsem se z toho dostala, nic mi nedokázali, ale jestli si myslí, e si dám líbit tvý odmlouvání, tak si zapi za ui, e ne. A tady má na to malou zálohu, aby ti nebylo líto.

Udělá krok zpátky a vzápětí mě kopne do obličeje, A kdy říkám kopne, pak tedy vím, co

říkám. Narazil jsem o veřeje a v nose se mi uhnízdil pocit,

jako by tato součást mého obličeje patřila chlapíkovi od vedle. Jedna tvář mě v místě, kde mi ji rozsekla ostrým podpatkem svýho sametovýho střevíčku, pálí jako čert.

27

Jak se ti to líbí, hoane?” říká.

Stojí nade ranou a sladce se usmívá. Věřte mi nebo ne?, je roztomilá. Mám za to, e kdy

byla malé dítě, jejím velkým potěením bylo tahat kočky za ocas.

Vůbec se mi to nelíbí. Ale o mně se nestarej, Carleto. Jen si dopřej trochu zábavy,

poněvad jednoho krásnýho dne si tě podám a pak budu oslavovat zase já.”

Moná, e jo, podivíne, a moná taky, e ne. Dává se do smíchu. Slyí, jak se směju?

Pan Lemmy Caution, ten velkej pistolník s velkým ťPŤ, mi nalít a teď tu leí jako pytel

brambor. Naletěl jsi na můj hereckej výkon na Floridě nebo ne, ty vlečňáku? Kdybys byl moh slyet, jak jsem se s přítelem tomu tvýmu vrkáni nasmála, byl by sis přál skočit do moře a zakousnout se do raloka.”

Jen se bav, lapko,” povídám. Tak teda Manders, radista na Floridě, byl tvůj přítel, co?

Jene ten tvůj přítelíček ví teď o kousání ryb víc, ne se já kdy dozvím, poněvad tam, kde je, jsou jenom ryby, a to hodně.” Vypadá, jako by ji to zajímalo.

A u ty nebo ta tvoje vivá banda zamýlí se mnou udělat cokoli, toho mizeru Manderse

jsem v southaraptonském přístavu hodil do vody a doufám, e pořád jetě klesá ke dnu. To

jaksi vyrovnává účet, není-li pravda, sestro?” Zrudne jak rajče a vyhrkne:

Kdybych měla věřit, e mluví pravdu, ty plíivej slídile, hned bych tě podřízla … ale nevěřím ti. Kecá.”

Neví, co vaní,” povídám. Manders je mrtvěj jako sekaná z minulýho týdne, co z tebe dělá prakticky vdovu. Myslí si o sobě, e se zrovna teď na výi. Říká, e to, co můu proti vám podniknout, ti je k smíchu. Zapomíná, e nejsem sám. Jakou má vůbec představu vo anglickejch policajtech?”

Houby s voctem. Předevím Herrick ani neví, e jsi tady. Pro něho se tolik jako rozplynulej čoud v povětří. Nikoho ani nenapadne, aby se třeba jenom drobet trápil pro velkýho pistolníka s velkým ťPŤ, Lemmyho Coutlona a jetě hezkou chvíli na něho nikdo ani

nevzdechne.”

Moná, e ne a moná, e jo,” vtipkuju. Měl jsem smůlu, e jsem si včera neuvědomil, e nejse Carleta Larlatová, nýbr práskaná gangsterská milostenka Carleta Francini. A taky jsem netuil, e tvůj druhej miláček je schovanéj v lonici.”

28

Směje se.

Kdy jsem ti otvírala dveře, zaslech tvůj hlas a hned věděl, co má dělat. Schoval se vedle a čekal.” A teď u asi vymáz.”

To bys rád věděl, ulpase. Ale nedělej si starosti, vodtaď se dostane leda ve velkém koi na prádlo a víckrát u o tobě nikdo neuslyí.”

Na to neříkám ani slovo, protoe, věřte mi nebo ne, ti chlápkové se nebudou ani chvíli

rozpakovat, jestlie se rozhodnou takovou maličkost se mnou provést. Opřu si hlavu o veřej a hlasitě zasténám, jako by mi nebylo dobře. Potom vyrazím hluboký vzdech a nechám hlavu s hlasitým uchnutím padnout na zem, jako kdybych omdlel.

Leím tu se zavřenýma očima, jenom levé víčko mám trochu otevřené, abych ji mohl zlehka

pozorovat. Stojí chvíli a dívá se na mě a potom udělá to, co jsem doufal, e udělá. Jde k

likérce a vrátí se se skleněným dbánem s vodou. Pořád si jetě pohrává s pistolí v pravé

ruce a levou mi tenkým proukem leje vodu do obličeje.

Vstávej, velkej teploui,” říká. Jestli omdlívá jen z toho, jak s tebou zacházím já, co potom udělá, a se vrátí Willie a dá se do tebe?”

Pomalu otvírám očí a hned nato zasténám a předstírám, e se jako pokouím posadit, ale

nejde mi to. Točím hlavou sem a tam, jako kdybych utrpěl otřes mozku, a znovu sténám.

Hodí po mně sprostou nadávku, načo přistoupí blí a vychrstne mi zbytek vody do obličeje.

Rychle se posadím a prudce kopnu do dbánu. Podařilo se to. Vyráím jí z ruky dbán, a ten ji zasáhne pod pás. Je to prudká rána, take začne lapat po dechu, pokouí se natáhnout ruku s pistolí, ale u jí to nevychází. Zmáčkne kohoutek, střela zasáhne podlahu zrovna mezi mýma roztaenýma nohama. Vzápětí se sloí na zem, mám za to, e jsem z ní vyrazil poslední zbytek dechu, co ta dámička měla, a nebylo ho málo.

Nemarním čas. Vstanu, popadnu bouchačku, vyběhnu do předsíně a hbitě zastrčím závoru u

dveří, poněvad si nepřeji, aby mě překvapil Willie, a se vrátí.

Vrátím se do pokoje, Carleta se pořád jetě válí po zemi a vyráí divný zvuky. Zvednu ji a posadím na gauč. Potom jdu do lonice, vezmu ňůru od upanu a sváu ji, vypadá jako srolovanej paňelskej ptáček.

29

Dám jí napít. Zdá se, e se jí vrací dech.

Jdu ven z pokoje a trochu se rozhlíím kolem. Na druhé straně kuchyně je velká komora na

uhlí a třebae není tak docela plná, je tam dost uhlí a koksu, aby to mohlo Carletu zajímat.

Vracím se do pokoje, popadnu ji a odnáím do kuchyně. Pak ji vsadím do komory na uhlí.

Tady si můe křičet, a ti hlava uletí, broučku,” povídám jí.

Neřeknu vám, co mi to batole řeklo, poněvad i kdybyste rozuměli, neuvěřili byste, e

podobná slova by mohla vyslovit taková pěkná ústa. Zavírám dveře komory a klíč ukládám

do svý kapsy.

Potom jdu do obyváčku, naliju si na čtyři prsty rený, z láhve, co stojí na stole, a oddám se klidnýmu přemejlení. Tak předevím mám za to, e chlapík, co se skrýval v lonici, je mi pro tu chvíli neznám. Tím chci říct, e to nemohl být ten podfukář Grant, protoe kdyby byl, Carleta, kdy mě měla na muce svý bouchačky, by neodolala, aby mi to neřekla. Jestlie je moje domněnka správná, pak ten hoánek Grant neví, e jsem navtívil Carletu, poněvad

neví, e znám její adresu, a poněvad předpokládá, e se budu dret doma, jak jsem mu

řekl, abych mohl zajít večer do Yardu navtívit Herricka. Naproti tomu se Grant bude

domnívat, e ví, co budu dělat, protoe mi tu mylenku sám nasadil do hlavy. A důvod, proč to udělal, je v tom, e má sám za lubem vlastní malou intričku. A já myslím, e vím, co to je.

Naleju si dalí skleničku, abych nechytl rýmu, a jdu do koupelny. Kdy se podívám na sebe

do zrcadla, div mě nechytne psotník, poněvad můj ciferník vypadá jako území, co okupoval

Hitler. Popadnu mokrý ručník a dávám se do pořádku. Na to si nasadím klobouk, obléknu

plá a odsunu se z apartmá, ale nezapomenu za sebou pečlivě zavřít dveře.

V přízemí vyhledám vrátného. Mám za to, e je to inteligentní chlapík, protoe se dívá na

můj slabikář, ale ani nemrkne. Vytáhnu peněenku a zaustím pětilibrovou bankovkou.

Povídám mu: V bytě slečny Lariatové bylo malé nedorozumění. Jsem její bratr a měl jsem

trochu nesnází s chlapíkem, co tam byl. Moná, e si ho pamatujete, jak el nahoru.” Říká, e si pamatuje.

30

Tak teda ten chlapík je ničema,” pokračuju. Pálí za mou sestrou, ale ta to nemá ráda. Kdy jsem mu řek, aby vypadl, pratil mě porcelánovou vázou. Jestli sem ten chlapík přijde jetě jednou, můete mu říct, e slečna Lariatová odela a e ho nechce vidět. A dejte si pozor, aby odtud nic neodnesl.” Říká, e předpokládá, e slečna Lariatová potvrdí, co mu tady povídám.

Určitě,” ujiuji ho. Ale dnes večer u nechce bejt vyruovaná. Lehla si, poněvad jí ty věci trochu rozruily.”

Strčím mu pětilibrovku do dlaně a on hned ujiuje, e vemu dokonale rozumí a e kdy

pan Kritsch přijde, postará se, aby se nedostal nahoru do bytu.

Znamenitě. A kdy ten chlapík půjde odtud, bude shánět taxi. Jestli si chcete vydělat jetě jednu pětku, pouijte dobře svejch uí a hleďte zachytit adresu, kterou bude dávat řidiči.”

Říká, e udělá vechno moné a e řidiči na táflu jsou jeho kamarádi a má za to, e kdy si Kritsch najme taxíka, lehce zjistí jeho adresu. Poděkuju mu a vypadnu.

Odsunu se za roh, zamávám na taxi a jedu do svého bytu v Jermyn Street. Kouknu se na

hodinky a vidím, e je sedm. Zdá se, e to koneckonců nebude tak patný den.

2

Je půl osmé, kdy se dostávám do Scotland Yardu, Zrovna houkají sirény, ale nikdo si toho

moc nevímá. Cestou do Yardu vidím z auta domy, které Hitlerovi holomci srovnali se zemí,

ale z Londýna toho zbývá jetě zatraceně mnoho.

Herrick mi u z dálky podává ruku. Prohlíí si můj ciferník a vidím mu na očích, e by rád věděl, jak jsem to dokázal, e vypadám, jako kdy mě přejede parní válec. Říkám mu, e jsem v tom zatemnění vypadl z autobusu, a doufám, e mi to uvěří. Pak probíráme události

posledních čtyřiadvaceti hodin a je nám to jasný jako mrtvéj slaneček na perským koberci, e ti hrdlořezi to na nás sehráli hezky zvostra. Herrick nebyl vůbec nikde. Celou dobu seděl v úřadě a čekal, a se objevím.

Ptám se Herricka, jestli nemá potuchu, kdo by ten Grant mohl být.

31

Prohlííme spolu obrázkovou galerii zločinců, ale nemůu ho mezi nimi najít. Stejně si

myslím, e ten chlapík není Angličan. Mluví zatraceně dobře anglicky, ale a na něho

kápnem, vyklube se z něj nějaký Talián, nebo co. Neříkám Herrickovi nic o Carletě a o

závěrečném výstupu, ale vyklopím mu vechno o Mandersovi. Herrick se na mě kouká tak

nějak po starosvětsku, kdy mu to věím na nos, ale říká, e je to oukej.

Potom se zvedne a odvede mě ke komisaři, je to příjemný chlapík a vyvolává v člověku

dojem, jako vůbec vichni vyí policejní úředníci v Anglii, e vlastně promrhali svůj ivot, dokud se s vámi nesetkali. Tento komisař se jmenuje Strevens a praví, e co se týče případu Whitaker, u navázal spojení přímo s ředitelstvím FBI ve Washingtonu a e v přítomné době se zajímají o dva aspekty tohoto případu. Předevím chtějí vědět, proč se Whitaker rozhodl dostat se do Anglie, a za druhé, kdy se k tomu rozhodl, proč jim o tom nedal nic vědět. Ptá se, jestli mě v této věci nic nenapadá.

Říkám mu, e mě napadá spousta věcí a e v tomto případě vechno smrdí zahraničním

oddělením gestapa. Říkají tomu UA-l.

Strevens praví, e mám moná pravdu, ale jestli se Whitaker dostal do této země, má

pramálo naděje, aby se mohl skrývat delí dobu, poněvad kadý ví, e se zde provádí velký celonárodní průzkum, e kadý musí s sebou tahat průkazku totonosti a e nikde nedostane nic k jídlu, jestlie si nezaádá o příděl potravin. A půjde-li do hotelu, musí vyplnit přihláku, a i kdy je Američan, a tudí spřátelený neutrál, bude chtít o něm policie vědět vechno moné. Říká taky, e podle něho Whitaker proklouzl nejspí pod cizím jménem a s pasem, který si opatřil kdovíkde, ale to prý mu nedělá starosti, poněvad policie zná přibliné údaje, hlavně kdy sem přibyl, a Herrick zrovna shromaďuje vechny záznamy o lidech, co přijeli do země ze Spojených států, jde prý jen o průzkum záznamů, a ne uplyne týden,

budou ho mít na udici, aspoň si to myslí.

Říká dále, e stačí, abych klidně vyčkával a spolupracoval s Herrickem a e si je jist, e Herrick ho sbalí co nevidět, a já se pak můu do toho vloit a zjistit si, v čem spočívají vechny ty nesnáze.

Herrick pak na to praví, e tak hladce to asi nepůjde.

32

Vypráví potom komisaři o Mandersovl, radistovi na Floridě, a jak od něho dostal falenou

depei a jak i já jsem dostal falenou zprávu, co vypadala, jako by přicházela od něho.

Herrick pak vysvětluje, e mi to mělo zabránit, abych se dostal do Londýna v určitou dobu, co vypadá, jako by někdo měl v úmyslu uskutečnit nějaké jednání s Whitakerem dřív, ne

se s ním setkám já.

Strevens na to praví, e jestli je tomu tak, je jetě naléhavěji třeba, abychom se dali do díla a nali toho vynálezce dřív, ne se na něj dostanou ty krysy.

Potom se vracíme s Herrickem do jeho pracovny. Trochu se o tom bavíme a Herrick praví,

e poádá zvlátní oddělení a lidi z vnitřní bezpečnosti, aby sebou hodili a dali se do toho a e počítá, e za den nebo tak nějak bude mít pro mě nějaké zprávy.

Odjídím taxíkem na Jermyn Street, tam si otevřu láhev rené a oddávám se tichému

rozjímání. Mám za to, e kdybych Herrickovi pověděl vechno o Carletě, tak by ji upito

presto sbalil, a to se mi zrovna nehodí. Za druhé, kdybych mu řekl o adrese, kterou mi dal ten povedený Grant, o tom doupěti na Laurelinwn v Hampsteadu, tak by to tam taky hned roztočil, je na beton jistý, e by mě nenechal podniknout to, co mám v úmyslu, poněvad by si myslil, e to za to nestojí.

Mně se toti v pozadí mýho mozku honí velijaký divný mylenky o celý věci. Vsadím se, e

ta německá smečka, ti chlápkové z UA-1, zatraceně dobře vědí o Whitakorovu vynálezu a e

na něho potvali bandu Carla Panzettiho, aby mu típla technický nákresy. Počítám, e jí za to zaplatili spoustu peněz. A takhle se do toho doslala Carleta. Carleta dostala za úkol zpracoval Whitakera a z nějakého důvodu si zamanula dostat ho ze Států do Anglie.

Tak teď to víte.

3

Ve tři čtvrtě na devět beru telefon a vytáčím dotazy. Říkám, e je mi hrozně líto, e je obtěuju v takovou dobu, ale e tu jsem cizí a e bych potřeboval zjistit telefonní číslo doupěte, co si říká Laurel Lawn v Hampsteadu. Říkám, e jsem číslo majitele telefonu ztratil.

Po chvíli mi sdělují, e mi nemůou poslouit číslem, protoe spojení s uvedenou adresou

bylo přerueno, čemu se musím srdečně zasmát, poněvad jsem tuil, e to tak bude.

33

Zazvoním dolů a objednávám si obloený chlebíčky a kávu. Kdy jsem se posilnil, dávám se

do akce. Otvírám kufr a vyndávám malou pistoli 0,25, kterou obvykle tahám s sebou. Tato

pistole je opatřena drátěným spínadlem, co mi umoňuje nosit ji v pravém rukávu saka.

Kdy přitisknu pai k čemukoli, spínadlo se uvolní a pistole mi vklouzne do dlaně.

Potom si obléknu plá a do jeho pravé kapsy vloím svou těkou pistoli luger. Rychle

seběhnu po schodech dolů a inu si to po Regent Street, dokud nenarazím na taxi. Říkám

řidiči, aby mě odvezl do zdravotního údolí v Hampsteadu.

Sedím si pohodlně vzadu a v duchu se klebím, kdy si představím, co by řekl Herrick,

kdyby věděl, co tu za jeho zády tropím. Co se mě týče, já byl vdycky toho názoru, e kdy mě něco napadne, je nejlepí to rozehrávat tak, jak se okolnosti samy podávají, a a se děje cokoli, jít na to rychle. Ve čtvrt na deset se dostáváme k Laurel Lawnu. Je to poněkud větí dům stranou hlavní třídy se zdí kolem dokola. Je tam také několik eleznejch vrat, z nich jedny jsou otevřeny a za nima vjezd do garáe.

Těch vrat nepouiju, nebo myslím, e to bylo něčí vroucí přání, místo toho se odsunu k

zadní části domu a provedu malý horolezecký výkon. Seskočím na druhé straně a rovnou do

jahoditě. Rozhlédnu se kolem, ale nevidím a neslyím nic. Dům je tichý jako místní

márnice. Rozhlíím se a hledám monost dostat se dovnitř. Po chvíli objevuju okno do píe asi dva metry nad zemí. Pabou pistole se mi podaří urazit závoru okna, otevřu je a protáhnu se dovnitř. Obezřele zatáhnu za sebou zatemnění na okně a rozsvítím zapalovač.

Jsem v jakési kuchyňské přípravně. Kolem dokola je plno prázdných sklenic a lahví, ale

nevypadá to, e by tam někdo bydlel. Projdu kuchyní, která je na druhý straně.

Plíím se pak po chodbě, co vede do přední části domu. Po stranách chodby je spousta

dveří, ale vechny pokoje jsou prázdný. Jeden nebo dva mají trochu nábytku, ale ten je

přikrytej potahy. Vude je zatraceně moc prachu.

Přesně proti hlavnímu vchodu je hala a z ní vedou schody nahoru.

34

Jdu tedy do patra. Nalapuju opatrně, není mě vůbec slyet. V polovině schoditě je

odpočívadlo a z něho vidím osvětlenou těrbinu pode dveřmi, co jsou na chodbě prvního

patra.

Chvíli tie stojím, ale neslyím nic. Vystoupím na chodbu, a kdy se dostanu ke dveřím,

sehnu se, abych se mohl podívat klíčovou dírkou. Zrovna naproti vidím ivý oheň plápolající v krbu a idli přitaenou k němu, Naslouchám skoro pět minut, ale nic se neděje, a tak se chopím kliky a zlehoučka ji zmáčknu. Potichu otvírám dvoře a nahlíím do pokoje. Není to

zrovna velký pokoj, podobá se ostatním. Větina nábytku je pokryta potahy, ale asi dvě idle jsou přitaeny ke krbu a vedle nich je stůl.

Přejdu ke stolu, kdy v tom ucítím cigaretový kouř. Někdo tu někde kouří egyptskou cigaretu.

Rozpínám si kabát, abych si vytáhl cigaretově pouzdro. Zrovna, kdy je vyndávám, někdo

praví: Polote ruce na stůl a nechte je tam leet. Pohnete-li se, zabiju vás!

Jekovy voči! Sakra… má ta dámička hlas, to teda jo. Je to měkký hlas a jeho chvění vás

přímo imrá v uích. A kdy mluví, tak odsekává slova, jako by je vyráela z kulometu.

Stojím tu a začínám být zvědavej, jestli dámička, co má tak skvělej hlas, má jetě něco

stejně fajn mimo to. Rozklebím se, ale jsem jetě pořád obličejům ku stolu.

Domnívám se, e mi dovolíte vylovit cigaretu, dámo. U jsem hezkou chvíli nekouřil.

Zůstaňte stát, kde jste. Smíte pohodit pouzdro na stůl a pak si z něj vyndat cigaretu.

Přechází pokoj a staví se proti mně.

Za svýho ivota jsem u viděl ňáký dámičky, ale říkám vám, e ta nejhezčí, co jsem kdy

viděl, je pouhý mrzáček ve srovnáním s tímhle batoletem.

Má na sobě tříčtvrteční kabát z perských jehňat. Kabát je vpředu otevřen a pod ním má

černý aty z měkký vlny se safírově modrým límcem. Ani se moc nedivím, e aty, co má na

sobě, takřka mazlivě hladí její postavu, poněvad s těmi tvary, kterýma její postava oplývá, by mohla mít na sobě třeba starej pytel, a přece by vyhlíela jako vyhraná sázka Casanovy.

Pod safírově modrým turbanem s platinovým ozdobným pendlíkem vidím několik

nádhernejch vln temně rudejch vlasů, a jestlie říkám rudý, pak mám na mysli ten právej

odstín, co má obchodní značku Tizian.

35

Její ple je jako smetana na povrchu mlíka a její oči jsou nějaký nyvý, měkký a sytě modrý.

Má černý vobočí a takový ty řasy, co se prohejbají nahoru a co vypadají hříně jako peklo.

Sotva popadám dech. Hledám, co je s tím batoletem v nepořádku. Kouknu se jí na kotníky.

Věřte, jsou taky v pořádku. A černý průzračný, hedvábný punčochy a malý oxfordský

střevíčky dokončují obrázek, kterej by na vás zapůsobil tak, e vae oblíbená filmová hvězda by vypadala jako dáma, co obsluhuje mandl. Na levý ruce má zelenou koenou řidičskou rukavici a v pravici třímá automatickou pistoli s tupým nosem ráe 0,32, její hlaveň míří někam do oblasti mejch střev. Ale já jsem vám do toho jehňátka tak zblblej, e mě to ani neskličuje. Povídám jí: Dámo, byl bych vám moc zavázán, kdybyste mi podala oheň,

potřebuju si zakouřit. Musím si něčím uklidnit nervy. Pokadý, kdy se dívám na dámičku s

dvojitou dávkou krásy, jako vy, celý se roztřesu.”

Její výraz se ani trochu nemění. Kouká se velmi váně. Sáhne si do levé kapsy a vyndá

zapalovač se zlatým pouzdrem na cigarety. Otevře pouzdro, vezme si cigaretu, zapálí a

zapalovač pak přistrčí ke mně.

,,Mějte ruce nad stolem. Jestli mě neuposlechnete, střelím. Rozumíte?”

Je mi to naprosto jasný.”

Zvednu zapalovač a zapaluju si. Vtáhnu kouř hluboko do plic, mrknu okem na zapalovač a

pokládám ho zpátky na stůl. Je v něm zasazena sada maličkých perel, které tvoří monogram

G. V. Tak je to tedy.

Stále tu jetě stojí a kouká na mě, jako bych byl něco, co vylezlo zpod kamene. klebím se na ni. Dámo, jestli si dáte pohov a na minutku přestanete imrat spou bouchačky svým úhledným prstíčkem, dost moná, e se mi podaří vnést trochu pokoje do vaí due, a to

hned v několika směrech. Tak předevím, mýlíte se, pokud se týče mé osoby. Jmenuju se

Lemuel H. Caution a jsem členem Federálního byra pro vyetřování, orgánu ministerstva

spravedlnosti Spojených států amerických. Vy jste Geralda Varneyová, ta rudovláska, co si

měla brát toho chytráka Elmera Whitakera, hoánka, co …”

36

Přeruí mě studeným hlasem. Zní to jako hláení na kluziti na Aljace.

Kdybych byla na vaem místě, nedělala bych si starosti s vymýlením dalích lí. Jediné, co teď můete dělat, je soustředit se na to, jak zachránit svůj bezcenný ivot. Říkám vám, a myslím to smrtelně váně, e jestli mi neřeknete plnou a naprostou pravdu, ne odejdu z této místnosti, zabiju vás jako psa.”

Koukněte se, slečno Varneyová,” povídám, jestlie se mám nechat zabít, záleí mi starou bélu, budu-li oddělán jako pes anebo jako kterýkoli jiný druh zvířete. Ale začínám mít tak trochu dojem, e sama sebe berete příli váně. Proč si nedáte pohov?”

Zdá se, e vás to začíná unavovat, pořád předstírat, e jste pan Caution.”

Vyrazím ze sebe hluboký vzdech.

Oukej, dámo, tak já tedy nejsem Lemmy Cautlon. To tedy znamená, e jste se se

skutečným chlapíkem toho jména u musela setkat. Snad mi tedy laskavě povíte, kdy a kde

jste se s tím hoánkem setkala.” Skutečného Lemmyho Cautiona jsem potkala dnes odpoledne. Byl s to předloit mi své papíry, jeho legitimace FBI a také ostatní průkazy mě

přesvědčily, e je tím, ze koho se vydává.” Jestli je to tak, snad byste mi mohla říct, kdo jsem já, protoe v tuhle chvíli si tím sám nejsem jistej.” Nevím, kdo jste,” povídá, ale vím určitě, e jste se odpoledne setkal se svou spolupracovnicí Carletou Francini. Také jsem byla informována, e sem dnes večer přijdete, abyste se tu setkal buď s dalím členem

gangu, anebo německé výzvědné sluby, která vás platí.” Je mi jasné, e musím podniknout něco dobrého, a to hodně rychle, sice nastanou těké časy. Sedám si do křesla, přičem

drím ruce pěkně na stole. V hlavě se mi usídlila mylenka, e to batole nemíní pásovat a e mě nemá rádo. Je ochotno zmáčknout spou, i kdybych se na ni jenom patně podíval, a to se mi nechce líbit. Já jsem se v ivotě hodně stýkal s dámičkami, abych věděl, e kdy si taková rudovláska postaví hlavu, e jste pión nebo člen nějakýho gangu, co mu není nakloněna, pak je velká pravděpodobnost, e vám to nandá a zamyslí se nad tím dodatečně,

a si bude pudrovat nos. Dámičky jsou toti takové: Čím něněji vypadají, tím jsou tvrdí.

37

Jestli se chci z toho dostat a vymanévrovat ji, musím být zatraceně chytrej. Nemá smysl

snait se ji přesvědčovat o ryzí pravdě. Myslím, e to zkusím jináč.

Oukej, dámo, povídám. Zdá se mi, e hra je prozrazená a e jste ji prokoukla, a tak si

myslím, e nejlepí bude, kdy vám pěkně podle pravdy povím, co se děje. Musíte se vak

se mnou dohodnout. Musíte mi zajistit, abych z toho něco měl.

Podívá se na mě, Jako bych byl kus plesnivýho lojovýho kvarku a praví:

Nic vám neslibuju, ale kdy mi bude vae informace vyhovovat, nechám vás odtud odejít

ivého. Nic víc vám neposkytnu. Přikývnu.

Rozumím, říkám Chcete ze mě vypumpovat, co se dá, a potom půjdete za chlapíkem, co o

sobě říká, e je Caution. Tak to můu rovnou dret hubu na zámek a nechat se

vodbouchnout od vás.

Kouká na mě zklamaně. Vyčkává minutu a pak praví: Moná, e máte pravdu, e povím

panu Cautionovi, co mi tu řeknete. To neznamená, e nebudete mít příleitost se z toho

dostat. Nemyslím, e by se chtěl pan Caution nebo já znepokojovat takovým drobtem jako

vy. Jdeme po lidech, kteří vás platí.”

To je teda vrchol. Já jsem drobet a ani nejsem, kdo jsem. Povídám: Oukej, co chcete vědět?

Spustí ruku s pistolí, ale nechává ji opřenou o stůl. Chci vám poloit jen jednu otázku.

Odpovíte mi na ni, nebo vás zabiju. Kde je Elmer Whitaker?

Vstanu. Dívám se na ni, jako kdyby mě někdo pratil přes slabikář tupým elezem. Vypoulím

na ni oči a nechávám chlebárnu povotevřenou. Říkám chraplavým hlasem? Uvědomujete si,

co na mě ádáte? Svezu se na idli a sepnu ruce před sebou, jak jsem to viděl na jeviti,

kdy takovej hereckej talent chce naznačit, e situace je beznadějná.

Ona na to: Odpovíte, nebo ne?

Koukněte se, dámo, říkám. Děláte mi to proklatě těký. Ptáte se mě, kde je Whitaker, a já vám to buď musim říct, nebo mě vodbouchnete … a já nechci umřít.

Vstanu a koukám na ni s tklivostí elvy.

Uvědomujete si, e a udělám cokoli, podepisuju tím svůj ortel? Řeknu-li vám, kde je

Whitaker, pak Panzetti

38

nebo němečtí chlápkové budou vědět, e jsem to řek já. Víte, co ti chlápkové se mnou

udělají? Voní mě ani nezastřelej. Voni si dají tolik na čas se zhasínáním mýho mladýho

ivota, e umřu přinejmením estkrát, ne vydechnu naposled. Je vám to jasný?

Na tom mi pramálo záleí,” říká. Co udělali Elmerovi? Kde je?” Klesám znovu do křesla.

Pravím: Oukej, dámo. Naleju vám čistý víno. Ale pro vechny svátý, máte-li tu něco k pití, dejte mi trochu. To je můj konec.” Ani se nehněte a nechte ruce na stole.”

Potom začne couvat a bouchačkou pořád na mne míří. Jde k malému stolku na druhé straně

pokoje, kde leí její kabelka. Jednou rukou ji otvírá, pořád mě bedlivě sleduje, vyndává z ní ploskou láhev. Napijte se a spuste. Nemám mnoho času nazbyt.”

Myslím, e neví, e ani já nemám moc času nazbyt. Natáhnu ruku po láhvi. Odroubuju

uzávěr a zvedám k ústům. Kdy ji mám skoro v ústech, vihnu s ní dopředu a vychrstnu jí

ostrý alkohol rovnou do očí. Vzápětí sebou seknu na zem a ona vyjekne. Nato upustí pistoli.

Přitiskne si obě ruce na oči a začne brečet jako dítě.

Skočím za stůl a popadnu pistoli. Potom k ni přiskočím a sevřu jí ruce za zády. Vzlyká

bolestí.

Koukněte se, hlupáčku,” říkám jí. Přestňte brečet a začněte mluvit rozumně, jinak budete mít brečet proč doopravdy. Jak jste se sem dostala? Máte vůz?” Váhá a stále jetě naříká.

Tak do toho, batole, a mluvte,” povídám. Nebo vám toho naleju do očí víc. Kde jste

zaparkovala svůj vůz?”

Sundá ruce s očí. Říká ponurým hlasem: Jednoho dne vás za to zabiju.”

Pořádně ji plácnu přes zadek.

Nezajímá mě, co mi uděláte jednou,” říkám jí. Kde je vá vůz?”

Říká, e vůz je v garái, na druhé straně domu.

Oukej,” říkám. Jdeme tam, a upito presto! A nepůjdeme předním schoditěm. Ale jak

jenom docela málo otevřete tu svoji hezkou chlebárničku, rozsekám vám kalhotky rovnou na

těle. Tak, a jde se.”

Jdeme zadní chodbou do kuchyně a spíe. Říkám jí, aby prolezla oknem ven.

39

Praví, e to neudělá. Oh ano, uděláte. A jestli odmítáte snad proto, e si myslíte, e ty svý hezký bůčky nedostanete skrz, já vám je prostrčím docela fajn. A máte-li snad obavy, e uvidím vae nohy, nebude to poprvé, co uvidím enský lejtka. Tak hbitě do toho!”

Popadnu ji za jednu ruku a druhou zvedám k oknu. Jakmile je venku, vystrčím hlavu a

povídám:

Zůstaňte, kde jste, a počkejte na strejčka, velkýho gangstera. Jinak vám ukáu, co je peklo.”

Prolezu pak malým okýnkem sám a seskočím hned vedle ní. A teď, kde je gará?”

Jdu za ní na druhou stranu domu a u vidím cihlovou gará asi třicet yardů od domu. Uvnitř je velký vůz.

Otevřu dveře vozu a vytáhnu klíč. Pak jí řeknu, aby nastoupila. Chvilku váhá, ale strčím do ní kapánek, a vletí na sedadlo jako dělová koule.

Vy proklatý hrdlořezi,” říká. Jednou vás za to roztrhám na kousky.”

To vás potká velký překvapení, miláčku.” Nakloním se k ní a dám jí pořádnou hubičku, rovnou na ty její nádherné rty. Pratí mě přes ciferník.

To je oukej, batole. Stálo to za to. Tak a teď tu seďte a pobroukávejte si, ne se pro vás vrátím.”

Uzamknu dveře auta a zmizím. Na dveřích garáe najdu klíč a zamknu gará taky. Vsoukám

se okýnkem zpátky do spíe a do domu. Odsunu se do pokoje, kde jsem byl předtím, a

ponechám dveře dokořán, aby mi tam lo trochu světla. Sednu si pak doprostřed chodby, co

vede z přední části domu dozadu, opřu se o zeď a čekám s bouchačkou v ruce.

4

Mám dojem, e je asi jedenáct hodin, a v tu chvíli začne na věi odbíjet jedenáct, měl jsem tedy pravdu.

Sedím, opírám se o zeď, čekám a touím po cigaretě. Kdy takto touím asi pět minut,

zaslechnu ramot u předních dveří. Asi po dvou vteřinách někdo strká klíč do zámku a

potichu otvírá dveře. Do chodby vstupuje chlapík a tie za sebou zavírá.

Ale jak se při tom zavírání otočil, na okamik jsem ho zahlíd proti otevřeným dveřím.

40

Tak jistě jako mám v ruce bouchačku, poznávám, e to je ten falenej detektiv Grant, co

jsem se s ním setkal na nádraí Waterloo.

Přimáčknu se ke zdi a přestávám dýchat. Má v ruce kufřík a plíí se po schodech nahoru.

Přitisknu se ke zdi a věřte mi, e slyím jeho dech, jak jde mimo.

Chvilku potom, co mě předeel, zvedám se na nohy a poslouchám. Jde do kuchyně, vidím

ho, jak rozsvěcí baterku. Pokládá kufřík na zem, otvírá ho, chvíli se v něm hrabe a pak zháí svítilničku. Nastupuje cestu zpátky. Přitisknu se jetě víc ke zdi, a kdy mě míjí, je tak zatraceně blízko, e bych mu mohl plivnout do voka a strefil bych se.

Jde do předsíňky a chystá se potichu otevřít dveře. Otevírá je pomalu, aby nevydaly ani

zvuk. A právě kdy otočil kliku a pootevírá dveře, jdu na něj. Provedu est pořádných skoků a bacím ho přesně do temene hlavy pabou pistole. Vyhekne a sloí se.

Zavřu přední dveře a pak mu sáhnu do kapsy pro baterku. Rozsvítím ji a podívám se mu do

tváře. Je to opravdu Grant.

Hodím si ho přes rameno a odnesu nahoru. Na zemi je Geraldina láhev whisky, jak tam

spadla. Zvedám ji a jsem rád, e je zpoloviny plná. Cvaknu si zhluboka, abych zabil

chřipkový bacily, a pak vrazím hrdlo láhve do chlebárny Grantoví. Chvíli ho plácám přes

slabikář, a přijde k sobě.

V pravé kapse u kalhot má pistoli mauserovku a v náprsní kapse pas. Pas prozrazuje, e je

to Giacomo Fratti, je americký občan a bydlí v Oklahomě. Je na něm newyorské razítko s

datem pět týdnů starým. Jinak nemá ten chlapík u sebe a na malý podivný klíček, nijaký

drobný a dvanáct liber anglické měny nic, co by stálo za řeč.

Měl jsem tedy pravdu, kdy jsem si myslil, e to je Talián.

Mírně ho plácnu přes ciferník a pravím:

Oukej, Fratti. Vyjedeme si trochu na vzduch, poněvad my dva si máme co říct. Poví mi

tolik ze svý ivotní historie, kolik se mi podaří z tebe vytlouct. Tak vzhůru, ne se do tebe dám. Zamiká na mě třikrát a řekne: Upozorňuju tě, Cautione, e se s tím nikam nedostane. Tohle je Anglie, a ne Amerika. Ale najednou vytřetí oči a vykřikne: 41

Pro Krista Pána, musíme vodtud. Musíme vypadnout natotata!

Ale jdi? A proč?”

Protoe jsem sem přiel s kufříkem,” povídá, a v kufříku je časovaná puma.” Na čele mu vyráí pot. Byl to Panzettiho nápad. Panzetti předpokládal, e sem přijedete za Geraldinou Varneyovou, abyste zjistil, za čím jde.” Začíná si mnout ruce a je strachy zelenej.

Měl jsem za úkol počkat venku, ne se objevíte. Věděli jsme, e ta dámička určitě přijde, protoe potřebuje zjistit, kde je Whitaker. A zatímco jste voba byli tady, měl jsem poloit dole kufřík a vypadnout. V tom pekelným stroji je tolik TNT, e dokáe vyhodit celej dům rovnou do pekla. A nikomu to nebude podezřelý. Pořád je tu ňákej nálet a ten dům je prázdnej.

Budou mít za to, e vybuchla vopoděná puma. Byla to znamenitě vymylená akce, ale

nevyla. Puma je nařízená na dvacet minut.”

Pěkná práce,” říkám mu. Jste skvělá banda grázlů co? Počítali jste, e se zbavíte tý dámičky Varneyový a mě na jeden záběr. Báječnej nápad.”

Kouknu se na něho a vidím, e tenhleten vrahoun je tak roztřesenej, e v něm nezůstal ani

dibec bojovýho ducha.

Dobrá. Udělá pro mě něco. Na okamíček si vodskočím a přivedu sem slečnu Varneyovou.

Poví jí vechno, cos mi tady řek, jinak tě tu nechám i s pumou. Jasný?” Říká, e jo.

Jdu k oknu a utrhnu kus ňůry ze záclon. Sváu mu ruce a připoutám je ke kotníkům, jen tak zlehka, aby to vydrelo, ne se vrátím. Pak si zapálím cigaretu a jdu ke dveřím. U dveří se otočím a ptám se ho: Za jak dlouho má ta zatracená puma spustit?”

Stočí hlavu, aby se podíval na hodinky. Praví:

Vybuchne za třináct minut. Proboha, pospěte si!”

Má fůru času,” říkám mu. Za dvě minuty jsem tu s tou dámičkou a dvě minuty stačí, abys jí vechno vyříkal, zbejvá nám teda devět minut, abychom se odsaď dostali. Tak si dej klidně pohov.”

Letím po schodech dolů jak deset čertů. Protáhnu se plavně okýnkem od spíe a rovnou ke

garái. Odemknu dveře a volám:

Pojďte, Geraldo, mám pro vás malé rozkoné překvapeníčko.”

Je ticho. Z vozu ani zvuk. Rozsvítím Frattiho baterku.

42

Vechno je jasné. Okno u řidičova sedadla je vyraený a Geralda v čudu.

Rozhlíím se po garái. V zadní stěny, zrovna naproti vchodu je okno, a to je rozbitý taky.

To něný batole prásklo do bot zrovna ve chvíli, kdy jsem chtěl napumpovat malej náklad

pravdy do jejího organismu. Pokrčím rameny a zapálím si cigaretu. ivot u je takový.

Vracím se ke dveřím garáe. Zdá se, e to nejlepí, co můu udělat, bude, kdy vyzvednu

toho pacholíčka Frattiho, odvedu ho do Scotland Yardu, povím Herrickovi, co a jak, a začnu znova.

Vezmu za kliku, kdy vtom mě něco nadzvedne a mrskne se mnou na druhou stranu garáe,

jako kdybych byl z papíru. Následuje výbuch, který roztřese mé bubínky v uích a polovina

střechy garáe se rozhodla rozloučit se s jejími zdmi. Ve vzduchu poletuje prach a mour jako po výbuchu sopky. Vypadnu ven a dívám se na dům. Polovina schází.

Místo ní tam zeje díra. Chvíli se trachám v kapse, a vylovím cigaretu.

Napadá mi, e se Fratti s načasováním pumy musel zmýlit.

Přelízám zadní stěnu, od předního vchodu slyím hlasy přicházejících lidí. Mám za to, e to je policie a lidé od protiletecké obrany, s nimi se zrovna nepřeju bavit. Vyskakuju z okna na druhé straně a oklikou se dostávám zpátky do Hampsteadu. Asi po půl hodině jsem na hlavní třídě, kde se mi podaří zachytit taxi, co se tu plouí kolem. Sirény zrovna odhoukávájí konec náletu a tak říkám řidiči, aby mě zavez do shnldonského bloku čináků v St. Johis Wood, poněvad si myslím, e je na čase, aby někdo vysvobodil malou Carlutu z komory na

uhlí, kde jsem ji zanechal.

Cestou zaměstnávám svůj mozek hlubokým mylením. Fakt je ten, e se Panzetti dozví o

pumě v Lavrel Lawn. Asi se zeiroka zaklebí nad tím, jak se zbavil Lavernldy Varneyové a

Lemmyho Cautlonn na jeden záběr.

A jestli je pravda to, co říkal Fratti, e toti o celé věci moc nevěděl, výbuchem v Lavrel Lawn jeho poslání vlastně skončilo a nikdo se nebude pozastavovat, e se u neukáe. Čím víc o tom přemýlím, tím víc se mi líbí nápad, co mi klíčí v zadním mozku.

Odhazuju cigaretu a zapaluju si novou. Po čtvrthodince přijídíme k sheldonskému bloku

čináků.

43

Jetě ne se u něj zastavíme, rozhlaholí se zase sirény na poplach. Zaplatím taxikáři a jdu do baráku. V hale dva nebo tři lidé ve večerních atech přecházejí sem a tam, kouří a chystají se odejít do krytu. Ptám se nočního vrátného, kde je jeho kolega z denní sluby a on mi praví, e je dole. Vtisknu mu do dlaně minci a říkám mu, aby skočil dolů a poslal ho nahoru do haly, e s ním musím nutně mluvit.

Za několik minut denní vrátnej přichází. Je to tý chlapík, co jsem mu před několika hodinami přihrál pětilibrovku, a dobře si mě pamatuje.

Co se rozehrálo kolem pana Kritsche? ptám se ho. klebí se na mě s porozuměním.

Pan Kritsch se vrátil asi za půl hodiny po vaem odchodu, praví. Plkal jsem mu, co jste si přál, abych mu řek, ale on na to, e to vechno je blbost. Slečna Lariatová prý vůbec nemá bratra. Řekl, e půjde nahoru a podívá se, co se s ní stalo. Asi za čtvrt hodiny se vrátil, přiel dolů i se slečnou Lariatovou. Oba se tvářili sklíčeně. Pan Kritsch mě poádal, abych mu obstaral taxi, a oba odjeli. Řek, e se u nevrátí. Zael jsem potom na tafl a získal jsem od řidiče adresu, tak jak jste si přál. Vezl je hodně daleko, a do Maidenheadu, vystoupili u budovy, co se jí říká Melander Club. Víc u nevěděl.

Plkám děkuju a odvádím mu druhou pětku, jak jsem mu slíbil. Vypadá, jako by ho to těilo, a praví: Vy ovem nejste bratr slečny Lariatové?

Plkám mu, e ne, a kdyby se snad stalo, e bych musel být jejím bratrem, nael bych si

pěkně hluboký jezero a skočil bych tam i se atama.

Potom vypadnu a on stojí a dívá se na mě s otevřenou chlebárnou.

Jdu kousek pěky. Začalo pret a je tma jako v pekle. Někde nahoře slyím dunění

německých letadel. Začínám uvaovat, co bych těm parchantům nejraději udělal, a v tu ránu

mě napadá, e dovedu-li tenhle případ k úspěnému konci, bude to to nejlepí, co jim můu

způsobit. Po chvíli se mi podaří získat taxi a jedu do Jermyn Street.

Nejdřív si dopřeju dalí dávku rený a teplou sprchu. Potom volám nočnímu vrátnýmu, aby

mě nechal vzbudit ráno v jedenáct. Myslím, e si pak srdečně pohovořím s Herrickem.

44

Pak si dám jetě jednu dávku rený a vrhnu se na postel. Jsem zatraceně unavenej, ale

legrace je, e nemůu usnout. Koukám se do stropu a myslím na Goraldu Varneyovou.

Moc bych rád věděl, kde ta kráska je.

Jsem hrozně vybíravej, ale tahleta mi učarovala, poněvad nejenom e má vecko, co má

mít, ale navíc má zatraceně dobrý nervy, jen kdy si představím, jak mě uzemnila v tom

doupěti Laurel Lawn, to mě úplně vzalo. Mám za to, e Geralda má na mě hezkou pifku.

Tomu se v duchu musím jenom smát, poněvad jsem u poznal, e čím ostřejí se zdají být,

tím jsou roztomilejí. Chápete, co tím míním? Ale upřímně řečeno, jen tak mezi mnou a vámi a starým trámem u dveří, ta dámička mi dělá starost.

45

1

Přítího rána mě ten vořech z dolejka budí, ale já nevstávám. Leím na posteli dál, dívám se do stropu a vypravuju si pohádky.

První pohádka, kterou si říkám, se týká Geraldy Varneyové, e je v pořádku a e hned

potom, co vyrazila dvě okna v garái v Hampsteadu, se sebrala a la domů spát.

Jinak ovem je jasný jako černoka na bílým prostěradle, e kdy vypadla z tý garáe,

pustila se rovnou čárou za podvodníkem, co si říká Caution, a vypověděla mu celou historii, jak mě u skorém měla, ale jak jsem jí vyklouz a e se musí se mnou něco udělat. Nače si Willie Kritsch vypočítá, a nebude k tomu ani potřebovat elektronkovej počítač, e zakrátko Geraldu unaví hrát tuhle hru na vlastní pěst. Dojde k názoru, e tenhle malej drahouek rozjede svou hezkou pusinku a vypoví vechno, co ví, nějakýmu policajtovi. Z toho mu vyjde, e Geraldu bude třeba dát na chvíli k ledu, aspoň tak dlouho, dokud nebudu vyřízenej já.

A kdy krasotinka začne klást otázky, můe je napadnout, e nejlepí je vodprásknout ji

nadobro, a tím zabránit jejím rubínovým rtíkům, aby nevybreptaly neblahý zvěsti v nepravým okamiku.Zvednu se z postele a jdu pod teplou sprchu.

Pak si natáhnu hedvábnou koili a přes ni nejlepí aty, co mám, a zvoním dolů pro snídani.

Kdy ji spořádám, dopřeju si malou dávku burbonskýho koňaku, aby nábytek dostal pořádnej

lesk, nato zvednu telefon a volám Herricka. Jakmile se ozve, odříkám mu svůj kousek.

,Jářku, Herricku, mám dojem, e jsem ti vecko neřek..

A to? V duchu ho vidím, jak se klebí.

A to vo dámičce, co si říká Carleta Francini a je kůstka, co ji vohlodávaj gangsteři a kterou posadili do Floridy, aby se dostala do mý blízkosti. Pracovala s radistou Mandersem a dalím svým přítelem, chlápkem, co si říká Willie Kritsch a je tak poskvrněnej krví, e Jack Rozparovač by proti tomu vypadal jako teplou z tanečního dua v operetě. Dalí z tý skupiny není nikdo jinej ne starej známej Grant ze Scotland Yardu, kterej je vlastně Giacomo Fratti, dalí lidský torpédo, co se dalo včera v domě v Hampsteadu vyhodit do vzduchu, poněvad

jeho načasovaná puma nedodrela čas. jasný?

47

Říká, e jo. Říká taky, e není ani dost málo překvapen, e jsem u svých starých triků a

nechávám si spoustu věcí pro sebe a e doufá, e od této chvíle budu hodný chlapeček a

budu s ním pěkně spolupracovat, poněvad, říká dále, tohle není Amerika, a e zákon má v

této zemi docela jiný aspekt, a e jestlie začnu pouívat vlastní techniku, pro kterou mám určitou reputaci v USA, není vyloučeno, e se octnu v bleskové válce, mimo tu, co zrovna vede Adolf. Na to mu pravím, e má pravdu a e si myslím, e bychom se měli sejít a spolu

poobědvat. A zatím e bych byl rád, kdyby mi sem poslal nějakou policejní průkazku nebo

něco takovýho, co by stvrzovalo, e já jsem já, poněvad v této chvíli nemám u sebe nic, čím by Federální úřad pro vyetřování stanovil, e se Lemmy Cautlon podstatně lií od Grety Garbo. Říká, e mi pole policejní průkazku, hned co poloí sluchátko, a e se v jednu třicet pro mě zastaví v Lermy Street.

Asi po dvaceti minutách se po mně ptá Horrickův chlapík. Dává mi průkazku s mým

obrázkem vlepeným dovnitř. Tak, teď jsem vybaven dvěma průkazy totonosti: Jednak mám

policejní papír jako Lemmy Cautlon a jednak Frattiho pas. Tak jsem pěkně vyzbrojenej pro

můj nápad, co mi začíná právě bublat v zadním mozku.

Slunce svítí víc ne dost. Cítím se tak znamenitě, e bych za nic neměnil s chlapíkem, co má být zrovna upálenej na malým ohni, ale trochu mě znepokojuje Geralda.

Pak si to inu po Regent Street, dumám o slečnách. Je spousta slečen, co jsou pohledný, co mají to i vono a co to dovedou pěkně rozhoupat, ale, něco jim schází. Poněvad to hlavní na slečnách je osobnost a jak ji dovedou nosit.

A ta Geralda má soubor veho i s přísluenstvím, je to dokonalej vobrázek. Kdykoli se

unavíte přemýlením o jejím obličeji, můete si vzít trochu práce přesčas úvahou o jejích

tvarech nebo stylu, jakým kráčí, a kdy vás unaví i to, jestli vás něco takovýho můe vůbec unavit, můete se přimět, abyste naslouchal jejímu hlasu anebo si aspoň vímal, jak pulí pusu, kdy z ní vypoutí slova. Za takového rozjímání jsem dostal vnuknutí, e bych si moh dát trochu whisky s plátkem citrónu, ne se připravím na setkání s Herrickem. Vzpomínám si na malej klub zastrčenéj tady poblí Cork Street, kam jsem chodíval, kdy jsem tu pracoval na případu otrávenýho břečanu.

48

Stočím se tedy tím směrem. Asi v polovině cesty se mě zmocní pocit, e si někdo umínil mě

sledovat. Tak dvacet metrů ode mě zastavil velikej bourák přijídějící od Regent Street a

vystupuje z něj dámička. Je oblečená v černém a má apartní klobouček.

Docházím ke klubu a jdu po schodech nahoru. Uvnitř není nikdo a na panenku, co

obsluhuje malej bar. Ponořim do sebe nápoj a objednávám dalí. Zrovna kdy mě napadá,

e ivot se stává kadou minutu jasnějí, otevřou se dveře a dáma v černém vstoupí.

Je to roztomilej tvor. Má na sobě černý kostým, bílou halenku s volánky vpředu, liku přes ramena, co musela stát pěkný prachy, a bílé shrnovací rukavice z kozinky. Z modelovýho kloboučku spadá jí do tváře lehký závojíček, co jenom zvyuje její krásu a dělá jí tajemnou.

Chvíli stojí ve dveřích, nače přejde místnost a sedne si na vysokou idli zrovna vedle mě.

Na vysoký idli vypadá náramně. Objedná si dvojitou whisky s čechradlem, vytáhne z

elegantní kabelky zlatý pouzdro na cigarety a toká.

Cvaknu zapalovačem a připálím jí. Pootočí se trochu na idli a podívá se na mě. Usměje se.

Má pěkné zuby. Povzdychnu si z hluboka, poněvad to vypadá, jako bych se měl dneska

setkávat se samými hezkými děvčaty.

Praví: Děkuju vám pěkně, pane Cantione.” Otočí se zpátky, zvedne sklenici a vyzunkne ji, ne stačíte hvízdnout. Dámo, říkám jí, hrozně mě zajímá styl, jakým pijete skotskou.”

Zapaluju si dalí cigaretu a čekám na zahájení plesu.

Pan Cantion, jak asi víte, ivot v Londýně můe bejt pro děvče jako já velmi těký. Jsou

chvíle, kdy mám pocit, e si potřebuju dát hodně poradit od chlapíka, co vypadá jako vy.”

Dámo,” říkám jí. Ani nevíte, kolik pravdy je ve vaich slovech. Stejně bych rád věděl, jak víte, e já jsem já, a se zřetelem k tomu, e jste mě sledovala nejmíň deset minut, mám za to, e jste čmuchala kolem mýho doupěte v Jermyn Street celý ráno a čekala, a vypadnu.

Je to tak?” Ovem. Vy asi o mně nic nevíte, e?” Usmívá se na mě ze iroka.

49

Nejsem si jist, pravím. Mám dobrou pamě, ale pracuje jenom, kdy chci. Dáme si jetě

nějaký pití? Říká, e ano, e je to dobrý nápad. Máme dalí skotskou. Zamáčkne cigaretu.

Mám dojem, e bychom se teď mohli dostat k věci.

Otevírá svý zlatý pouzdro a bere dalí cigaretu. Dívám se do otevřené kabelky a vidím tam v koutku konečky čtyř nebo pěti tenkých hnědých cigaret.

V duchu se klebím. Připomínají mi marihuanu. Vypadá to, jako by dámička byla

narkomanka. A ty rády mluví, toti někdy.

Vtáhne kouř do plic a praví:

Jmenuju se Kelisová, Montana Kelisová. To jméno jste u slyel, Lemmy co?

Směju se. Od tý chvíle, co jste se vobjevila ve dveřích, se snaím, abych vás umístil, kam patříte. Tahala jste se s chlapíkem jménem Frenzer.

Taky se domnívám, e vás zabásli, kdy Frenzera zaili. Jsou to asi čtyři roky.

Jo. Ty parchanti mě zabásli na jeden rok. Ovem, byla to bouda, co na mě uili.

Přikývnu a pravím:

Vdycky je to bouda. Jetě nezaili nikoho, kdo by si to byl zaslouil. To ti mizerní policajti.

Dopije skotskou a zavrtí se na idli.

Mám tu poblí malé doupě, byt s posluhou. Proč nezajít ke mně a dát si ode mě poslouit

pitím a přesnídávkou?

Kouknu se na hodinky. Jo hnedle jedna třicet. V duchu se klebím, protoe zase jednou

nechám Horricka na holičkách.

To se fajn poslouchá, Montano, povídám. Ale vo co přesně jde? Neříkejte mi přece,e jste se zabouchla do mý osobnosti. Moná, e si pamatujete, e právě já jsem zail vaeho miláčka, míním Frenzera. Začíná si natahovat rukavice.

Vím a nedbám, co by se za nehet velo. Frenzer byl jenom jídelní lístek a nic víc. A víte přece, jak to chodí, Lemmy, kdy jednou uvíznete mezi chlápky z gangu, musíte se přikrčit a bejt hezky zticha, jinak vám začne někdo vytetovávat vá monogram na záda s bouchačkou v ruce. Vstává.

Frenzer byl tvrdej případ, pokračuje. Chlap práskaná a přetékal darebáctvím, jene jsou

chlápkové, co jsou jetě horí ne Frenzer, řekla bych zatraceně horí. Zvedám obočí.

50

Jako kdo, například ptám se nevinně.

Jako ten chlápek no, jako ten chlápek Panzetti například.. Stojí tu a usmívá se na mě.

Jdete s sebou, Lemmy? její hlas je jako sirup. Za tím závojíčkem, co jí padá s kloboučku,

vidím její velké oči, měkké a kulaté.

Jo, Panzetti patří mezi ty, co si s nima vdycky rád popovídám anebo poslechnu něco o

nich.

Platím za pití a jdeme. Venku čeká vůz, je to velká Lancia. Chlápek u volantu má typ

obličeje, co vás nutí si myslit, e pokud jde o něj, vechno smrdí.

Vlezeme dovnitř a Montana mu říká, aby jel domů. Uvelebím se v koutku a dávám se do

hlubokejch úvah. Montana neříká nic. Pokukuje po mně po očku.

Vsadím se, e tato dámička by si dovedla někoho podat, kdyby to potřebovala.

12

Při pohledu na hodinky zjiuju, e jsou tři hodiny, mám za to, e Herrick bude řádně

votrávenej.

Montana má velký apartmá a v něm hezký věci. Má tu dveře se závěsem, dveře jsou trochu

otevřený a vidím skrz ně velkou postel s rudým přehozem. Moná, e jí to má připomínat tu

krvavou bandu, co s ní táhla v dávný době.

A lunch byl taky moc fajn. Byla polívka a trochu skotský, potom kuře s tím krámem kolem

dokola a zatraceně moc skotský, nato káva a k tomu jsme pili drobet skotský, jsem skotský

u tak plnej, e bych potřeboval jenom dudy a myslel bych si, e se jmenuju MacGregor.

Montana sebou hodila na velkou pohovku a jen tak náhodou ukazuje pěknej kousek nohou.

Říká zasněně: Cítíte se dobře, Lemmy? Nechtěl byste slzu skotský?

Nečeká na odpověď. Vstane a naleje do mý sklenice slunou měrku whisky a zvlhčí ji

trochou sody. Podá mi sklenici a praví:

ivot je zatraceně legrační. Posledně jsem vás viděla ve Filadelfii, seděl jste v soudní síni mezi svědky, měl jste na sobě edivé aty se světle modrou koilí a tmavomodrou vázanku.

Moc jste se mi tenkrát líbil. I kdy jsem věděla, e kvůli vám dostanu náklad, naloili mi rok basy, líbil jste se mi přesto. Je to legrační, e jo?”

51

Postaví sklenici na stůl. Nakloní se nade mnou a v přítím okamiku ji mám umělecky

stočenou na klíně, její pae kolem svýho krku. Rty má těsně přitisknutý k mým a do toho

líbání dává takovej zápal, e by to Kleopatru odsunulo do třídy amatérů. Pak se na mě

dlouze zadívá. Copak pro tebe nic neznamenám?” Zvednu ji a usadím zpátky na pohovku.

Koukej se, Montano,” povídám Moná e si myslí, e jsem utrpěl komplikovanou

zlomeninu svý inteligence. Jene já se víc zajímám o krysu ne o krásu. A taky bych tě

nerad vyváděl a na vrchol věe anebo podnikni něco, co by mělo za následek, e bys

musela bejt na mě sprostá. A tak přistupme k realitě ivota.”

Přejde k likérce a naleje si dalí dávku skotský. Začíná mít tak trochu divokej pohled. Já pokračuju:

Třeba jsem jenom federální agent, přesto mi jetě neroste kapradí z uí. Nejdřív se

ochomejtám celý dopoledne kolem Jermyn Street a pak mě začne stopovat. Jářku, proč?

Jak jsi věděla, e bydlím v Jermyn Street? Za druhé, to jídlo tady a pití a ty pokusy s

milováním, to vechno směřuje k něčemu. A za třetí, je tu Glacomo Fratti, chlapík, co trpí pumovým komplexem a co se pokouel včera večer vyhodit mý kalhoty do vzduchu, ale to vohřejvátko mu vypovědělo poslunost a vybouchlo v nesprávnou chvíli.

A co to mělo za následek? Fratti se neobjevil, aby podal hláení, e já u nejsem. A navíc dámička Gera Ida Varneyová práskla do bot a utíkala za Wlllio Kritschem, co si o něm myslí, e jsem já, aby mu zčerstva vybreptala, e jsem jí zavřel včera večer do garáe a vymáz. To se někomu nelíbilo a já bych lehce uhod, kdo ten někdo je. Rozumí, drahouku?”

Přikývne a praví:

Pokračuj, náfuko. Dovedla bych tě poslouchat celý hodiny, kdyby mi někdo dal práek na

spaní.”

A druhý jednání? Povím ti to. Začíná tím, e roztomilá a pěkně vyparáděná keble, co si

říká Montana Kellsová, je určena, aby se na mě zavěsila a něco se mnou sehrála. A já tu teď trčím a čekám, abych poznal, co to má bejt.”

Popadne sklenici se skotskou a vsákne ji do sobe na jedno nadechnutí. Pak si sedne na

pohovku, nakloní se dopředu a dívá se na mě, jako by se bála, e jí kadou chvíli zmizím

před očima.

52

Koukni se, Lemmy, nemysli si, e někoho uvede v omyl, e ti to nemyslí zatraceně dobře.

Ale v tomhle případě nejsi tak daleko, jak si myslí.

Ta dámička je tak napjatá, e zapomíná ukázat nohy, z toho můete usoudit, e pokud jí se

týče, situace je hodně váná.

..Myslí si, e pracuju pro gang Panzettiho, eptá. Je to zatraceně správný. Pracovala jsem, ale teď u ne. Tohle byla má příleitost, kdy jsem mohla z toho vypadnout, a já jí pouila.

Čekala jsem celý tejdny na příleitost, jak se z toho vyvlíct, a teď, kdy se mi naskytla, hodlám jí vyuít.

Pokračuj, pobízím ji. Začíná probouzet můj zájem.

Předevím, říká, mělo se za to, e Fratti ráno přijde ze zprávou, e ty a slečna Varneyová jste vylítli rovnou do pekla. Jene zatím ta zatracená čubka Varneyová přiběhne k Willie Krischovi, co si o něm myslí, e je Lemmy Cautlon, a vechno mu vyvaní. Kritsch volá

Panzettiho, nby mu dal vědět, e Geralda je zase na volný noze a e neví, co se stalo s

tebou a s Frattim.

Panzetti vyčkává, a se objeví Fratti, a můe vsadit o svůj ivot, e překypuje dobrou

náladou, protoe měl v úmyslu rozehrát celou věc bez velkýho hluku. Chtěl to skončit bez

zásahu zdejího zákona. Věděli, e někdy v tu dobu bude nálet a e tu půjde prostě o zásah jednoho domu a nic jinýho. To by vás vyřídilo, měli by vás pak oba z cesty. Počítalo se s tím, e o vás dvou stejně nikdo nic neví a Panzetti bude dál nalíhat na VVhitakera, aby pracoval na plánech, kerý nejsou jetě dokončený. Přikývnu a pravím: Dobrá, Montano. Řekni mi jetě: Znal Fratti Kritsche a Carletu Francíni? Setkal se s nimi dřív?

Vrtí hlavou. V týhle hře nezná nikdo nikoho, kromě těch lidí, co musí pracovat společně, a mě. Znám celý plán. Mám za to, e Panzetti musel mít někoho, komu by mohl důvěřovat a domníval se, e jsem oukej. Směje se, jako by to byla velká legrace.

A jetě jednu malou otázku, říkám. Kdy se teda Fratti nevobjevil a taky netelefonoval,

Panzetti nemohl vědět, e je mrtvěj. Panzetti můe mít za to, e je teda naivu. Kdy je to tak, jak to, e Panzetti ví, e bydlím v Jermyn Street?

Snadno, říká. Copak jsi nevzal Frattiho k sobě, kdy jste se setkali a kdy jsi ho pokládal za Granta?

53

Hned jak od tebe odeel, volal Panzettiho a pak teprve volal tebe s tou povídačkou, e je v Yardu a prohlíí si Herrickovy záznamy. Byla jsem zrovna u toho, kdy volal.

Správně,” povídám. Tak celej ten plán spočívá v tom: Varneyová se rozeběhne za

Kritschem a Carletou a vypravuje jim, e jsem ji převez, ale e mi utekla. Kam la, aby jim to mohla povědět?” Praví bez váhání: Carleta a Kritsch mají byt v St. Johis Wood, apartmá v čináku, co se nazývá Sheldon Mansions.”

Nue, Montano, zdá se, e jsi obrátila ne jednu, ale rovnou čtyřiadvacet stránek svýho

ivota a pro změnu jsi mluvila pravdu. Dobrá, a teď: Co chtěl Panzetti udělat se mnou?”

Montana vstane a přejde k likérce, popadne láhev a naleje si slunou dávku whisky. Mrskne

ji do sebe čistou, jako by to byla voda. To batole musí mít aludek jako kotel válečný lodi.

Panzetti si myslí, e bys měl vyjednávat!” Otevírám oči.

Tak on si myslí, e bych měl vyjednávat? To se mi líbí. Můe mi říct proč, zlatíčko?”

Uklíbne se.

Proč myslí, e si Panzetti vzal do hlavy dostat Whitakera sem do Anglie?” říká. Mohli mu ty plány típnout rovnou v Americe, kdyby byl chtěl. Anebo ho napřed odprásknout a pak mu je vzít. Nue, mysli trochu, Lemmy. Panzetti má v úmyslu tu německou sebranku

podfouknout.” Hvízdnu si v údivu. To nezní patně, pokračuj. O čem se má vyjednávat?”

Vyhrábne si cigaretu a zapálí.

Pro Kristovy rány,” praví. Lemmy, musí se o mě postarat. Musí mě vzít pod ochranu.

Kdyby se měl Panzetti dovědět, co jsem ti tu vybreptala, naplnil by vanu petrolejem, vrazil mě do ní a zapálil.

Přejde z druhé strany pokoje a sedne si ku mně na gauč.

Musí nechat Panzettiho plavat. Musí nechat plavat Kritsche a Carletu a celé to střílející drustvo. A musí se o tom vem dohodnout s anglickou policií.”

Čerta starýho,” říkám na to. Dovede si představit anglickou policii, e by si tohleto vechno třeba jen vyposlechla? Tohle je Anglie, batole.”

No a?” praví. Panzetti si myslí, e je to musí zajímat.

54

Chce Británie Whitakerův bombarďák, anebo nechce? Panzetti je ochoten prodat plány

Whitakerova bombardáku britské a americké vládě. A říká, e nebude chtít moc. Za veho

vudy dvě stě padesát tisíc dolarů.

Zapaluju si cigaretu a chvíli přemýlím. Začínám si myslet, e ten chlápek Carlo Panzetti má vskutku něco v hlavě. Koneckonců, co znamená čtvrt miliónu dolarů ve válce, která stojí deset miliónů denně? Říkám: A co kdy se mi to ujednání nebude líbit, co pak? Pokrčí

rameny. Je to silné pokrčení ramen. Praví: Panzetti mi řekl, abych ti naznačila, e kdy

nebude a návrhem souhlasil, můe Varneyovou i Whitakera políbu na rozloučenou. Řekl,

e Whitakera podřízne vlastnoručně a bude mít z toho potěení. A abych ti jetě řekla, ne Varneyovou odrovná, vezme si ji trochu do parády. Má za to, e pochopí, co tím myslí.

Přikývnu.

Zdá se mi, e by ta dámička, a by s ní byl Panzetti hotov, chtěla zatraceně ráda umřít. A ten mizera by pak klíďo píďo odevzdal plány letounu Němcům. Čistá práce, co o to … Tak ty, Montano, chce Panzettimu pláchnout a pomoct mi toho parchanta vyřídit. To je

v pořádku.Ten chlápek Carlo Panzetti není vůbec vhodnej společník pro dámu. A určitě ne,

kdy si ta dáma přeje zůstat po delí dobu celá.

Přejdu ke skříni a naleju si krápět pitiva. Přemýlím usilovně. Asi po minutě Montana praví:

Panzetti nařídil, aby Varneyovou a Whitakera usadili na místě, kde bys k nim mohl. Nechtěl mi to prozradit, dokud za ním nepřijdu a neřeknu mu, e ujednání klapne.

Pak ti řeknou, kde je najde. Panzetti se s tebou setká a řekne ti, kde a komu mají vyplatit peníze, těch dvě stě padesát papírů, a kde ti budou vydaný nákresy. Kdy vyplatí prachy, odevzdají ti plány, dřív ne. Na důkaz dobré vůle ti vydají Varneyovou a Whitakera.

To se mi moc nelíbí, Montano, říkám.

Jestlie pustí ze svýho zajetí Whitakera, kde mají záruku, e pro nás nakreslí jinou sadu plánů? Montana se na mě dívá tak nějak po starosvětsku.

Nebuď labu, praví. Mohl bys u trochu líp znát Carla. Whitaker nebude schopnej tak brzy nakreslit vůbec nic, nato nějakej plán. Bude to trvat nejmíň půl roku, ne se postaví pořádně na nohy.

55

Míní tím, co? ptám se jí.

Míním tím, e Carlo prováděl své obvyklé triky, říká. Dával tomu vořechovi injekce od tý doby, co dokončil nákresy. Whitaker je z těch drog poloviční magor. Dokud ho doktoři nedají do pořádku, nebude s to nakreslit rovnou čáru.

Vstávám. Jak to vypadá, je třeba jednat rychle. Kde je Whitaker?

Whitaker je v doupěti někde poblí Nowbury. Je to malej barák blízko Burghuleru v

berkshirském hrabství. Dům je uprostřed velkého parku, říká se mu Casino Lodge. Dnes

večer tam chtějí poslat taky Varneyovou. Tam na ně můe, je to hračka.

Jak je to daleko? ptám se. Pětaedesát míl, říká, nebo tak nějak.

Dívám se na hodinky. Jsou čtyři hodiny.

Koukni se, Montano, povídám. Chci to s tebou risknout. Věřím ti, e mluví pravdu.

Rozjedu se do toho brlohu rovnou teď. Nesmím ztrácet čas.

A co bude se mnou? Nechá mě tu na suchu, kde ta krysa na mě můe. Co si myslí, e

Carlo se mnou udělá? Ví, jsem tady.

 Koukni se, drahouku, proč se neodsune někam, kde bys byla v bezpečí? Proč nejede

zpátky do Spojených států? Panzetti se u z týhle země nedostane. O to se postarám, to mi

věř. To se mi hodí, ale já se musím rychle dostat z tohohle bejváku. Nezůstanu tu ani o

minutu dýl, ne musím.

Tak dobře, já na to. Jdu ke stolku na psaní, co je v koutě, a popadnu kousek papíru. Píu stručnou zprávu Herrickovi:

Milý Herricku, lituju, e jsem tě dneska zase vyplouch, ale věci se začínají hrnout a stáhlo mě to s sebou. Tuhle zprávu Ti přináí slečna Montana Kollsová, která mi poskytla cennou slubu. Je na naí straně. Potřebuje se rychle dostat do Spojených států, co by byla podle mého mínění dobrá věc. Prosím, poskytni jí vechnu pomoc.

Podepisuju zprávu, a ne ji dám do obálky, dávám ji Montaně, aby si ji přečetla.

Sbal si svý fidlátka, říkám jí, a pak tohle odnes do Scotland Yardu. Vyhledej tam Herricka, on se o tebe postará. V kolik tam půjde? Říká, e podle veho se tam dostane přítí den brzy zrána.

56

Myslí, e do té doby nebude Panzetti jetě vědět, co ho kouslo, take stačí, kdy tam půjde a ráno.

To je v pořádku, pravím. Teď potřebuju vůz. Jakej je t e n klacek, co tě vez v tý velký lancii?

Ten je oukej, praví. Ví, jak to se mnou je. Jde k telefonu a říká oférovi, aby mi odevzdal lancii. Praví mu, e vechno je oukej, e si nemusí dělat starosti, a si klidně zbalí svý krámy a zmizí. Potom přejde k psacímu stolku a vyndává z něho pět stodolarových bankovek.

Řekni mu, e tím se s ním vyrovnávám.

Oukej, batole, pravím. A ty si taky sbal svý věci, jdi za Herrickem a koukej vypadnout. Co nevidět tohleto pro t e b e nebude zdravá krajina.

Přiblíí svůj obličej k mýmu a dává mi políbení. Říkám vám, chlapci, e do toho dala

vechno. Pak odstoupí.

..Byla jsem do tebe vdycky cvok, Lemmy, praví. Ale pak se shledáme. A pak, jednoho dne

si chci s tebou soukromě a dlouze popovídat.

Já taky..ertem ji plácnu a jdu ke dveřím.

Na ulici si zapaluju cigaretu. Pak si to namířím dozadu ke garái. Najdu ji a zazvoním. Je to běná gará ve dvoře, a garáovací plochou dole a malým bytem nahoře. Po několika minutách se objeví ofér. Oukej, pane Caution, říká. Mluvil jsem u se slečnou Kulisovou, vůz je pro vás připravenej. Jářku, kamaráde, povídám, má tady telefon?

Říká, e jo. Vede mě nahoru do malýho obejváčku. Telefon je v rohu.

Strkám ruku do náprsní kapsy a povídám: Slečna Kulisová mi dala pro tebe pět set babek.

Má prej zmizet a někam se skrejt.

Říká, e jo, ale já pokračuju: Ty prachy ti jetě nedám. Mimo toho mám pro tebe jetě něco.

Něco stejně dobrýho.

Místo peněz vytáhnu z kapsy lugerovou pistoli a pratím ho přes sanici. Padá na zem s

pořádným uchnutím.

H b i t ě ho prohledávám. Beru si jeho klíče a pistolí 0,32, mm měl v zadní kapse kalhot.

Seběhnu do garáe, otevřu ji a popadnu kus provazu. Vracím se a provazem chlapíka pěkně

sváu tolika uzly a smyčkami, e mu to bude trvat čtyři roky, ne se rozváe. Ruce mu

drobet uvolním, aby jimi mohl trochu hýbat.

Zatímco na něm pracuju, přichází k sobě, a tak mu vrazím jetě jednu, která ho uspí znovu.

57

Odnesu ho do kuchyně a strčím pod stůl. Zavřu vechna okna. Na dosah ruky mu dám láhev

s mlíkem, co tam byla.

Oukej, kamaráde, říkám mu. ,,Doufám, e se vrátím dřív, ne ti dojde mlíko.

Otevírá očí a hodí po mně sprostou nadávkou.

Zamykám dveře kuchyně a jdu do obývacího pokoje, abych zavolal Herricka do Scotland

Yardu. Mám těstí, Je tam. Říkám mu:

Posly, Herricku, nemám teď moc času na vysvětlování, mám plný ruce práce. Ale něco ti

musím říct. Zítra ráno za tebou patrně přijde dámička jménem Montana Kelisová. V tom

případě ji zatkni a vra za mříe. Je jedovatá jak hroznej. Patří k tlupě, co drí Whitakera.

Říká, e ji zadrí tak dlouho, dokud se neobjevím.

Děkuju ti, Herricku, říkám mu. ,,A pak je tu jetě jedna maličkost, kterou bys mi mohl

laskavě zařídit. Odeli mi diplomatickou cestou telefonický vzkaz na hlavní

velitelství FBI ve Washingtonu. Poádej je, aby mi oznámili poslední známé místo

pobytu Carla Panzottiho. Řekni jim, e to je pro mě. Rozuměls mi dobře?

Říká, e jo.

A dále mu povídám: Nemysli si, e před tebou něco zatajuju, ani zdání. To jenom, e se tu věci začínají hejhat a musím podniknout řadu akcí hodně rychle. Moná, e se zítra za tebou podívám.

Říká, e se těí, a se objevím, a e bude rád, a si najdu deset minut, abych mu pověděl, co dělám je prý to starí panělskéj zvyk. Říkám vám, je to znamenitéj chlapík.

58

1

Kdy jsem se dostal na velkou západní silnici, začínalo se smrákat. Vůz je pohádka a já na to lapu, poněvad nechci zůstat trčet na cestě při zatemnění. Za Maidenheadem se tu potkávám s hlídkou automobilového svazu a chlapík je s to mi dát kloudnou informaci. Ví,

kde je Casino Lodge a zasvěcuje mě, jak se tam dostanu, co je pro mě velká klika,

poněvad se mi zdá, e místo, co hledám, je někde uprostřed lesa poblí Burghcleru.

Je zima jako v chladničce. Ale světlo se drí a jetě vidím vůz, co v něm jedu. Je to jeden z těch edivejch dní, co tu v Anglii mají víc ne často, takovéj den, kdy se člověk stává sentimentální a myslí na teplej krb a na sklenici itný a na dámičku ve večerních atech s koeinovým límcem a prima názory.

Lancia jede jak po másle a já si zapaluju cigaretu a myslím na Montanu. Málo platný, je to skvělá keble. Má za uima a je tak zatraceně ostrá, e se jednou při holení pořee. A ona si myslí, e jsem ňouma. Myslí si, e jsem se chytil na tu její povídačku, co mi naservírovala, e se bojí Panzettiho, e chce od něj pláchnout a bejt hodnou malou holčičkou.

Prcinky jako Montana mají jednu vadu, nespokojují se s tím, aby hrály svou hru pěkně a

rovně. Chtějí mít vecko i s vyíváním. Kdyby měla kousek rozumu, uvědomila by si, e ji

vyhmátnu, Jakmile se pustí do podrobností. Ale já si nemůe pomoct, udělá to, poněvad si

myslí, e jí to vyjde a pak taky proto, e je tak nasáklá skotskou, e nedává pozor na cestu.

Co vám, chlapečkové, zase jenom dokazuje, e opravdu chytrá slečna nemluví příli moc a

drí se slabích nápojů, aspoň v tý době, co rozehrává ňákou tu ostřejí hru.

Je u hezky tma, kdy se dostávám do Newbury. Vyhjídím druhou stranou z města, jedu

dalí čtyři míle a rozhlíím se po odbočce. Po chvíli ji nacházím, je to dobrá cesta vedoucí zalesněnou krajinou. Jedu hezky pomalu a vyhlíím bílá dvojitá vrata, jak o nich mluvil chlapík od autosluby. Ta vrata, co vedou k stezce nad jezerem, co se pak točí kolem

Casina Lodge.

Konečně jsem u vrat. Otevírám je a jedu Jetě kousek a zastavuju, abych zaparkoval vůz

pod skupinou stromů. Chvilku tu stojím a promýlím celou záleitost.

60

Beru si cigaretu a zapaluju si ji tak, aby plamen bylo vidět. Pak vykročím na cestičku do lesa a přitom si hvízdám populární popěvek ,,Vechno, co máte, dámo, to je jedna z těch písniček, co člověk při ní vzpomíná na svou přítelkyni a na líbání za soumraku. Moná, e

jsem vám, chlapečkové, zapomněl říct, e jsem náramně poetickej, a kdy zrovna nemám na

spěch s pronásledováním nějaký bandy hrdlořezů, tak si čtu poezii a mluvím jako hlasatel v rádiu, jestlie se mám kdy v tom trochu pocvičit.

Kdy jsem uel tak asi sto kroků, odhazuju cigaretu a stočím se doleva a okruhem se vracím houtinou tam, kde jsem zanechal vůz. Po chvíli jsem zase u vrat. Zůstávám stát za skupinkou rododendronů a pozoruju zvědavýho čímana, co mi právě prohledává káru.

Otevřel okno vozu z mý strany. Chvíli se tam vrtá, a kdy se z okna vysouká, vidím, e to je Freddy Zokka, řečenej podvodník, co se drel McIniglova gangu, kdy v roce 1935 vykrádali byty.

Rozhodl jsem se diskrétně zakalat. Odskočí od vozu, jako kdyby mu někdo vrazil do

zadnice kudlu, a sahá do náprsní kapsy. V okamiku u drí v ruce tuponosou pistoli.

Vzpamatoval se natolik, e se dokáe na mě podívat.

Helou, Podvodníku, oslovuju ho příjemně, jak se ti líbí ta bedna? Pěknej vůz, co?

No ne? praví a na ciferníku má kleb, jako by se jeho matka zhlídla v číňanovi. Proč aspoň nedrí tu svoji velkou hubu, Cautione? Tak jak tě teď drím nu muce, nemá cenu ani jednoho centu, stačí docela málo, abych tě vodrovnal a hodil mezi lekníny do rybníka, a

nikdo tě nebude ani dost málo postrádat.

Ale, ale, tlustý střívko, říkám mu přátelsky. Ani ve snu tě nenapadne zmáčknout spou tý svý bouchačky, poněvad ví stejně jako já, e pan Panzettí, ta kádinka hadích mozků, si mě sem nepozval, abych se dal vodprásknout od takovýho

zbědovanýho syna neznámýho pobudy, jako ty.

Jdu k němu a natáhnu ruku. Dá se na ústup a přitom si narazí hlavu o dveře Lancie. Hmátnu

po hlavni jeho pistole, odstrčím mu ji stranou a přitom mu pěst druhý ruky vrazím rovnou do jeho voklivýho nosu.

Odhodím jeho bouchačku do houtí a pak ho popadnu a posadím na stupátko vozu. Po

několika minutách se mu začne vracet barva do obličeje.

Jářku, krasavče, říkám, vím vechno. Poslali tě sem, abys čekal, a přijedu, a pak

prohledal vůz. Moná, es měl za úkol vypustit vzduch z pneumatik anebo sundat čepičku z

válce, abych se nemoh dostat zpátky.

61

Nemysli si, e mi naene strach, e tady nejsem v bezpečí. Jsem si jistéj, e kdyby se mě některej z vás, gangsterskejch ničemů, pokusil vyřídit, Panzettiho by to namíchlo tak mohutně, e by, vás hodil přímo lvům. Neříká nic. Popadnu ho a postavím na nohy.

Koukej se, blboune, říkám mu přívětivě, dá se na cestu po silnicí a nikde se nezastaví.

A přijde do Newbury, moná e objeví vlak do Londýna. A se tam dostane, zajde za

Montanou Keilsovou, jestli jetě bude v tom svým doupěti, a řekne jí, e nejsem takovéj

pitomoc, jak si myslí. A jetě něco, pokračuju, kdybych byl tebou, Podvodníku, dal bych si zatraceně pozor, abys mi u nuzkříil cestu.

Dal jsem mu jetě jednu do mazance, abych mu dokázal,e k němu nechovám zátí. Neřekl

na to nic a vyrazil do vrat.

Dávám se znovu po cestičce. Po chvíli se začne stezka roziřovat. Přede mnou je mýtina a

na druhé straně je lovecký zámeček. Je to starobylé místo a bílé sloupy u venkovských dveří prozrazují mnoho. Zhluboka si vzdychnu, zdá se, e jsem na místě.

Vystoupím po třech schůdcích a zatáhnu za táhlo zvonku. Na okamik je ticho a pak někde

vzadu, asi čtrnáct mil daleko, zabimbá zvonek. Je to jeden z těch prasklých zvonků, co

slyíte, kdy vás tlačí můra. Chvíli čekám, ale nic se neděje. Nikdo nepřichází. Potom

zkouím kliky u dvojitých dveří. Není zamčeno. Vstoupím dovnitř, zavřu za sebou dveře a

rozhlíím se.

Jsem v starobylé hale. Nábytek je dobrý, třebae zapráený. Na stěně po pravé ruce je velká olejomalba, na druhé straně vlevo je iroké točité schoditě s velkým sloupkovým zábradlím.

Zastavuji! se na prvním odpočívadle a naslouchám. Je tady ticho jako o půlnoci na hřbitově, a na to, e občas někde něco zapraská. Zařvu, e je to slyet a v Rusku: Whitakře …!

Jste tu někde?

Odněkud shora se ozývá jakoby zasténání. Zní to jako zoufalý nářek. Jako kdy zaskučí teta Priscilla poté, co ji někdo řekne, e její sňatek je falenej a e ije u patnáct roků v hříchu.

Zdá se mi, e přichází od konce chodby. Tie se sunu tím směrem. Po pravé straně jsou

dveře, obezřetně je otvírám a svítím si tam baterkou.

62

Uprostřed pokoje, který vypadá tak starosvětsky jako vechno v tomhle baráku, je velký

antikvární stůl se esti nohama. Na stole leí chlápek. Je svázanéj s roztaenýma rukama.

Pae má přivázaný k předním nohám stolu, nohy k zadním. Namířím mu světlo baterky na

obličej. Někdo mu vrazil roubík do pusy, ale z poloviny se mu ho podařilo uvolnit. Jeho

obličej je přepadlý a oči unavené jak peklo. Nevypadá, e by byl astnéj.

Rozhlíím se kolem. Na stole u zatemněněho okna je pár lahví skotský, sifon a několik

čistých sklenic. Pokud vidím, není tu nikdo jinej.

Přejdu ke dveřím, zavřu je a otočím klíčem. Hned u dveří zahlídnu vypínač a rozsvítím

světlo. Jdu zpátky ke stolu, vyndávám kapesní nů a dávám se do přeřezávání provazů.

Říkám: Nue, pane Whitakře, hledám vás u nějakou dobu. Jsem rád, e vás nacházím

pořád jetě v jednom kuse.

Pokouí se pohnout, ale nemůe. Říkám vám, ten chlapík má takovej vzdálenej, řek bych

zasněnej pohled.

Stáhnu ho se stolu a chvíli s ním chodím po pokoji. Pak ho posadím do brokátové idle a jdu ke stolku. Odzátkuju jednu z těch lahví skotský a ochutnávám nápoj na jazyku. Je to skotská, jak má bejt, v tom se nemůu mejlit. Naleju dvě skleničky a po okraj a jednu mu podám.

Vsákne ji do sebe, jako kdyby ji měl opravdu zapotřebí. Naleju mu dalí a sobě taky jetě

jednu, pro utueni přátelství.

Tak, Whitakře, pravím mu, tady jsme pěkně v suchu a v přátelském ovzduí. Řekněme si,

co a jak.

Sedí tu a lapá po dechu. Zdá se, e je vystraenej od límce a po kalhoty. Praví:

Prosím vás, pojďme odtud. To místo tady je hrozně nezdravé. Dává si ruce na oči. Můj

boe! sténá. Ti mi dali!

Neříkejte, já na to. Mám za to, e asi nevíte, co udělali s vaí přítelkyní… no, co jste od ní utek, míním Geraldu, to krásný batole.

Jak to mám vědět?” říká. Nevím vůbec nic. Myslím, e můu být astný, e jsem vůbec naivu. A Geralda se do toho neměla plést. Měla zůstat doma. Panzetti je ďábel. Bůhví, co s ní udělají. Zapaluju si cigaretu. Pravím: 63

Mám takovéj pocit v malým mozku, e tu dámičku někdy někde najdu. Poohlédnu se po ní,

a budu mít trochu času.”

Říká: Proč ji nehledáte hned teď? Jste Caution, zvlátní agent, e?”

Zcela správně, kamaráde, ale nevaňte, nebo si přivodilo slabost srdce. Geraldu tu můu

mít kadou minutu. Předevím si chci pohovořit s vámi, vy mě tak říkajíc zajímáte.”

Kouká se na mě, jako bych byl blázen.

Nerozumím vám. Proč ke vem čertům sebou nepohnete a nepodniknete něco? Zdá se, e

se nestaráte ani o Geralinu ani o cokoli jiného. Víte vůbec, co je v sázce?

Myslíte ten bombarďák?” já na to. I jo, vím o tom vecko, ale já jsem chlapík, co nikdy neztrácí naději.” Pokrčí rameny a praví: To byste musel být zatraceně chytrý, abyste vyzrál na Panzettiho. Nejlepí bude, kdy

přijmeme jeho návrh. Musíme dostat nákresy zpátky bez ohledu na to, co to bude stát.”

Co neříkáte?” já na to. A co, jestli se ten vlkodlak rozhodne nás podfouknout? Dejme tomu, e si ty plány ofotografoval a a s ním ten obchod uzavřeme, prodá plány Němcům? Co říkáte týhletý monosti?”

To není moné,” říká. Nejsem takový blázen, jak si myslíte. Plány nejsou jetě dokončené.

Vypustil jsem podstatnou část celé věci. Panzetti to ví. A ví taky, e to budete vědět i vy. To je nae záruka.”

To je znamenitý,” říkám já. U pouhej nápad, e máme získat vůbec ňákou záruku od

Panzettiho, na mě působí tak, e omdlívám radostí… Nue, jsem tu, a co teď?”

Whitaker praví: Řekli mi, abych vám pověděl toto: Panzetti má německé peníze. Myslí si, e tady Němci na něho nemohou. Je připraven se dohodnout se zdejí vládou. Chce dvě stě padesát tisíc dolarů. Dostane-li ty peníze a záruku, e ho pak necháte na pokoji, je ochoten odevzdat nákresy. Nedostane-li ty peníze během dvou nebo tří dní, postará se, aby Hitler dostal ty plány, a my u nikdy víc neuvidíme Geraldu. Říkali mi, co by pak a Geraldou

udělali. Řekli…” Přikryje si oči rukama, jako by tu představu nemohl snést.

Jen klid a zhluboka dýchat, kamaráde,” domlouvám mu. Teď není kdy trápit se se slečnou Varneyovou.”

64

Boe na nebesích,” naříká, copak nemáte kousek srdce? Copak nevíte, jaký Panzetti je?

Nemáte trochu fantazie, abyste si představil, co by to ubohá děvče zailo v rukou té

sadistické svině? Nedovedete si….

Drtíte mi srdce,” říkám mu, ale v tuto chvíli se drme věci. Na minutku ji nechrne se bránit v rukou Panzettiho a soustřeďme se na Carla Panzettiho. Kdy jste ho viděl naposled?”

Nikdy jsem ho neviděl. Drí se v pozadí. Neznám ani ty, které jsem viděl. Ale můete mi

věřit, e je tu. Je někde v Anglii, na bezpečném místě a nedá se zadret nikým a ničím. Je absolutně bezohledný a chytrý jako ďábel.” Pokrčím rameny. Po chvíli pravím: Je skoro jistý, e ten chlápek nás drí v achu. A já mám za to, e jestli chceme ty plány dostat, musíme je odkoupit, jak říká. Řekli vám ti chlápkové, kde a jak mají být ty peníze vyplacený?” Přikývne.

Peníze mají být vyplaceny mně. Jakmile je dostanu, mám zavolat jisté telefonní číslo a tam se dovím, kde mám peníze odevzdat. Tam potom obdrím plány a Geraldína bude uvolněna.

Bude smět odejít se mnou.”

Ohromnéj nápad,” říkám, jene kde je jistota, e vás nevodbouchnou a Geraldu si

nenechají? Jakou máte tady záruku?” Rozhodí pae. Praví:

Tady není záruky. Nezbývá ne Panzanimu důvěřovat. Ale já nevidím, jak by nás mohl

podvést. Koneckonců bylo by i pro něho hezky těké dostat se z Anglie, kdyby nás chtěl

podvést. Co říkáte?”

Dostal se sem, e ano?” říkám. Kdy se můe dostat sem, můe se dostat i ven. Jene nám nezbývá, ne hrát jeho hru.”

Odhazuju nedopalek cigarety a právě v tom okamiku někde v budově zvoní telefon. Vstanu

a poslouchám. Zvonek řinčí někde dole.

Zůstaňte tady, kamaráde,” říkám mu. Jdu to vzít. Moná, e to zvoní svatej Mikulá a chce vědět, jsou-li dětičky hodný.”

Vyjdu na chodbu a pak seběhnu po schodech dolů. Telefon zaznívá z jednoho pokoje poblí

haly. Vejdu dovnitř. Při svitu baterky zjiuju, e přístroj je v rohu pokoje.

65

Kolem dokola je hrůza prachu, ale stolek s telefonem je pěkně čistéj, jako by někdo

předvídal, e ho pouiju a e mám rád čistý telefony.

Popadnu přístroj a volám:

,,Haló!! U aparátu pan Lemuel H. Caution z FBI, co pro vás můu udělat?

Chvíli je ticho a pak se ozve hlas. Říkám vám, e hlas toho chlápka není ani trochu

příjemnej. Je měkký a studený jako sněhová koule. Zní tak zatraceně krůtě, e mám podél

páteře pocit, jako by mě tam někdo imral rampouchem.

,,Mé jméno je Panzetti, říká hlas. ,,Carlo Panzetti. Mám tady malou přítelkyni, která by s vámi ráda mluvila, pane Caution. Snad vám nebude zatěko počkat chvíli u telefonu. Děkuji vám. A je zase ticho. Pak slyím drsný hlas, jak říká: Tak jdi k telefonu a … mluví.

Čekám asi minutu a pak se ozve její hlas. Poznal bych ho kdekoli. I v tomhle proklatě

studeném a oputěném domě mě můe hlas týhle dámičky úplně pobláznit.

Je to doopravdy Geralda. Říkám jí: No, Geraldo, jak to vypadá? Jestlipak ti chlápkové s tebou zacházejí sluně. Nemůu s vámi moc mluvit, říká. Chtějí, abych vám řekla, e nebudete-li souhlasit s podmínkami, stane se tohle: předevím plány se dostanou do rukou

Němcům a za druhé budu zabita. Mám vám taky říct, e budu umírat pomalu, a abyste měl

jistotu, e jsem mrtvá a jak jsem umřela, polou vám mou mrtvolu do Jermyn Street, a to do jednoho týdne ode dneka. Odmlčela se, nače to v přístroji cvaklo, hovor byl přeruen.

Zhluboka jsem si povzdechl a zavěsil. Stojím tu minutu a přemýlím. Geraldy je mi hrozně

líto.

Zapaluju si novou cigaretu a zvolna jdu nahoru. Whitaker stojí na místě, kde jsem ho opustil.

To byl Panzettl, říkám mu. Taky jsem vyměnil slovo nebo dvě s Geraldou. Potvrdila mi, e to, co vy mi tu povídáte, je pravda.

To znamená, e musíme jednat, a to hezky rychle. Jinak ..

Moment, kamaráde, říkám mu. Sundejte kabát a ukate mi svou pai, jo?

66

Kouká se na mě, jako bych byl blázen, ale začíná sundávat sako. Pak si vyhrne rukávy a

ukazuje mi svý pae.

,,Oukej, pravím. Oblékněte se a dávejte pozor, co vám řeknu. Posaďte se a dejte si pohov, poněvad vám chci říct několik slov moudrosti, co vám přijdou k dobru.

Kouká se překvapeně, ale usedá.

Tak předevím, začínám, ta rozváněná děvka, Montana Kelisová, mi říkala, e Panzetti do vás nandal spoustu drogy, abyste i kdybychom vás dostali do spárů, nebyl s to dokončit plány. Za druhé mi nejdřív povídala, e plány nejsou dokončeny a později, kdy u měla v

sobě trochu víc skotský, se prořekla, e plány dokončený jsou.

Dívám se na něho, ale neříká nic.

Před chvílí jste mi říkal, e plány nejsou docela hotový, e by nebyly k ničemu, dokud k nim nepřidáte podstatný detaily. Ale teď mi Geralda, jak jí Panzetti přikázal říká, e plány půjdou k Němcům, jestli se nevytasíme s penězi. Tak tedy, jestli nejsou dokončeny a jestli ten kousíček, co jste k nim nepřidal, je to vechno, oč vlastně jde, co potom, ke vem čertům, budou Němcům platný? Za druhý, na vaich paích jsem nezjistil ádný známky po injekcích. Kdyby vás byl Panzetti ládoval drogami, musel vám je vpichovat do paí. Moná,

e máte rozpíchanej zadek, ale já na vás nebudu chtít, abyste si sundával kalhoty. Prokouk jsem vás, vy… vy lutopupkatý dítě lásky. Celá ta záleitost mi čpěla v nozdrách od samýho začátku. Jakmile mi Montana začala předvádět tu svojí naivní scénu, čekal jsem, co přijde za čertovinu. Přiel jste vy. Přejídí si jazykem přes rty a praví: Co s tím ksakru míníte, Cantione?”

Míním tím, e vy nejste Whitaker. Nejste nic jinýho, ne zase jeden z Panzettiho sboru

krasavců, co ze mě chtějí udělat největího kořena na světě. Nemysli si, e jsem tě

neprokouk, chlapečku. Montana mi navěsila nu nos pohádku, aby mě dostala sem. Tady se

mám setkat s tebou a myslet si, e se Whitaker. Mám sehnat prachy a dát ti je do rukou.

Ty je odnese Panzettimu. Snad ti uvolnějí Geraldu a moná taky ne. Ale budou mít pořád

jetě Whitakera, toho pravýho Whitakera. A toho pak u Panzetti snadno přinutí, aby

dokončil výkresy, a pak můe znovu začít dalí vyjednávání. Hodí to znovu na trh. A

Němčouři z UA-1 vypláznou dalí prachy. A konečně i kdyby nechtěli klopit za plány, za

který u jednou klopili, není vyloučeno,  e zaplatí v í c za vodhouchnutí Whitakera,

aby nemohl vynalézt dalí bombarďáky pro kohokoli.

67

Stojí přede mnou a zírá. Na čele mu vyrazil pot. Praví chraplavým hlasem: Poslyte,

Cautione …

Uetři si to, chlapečku, pravím, poněvad se mi nechce poslouchat dalí řeči.

Neuvěřil bych ti u nic, ani kdyby ti to dosvědčili dva andělé s křídly z

dvaadvacatikarátovýho zlata s příslunéjma ozdobama. Nevěřil bych ti to, poněvad

to vypadá, jako byste vy, chlápkové z tlupy, byli víc zastraený hrozbama Panzettiho

ne čímkoli jiným. A kdy je tomu tak, zbývá mi jen jediná věc. Co chcete udělat?

ptá se a potí se jako v plným létě. Tohleto,” říkám a vrazím mu těkej hák, kterej ho zvedne a přenese přes celej pokoj. Pak mu jich naloím jetě vrchovatě a pracuju na tom vivákovi, jako bych to měl od kusu a přesčas, ale nemám z toho ani trochu

potěení. Po celou dobu tý nadílky nemyslím na nic jinýho ne na Geraldu.

Nechávám ho leet v koutě. Vypadá jako něco, co vytáhli z mandlu. Mám za to, e

tenhle hoan nebude aspoň tři nebo čtyři dni pojízdnéj a ani pak si nebude jistej, jestli

je to jeho vlastní sanice anebo jestli si ji vypůjčil.

Seběhnu po schodech dolů a mířím k místu, kde jsem nechat vůz. Po celou dobu mi

nejdou z mysli dvě věci.

A rád bych věděl, co tam dělal ten chlápek Zokka, kdy si prohlíel můj vůz. Ostatně

je toho víc, co bych rád věděl.

Nasedám do vozu, zapaluju si cigaretu a zůstávám sedět, abych si narovnal

mylenky. Po chvíli zmáčknu startér a rozjídím se směrem na Newbury.

Říkám si, e je jenom jeden způsob, jak dohrát tuhle hru.

2

Dostávám se na hlavní silnici a hezky volně a s klidem si to inu vpřed. Pokouím se

vít se do Panzettiho a co se odehrává v jeho zadním mozku. Jde hlavně o to, jak asi

bude postupovat. Montana Kelisová měla za úkol dostat mě do doupěte Casino Lodge

a spojit mě s chlapíkem, co si mám o něm myslet, e je Whitaker. Tomu ulpasovi

mám vyplatit dvě stá padesát papírů, nače, tak si to aspoň myslím, Panzetti přinutí

toho pravýho Whitakera, aby dokončil plány, a pak začne dalí vyjednávání.

68

Jednu sadu nákresů dostaneme my, na to se na základě úředně povolenýho odchodu

přepraví do Spojených států, a vsadil bych se o svý poslední kalhoty, e ten pinavéj

čubčí syn odevzdá kopii plánů německým páskům z UA-1 za dalí fůru prachů.

To se přesně podobá technice Panzettiho, poněvad to je hoan, co má řadu metálů

za prodávání jedný a tý samý věci čtyřicetkrát po sobě sedumdesáti různéjm lidem a

nakonec je vechny podfoukne.

Mimoto on zatraceně dobře ví, e pracuje na dobrý půdě, poněvad jak americká, tak

i britská vláda chtějí záleitost s Whitakerovým bombarďákem udret v tajnosti. Ví, e

nikdo nebude chtít kolem tý věci dělat moc hluku, a to mu vyhovuje.

Hrozně bych si přál, abych moh zaseknout do Panzettiho spáry. Chtěl bych si na něm

vyzkouet jednu nebo dvě věci.

Na silnici je tma jako v pekle. Jsem u za Newbury a mířím si to na Reading. Počítám,

e při troe těstí můu být v Maidenheadu za hodinu, a něco mi říká, e tahle

návtěva Maidenheadu bude moc důlotá, pro někoho.

Myslím na Geraldu Varneyovou.

Doufám, e je v pořádku, aspoň pro tuto chvíli. Panzetti si s ní nezačne nic dřív,

dokud se nedozví, e jsem prokouk jeho malou hru

s faleným Whitakerem. Teprve pak začne soptit a řádit na vechny strany.

Ale je tu jetě jedna věc, ve která se ne a ne vyznat.

Nemůu pochopit, jak se ten chlápek hodlá vysekal z toho, a bude muset jednou

někoho odprásknout. Mám za to, e i takovéj Panzetti si musí být vědomom,e je

zatraceně obtíný v Anglii někoho zabít a nedat se c h y tit, zvlátě teď, v době války,

jak si myslí, e se ksakru z toho dostane?

Na to by byla snad jediná odpověď.

Anglie není daleko od Francie a okupovaná Francie je v rukou Němčourů. Dost

moná, e se Panzetti domnívá, e se dostane tam. A není vyloučeno, e to má u

zařízeno a v suchu.

Do Maidenheadu se dostávám v deset třicet. Měsíc drobet popovylezl a kdesi v dálce

je slyet sirény poplachu. Maidenhead vypadá ve světle měsíce docela pěkně a do

hlavy se loudí vzpomínka na rok 1936, kdy jsem tady byl

69

a kdy bylo vecko bezva, vude plno světla a to se odráelo ve vodě.

Zaparkuju vůz v postranní ulici a zajdu do nejbliího hotelu a ptám se, jestli vědí,

kde je tu Melander-Clul. Říkají, e to jméno u někdy slyeli, ale nevědí, kde to je.

Mám za to, e to je jeden z těch nočních podniků, co se tu v těch místech hledí udret

pěkně v tichu bez velké reklamy.

Jdu tedy do dalího baráku, abych se zeptal, kdy dostávám jinej nápad. Je to zase

jeden z těch nápadů, co se mně v průběhu tohodle případu několikrát zrodily v hlavě,

ale tenhle stojí za vyzkouení. Ptám se chlapíka na ulici, kde je policejní stanice, a

jdu tam. Legitimuju se policejnímu serantovi ve slubě papírem, co jsem dostal od

Herricka, a ptám se ho, jestli by moli pro mě něco udělat. Říkám mu, e jde o moc

důleitou věc, ale e se to musí provést tak, jak já to chci.

Trochu to s ním zatřese, chvíli se krabe po hlavě, zdá se mu to krápět neregulérní,

ale pak si uvědomí, e mám zvlátní policejní průkazku, a tak se rozhodne udělat to

po mém. Poděkuju mu, a on se spojí s místní ústřednou a ádá o číslo Melander-Clubu. Kdy mu je dají, volá tam. Pak říká do telefonu:

Zde je maidenheadská policie. Mohl bych mluvit se slečnou Carletou Lariatovou,

prosím?”

Vyčkává a já ho dychtivě sleduju. Rád bych věděl, jestli tam Carleta je a jestli naletí

na vějičku. Ani ne za minutu to vypadá, e by to mělo vyjít.

Haló, slečna Lariatová? Tady je maidenheadská policie. Je zde nějaký pán jménem

Fratti, Giacomo Fratti, Američan. Pan Fratti byl včera zraněn výbuchem pumy v

Londýně a byl na cestě do Melander-Clubu, ale cestou se mu stalo něco na autu,

nemůe dost dobře chodit. Rád by věděl, jestli by nemohl někdo přijet sem a odvézt

ho. Můete? Vy? Výborně, děkuji vám.” Zavěsí a hlásí mi, e slečna Lariatová sama

pro mě přijede. Povedlo se to!

Poděkuju mu a říkám, e u ho nebudu obtěovat. Vyjdu ze stanice a postavím se na

roh do stínu. Vytáhnu svou pistoli z pouzdra v podpaí a zastrčím do boční kapsy.

Pak si zapálím cigaretu a čekám.

70

Wilie Kritsch a Carleta nevědí, e je Fratti mrtvý. Zřejmě počítal, e z toho doupěte v

Hampsteadu vypadne dřív, ne puma vybuchne, a jestli Montana Kulisově s těma

dvěma nemluvila a neupozornila je, e jsem jí řek, e Fratti je v nimbu, pak by mi to

mohlo vyjít. Přesto se odvauju rizika, poněvad jestli snad vědí, co se stalo s

Frattim, pokusí se zmizet, ani se snaili vyzvědět co a jak.

Podupávám, abych si zahřál nohy, poněvad je zatroleně zima. Slyím odněkud

zdálky, e přijídí věz. Vidím u světla, vůz míří ke mně, zastavuje se asi pět kroků od

místa, kde stojím. Otevřou se dveře a vystoupí Carlota.

Ta lapka vyhlíí báječně. Má na sobě sobolí koich a rozkonej klobouček.

Zabouchne dveře a udělá asi dva kroky k policejní stanici. Tie k ní přistoupím a

trochu ji polechtám pod paí pistolí.

Kliďánko, batole, říkám jí do ouka. Toto je pan Caution od firmy Víra, Naděje a

Láska, společnost s ručením neomezeným: doporučuji nic si nezačínat, nebo můj

luger lehce spoutí a pak by mi nezbylo, ne se podívat dovnitř, jak ti tluče srdíčko.

Nastoupíme do vozu, ona k volantu, já za ní. Zabouchnu dveře a zasunu pistoli zpátky

do kapsy. Vylovím jednu lucky strike a zapálím si, čekám, a spustí.

Páni, říká, ty padouchu, já ti na to neletěla. Opravdu jsem si myslela, e se Fratti

poranil a ine si to sem. Chtěla jsem vědět, proč ten trouba jde zrovna sem. Zdá se,

es ho sbalil, co?

Kdepak!” pravím. Fratti je u nebotík. Nechal se vyhodit do vzduchu místo mě.

No dobrá, praví. A co teď? Jak se daří Montaně Kelisové? ptám se jí.

Moc se zajímám o zdraví tý keble. Je tady?

Vrtí hlavou: Neviděla jsem ji. A nevím vůbec nic.”

To se m hodí, říkám. Tak mi nezbývá, ne tě sbalit. Je mi to tak trochu líto,

poněvad so mi nelíbí, jak tě angličtí poldíci zmáčknou. Těm nic nenabulíkuje, jak tě

jednou dostanou do rukou, je s tebou konec.

Otočí se na sedadle. Vidím, e má v očích oheň.

Snad nechce říct, e jsem Frattiho voddělala já? Vdy se ten blázen zatracená

voddělal sám. On přece přivlek tu pumu, ne?

To teda jo, říkám. Ale ty nezná zdejí zákony, Carleto. Říkám ti, e je to k

popukání. Tady je takovej zákon, e kdy se tlupa zločinců spolčí za účelem nějaký

zločinecký akce a jeden z nich je při výkonu zabit, jsou vichni ostatní stíháni pro

vradu.

71

Tohleto ti řeknou a pak tě pověsí za krk a ty začne mrskat nohama, jako bys byla

vějířová tanečnice, co dostala hysterickéj záchvat.”

Otvírá kabelku, aby si poslouila cigaretou. Cvaknu zapalovačem a připaluju jí. Po

chvíli praví: Nemohli bychom se na něčem dohodnout? Co kdy prozradím, co vím,

postaral by ses o mě?”

Abych se nesmál,” říkám. Vy dámičky jste vechny stejný. Dáte se nachytat na

hrukách a pak se chcete dohodnout. Ale trocha povídání ti nemůe ublíit. Kde je

Willie Kritsch, ten chlapík, co s sebou vláčí mý papíry?”

Nevím. Byl v Melandru dneska odpoledne, ale večer dostal telefonickej vzkaz a

zmizel. Říkal, e se vrátí zítra.”

Přikývnu, protoe si myslím, e vím, kdo volal. Jistě to byl Zokka, aby mu řekl, e

jsem se objevil v Casino Lodgi a e jsem si ho trochu tvrdě podal.

Kde je Panzetti?” ptám se jí dál.

Vím já?” praví. Neviděla jsem Carla, co jsem odela z New Yorku. Myslím, e ví,

jak je ten chlapík plachej. Nikdo ho neviděl… aspoň ne tak, aby si ho někdo vim.”

Kde je Geralda Varneyová?” ptám se jí.

Nevím. To ví jenom Willie. On na ni dohlíí.”

Kdy je to tak, pověz mi, co se zrovna teď děje v tom doupěti, co si ří ká Melander-Club?”

Nic. Nikdo tam není, jen já jsem hlídala. A to zatracené místo mi stejně leze na

nervy.” Tak jeďme,” povídám. Myslím si, e bych se rád na Melander-Club podíval, tak to spus a jedem. Jenom tě chci upozornit, Carleto, e kdy uvidím někoho, co tam na mě čeká s bouchačkou v ruce, dostane to ode mě tak rychle, e ani nebude

vědět, co tě uhodilo.”

Ona na to: Říkám ti pravdu, není tam ani noha, věř mi. A říkám ti taky, e se mi celá

ta věc přestává líbit. A taky mě něco napadá …

ŚZařazuje rychlost a otáčí vůz do opačného směru.

No a ten nápad by byl…?” povídám.

Mlčí. Vyrovnává vůz a lápne na to. Ocitáme se na silnici. Podle toho, jak jede,

soudím, e zná dobře okolí.

Počkej, jen co si dám mylenky dohromady,” praví. Patřím k děvčatům, co se na ně

nesmí hr hr. Moná, e se za chvíli troku rozpovídám.”

72

To se mi hodí.

Opřu se pohodlně o opěradlo a zapaluju si cigaretu. Ala svůj luger nepoutím z ruky.

Pozoruju Carletinu hlavu zezadu a napadá mě přitom, e dámlčky, co se vochomejtají

kolem gangsterů, nejsou nic jinýho ne enský embrya. Nic nechápou. Některý z nich

jsou docela obyčejný podfukářky a některý si zase myslí, e dret s takovým

hrdlořezem je přímá královská cesta na diamantovej trh a k tomu koich ze soboliny.

Ale ani pak ho nenosí moc dlouho. Někdo je vodbouchne nebo je sbalí poldíci nebo

něco jinýho…

Prohodím jakoby náhodou: S vámi, co děláte drahouky gangsterům, je velkej trabl v

tom, e svý chlapy pořád měníte. To se nevyplácí. Někdo vás nemá … no, prostě

někomu se nelíbíte. Dívá se upřeně na silnici. Má na mysli, koho?

Mám na mysli Montanu, říkám jí a dbám na to, aby mi le plynula s jazyka pěkně

sladce. Říkala mi, e se zabouchla do Willieho Kritsche. A naznačila mi, e taky on

je do ní udělanej. Dej si radi pozor, aby tě ten hoan nechtěl hodit do příkopu.

Ach tak? ona nato. Tak jestli chvíli počká, něco ti ukáu. Já ti toho padoucha

prodám i s podrákama. Udělám něco, o čem jsem si nikdy nemyslela, e bych mohla

udělat. Vechno povím, a jsem práskačka. V duchu se klebím.

Mám dojem, e se teď někam dostanu.

73

1

Po několika minutách zatočí Carleta vůz na postranní cestu a přibrzdí. Cesta je dobrá a

rovná, co mi vyhovuje, poněvad podle způsobu, jak tu káru řídí, se zdá, e myslí na něco jiného. Po chvíli se stočíme doleva a hned zase doprava. Zpomalí a vzápětí vjídí do eleznejch vrat. Carleta vystupuje z vozu, bere z kabelky klíč a otevírá venkovský dveře.

Vstupuju za ní a zavírám za sebou dveře. Uvnitř to vypadá lip. Kdy otočím vypínačem,

vidím, tu to je pěkně zařízenéj a pohodlnéj barák, jako by se v něm doopravdy bydlelo.

Carleta si sundává koich, já si zapaluju a pak hodím kabát i klobouk na křeslo. Potom

přejdu přes pokoj a pohodlně se uvelebím u krbu.

Carleta se postaví před krb a dívá se do ohně. Nevypadá ani trochu astně. Mám za to, e

se otravuje nějakými ne příli sladkými mylenkami o Kritschovi a Montaně.

Sedím si tu v klidu a pohodlí, pozoruju ji a myslím si, e vechny dámičky jsou stejný, kdy se upíchnou na nějakýho chlápka. Můe bejt i vostrá a chytrá, ale jen dokud jde vechno hladce, jakmile se napojí na nějakýho bambulu v kaatech, začne kadá trojčit.

V duchu se chechtám, poněvad jestli je Montanino tvrzení, e je Panzettiho milenkou,

pravdivý, pak povídání o tom, e Kritsch mu ji chce přebrat, je čirej vást. Ale nekodí to vědět a myslím, e to teď dokonale rozehraju.

Montana je hezky mazaný číslo, povídám. Něco v ní je. Předevím vypadá skoro tak

dobře jako ty a taky to dovede prodat. Ta dámička je tak přitalivá, e je zblázněná sama do sebe a je tak padousky pokroucená, e ve srovnání s ní je vývrtka rovná jak svíčka. Ale na některý věcí je zrovna takovéj ulpas jako vechny vostatní. Na který? ptá se.

Na to, jak si myslí, e převeze Penzettiho, pravím. Podle toho, co říká, je Panzettiho děvče, a jestli patří do jeho haremu, nebude to pro ni ani trochu zdravý, kdy začne házet vočima po Willie Kritschovi. Kdyby to měl Panzettí zjistit, co myslí, e se tomu páru přihodí?

Kouká na mě. Vypadá překvapeně.

Nebuď labu, praví. Copak neví… zarazí se náhle a zadívá se do ohně.

75

Montana je pořádně mazaná, pokračuju. Nejdřív mě sleduje a pak mi začne vykládat

veselý historky o Whitakerovi a o tom, e je v nějakým doupěti v Burghcleru. Říká mi,

e dámička Varneyová je tam taky. Kdy se tam objevím, najdu chlapíka uvázanýho

ke stolu. Ten mi začne bájit a předstírat, e je Whitaker. Smysl tý jeho povídačky je v

tom, abych prej opatřil čtvrt miliónu babek, nače on potom zajde za Panzettim,

dostane zpátky ty nákresy a on a Geralda a vichni ostatní budou fajn a astni a do

smrti. Carleta zvedne hlavu. Vypadá, jako by se cítila o drobet astnějí. Přehodí

nohu přes nohu, opře se o lenoch, snad proto, abych viděl, e má kalhotky z čistýho

hedvábí a černý podvazky. Praví: Nabídl bys mi cigaretu?Podám jí jednu a zapálím.

Vtáhne kouř hodně hluboko a vypoutí ho nozdrami. Tak tys byl v tom baráku v

Burghcleru, praví, a naels toho chlapíka, co říkal, e je Whitaker, uvázanýho ke

stolu. A jak jsi s ním naloil? klebím se na ni. Řek jsem mu, aby mi nevyprávěl

pohádky. A trochu jsem s ním vysmejčil pokoj a pak jsem ho tam nechal. Myslím si, e

nějakéj čas nechá kadýho a vechny na pokoji. Přikývne. Zírá do plamenů, jako by z

nich chtěla vyčíst osud.Zokka se tam taky motal okolo. S ním jsem taky trochu

zacvičil. Kapánek jsem dnes večer kolem sobe mlátil. Pořád jetě nic neříká.

Kdy jsem mluvil s tím chlápkem na stole, a tím faleným Whitakerem, pokračuju,

zazvonil telefon. el jsem k tomu. A kdo myslí, e byl u aparátu?

Jak bych mohla vědět, jistě mi to řekne.

Nebyl to nikdo jinej ne sám Panzetti. Představil se mi a pak mi k sluchátku přistrčil

Geraldu. Geralda mi potom praví, e jestli nezařídím, aby tomu falenýmu

Whitakerovi vyplatili ty poadovaný prachy, e jí voddělají a polou mně ji v bedně,

co nepokládám ani trochu za pěknou věc.

Tak tohle jako říkal Panzetti? ptá se Carlota. A mluvil s tebou po telefonu a přiměl tu

Varneyovou holku, aby s tebou mluvila? Začne se řehtat a plácat do kolen.

Co se ti nezdá? ptám se jí.

76

To by ses divil,” povídá. Kdybys věděl, nač myslím, popukal by ses smíchy. Odmlčí

se a zase zírá do ohně. Pak říká: Co mi můe zaručit při naem ujednání?”

To záleí na okolnosti,” říkám. Jak daleko jsi v tom zaangaovaná?”

Ne tak daleko, abych z toho nemohla ven,” praví, Panzetti mě původně nasadil na

Whitakera. Nějaká německá tlupa Carlovi pořádně zaplatila.

Řek mi, e by z toho pro mě koukal těkej cukr. No nebylo to pro mě moc těký,

Whitaker je měkkej materiál. Panzetti s ním strkal chvíli sem a tam, poslal mu několik

výhruných dopisů a já ho měla postrait, aby vypláz nákresy. Ale Whitaker nikdy na

to neskočil. Výpad na den někam ven, e si to musí promyslet, a vrátil se s tím, e

jako odjede do Anglie.

Zavolala jsem Panzettiho a on, e je rád, e Whitaker jede sem, a já abych prej jela

za ním, ale ne hned, abych ho chvíli zdrela a trochu se rozhlídla, jestli kolem jeho

zmizení nebude moc rozruchu. Panzetti počítal, e se to asi udrí pod pokličkou,

poněvad jde o bombarďák. Měl pravdu. Mlčelo se. Chvíli jsem se motala po Kansas

City, a jsem se dověděla, es tam přijel ty, abys nael Whitakera. Tak jsem se na

tebe nalepila a dostala se na stejnou loď. Manders, ten radiotelegrafista, pracoval v

německé tlupě a sám ví, jak tě chtěl do něčeho namočit.

Jakmile jsem se dostala sem, Kritsch u na mě čekal. Ubytoval mě v apartmá v St.

Johns Wood. Hned, jak ses objevil, přestěhovali jsme se sem. Kritsch u tu nějakou

dobu bydlel.” Zapaluju si novou cigaretu a říkám: Opravdu, nejsi v tom jetě tak

hluboko, abys nemohla z toho ven. Kdybych věděl, e to teď, aspoň pro jednou myslí

upřímně, Carleto, moh bych tě z toho dostat, Jestli mi poví vechno o Panzettiho

plánu. Ale ne něco takovýho podniknu, musí dokázat, e je to na rovinu. Ví,

nemám rád, kdy mi někdo věí bulíky na nos, jako ta dámička Montana.”

Čert a vezme Montanul” vykřikne. Nechci mít s tou mrchou a s celou tou smečkou

nic společnýho. Chci mít trochu klidu a pokoje a dostat se z toho cirkusu dřív, ne si

někdo zamane kráglovat ve velkým, co podle mě začne co nevidět.”

To je řeč,” já na to, ale měla by sis pospíit, protoe někdo by mohl zabít dřív tebe.”

77

Mně bude něco povídat, praví Carleta.

Vstává, jde ke stolečku, chvíli se přehrabuje v kabelce, nače se ke mně vrátí a

podává mi klíč.

Jestli chce, vyjdi zadním vchodem za dům. Přejde trávník a křovím na druhou

stranu. Je tam houtina a za ní gará s bytem nad ní. Tady je klíč, otevři s i gará a

podívej se do místnosti za ní. A se vrátí, začnu teprve zpívat a ručím ti za to, e

bude stříhat uima.

Oukej, batole, říkám. Ale nepokouej se prásknout do bot, co budu vodtaď. Stejně v

týhle zemi nemůe nikam utýct. Kdy tě budou chtít najít, tak tě maj natotata.

Nebuď labu, Lemmy, praví. Hraju teď poctivou hru. Přesvědčí se o tom, jakmile

nakoukne do garáe. Vstanu a jdu ke dveřím. Tam se zastavím a dívám se na ni.

Dobrá, povídám, jsem chlapík, co je ochotnéj vechno jednou zkusit, ale jenom

jednou. Nashle!! Přeběhnu trávník a zvolna se odsunu do houtí na druhé straně.

Odjiuju pistoli, poněvad jsem se rozhodl, e nemíním u naletět na triky některýho

z těch chlápků, a jestli u má někdo něco začít, pak to budu já. Několik yardů chůze,

a stojím u zděné garáe. Zvolna otevřu dveře a vejdu. Vpravo u dveří je vypínač,

rozsvítím. Je to dost prostorný doupě s dvěma kárama. Na druhý straně garáe jsou

dalí dveře. Zkouím zámek. Je zamčeno, ale můj klíč se hodí i k těmto dveřím. Jdu

dovnitř. Je tam rozsvíceno. Na druhé straně místnosti na lavici s nářadím leí

Geralda, svázaná kousky provazu, drátu a vím moným, co bylo zrovna po ruce. Má

pusu převázanou květovaným átkem.

Zaklebím se zeiroka. Vidím, e Carleta to tentokrát vzala doopravdy. Tohle je

důkaz. Zdá se, e batole se rozhodlo zazpívat a bude zpívat tak hlasitě, e je bude

slyet hodně daleko.

Stoupnu si k lavici a koukám na Geraldu. Potom kapesním noem rozřeu pouta a

uvolním jí kapesník z úst. Dobrý večer anebo dobrý jitro, Geraldo, říkám.

Jsem rád, e se s tebou zase setkávám a doufám, e teď snadno u proniklo do tý tvý

hlavičky, e jsem dovopravdickej, nefalovanej Lemmy Caution. No, a taky chovám

naději, es tu moc dlouho neúpěla.

Svezla s lavice nohy a teď tu sedí a tře si ztuhlý údy a přitom se dlouze na mě dívá.

Potom se jí zčista jasna na tváři rozsvítí úsměv.

78

Je to, jako kdy o ponurém zimním dnu zazáří slunce.

Tomu říkám odvaha, praví. Nikdy bych neřekla,e vám někdy odpustím, jak

impertinentně jste se zachoval při naem posledním setkání, i kdy jsem u věděla,

e jste pan Caution. Ale teď u se nemůu na vás zlobit. Jak jste se dozvěděl, e

jsem tady? Řekla mi to Carleta Francini, vysvětluju. Rozhodla se, e vyklopí

vechno, co ví o svejch kámoích. Beru si cigaretu a jednu podávám jí.

Ráda bych si dala do pořádku vlasy, trochu se umyla a upravila, říká a dodává:

Ani trochu se mi tu nelíbí. Přikývnu a pravím:

To mytí bude muset počkat. Musíme si nejdřív něco povědět. Hned teď, ne se

vrátím ke Carletě. Je mi líto, ale musím na tom trvat.

Pohodí hlavou. Myslím, e s tím nebudu souhlasit, praví. Vypadá jako rozhněvaná

královna ze Sáby.

Koukni se, dámo, říkám, s čím souhlasí a s čím nesouhlasí, mě teď ani trochu

nezajímá. Na čem teď záleí, je toto: Od počátku, co ten cirkus začal, pletla ses do

věcí a vechno důkladně pomotala. Teď ale bude dělat vechno po mým. Napřed mi

řekne, co chci vědět, a pak tě zavezu do Londýna, kde tě vezme do ochrany policie,

ne tu záleitost dovedeme ke konci.

Její oči po mě blejsknou. Zdá se, e Geralda není zvyklá, aby se s ní takhle mluvilo.

Praví: e musím na vae otázky odpovídat? Ani nápad. Musím vám říct, e jako

federální úředník jste celou tu záleitost nevedl příli inteligentně. Předevím ..

etři dechem, drahouku, pravím. Jinak ti nasekám víc ne posledně. Nemám

pokdy na planý hovory.

Ani já nemám kdy na průtahy, odsekne a vidím, jak jí hnou oči. Ale je tu něco, co

byste měl vědět, pane Cautione. Kdybyste se nebyl na Floridě tak pitomě zapomněl

kvůli té enské, Carletě Francini, byla bych hned od počátku věděla, kdo doopravdy

jste. Tak to ti taky pověděli, co? Usmívá se, ale tak trochu sarkasticky.

Prozradil mi to Kritsch, ten, co se vydával za vás. Usmívá se jetě o drobet víc.

Ta historka neztratila nic na pikantnosti, i kdy ji vyprávěl on. Zdá se, e jste se do ní zabouchl a po ui. To si z vás hezky vystřelili, co?

79

Ani na tolik, Jako si z tebe vystřelil ten tvůj chlapeček, říkám jí a začínám být zrovna

tak nakvaenej jako ona. Hned od začátku jsi dělala vechno obráceně. Nahrávala jsi

tý tlupě hrdlořezů, a to jen proto, e jsi strkala nos do něčeho, co se tě netýká.

Mimoto, pokračuju se stejně sarkastickým úsměvem jako ona, Jetě má tolik

zatracený drzosti si stěovat na můj chvilkovéj zájem o Carletu! Třeba nemá tolik

atraktivnosti jako ona.

O atraktivnosti s vámi diskutovat nebudu, odsekne. Oukej, pravím, o tom se bavit

nebudem. Poněvad, třebae jsi nejpůvabnějí stvoření, s jakým jsem se kdy setkal,

jsou okamiky, kdy bych ti s chutí dokázal rozsekat kalhotky.

Nezajímám se o invidua, co pobíhají po světě a rozsekávají lidem kalhotky na těle,

říká a hlas jí zní ledově.

Zaklebím se na ni a pravím: Určitě by tě to zajímalo, kdyby ty kalhotky byly tvoje.

Ale teď u si dej pohov a sna se na chvíli zapomenout, e tě Whitaker pustil k vodě,

co tě tak děsně rozlítilo, e sis dala nabulíkovat od Kritsche, e von je já. Taky, zdá

se, zapomíná, e kdybych se nebyl objevil v tom doupěti v Hampsteadu a nevrazil tě

do garáe, byla bys teď na cucky, e bys ani nevěděla, jak se hezká.

Jsem vám za to moc zavázaná, říká s nosem zvednutým a na půdu, ale stejně:

Kdybyste si nenechal ukrást osobní papíry, nikdy bych nemusela věřit Kritschovi a

nemusela jsem do onoho domu vůbec vkročit.

Dobrá, sladoučká, pravím. A teď se u přestane chovat jako první enskej diktátor

na světě a dáme se do skutečný práce. Chci se tě zeptat na několik věcí…

Na jaké věci? ptá se. Přejde místnost a opře se o dveře garae. Má ruce za sebou a

vypadá tak zatraceně krásně a drádivě, e bych ji dokázal sníst na jedno posezení.

Předevím si chci ověřit pravdivost toho, co mi řekla Carleta Francini. Kdy jsem v

Kansns City pátral po Whitakerovi, hledal jsem taky tebe. Proč jsi nezůstala sedět

doma a nepomáhala úředním činitelům Whitakera najít? Protoe jsem věděla, e

jede sem. A měla jsem v úmyslu jet sem za ním. Věděla jsem, e mě potřebuje. Elmer

Whitaker je génius. Nelze ho posuzovat podle stejných měřítek jako ostatní mue.

Je dost poetilý, pokud se týče en a lehce jim podléhá, ale v jádru je dobrý.

To mě teda podr, říkám jí. Takový řeči, jako e někdo pustí svý děvče k vodě kvůli

Carletě Francini, a přesto je v jádru dobrej, mě můou jaksepatří dohřát.

80

Von má tak zdravý jádro, e se celej rozklepal, kdy dostal vyhrůnej dopis od

Panzettiho tlupy. A třebae je skvělej vynálezce, pokud jde o aeroplány, je to jinač

půlejdlíkovej ňouma, co má takovej drobet mozku, e by sis ho mohla vrazit do voka

a ani bys to nezpozorovala.”

To ji zarazilo. Říká: Přijela jsem do Anglie, protoe mi Elmer psal, ne odjel do

Ameriky. Psal mi ten den, co odjíděl. Dostala jsem dopis, a kdy u byl pryč. Psal

mi, e se bojí některých lidí, co ho chtějí připravit o jeho vynález. Psal taky, e si

myslí, e v Anglii bude bezpečný a e tady můe dokončit své plány.”

Proč je nedodělal dřív?” ptám se jí. Řeknu ti to: Proto, a byl zaneprázdněnéj

běháním za Carletou. Takovej ňouma je ten tvůj Elmer.”

Nevím, proč bych vám měla něco dokazovat. V těchhle věcech jste pořádně

nechápavý. Řeknu vám, proč Elmer nedokončil výkresy. Psal mi o tom ve svém

dopise. Dokud výkresy nedokončí, nové bombardovací letadlo je v bezpečí. Jinak by

se mohly octnout v rukou těch, co po nich pásli.

Snad,” říkám. Ale co Kritsch a jeho banda? Panzetti Je teď tady, má v hrsti Elmera, jeho plány a vecko, co potřebuje. A do týhle chvíle měl taky tebe. A pak chce

tvrdit, e Whitaker není pitomec.” Panzetti s těmi plány nemůe nic podniknout, dokud nejsou dokončeny,” říká Geralda. A Elmer je nikdy nedokončí, to by radi zemřel.”

Nepovídej!! Takovéj měkkota, co se hned podělá, kdy dostane pár výhrunejch

dopisů, a vezme do zaječích, místo aby hleděl dokončit plány a odevzdat je americké

vládě?” Geralda ohrne rty. Vypadá báječně. Praví:

Nechce se mi s vámi hádat. Vy prostě víte vechno. Nechápu, proč se mě vůbec na

něco ptáte.”

Mám k tomu důvody, zlatíčko,” říkám. Jedním z nich jsi ty. Votravuje mě běhat za

tebou a dohlíet, kdy tě zase někdo sbalí, aby tě měl jako rukojmí při vymáhání čtvrt

milionu dolarů. A dalí důvod je ten: Potřebuju vědět,

jsi slyela, kdy jsi se mnou navečer mluvila po telefonu a byla ve stejném pokoji s

Panzettim. O čem se tam mluvilo?”

81

Nebyla jsem v pokoji, kdy Panzetti s vámi mluvil. Přivedli mě tam později, přivedl

mě mu, kterému říkali Frisco. Kritsch mi podal telefon a řekl mi, co mám povídat”.

Aha. Tak tebe tam přivedli a nařídili, abys mi řekla, e tě pomalu, ale jistě

vodkráglujou a polou v bedně na moji adresu, jestlie nesplním jejich poadavky. Ty

asi neví, kdo byl u mne zrovna v tu dobu, kdy jsi se mnou mluvila, co?

Ne,” říká a dívá se na mě s očima dokořán. Hlasitě se směju a pravím:

Je to ale legrace. Nastrčili dámičku, aby mě pod záminkou přiměla k návtěvě

doupěte Casino Lodge kdesi v Burghcleru. Přihasím si to tam a hle, von tam chlapík,

co si říká, e je Whitaker a přesvědčuje mě, e jediný způsob, jak případ zlikvidovat,

je v tom, abych sehnal dvě stě padesát tisíc dolarů a dal mu je hezky do ruky. Teprve

pak ho ta banda pustí na svobodu a vrátí mu výkresy. A jestlie nepřijmu podmínky,

e tě vodbouchnou a plány prodají Němcům. Vidí tedy, jak jsou ti chlápkově mazaní.

Ten hoan, co měl bejt Whitaker, byl podfukář. Byl to jeden z jejich tlupy. Pravýho

Whitakera mají ulitýho někde jinde. Moná, e mu zrovna teď uřezávají nos nebo

něco takovýho…

A ten mu, ten… co říkal, e je Whitaker, jak vypadal?”

Byl to docela vobyčejnej moula,” vysvětluji Geraldě. Asi tak osumdesát kilo ivý

váhy, sto pětasedumdesát vysokej, černý vlasy, úzkej obličej a velký truchlivý voči.

Nic zvlátního, připomínal mi jednoho z běnýho typu gangsterů.”

Geralda vykřikne:

Pane boe! Ty jsi hotový blázeni” Dívá se na mě, jako kdybych byl cvok.

Posly Geraldo,” povídám. Nemůe přeno …

Nedopovím, poněvad v tu chvíli zaslechnu povědomou ránu. Přichází odněkud

zvenčí. Vyskočím, beru z kapsy svůj luger a dávám ho Geraldě.

Koukni se, děvčátko,” říkám jí. Musím teď vypadnout, něco se tam děje, něco

zatraceně vokllvýho. Zůstaň tady, a kdyby si chtěl někdo něco začít, dej mu to hezky

horký. Ale nechoď vodsaď. Tumá klíč, zamkni se a buď hezky zticha.”

82

Vypadnu z garáe, proběhnu houtím, pak přes trávník a jsem v domě. Kdy vejdu do

kuchyně, na chvíli se zaslavím a naslouchám. Nic neslyím.

Plíím se ke dveřím pokoje, kde jsem zanechal Carletu. Prudce rozrazím dveře a jdu

dovnitř. Carleta nikde. Zpozoruju jenom, e stolek s pitivem je převrený . Přejdu

pokojem a k němu a rozhlíím se. Vtom ji zahlídnu.

Dostala to rovnou do pumpy. Její aty jsou vepředu rudé od krve. Počítám, e do ní

někdo vpálil půl tuctu kulí. Její oči jsou zeiroka otevřeny a dívají se ke stropu. Jednu

dlaň má sevřenou a na druhou, otevřenou, jí někdo poloil peny, staré znamení

gangsterů, kterým označují zrádce, práskače.

Zvedám převrený stolek a skláním se nad Carletou. Na okraji největí rudé skvrny na

atech vidím stopy oehnutí. A ji to dal kdo chtěl, střílel hodně zblízka. To znamená,

e mu dovolila přijít těsně k sobě, patrně ho znala. Není vyloučeno, e ten chlapík měl

zbraň za zády a e netuila, e ji chce zhasnout.

Napadá mě, e to bylo na Carletu trochu tvrdé. Dostala odměnu práskače a neměla

ani čas práskat. Zvedám jednu ze spadlých lahví bourbonu, co měla v sobě zátku.

Nalívám si pěknou dávku, přejdu ke krbu a loknu si. Zdá se, e se tu něco semele. V

zadním mozku se mi rodí představa, jak to sfouknu.

Jdu zpátky ke stolku, abych si nalil dalí dávku bourbonu a zrovna, kdy se otáčím,

abych se vrátil ke krbu, někdo říká: Doufám, e ti chutná, kamaráde.

Koukám se na chlápka. Je vysoký a hubený. Má úzký obličej vysoko posazené kosti,

dlouhé oči a těká víčka. Jeho plá je dobře střiený a na hlavě mu sedí měkký

černý klobouk stočený k levému oku. Vypadá elegantně, ale čií z něj tvrdost.

V pravé ruce mu visí, jako kdy si s ní ledabyle hraje automatická mauserovka.

Nevypadá, e by si vůbec s něčím dělal starosti.

Říká jakoby mimochodem: Doufám, e si nebude nic začínat, Cautione? Kdyby jo,

tak ti jich pár nandám rovnou do břicha. Pak přejde ke stolku a naleje si sklínku.

Přitom mě ostře pozoruje přimhouřenýma očima.

83

To věřím, e bys to udělal, hoánku, říkám zdvořile. Stejně tak, jak to dostala ona.

Ukazuju na Carletu. Dalí statečnej chlápek, co střílí do frcinky, jako byla tadle.

Myslím, e by to nebyl moc velkej kompliment, kdybych ti řek, jakéj se vivej

parchant.

Jen se neupejpej, praví klidně, jmenuju se Kritsch, Willie Kritsch, moná e jsi u

někdy o mně slyel. Moná, es to slyel od ní. Ukazuje hlavní pistole na Carletu.

Slyel jsem toho hodně, pravím, ale nic z toho, co jsem slyel, mi neposkytlo tolik

radosti, jako prasečí kvikot, co uslyím, a tě posaděj na horkou idli, ty mizernej

zabijáku.

Ale, ale… povídá. Co neříkál

Přistoupí ke mně a uhodí mě pistolí do tváře. Pak mi do ní vychrste obsah sklenice.

Říkám vám, není to zrovna slast.

Jde ke stolku a nalévá si dalí pití. Cítím, jak mi krev teče po tváři, ale nic proti tomu nedělám. Nechci tomu ňoumovi udělat radost.

Mrskne do sebe nápoj a pak sebou hodí do křesla, zrovna před Carletu. Přitom pořád

zírá na mě. Po chvíli praví:

Teď to nevypadá ani trochu hezky. Tohle nám pořádně zamíchalo kartama a někdo si

to zatraceně odskáče. Zaklebí se na mě. Mám takovéj dojem, e ten někdo bude

ty.Vstává a jde ke stolku pro dalí bourbon. Potom zvolna přejde ke dveřím a křikne:

Frisco!!

Z chodby je slyet kroky, nače se do místnosti vbatolí dalí chlápek. Je malej a

ramenatéj. Má těrbinový oči, jako by měl čínskýho tátu, a zpropadeně vyhrnutéj nos,

take byste mu mohli vidět do nozder, kdybyste měli náladu se tam kouknout. Pae

má dlouhý a ohnutý jako u gorily. Praví: Tady sem, éfe. Sjede pohledem na mě a

zazubí se. Kritsch se na něho podívá, jako by se koukal na něco, co vyplavil příliv.

Kdy se tak na Kritsche dívám, napadá mi, e je to holomek, kterej je nejenom vostr ej

a práskanej, ale taky zatraceně krutej.Přehodí si nohu přes opěradlo křesla, v jedný

ruce má bouchačku, v druhý láhev s bourbonem. Namíří hlavní za sebe, na to, co

zbylo z Carlety, a ptá se: Proč todle?Frisco se dívá úkosem, zřejmě se necítí dobře.

Chvíli přelapuje a pak praví:

84

Netrčel jsem tu v jednom kuse, jak jste říkal, fakt. Potřeboval jsem se trochu projít, je tu zatraceně dusno. Vyel jsem na zahradu, myslel jsem si, e je vechno olrajt. Cartota seděla u krbu a kouřila. Ani nevím, kdy vypadla. Procházel jsem se trochu, zael jsem

kousek za bránu. a zrovna kdy jsem se votáčel, abych se vrátil, vracela se i vona.Jak jela kolem mě, zahlíd jsem toho tady. Seděl na zadním sedadle a mluvil s ní. Vodhad jsem, e to je Caution a e nás tahle mrcha chce zradit. Kdy jsem potom valil sem do pokoje, seděla v křesle. Ptal jsem se ji, MI co se ksakru děje a kde je von. Řekla, e je na záchodě, a jestli prej mám trochu rozumu v hlavě, e zavčas vypadnu. Chtěla se potom dostat ke svý kabelce, věděl jsem, e v ní má pistoli, a kdy u po ní ahala, tak jsem ji předstih no, dal jsem jí to.Tak tys jí to dal,” říká Kritsch, ty zatracenej zabijáku, jestlipak ví, e tím jsi začal něco, co nikdo z nás nebude umět kloudně dokončit.

V týhle zatracený akci nebylo jetě ádný zabíjení, aspoň ne takový, co by mohlo ukazovat

na nás. Tos to musel začít ty, zatracenej parchante z blázince? Proč ke vem čertům

nedělá jen to, co ti poručím, na rozhodování jsem tu já!!

Frisco se kouká k zemi a praví: Je mi to líto, Willie… myslel jsem, e si to zaslouí, a tak jsem ji vodbcuch, mizernou práskačku …

Kritsch pokrčí rameny. Frisco, představuju ti pana Cautona, velkýho pistolníka.

Začínal bejt moc drzej, a tak jsem mu bouchačkou trochu naklep hubu. Moná, e

jsem mu vyrazil čelist ze sanice. Dej mu ji tam zpátky, jo?”

,,A to já jo, říká Frisco. Přistoupí ke mně a praví: éfe,moc velkou radost by mi

udělalo, kdybych moh toho chlapu kopnout do střev. Co říkáte? Moná, e by se

zkroutil.”

No,” říká Willie, mohl by zhasnout, a to bych nerad, aspoň zatím ne. Pan Caution a já si musíme trochu pohovořit, ne nás opustí. Tak se zatím starej jenom o tu jeho čelist, to ti zatím musí postačit.”

Frisko ustoupí o krok a rozmáchne se. Mě se nemusí bát, poněvad Kritsch si hoví v

křesle, míří na mě mauserem a usmívá se.

Znčínám na ty dva dostávat vztek. Odhaduju čas dopadu Friscovy rány, a kdy je v

polovině svý dráhy, uhnu stranou, čím se chlápek dostává mezi mě a Kritsche.

Trochu skloním hlavu, take jeho pěst jde těsně vedle, vyrazím kolenem a rovnou do

břicha, a to hezky nízko.

85

Zaúpí, sveze se na zem a začne se válet po koberci. Chvíli ze sebe vyráí zvířecí

zvuky, nače zůstává leet bez sebe. Kritsch se dává do smíchu. Pak si nahne z

láhve, ale ani na okamik ze mě nespoutí oči. To bylo skvělý, říká. Pěkná práce.

Znovu se chechtá. Doufám, e tu jetě budu, a si tě Frisco vezme do pará dy. Mám

za to, e si pro tebe vymysli něco hodně fajnovýho a e to bude stát za koukání.

Oukej, říkám. A mi udělá cokoli, nic to nezmění na tom, co dostal ode mě.

Nevypadá dobře, co?Ne příli, praví. Dost moná, es ho vyřídil. Zívne. U jsem

viděl chlápka, co po takovým kopnutí zhebnul. Zasměje se a vidím, e má pěkný bílý

zuby. Hoj, Frisco, křikne pak. Frisco neodpovídá. Leí s kolenama pod břichům, v

obličeji má lutou barvu. Dýchá ztěka, jako by měl kadou chvíli puknout.

Kritsch vyloví zlatý pouzdro na cigarety a vyndává tenkou hnědou retku, stejnou,

jakou kouří Montana, a pouzdro je taky stejný. Počítám, e Willie i Montana kouří

marihuanu. Moná, e se do Montany doopravdy zabouřil.

Vtáhne kouř do plic a praví: Tak Carleta zpívala, co? Vdycky jsem si myslel, e ten

malej zatracenéj spratek měl moc velkou hubu. A lehce se dal zastrait. Kolik toho

napovídala, kamarádíčku? Spoustu. Vypověděla mi celej plán ty vaí boudy, co jste

uili na Whitakera. Sbalila to vecko do jednoho pytle.

Le, povídá a hlas mu zní pěkně příjemně. Nebyls tu tak dlouho. Nevěřím, e t i

prozradila jedinou cennou věc. Dost moná, e neměla oni kdy, aby ti nabídla něco k

pití. Nebudu se s tebou hádat, ty mizerný dítě lásky, pravím mu. Vím přesně, co

práskla a co si nechala pro sebe. Prokouk jsem vás, tebe i Panzettiho, a a to

sehrajete jakkoli, nakonec to schytáte. A teď se můu smát.

Říká: Jetě nevím, nerozhodl jsem se, jak to sfouknu, ale jedno je Jistý: A udělám

co udělám, postarám se, abys dostal, co ti patří, a to tak, jak já budu chtít.

Pokrčím rameny a pravím: I kdyby so stalo něco se mnou, nezmění to ani chloupek

na tom, co čeká tebe. Tak jen do toho, parchante. Těm tvejm výhrůkám se můu

jenom zasmát.

86

Ten chlap na zemi se začíná hejbat. Vyráí steny Kritchs se zvedá a podává mu láhev

s bourbonem. Nejdřív ho trochu pokropí a pak mu vrazí láhev do úst a nakloní ji.

Frisko se rozkale a trochu se dáví. Chvíli se svíjí a pak otevře oči. Kritsch mu říká:

Oukej, kamaráde, dej si pohov. Máme dost času. A ne abys blinkal na koberec, to

není zdvořilý.”

Staví láhev na koberec, aby jí měl Frisco na dosah, a jde zpátky ke křeslu. Praví:

Ta věc s Carletou se mi pořád nechce líbit. Frisco je napůl blázen, e moh něco

takovýho udělat. Zbabral to pořádně. No, něco si vymyslím.” Pokrčí rameny a klebí

se na mě. Konec konců, bylo u na čase, aby Carleta dostala svý. Stejně mi začínala

jít na nervy.” Znovu se ukíbne. Jestli chce, můe jít ke stolku a trochu si tam otřít pusu. Říkám to proto, e za minutku sem přijde báječná dámička a já bych nerad, aby se musela dívat na federálního úředníka s upatlaným obličejem. A kdy tam bude,

můe se napít.” Co je to za dámu?” ptám se a otírám si obličej mokrým átkem.

Ta, kterou hledá,” říká. Jmenuje se Varneyová.” A zase ten kleb. Tak nějak musí vypadat ďábel, kdy se baví. Kritsch pokračuje: Je to moc fená dámička a tak mě napadlo, e bych jí moh pouít, aby tě přinutila k řeči. Potřebuju vědět, kolik ti toho

Carleta nazpívala.“Abych se nesmál,” říkám mu. Myslí si, e mě dokáe přimět k řeči, kdy nechci mluvit.” Ale jo,” říká. A uvidí, co vechno dovolím Friscovi aby tý dámě udělal, jestli nezmění svý rozhodnutí, ví, kamaráde?”

Frisco se staví na nohy. Asi minutu se kymácí, ale pak si to namíří rovnou ke mně.

Nevypadá zrovna laskavě.

Nic takovýho, kamaráde,” říká mu Kritsch. To si nech na později. Neboj se, dovolím

ti, aby ses dostal na řadu. Teď si to vynahradí na tý dámičce. Přiveď ji!”

Frisco se otočí a odkymácí se z pokoje. Kritsch sedí pohodlně v křesle a točí si pistolí

kolem ukazováčku. Praví: Musí to bejt pro tebe zatraceně nemilý, e Frisco tu káču

vodbouch. Kdyby s tím bejval počkal, a se vrátím, mohli jsme si hezky popovídat.

Pro tebe to taky nevyhlíí moc dobře.” Zívne. A skončím se svejma dotazama,

počítám, e tě budu muset vodprásknout.”

87

Na chvíli se odmlčí, Jako by si potřeboval rozmyslet, co dal: Dovolím Friscovi, aby tě

vodkrouh, bude to tak lepí. Nechci, aby ses mi tu motal pod nohama. Není

vyloučeno, e Carleta toho napovídala trochu moc, a mohlo by tě to přimět k nějaký

akci. Ale já se tě ani netknu, udělá to za mě Frisco, jak jsem řek.

Aby to odskákal on, pravím. Ty se roztomile] gangster, Kritschi, jen co je pravda.

Ty bys dokázal podfouknout vlastní sestru.

Proč ne? on na to. Řekni, není to skvělaj nápad? Nikdo mě tu v okolí nezná. Pořád

jsem trčel tady v baráku. Ale Frisca a Carletu zná kdejakej moula. Navtěvovali bary a

místa tady kolem Maidenheadu. Popadne láhev a znovu si lokne. Pokadý, kdy

někoho krouhnu, udělám to tak, abych v tom nelítal. Mha přede mnou, mha za mnou.

Teda Frisco vodbouch Carletu a při pitvě se přijde na to, e projektily jsou z jeho

pistole. A kdy pak budou pitvat tebe, zjistí, e ty střely jsou taky z Friscovy

bouchačky. Nakonec se doktoři dostanou k Friscově mrtvole a uviděj, e střely jsou

zase z Carletiny pistolo. Najdou ji v její kabelce. Poldíci si to představí tak, o Frisco začal prait do tebe a Carleta vystřelila na Frisca, ale von ji dostal, ne sám zhas. A já prostě vypadnu a nikdo nebude ani tuit, e jsem tu večer byl.

Neříkám na to nic. Kdy se na toho lotra podívám, chce se mi zvracet. Přitom musím

myslet no Geraldu. Nevypadá to pro ni ani trochu růově. Mám jedinou naději, e a

Frisco vlítne do garáe, Geralda mu odevzdá, co mu patří, a tam, kde to bolí.

Dívám se po straně na Kritsche. Leí rozvolenej v křesle, vypadá, jako by spal, ale

pozoruju, e se zpod víček na mě upřeně dívá. Zdá se, e na toho ptáčka můu ztěí

vyzrát, a přece něco udělat musím. V tuhle chvíli jsem nanejvý kandidát pro místní

hřbitov.

Stojím a pozorně naslouchám. Doufám, e se to Geraldě povede. Přesto mi v zadním

mozku pracuje legrační nápad. Napadá mi, proč asi Kritsche tak popudilo, e Frisco

zhas Carletu. Zdá se, e Kritsch měl za to, e Carleta provede to, co měla uloený a

u to bylo cokoli a on, Willie, z toho vyjde s čistejma prackama.

Vtom se rozlítnou dveře a vpadne Frisco. Stojí na prahu a vypadá, jako by se zrovna

dozvěděl, e mu kočka serala jeho oblíbenýho kanára.

88

Kritsch se na něho dívá zlověstně. Ptá se ho sladce, ale řek to hrozivě klidně: Tak

co? Kde je panenka, Frisco?”

Frisco praví: Práskla do bot. Vodjela v jednom z vozů. Vá bourák je fuč. Ta

zatracená keble musela dostat klíč od Carlety. Musela …”

Kritsch na to: Mám takovéj dojem, e jsem ti říkal, abys ten klíč drel v ruce jako

poslední dolar a taky jsem ti řekl, e se mi za Varneyovou osobně odpovědnéj. Co to

ksakru s tebou je, pitomče jeden?

Frisco neříká nic. Myslím, e bych se teď měl zapojit do konverzace.

Jářku, Frisco,” povídám, a hezky poslouchej, poněvad mám takovéj dojem, e

tohleto uslyí ve svým ivotě naposled, skopová hlavo.”

Mrknu se na Willieho. Leí si pohodlně v křesle a dívá se na mě s lehkým úklebkem.

Ten chlap má nervy, jen co je pravda. Ani se nepokouí mě přeruit.

Zatímco jsi sháněl slečinku Varneyovou, měl jsem tu s Williem malej rozhovor.

Nechtěl tu ádnou střelbu. Nechtěl, aby Carleta přila vo ivot tak, jaks to tady

proved. A tohle pro tebe chystá: Střely, co jsou v tý dámičce, vyly z tvý bouchačky.

Poldíci z toho poznáj, kdo ji zabil. Dobrá, a tenhle lutéj parchant mi zrovna řek, e a

odrovná mě, zhasne on tebe její stříkačkou. U rozumí? Vechny důkazy budou

proti tobě. A bude mrtvéj, bude mít na ůčtě dvojí vradu, zatímco tenhle vobejda

vyjde z toho jako neviňátko. Co je s tebou, hňupe? Copak se nedovede ani postarat

sám o sebe?”

Frisco se zadívá na Willieho, ale ten mu vrací pohled s neúčastným klidem. Frisco se

na mě utrhne: Tak se mi zdá, e se mizernej vivéj lhář a já ti rozmlátím slabikář.”

Kritsch praví: Nenech se natvat, Frisco. Ten chlapík si vymejlí, chce se z toho

nějak dostat, e jo?”

Frisco se na něho zaklebí: To teda jo. Měl jste mě u dřív nechat, abych ho načal.

Co s ním udělám?” Kritsch si znovu nahne z láhve.

Dej se do něho,” řekne. Začni vod břicha. Rád bych ho viděl, jak se svíjí. U mě tu hezkou chvíli dopaluje.”

Kritsch se na mě dívá a má tak nějak zasněnéj pohled. Natáhne se jetě pohodlněji v

křesle.

Oukej,” říká Frisco a usmívá se jako čínská modla, hmatá pravou rukou pod kabát

pro bouchačku.

89

Vtom začne zvonit telefon. Kritsch zvedne pai. Zadr, Frisco! poručí. Zvedni

telefon.” Na okamik se mi zastavilo srdce.

Frisco bere telefon a chvíli poslouchá. Potom se prudce otočí, jako kdyby ho pratil

sekerou, a dívá se na Willieho.

Jo,” říká, rozumím, policie. Oukej, zavolám pana Kritsche. Jo, hned to bude.

Zůstaňte chvíli u aparátu.”

Kritsch nemrkne okem jen tak divně prohodí měkkým hlasem: Ksakru, jetě tohle!”

Frisco zakryje sluchátko dlaní a praví: Jsou to poldíci. Policie z Maidenheadu. Chtějí

s vámi mluvit osobně. Vědí, e jste tady. Něco kvůli němu,” ukáe svým pinavým

palcem na mě. Doprčic, co zas ty chlupatý chtějí?”

Zavři klapačku! Řekni jim, e u jdu.”

Kritsch jde k telefonu, ale postaví se tak, aby mě měl na muce. Je klidný a ruku má

jako skála.

Jo,” říká do telefonu. Samozřejmě, je tady. Projednáváme zrovna malej obchůdek.

Jo, hned mu to povím. Teďkonc si myje ruce. Hned tam bude. 

Zavěuje. Kdy se podívá na Frisca, vypadá jako čtrnáct rozmanitejch čertů

srolovanejch do kornoutu. Stojí tu s pokleslým ramenem a pohrává si s pistolí. Říká

Friscovi:

Ty zcvokařenej krkavče, tebe bych rád viděl, jak se smaí. Takovej chytřej parchant!

A kliďánko nechá tu čubku pláchnout. Ke vemu čajzla můj nejlepí vůz a rovnou k

poldíkům. Řekla jim, e Caution je tady. A my dva taky. ádala je, aby sem zavolali a

řekli Cautionovi, e odvezli jeho káru ze silnice a zaparkovali ji na policejní stanici.

Chtějí vědět, jestli je to tak v pořádku, anebo jestli mu ji sem mají přivézt.”

Frisco na něho chvíli zírá, potom zamumlá: Hrome!”

Jo, zasyčí Kritsch, zpatlals to dnes večer dokonale, kamaráde. Byl jsi přímo skvělej!”

Oči mu blískají. Vypadni, ne… Vypadni a vytáhni vůz z garáe. Předjeď s ním před

dům. Potom si vezme Carletin vůz. Ví, kam má jet. A tentokrát to nesple, nebo

uvidí, co s tebou udělám. Vypadni!”

Frisco neříká nic, jen se na mě tak zklamaně podívá a zmizí. Willie se odsune,

vyzunkne láhev a hodí ji do kouta. Zapaluje si cigaretu. Potom se otočí a prohlíí si

mě. Jetě pořád se usmívá. Praví:

Tak si myslím, e máte dnes večer volno. Ta zatracená mrcha vás z toho dostala.

Dost moná, e jednoho dne ji dostanu do svejch spárů, kdy u toho nikdo jinej

nebude, a pak mi za to zatraceně zaplatí.

90

 k l e b í m se na něho. Chápu, e se necejtí zrovna fajn, kámoi pravím. Ta ti

vypálila rybník, co? Jestli mě teď vodbouchne, budou na tom jen tvý výrobní značky.

Jestlie se na policii nezastavím pro svůj vůz, přijedou sem a najdou tu Carletu. Jejich

vysílačky to rozkřiknou na to tata. Čapnou tě, ne ujede deset yardů.*

Vycení na mě zuby. To neudělají,” povídá. Ty sám tomu zabrání. Říkali mi, e ti to dobře myslí, Cautione. Ale mně taky. Vypadnu z toho hezky kliďánko. A ty mi k tomu dopomůe, protoe chce tu hru dokončit po svém. Proč jsi sem přiel? Abys získal

nákresy Whitakerova bombarďáku. Nepřiel jsi sem zaít Frisca, e vodkřáp Carletu.

Jene na mě jsi krátkej. Mý ruce jsou čistý. Usměje se a dodává: Míním tím oficiálně

jestli rozumí, jakto myslím.” Co tím chce říct?” ptám se ho.

Chci tím říct,” povídá, e teď vypadnu. Ale tebe ani nenapadne, abys na mě potval

poldíky, protoe kdybys to udělal, nikdy bys u neuviděl Elmera Whitakera naivu a

taky bys nikdy neuviděl ty zatracený plány, to ti říkám.“Oukej,” pravím. Co ale tuhle s tím?” Ukazuju na mrtvou Carletu.Zběně se na ni podívá a pokrčí rameny. To u

nějak s poldíky zařídím.“Vtom se objeví Frisco.Kára stojí před domem,” říká. Je v pořádku, má dost ávy i vody.“Dobrá, Frisco. A teď si vezme Carletin vůz a vypadne. Dr se na hlavní silnici k Londýnu. Nepokouej se o ňáký dalí chytráctví.

Koukej se tam dostat co nejdřív. Ví přece kam. Vypadni, mátoho !!“U padám.

Nashle, Willie!” Kritsch vytáhne z kapsy oférské rukavice, poloí si pistoli před sebe a natahuje si rukavice na ruce. Nespoutí přitom ze mě oči. Zvenčí slyím hluk, jak Frisco spoutí Carletin vůz před vchodem a odjídí.

Kritsch praví: Jak vidí, Cautione, měl jsi dneska těstí a mám dojem, e se mě to

takhle taky líbí lip. Teď se mnou bude muset vyjednávat, a ty to dobře ví. Se

chlapík, co vdycky přinese to, pro co ho polou, e jo? Poslali tě pro nákresy, e jo?

Nedostane je, ani Whitakera, kdy nebude klopit.

91

Whitaker ti řekl, jak si tu hru představujeme. Chceme peníze na dřevo, ne si k čemukoli

čuchne, jasný? klebí se a vypadá jako ďábel, kdy má patnou náladu.

Trochu si protahuju kostru. Potom říkám:

Koukni se, ty vivej, lutej padouchu. Myslí si, jak se ti to vechno daří. Těí se, e má vechny trumfy v ruce, ale za tvůj krk bych nedal ani cent. Se prachmizernej přízemní červ a přitom tak zatraceně povahově pokroucenej, e kdyby ses chtěl narovnat, dostane tanec svatýho Víta. Se frajer, jenom kdy má v ruce bouchačku anebo toho poapanýho vořecha

Frisca kolem sebe, aby tu svinskou práci dělal za tebe. Svoji odměnu dostane co nevidět, to si pi, říkám mu. A doufám, e budu někde poblí, a se ten velkej okamik dostaví.

Kecá, Cautione, říká. Mluví ze sna. Místo toho bys mi měl bejt vděčnej, e jsem

nenechal Frisca, aby tě vyřídil. Někteří chlapíci z vaich řad nejsou nikdy spokojeni. Hlasitě se zasměje a dodává: Ne odtud vypadnu, chci ti ukázat, e jsem chlapík, co je na straně zákona a pořádku. Protáhne ústa, jako by chtěl ukázat, e ho ten vtip úasně baví. Říká:

Jen si to poslechni.

Jde k telefonu. Klidně a bez nejmeního vzruení volá potu: Slečno, dejte mi rychle policii, prosím. Ano, v Maidenheadu. Otočí se ke mně a klebí se pobaveně. Potom mluví do telefonu: Policie Maidenhuud? Zde je Willíe Kritsch, volám z Melander-Clubu. Měl jsem tu

dnes schůzku s panem Lemmy Cautionem z FBI. jistě jste o něm slyeli! Oukej. Pan Caution

mě poádal, abych vás zavolal a řekl vám, e tu dolo k vradě. Ano, jistá slečna Carleta

Lariatová, pan Caution ji zná taky. Tak teda ten chlapík, co to udělal, práskl do bot. Jmenuje se Charles Paolo, obecně známej jako Frisco. Ano a můete ho snadno sbalit. Jede v modrém fordu, sedan s číslem CXT 3465. Je zrovna na cestě do Londýna. Dostanete ho

lehce… Ano, to je vechno. Pan Caution by byl rád, kdybyste tu mohli být během čtvrt

hodinky. Říká, e tu na vás počká.

Zavěsí a praví: Začínám mít toho zatracenýho Frisca plný zuby. Byl to vdycky tupec.

Myslím, e za to bude viset. Panečku, ten bude zírat, a ho poklici čapnou … Zapaluje si cigaretu a dodává: Teď vypadnu. Kdy bude chtít získat ty výkresy, dej mi vědět. Budu s tebou takříkajíc v kontaktu. A nezačínej si nic s nějakejma podtrhahama.

92

Abys věděl, z týhle zatracený země se dokáu dostat, kdykoli se mi zachce, jasný?”

Neříkám nic, jenom uvauju, co bych tomu chlapovi nejraději udělal.

Kritsch přejde místnost a postaví se přede mě: Tak teda dobrou noc, kamaráde. Nashle.

Odsune se k místu, kde leí Carletina kabelka. Dá si ji pod pai a praví: Vim jsem si, jak ti očiska jedou po tý kabelce, co ses dověděl, e je v ní bouchačka… Upozorňuju tě, e za sebou zamknu dveře. A a se tu objeví poldíci, můe je ode mě pěkně pozdravovat.”

Začne ustupovat pozpátku ke dveřím a přitom míří pořád na mě. U dveří chvíli mátrá po

klice, pak hbitě otevře a v miku je venku. Jetě zaslechnu, jak otáčí klíčem v zámku.

2

Jetě pořád prí, kdy nastupuju do vozu s divizním inspektorem, co přijel ze Slough, aby se podíval na zavraděnou Carletu. Vypadli jsme oba z Melander-CIubu a jedeme na policii v Maidenheadu.

Abych řekl pravdu, moc se toho ode mě nedozvěděl. Okolnosti týkající se Kritsche jsem si

nechal pro sebe, poněvad Frisca u stejně zatkli a obvinili z vrady,

a tak si myslím, e nemá smysl splítat dráty. Ostatně inspektor u mluvil se Scotland Yardem a tam se dozvěděl, e se mnou je vechno v pořádku, tak je zřejmě v pořádku vechno.

V kanceláři se mě ptá, jestli můe pro mě něco udělat. Povídám mu, e dokonce dvě věci.

Předevím bych si rád promluvil s Herrickem a pak chci vědět, jak dlouho to můe trvat, ne se enský řidič dostane obstojným fofrem z Mnidenheadu do Burghcleru. Podívá se na mapu a praví, to s ohledem na to, e je tmavá noc bez měsíce a na silnici ádný světla, můe to trvat asi dvě hodiny, zvlá kdy je to někdo, kdo nezná cestu.

Provedu rychlej výpočet. Říkám si, e Geralda vyrazila z Melander-CIubu asi před hodinou.

Kdy vezmu v úvahu, e nějakou chvílí strávila na policii, nemyslím, e by se u dostala do Readingu.

Oukej, éfe, říkám mu. Tohleto bych potřeboval zařídit. Mám za to, e slečna, co byla tady na policejní stanici a poádala seranta ve slubě, aby volal do Melander-CIubu, si to namířila do Burghcleru hned, jak odtud vypadla.

93

Chci, abyste to batole zarazil. Jistě se budete moct spojit s policií v Readingu a říct jim, e bych byl rád, kdyby mohli poslat hlídku na silnici, zadret tu dámičku a nechat ji u sebe tak dlouho, ne si s ní tam přijdu trochu pohovořit.

Popíu mu Geraldu a zároveň mu říkám, jak vypadá vůz, co v něm jede. Říká, e to bude

oukej, a jakmile bude projídět Readíngem, zadrí ji.

Odchází, aby zařídil potřebné, a já zatím čekám na spojení s Herrickem. Popíjím čaj,

pokuřuju a dumám o tom chlápkovi Kritschovi.

To se musí přiznat, ten chlap má nervy jako lana. Jinak je to mizera a gauner, co jde rovnou za svou věcí a nedbá ani myí kejchnutí o to, jak se k ní dostane. Ale mám takovej pocit, e ten hoan má něco za luhem. A já si myslím, e vím, co to je. Počítá asi tak: Nikoho ani nenapadne sbalit ho pro účast na Carletině vradě, protoe je poněkud větí zvíře. Ví, e jak vláda Spojených států, tak britská vláda musí získat Whitakerovy plány stůj co stůj a e nic nesmí stát v cestě tomu, aby je dostaly. Ví taky, e kdyby dolo k nejhorímu, zaplatí za ně těch 250 000 dolarů. Jene stejně nebudou s Willlem příli spokojeni. A ty plány dostanou, pokusí se vyhladit tolik členů Panzettiho gangu, kolik se jim jich dostane do rukou. A to i tehdy, kdy jim předem zaručí beztrestný odchod za země. Ale Willie si ani s tímhle hlavu neláme, protoe ví, jak se odtud dostat. Má to vechno zatraceně promyleno a

zabezpečeno.

To je jedna věc. A dalí věc, na kterou musím myslet, je Geralda. To batole má za uima;

kdy rozdávali chytrost, musela stát ve frontě v první řadě. Stačí si představit, jak to dneska večer sfoukla. Jetě ne jsem zaslechl tu ránu a vyběhl z garáe, musela mít na mě zatracenou pifku. Zrovna se snaila naznačit, e jsem blázen. Proč asi? Inu, Jestlie to

nevíte, já to vím. Myslí si, e ten chlapík, co jsem ho nael v Brughcleru nataenýho a

svázanýho na stole, byl dovopravdickej Whitaker. Zjistila to ve chvíli, co jsem jí hoana začal popisovat.

Proto hned po mým odchodu začala uvaovat, jak uniknout. Chtěla se dostat co nejdřív do

Burghcleru a osvobodit Whitakera, poněvad a to je tak jednoduchý jako vae voklivá teta

Líza, je do toho ulpasa celej blázen, i kdy ví, e pálil za jinejma a e práskl do bot jenom proto, e se dal poplait.

94

Přesto ji nic neodradí, aby ho dostala z pařát Panzettiho bandy.

P ř e d s t a v u j u si, e vycouvala z garáe Kritschovým voz e m na zadní cestičku. Potom se podle veho tie vrátila a zatímco ji Frisco vude hledal, vplíila se do domu a slyela Kritsche, jak mi to dává horký a slibuje mi, co se mnou hodlá podniknout.

Moc se jí to nelíbilo a tak se rozhodla zabít dvě mouchy jednou ranou. Zajela na policejní stanici, aby zavolali do Melander Clubu kvůli mýmu vozu. Počítala správně, e si Willie dá zatraceně bacha, aby s Friscem začal nějaký dalí střílení. Hned nato lápla na plyn a hasí si to do Burghcleru, aby tam předvedla velkou scénu záchrany s mou bouchačkou v rukávě.

A to vechno jenom dokazuje, e Geralda je děvče s charakterem a má v sobě pěknou

dávku odvahy.

Pořád se jetě potýkám s velkými mylenkami, kdy vstoupí policista a říká, e mám na

telefonu Herricka. Zvednu telefon a nejdřív se Herrickovi omlouvám, e jsem ho zase

jednou vypekl, ale e události se na mě hrnou nepředvídaně, oveme jinak se mi ta věc

daří, e jsem se málem nechal od Frisca vyřídit, zkrátka, e mi je fajn a e srím skvělejma nápadama.

On nato, e teda oukej, ale e to vypadá, jako bych zas uplatňoval svou starou techniku, ale e doufá, e si nezačnu nic, co by ve Scotland Yardu vyvolalo skutečnej blizkrieg, a e by mi byl hrozně zavázanej, kdybych se pokud mono drel ortodoxních metod, a co prej zamýlím podniknout, e by o tom rád něco věděl. Říká dále, e jako poslední informaci dostal zprávu, e se Carleta Francini dala vodbouchnout a e Frisco je v base.

Ujiuju ho, aby si nedělal zbytečný starosti. Taky podotýkám, e je hrozně těký bejt

ortodoxním, kdy nějakej pacholek vyhrouje člověku, e ho střelí do břicha. A taky mu

říkám, e jen co vyřídím jednu nebo dvě věci, co nesnesou odklad, přihlásím se a budeme

mít dlouhou konferenci, aby se vechno vyřeilo.

Potom se ho ptám, jestli dostal odpověď na transatlantickéj rozhovor, kterej se měl na moji ádost uskutečnit s ředitelstvím FBI ve Washingtonu, aby zjistili poslední známý bydlitě Carla Panzettiho. Říká, e jo, e odpověď přila: Panzetti je v Chicagu a za poslední čtyři měsíce se s města ani nehnul. V duchu se směju, poněvad jsem po celou dobu měl takovej dojem, e to tak je.

95

Oukej, Herricku, říkám mu. Je tu jetě jedna věcička, co bys mohl pro mě zařídit. Mohl bys odeslat spěný telegram, anebo jetě lip telefonický vzkaz do Washingtonu?

Říká, e jo a co to má bejt. Povídám, aby si vzal kousek papíru a tuku a diktuju mu vzkaz:

Ředitelství Federálního byra pro vyetřování, ministerstvo spravedlnosti, Washington, USA, spěně.

ádám o okamité zatčení Carla Panzettiho stop. Obvinit z chystaného prodeje

Whitakerových plánů na hloubkový bombardér, které patří ministerstvu námořnictva USA

stop Prohlásit, e Carleta Francíní ve prozradila stop Pohrozit rozsudkem smrti, jestlie Panzetti neodevzdá nedokončenou sadu výkresů bombardéru, kterou vlastní stop Prosím, podejte zprávu neprodleně-Cautlon.

Herrick praví, e to pole přes velvyslanectví USA. Ptá se, kdy mě můe čekat na tu

konferenci, nače mu slibuju, e budu ve svým doupěti zítra někdy kolem poledne a e mu

brnknu.

Zavěuju a myslím si, e Herrick je správnéj chlapík a e to bylo ode mě trochu bezohledný, e jsem s ním víc nespolupracoval. Jene, takovéj je ivot.

Vracím se do inspektorovy kanceláře. U na mě čeká. Právě prej přila zpráva od policie

v Rnadingu. Sbalili Geraldu na silnicí mezi Readingem a Newbury a mají ji na policii v

Readingu. Říkají, e ji tam budou dret, dokud se neobjevím. Taky podotýkají, e z toho

nemá ádnou radost. Jdu s inspektorem do jeho doupěte a dáme si mení dávku whisky a

cigaretu. Taky prosím jeho enu, aby mi půjčila svůj koich, nače vypadnu, vyzvednu si svůj vůz z policejního parkovitě a odustím.

Tak se mi zdá, e mi začíná trochu svítat.

96

1

Cestou do Readingu jsem si naplánoval postup dalího taení. Vypadá to jako malá

lumpárnička, ale zdá se mi, e by se to mohlo při troe těstí a bez zásahu zvenčí

povést.

Je u skoro půl čtvrté ráno, kdy zastavuju před stanici. Počasí pro psa, prí, trochu sněí a je zatraceně zima.

Serant, co má slubu, se koukne na můj průkaz a veda mě dozadu, kde u krbu sedí

Geralda a policista vedle ni. Geralda má na sobě velkej policajtskej kabát a mračí se.

Směju se na ni zeiroka. Serant vypadne a já tu stojím a dívám se na ni, koich přes ruku.

Pravím: Já jsem vdycky starostlivej a pečuju o svý svěřence. Myslel jsem si, e po tak

dlouhý jízdě by ti tu mohlo bejt zima a tak jsem si vypůjčil pro tebe tohleto.

Podívá se na mě, jako kdybych byl kus sejra.

Zdá se, e jste sám se sebou velice spokojen. Jistě si myslíte, e jste udělal něco náramně chytrého, vy-vy … Proč mě tu zadreli? Jaký zákon jsem poruila? Anebo je to dalí brilantní mylenka pana Lemmyho Cautiona, slavného detektiva?

Zapaluju si cigaretu. Pořád se na mě dívá zpod těch svejch dlouhejch řas. Je to stoprocentní děvče a jetě drobet navíc, a kdy je ve patný náladě, jako třeba teď, vypadá jetě lip.

Pokud se mě týče, myslím, e se budu dobře bavit.

Má pravdu, je to jeden z mejch nápadů, pravím. Předevím ti chci, Geraldo, říct, e jsem ti moc povděčnej, poněvad nebejt toho tvýho nápadu s maidenheadskou policií, zavolali Kritsche v zatraceně pravou chvíli, byl bych v tuhle dobu u hezky ztuhlej, co je jediná věc, co nemám ani trochu rád. A tak bych chtěl zaznamenat pro věčnou pamě, e pokud mě se týče, se prostě báječná. Hezky se na ni usměju a pravím: Proč se u nepřestane chovat

jako bláznivá huslčka, Geraldo? Proč si u jednou nepočíná jako dospělá osoba, která u

ví, co je co? Myslí si, e jsem takovej ulpas, abych připustil, aby sis zahrávala s ohněm taky v Burghcleru? Co by mohlo z toho vzejít dobrýho pro tebe a pro kohokoli jinýho?

Pro tebe bude nejlepí, kdy se vrátí pěkně do Londýna, bude se chovat jako hodný batole a do ničeho nestrkat nos, Jasný? A co bude s Elmerem? ptá se ledovým hlasem.

98

Proč se rozčilovat nad toudletou stránkou věci? pravím. Elmerovi přece nechce nikdo

ublíit, aspoň ne teď. Tenhle ulpas je jejich největí záruka. Dokud ho mají, jsou v suchu.

Oni zatraceně dobře vědí, e si nezačneme nic vostrýho, dokud mají Whitakera v hrsti. Věř

mi, zlatíčko, e se nemusí pro toho bábovku ani drobet trápit.

On není bábovka,” praví. A proč byste měl o něm takhle mluvit? Má v malíku víc mozku ne vy v celém tom svém oku masa a kostí. Elmer je génius.”

Génius, pcha! Moná, e jenom v tom, jak se dokáe dostávat do trapnejch situací. Spí

bych řekl, e je moula.

A já myslím, e jste moula vy, praví. Kdy si jen představím, e jste ho měl po ruce a tak snadno jste ho mohl odvést! Neudělal jste to. Proč?

Protoe jsem nevěřil, e to je Whitaker, povídám jen si to spočítej: Jdu tam na základě

povídačky, co mi naservírovala Montana Kelisová, Panzettiho mtlostenkn číslo jedna. Abys

věděla, ta povídačka čpěla na hony hned, jak mně ji předkládala. Přirozeně jsem si musel

myslet, e to je bouda. Kdy tam potom přijdu a setkávám se s tím chlápkem a von mě

nalejvá, e se nedá nic jinýho dělat ne vysázet prachy, tak to nemohlo vypadat na nic jinýho ne na práskanej nápad, jak se dostat k prachám, a přitom si ponechat skutečnýho Whitakera v záloze No dobrá, ale mýlil jste se, říká. Kdy jste mi ho popsal, hned jsem

věděla, e to byl Elmer. A vy jste s ním zacházel jako s fackovacím panákem, mlátil jste jím hlava nehlava. Vy vy gorilo..

Má očí zalitý slzama. Vypadá nádherně, e z ní nemůu spustit zraky. Začínám si skoro přát, abych byl Elmerem.

Kdybyste byl udělal to, co na vás chtěl, celá záleitost u mohla být vyřízena. Je v té celé věcí nejdůleitěím činitelem. A my oba chceme, aby se ten bombardér získal pro Británii.

Zdá se mi, e je jen jeden způsob, jak ho dostat. Zaplatit. Budou ho dret jako rukojmí,

dokud nezaplatíte, a jestlie se je pokusíte zatknout, zabijí ho a pak nezbude pro nikoho nic.

Nevěř tomu, drahouku, říkám jí. Jsem si jistej e plány na bombarďák dostaneme a

dostaneme taky Elmera ve zdraví a bezpečí. Pak mě můe pozvat na svatbu, to jest, jestli

do tý doby Elmerovi odpustí. Co bych mu měla odpoutět? Psal mi proto, e si uvědomil, e se zesměnil s tou enskou Francini.

99

Věřil, e mu odpustím. Doufal, e se za ním rozjedu. Jsem si jista, e se rozhodl, e se od ní odpoutá. Chtěl mě tu mít, ale byl příli hrdý, aby mě o to ádal. Ale věřil, e přijedu.

Nebudu se s vámi o tom bavit, říká dopáleně. Chci jenom vědět, co máte v úmyslu udělat.

Něco se musí ihned pro záchranu Elmera a těch leteckých plánů podniknout.

Neříkám, e ne, já na to, ale to nedosáhneme tím, se rozběhne do Burghcleru a jetě k

tomu ve voze, který jsi čajzla Kritschovi. To k ničemu nepovede, i kdybys při tom mávala

mým lugerem. Mimochodem, chtěl bych, ubys mi tu bouchačku vrátila. Já tu pistoli přímo

miluju.

Vytáhne ji z kabátu, co má přes sebe, a hned si ji zastrkuju do pouzdra pod paí.

Jo, abych nezapomněl, říkám pak, Carleta Francini je u v limbu. Vodprásk ji Kritschův

chlápek.

Trochu to s ní zamávalo, ale za chvíli u mlela svou, abych si prý něco vymyslel, jak

zachránit Elmera.

A co z toho? říkám jí. Elmer se octne na volný noze a mně pak nakopnou do kaat. Zdá se, e jsi do toho frajera u moc zabouchnutá .. Obdivuje jeho mozek, říká.

To mi nevadí, povídám. Jsem dokonce rád, e obdivuje jenom jeho mozek, poněvad ten

hoan má hubu jako mokrá ryba.

Na to neříká nic. Jen sedí a zírá do ohně. Trochu se při tom naklání a já uvauju, e ten

chlapík, co navrhoval její architekturu, dal si na křivkách zatraceně záleet…

Náhle se otočí a kouká na mě. Na rtech jí pohrává lehkej úsměv. Praví:

Tak si myslím, e my dva jsme si hodně podobni. Jsme oba hodně svévolní a víme, co

chceme. A taky za tím jdeme. Proto si myslím, e byste mohl můj zájem o Elmera Whitakera

chápat. Dost moná, e je v tom něco mateřského. Dejme tomu, e je slaboch a e eny

měly na něho patný vliv. Je jako dítě s báječným mozkem.

A s báječným raafákem, povídám. Jetě jsem neviděl takovej nos na ciferníku, jakej má

von. Moná, e je to znak velkýho mozku, co já vím.

Chci, aby se mu dostalo uznání, které si zaslouí, říká po chvíli. Chci, aby dostal za svou práci odměnu. Místo toho je jeho ivot v nebezpečí.

100

Neříkám na to ani slovo. Není vyloučeno, e by chtěla, abych vypukl v pláč nad tím, e

Elmerův ivot je v nebezpečí. Osobně bych mu nejraději nakop kalhoty.

Náhle mi poloí ruku na pai a říká měkce:

Pane Cautione, chtěla bych vás ujistit, e přes to, e se na vás zlobím pro vá postoj vůči Elmerovi, vám plně důvěřuju. Jsem si jista, e kdybyste chtěl, mohl byste ho z té kae dostat a vrátit ho tam, kam patří. Vzdychne si zhluboka a pokračuje: Jestli to uděláte, budu vám nekonečně vděčna .. Přitom na mě vrhne takovéj pohled zpod

víček, e to zaznamenávám a někde na páteři. Minutku přemejlím a pak říkám:

No vo tom by se dalo mluvit, z toho by se dal udělat výměnnéj obchod. Dejme tomu, e tu

záleitost kolem Elmera uspokojivě vyřeím. Dejme tomu, e dostanu ty zatracené plány

zpátky. Jestli to tady vechno uklidím a srovnám k tvý plný spokojenosti, co pak?M Usmívá

se na mě.

Myslím, Lemmy, e není nic, co bych pro vás neudělala, praví. Ale nechce se mi věřit, e dostanete od těch lidí Elmera ivého, ledae by dostali peníze, které poadují. Koukni, Geraldo, řečeno mezi mnou a tebou a tady tím krbem, má úplně pravdu. Jedinej způsob,

jak dostat Elmera z tý lamastiky a získat zpátky plány, je dát těm hrdlořezům to, co chtějí.

Ale i kdy to uděláme, je tu jetě pořád jedna věc, co mi nahání strach.

Geralda se naklání a oči jí hoří. Vidím, e to batole má ivej zájem.

Co je to? ptá se. Čeho se bojíte?

Kdy jsem mluvil s Whitakerem tam v tom baráku v Burghcleru, povídám jí, řekl mi jednu

nebo dvě věci. Nevěřil jsem mu, poněvad jsem nevěřil, e je VVhilaker. Ale teď u vím. A

bojím se tohohle: Whitaknr jetě nákresy nedokončil, aspoň ne úplně. Nejdůleitějí část

nechal nedokončenou. Větí část nákresů, to je ta část, co mají v rukou oni, není k ničemu bez posledního kousku. Chápe to?”

Přikývne, poněvad visí na kadým mým slově.

A teď dejme tomu, e jim dáme poadovaný peníze. Dejme tomu, e je dáme Whitakerovi,

e mu je dáme do ruky a on je odnese jím, přesně tak, jak mi to po něm vzkázali. Dobrá, a

tak oni nám odevzdají ty plány, tu část co u je hotová, ale nemáme vůbec ádnou záruku,

e dovolí Whitakerovi, aby dodělal ten zbytek, a taky nemáme nejmení záruku, e nám ho

pak vydají ivýho.

101

Chápe u? Ano, říká ponuře. Začíná mi svítat.

A dejme tomu, pokračuju, e a dostanou těch dvě stě padesát tisíc dolarů, tak se

rozhodnou nehrát s námi poctivou hru. Pro ně to je snadný, e jo?

Přinutí Whitakera, aby plán dokončil, neříkej, e by ho k tomu nedokázali přinutit; ti lotři mají svý způsoby, jak přimět lidi aby udělali cokoli, no a pak, a to budou mít vecko pohromadě, Elmeříčka prostě vodbouchnou a prásknou do bot.

Proč by to měli dělat? ptá se. K čemu by jim ty plány byly dobré, i kdyby je pak měli celé.

Jim by nebyly k ničemu, ale Němcům by přily zatraceně vhod, zlatíčko.

Pane na nebi! zvolá. Na to jsem nepomyslela. Kdyby se jim podařilo dostat se z Anglie ven, mohli by vynález prodat podruhé Němcům, co? Správně, děvčátko, říkám. A proto musíme najít způsob, jak to provést, abychom dostali Whitakera i dokončený nákresy, ne vyplatíme prachy. My potřebujeme předevím dobrej nápad. Mám dojem, e ho u mám. Aha! říká a věnuje mi krátkej úsměv. A proto jste mě zastavil, abych nemohla jet do Burghcleru. Vy jste u asi ten nápad měl a nechtěl jste, abych to vechno pokazila, co? Přitáhne svou idli blí k mý. Tak tedy máte plán, praví, to je ohromné. Jaký je to plán? Minutku, drahouku, říkám.

Moná, e se ti nebude tak moc líbit, a ho uslyí. Moná, e ti nebude znít ani trochu

přitalivě. Jen mi ho povězte.Vypadá takhle, povídám. A do dnení noci měli Panzetti a

Willie Kritsch tři věci, které mohli nabídnout jako protihodnotu. Měli hotovou část plánů, měli Whitakera a měli tebe. Teď u mají jenom dvě, plány a Whitakera. Tebe teď máme my.

Říká ano a tváří se rozpačitě.Mám v úmyslu jim navrhnout, e jim tebe vrátím. Dohoda se

provede na tenhle způsob: Spojím se s těmi ulpasy a řeknu jim, e jsi poblázněná do

Whitakera a e chce, aby se to dojednání provedlo hned a pro jeho dobro. A e my si

přejeme toto: Aby Whitaker dokončil i zbývající část plánů.

102

Jakmile je dokončí, hned nám je odevzdá. Take oni pak budou mít tři čtvrtiny plánů a my

jenom tu závěrečnou část. A jako protihodnotu a záruku jim nabídneme tebe, čím jim dáme

jistotu, e celý ujednání bude provedeno v pořádku. Chápe to?

Vyrazí ze sebe zadrenej dech. Chápu to zcela přesně, říká.

Tak dobrá,” pokračuju. Pozice se potom bude jevit takhle: Mají tři čtvrtiny plánů, který jim nejsou nic platný. My máme zbývající čtvrtinu, která nám taky není nic platná. Jene teď ani jedna ani druhá strana nemůe přijít s podfukem. My nemůeme podvést je, poněvad oni mají Whitakera a tebe jako rukojmí, a oni nemůou podfouknout nás, poněvad máme jednu

čtvrtinu plánů a předchozí výkresy nejsou k ničemu bez tý poslední části. Dobrá. Zaplatíme teda. Kdy vyplatíme, odevzdají nám Whitakera, tebe a nákresy a oni budou mít dvě stě padesát tisíc dolarů a povolení, e můou zmizet. A kdy se to povede, pak to bude za ty

peníze stát, nemyslí?” Přikývne a po chvíli praví:

Je v tom jeden háček. Dejme tomu, e budou jenom předstírat, e souhlasí. Jak se

dozvíme, kdy Elmer dokončí poslední část plánů a jestli je neofotografují, ne nám ji dají?

Napadlo vás to?”

To není tak těký. Celý jednání začne ve chvíli, kdy se objeví u nich a setká se s

Whitakerem na místě, na kterým se dohodneme, a odvede ho s sebou, jakmile dodělá

konečný výkresy. Oni je vůbec ani nezahlídnou.”

Jene budou s tím souhlasit?” ptá se. Třeba budou namítat, e a se k vám vrátím s

výkresy, nemusela bych u přijít k nim.”

To je nebude znepokojovat. Budou mít Whitakera.”

Báječné!” povídá. Ten plán je naprosto bezvadný.” A jsi ochotna se do toho dát?”

Usmívá se na mě a praví: Zkuste to se mnou!” Tak teda jo,” povídám. Obejmu ji a dávám jí mohutný políbení. Co myslíte, bránila se? Vůbec ne. Ani nápad! Vydrela. Jo-hó!

Teprve po chvíli povídá: Takhle jsem to nemínila. A vy vy jste to neměl dělat. Elmer by se mohl zlobit.” Kouknu se na ni. Její tvář je váná, ale v očích jí hraje tisíc čertů.

Jářku,” povídám, ty řeči kolem Elmera se mi nelíbí.”

103

Nato ona: Říkala jsem vám přece, e obdivuju jeho mozek. Ale konečně myslím, e si

zaslouíte trochu povzbuzení. Snaíte se ho zachránit.” Vrhne na mě jeden ze svých

postranních pohledů. Ovem, a si ho vezmu, pak u asi nebudu líbat nikoho jiného.”

Neříkám na to nic, ale myslím si, e to slůvko asi, co pouila, je zatraceně krásný slovo.

Vstávám. Tak si myslím, e bychom měli vyrazit, Geraldo. Jdeme. Máme před sebou kus

práce. Vklouzni do koichu a vypadnem.”

Pomáhám jí do kabátu, co jsem si půjčil od inspektorovy eny v Readingu. Pak řekneme

poldíkům dobrou noc a jsme venku. Spustím zapalování a po chvilce si to hasíme k

londýnský silnici.

Asi tak po půlhodině jízdy se mrknu do zrcátka a vidím, e za námi jede černej policejní vůz a udruje pořád stejnou vzdálenost tak asi padesát metrů.

V duchu se usmívám. Mám za to, e Lerrick řekl poldíkům, e by mě nerad ztratil z očí.

A věřte mi, e mu to ani nemám za zlý.

2

Je est hodin, kdy přijídíme do Londýna. Jsem tak unanej, e nevidím skoro na oči.

Geralda kouří cigarety jednu za druhou, aby se ubránila spánku, a nádr je skoro bez

benzínu. Jen taktak jsme dojeli.

Jedu ke Geraldinu hotelu na Strandu a zaparkuju to batole u vrátnýho. Říkám jí, aby se

drela v hotelu, dokud se neozvu, a aby nezačínala s nějakou hloupostí. Slibuje, e sama nic nepodnikne. Říká:

Ode dneka ponechám vechno na vás, Lemmy. A doufám, e vám to vyjde.”

Ve svým bytě v Jermyn Street si dám slunou dávku rený a pak seběhnu po schodech,

zasunu se do vozu a jedu k Montanině garái, odkud jsem si vzal vůz. Cestou se obírám

mylenkou, co se asi stalo s řidičem, co jsem ho tam nechal s lahví mlíka pod stolem. Dost moná, e se Montana tak trochu rozhlíela kolem a moná taky, e ne.

Nechávám stát vůz u čináku a jdu do garáe. Dveře dole jsou zamčeny, ale ty lehce

otvírám paklíčem a jdu nahoru do bytu. Je tu ticho jako v márnici. Rozsvítím a jdu do

kuchyně.

104

Jsem spokojenej, ten chlapík tam jetě je.

Spí klidně, jak jsem ho zanechal, ale mlíko u vechno vypil. Myslím si, e u musí mít

hodně ztuhlý údy.

Skloním se a pořádně jím zatřesu. Otevře oči a prohlíí si mě. Potom vysloví hodně sprostý slovo. Kapesním noem ho uvolním z pout a sednu si proti němu. Chlapík si tře zápěstí a protahuje údy, pěkně jeden po druhým.

Nue, kamaráde..začínám přátelskej rozhovor. Jakpak se ti daří? Jářku, jsem překvapenéj, e tě nacházím tady. Počítal jsem, e se Montana po tobě poohlídne a zbaví tě pout.”

Jste zatracenéj lhář,” povídá. Proč ke vem čertům by sem měla chodit? Věděla přece, e máte vůz, a řekla mi, abych výpad. Musela si myslet, e jsem zmizel. Jednoho dne se s tebou vyrovnám, frajere.”

Ale, ale?” říkám. To u bude moc a moc starí, ne k tomu dojde. Myslím si, e se vořech a jetě jakej! Se beraní hlava a moula k tomu. Tvoje matka by udělala líp, kdyby si místo tebe pořídila rádio. To vypadá lip ne ty, a kdy se jednomu nelíbí program, můe ho vypnout.”

Co neříká, chytroui,” říká nějak měkce. Naoko nenápadně skrčuje pod sebou nohy a

najednou po mně skočí. Odrazí se od země tak prudce, jako kdyby ho vystřelil z kanónu.

Dělám, jako e se chci uhnout před jeho váhou, kácím se i s idlí dozadu, poněvad vím, e čtvrt metru za mnou je zeď, a kdy u má ten holomek na mě dopadnout, zvednu rychle kolena. Dostane to rovnou do břicha a vyrazí to z něj dech. Padá na stranu a před dopadem

mu stačím umístit jednu do čelisti, abych mu dokázal, e mu to nemám za zlý.

Ukázalo se, e ten chlapík je opravdu ňouma. Mám dojem, e Montana má ráda, kdy je v

rajóně jediná, co má mozek.

Chlápek zůstává bez hnutí leet. Dýchá jako stará velryba, co si vyběhla na trochu vzduchu.

Zvedám se ze idle a jdu si prohlídnout obsah jeho kapes. V pravý má náprsní taku a v ní

americký pas, několik anglických bankovek a americké dolary.

Prohlíím si pas. Kdy zahlídnu jméno, chce se mi smát. Jmenuje Gulio Paolo. Je to Talián z první generace přistěhovalců do Států. Mám u s nima ňáký zkuenostil Popadnu ho za límec pod vohryzkem a zvednu ze země.

105

Zatáhnu ho do pokoje a hodím do křesla. Pak si sednu proti němu a zapálím cigaretu. Chvíli čekám, a popadne dech.

Teď si dej na minutku pohov, plamuko, a dobře mě poslouchej. Povím ti malou příhodu.

Povím ti, proč si myslí, e to má v suchu.

Ale jdi praví. Dobrá, jen do toho, moná e se zasměju.

Koukni se, povídám, kdy se setkám s darebou, co je tak drzej jako ty, hned si myslím, e má něco v záloze, jene z takovejch hovězích hlav se moc lehce stanou kořeni. Zrovna tak Panzetti, Montana a Willie Kritsch udělají kořena z tebe.

Zaklebí se, ale u to není tak odbojnej kleb. Cítím, e jsem ho zasáh.

e by jo? praví. A jakpak to chtěj udělat, co?

Hodí tě přes palubu, a přijde čas říkám mu. Polou tě do pekla. U jeden chlapík z vai bandy se takhle splet. Začíná ho to zajímat. Ptá se: Jakej chlapík a v čem se splet? Nemám páru, o čem ksakru mluví.

Hned pochopí, říkám mu. Poslouchej, kamaráde. Tvý jměno je Paolo. Znám chlapíka, co

se tu vochomejtá kolem tý bandy. Jmenuje se taky Paolo. Říkali mu Frisco. Moná, e je to

tvůj bratr, co? Má podobnéj rypák, jako kdy ho někdo zvedne plochým elezem nahoru.

Moná, e je jenom příbuznéj… Zatváří se váně.

Dobrá, dobrá, co s ním má bejt? ptá se. Moná, e je to můj bratr, tak co?

Pokrčím rameny a po chvíli povídám:

Jářku, krasavče, mám takovej dojem, e by sis měl objednat rakev, poněvad ji co nevidět

bude potřebovat. Willie Kritsch hodil Frisca přes palubu. Poldíci ho mají ve spárech, a k tomu pro vradu. Poulí na mě oči. Čerta starýho, říká. Blufuje. Známe tvý triky.

Jestli si myslí, e blufuju, tak tě k němu zavezu. Moná, e mu podstrčí pár housek skrz mří. V duchu odhaduju, co se v něm odehrává. Předkládám mu dvě a dvě a a si to sečte.

Pokračuju: Ví přece, jak to bylo . Kritsch nařídil Friscovi, aby se drel spolu s Carletou Franeini v Maldanheadu hezky blízko Melander Clubu, zatímco GeraIda Varneyová bude opodál.

106

A taky jo. No a já jsem tam zatelefonoval a pod nějakou záminkou přiměl Carletu, aby přila za mnou. Dala sí říct a pak se rozhodla, e je vechny práskne, poněvad shledala, e to je to nejlepí, co můe udělat.

Frisco ji zahlíd v mý společnosti a kdy se vrátil, byla Carleta v pokojí sama. Ptal se jí, kde jsem, Carleta mu řekla, e na WC. Hrála o čas. Kdy potom zvedla kabelku, Frisco, kterej u čichal čertovinu a věděl, e má v kabelce stříkačku, ji prostě zhas. Krátce nato se objevil Willie. Wiiliemu se ta věc nechtěla líbit a řekl si, e mi to dá horký. Ale nepovedlo se mu to, poněvad poldíci se dostali do domu a ptali se po mně. Tak si teda řekl, e to nechá plavat.

A co si myslí, e udělal? Nařídil Friscovi, aby vypadl a jel do Londýna. Sotva se Frisco

rozjel, Krítsch volal maidenheadskou policii, e dolo k zavradění Carlety a e ji zlikvidoval Frisco, a nejen to, řekl jim pak, kde ho zaručeně dopadnou.

Neříká na to ani slovo. Sedí a kouká přímo před seba. Vidím, e jsem na něho zapůsobil.

A teď mi teda řekni, co asi chystáj pro tebe, beraní hlavo, he? ptám se ho.

Říká: Páni, ten mizera Kritsch. Co já mu za to udělám?

Nic mu neudělá, pravím. Jedinej způsob, jak se mu dostat na kobylku, je sehrát to tak, jak já se to chystám sehrát s ním. Můe se hned a tady na místě rozhodnout, co udělá.

Jaký jsou vyhlídky? ptá se.

Kdy se ti můj návrh nebude líbit, vysvětluju, odevzdám tě poldíkům a oni tě zabásnou.

Podle zákona na ochranu země za války si na tebe můou vymyslet asi tak devět set

obvinění. Jak ti mám věřit? Jak můu vědět, e mě pak nenechá na holičkách?

Nemůe vědět a nemůe věřit. Tohleto musí risknout.

Zvedne se a jde k oknu. Poodhrne zatemnění a kouká se ven. Začíná pozvolna svítat, ale je

zima jako v pekle. Otočí se a praví:

Myslím, e na tebe vsadím a risknu to. Sehraju to teda po tvým.

107

A počítám, e mi zajistí odměnu, a k tomu dojde. Ví já měi Frisca rád. S Kritschem si to vyrovnám, za to, e ho shodil.

Myslím, e jedná moudře. Ptá se: Co chce, abych podnik?

Sedni si klidně na idli, zapal si cigaretu a natáhni ty plácačky, co jim říká ui.

Posluně usedne. Nabízím mu cigaretu a pak mu povídám, co má dělat.

3

Je jedenáct hodin a pěkný studený, ale slunečný den, kdy se Herrick objeví v mém bytě.

Předtím jsem si dal teplou sprchu, na čtyři prsty rené a pořádnou snídani. A na to, e jsem náleitě unavený, cítím se báječně. Herrick se usadí u krbu a po chvíli praví: Tvůj telefonický vzkaz jsem ihned odeslal. Potom se na mě truchlivě usměje a dodává:

Komisař povídá, e by rád aspoň něco málo věděl, co se tu vlastně děje.

Potom vytáhne dýmku a mlčky si nacpává. Za chvíli praví:

Jsi roák, Lemmy. Chce si prostě dělat vechno na vlastní pěst, e ano?

Koukej se, Kerricku, povídám mu, vůbec to není tak, jak říká. Události prostě letí a musí se na místě řeit. Ale nemyslím, e by s tím měly bejt starosti. Vechno se podaří.

Whitakerovy plány dostaneme v pořádku.

Herrick zvedá obočí: Znamená to, e ví, kde je Whitaker?

Nevím, kde je zrovna teď, povídám. Ale hnedle to budu vědět.

Jak získáme ty plány? chce vědět.

Koupíme je, říkám mu. Mám u to vechno sesumírovaný. Zaplatíme jim čtvrt miliónu

dolarů za dokončené plány.. / klebím se mu do očí. Dívá se na mě, jako by ho pratili palicí po hlavě. Jsem vzhůru, nebo se mi to jenom zdá? říká.

Jářku, Herricku, ujiuju ho, vůbec nesní. Tuhle věc bude třeba sehrát po mým a ty bude hrát s sebou. Mám nápad, e to vechno skončím, ani bude třeba podříznout někomu krk.

Dejme se teda do práce. V pořádku, říká. Začni pěkně od začátku.

108

Dávám na stůl láhev whisky, sifón a krabičku cigaret. Nato před ním rozvinu svůj plán,

vechny ty triky a kouzla a to pěkně od začátku.

4

V půl dvanácté se pěkně vohodím, beru si edivé aty s drobnou kostkou, světle modrou

hedvábnou koili a námořnickou vázanku a vyrazím na návtěvu.

Zastavím taxíka a u si to hasím do bytu Montany Kelisové. Cestou se zabývám mylenkou,

jestli bude doma nebo jestli se odsunula někam jinam. Počítám, e tam bude, poněvad

mám dojem, ne, mám skoro jistotu, jak to míní tohle batole sehrát.

Kdy vejdu do baráku, mrknu na indikátor. Stojí tam: Slečna Montana Kellsová-doma.Ť

Vyjedu nahoru výtahem a zvoním u dveří. Po chvíli z nich vykoukne roztomilý diblík v

těsných černých atech, a moc laskavých k jejím křivkám, a v krajkové zástěrce a ptá se

mě, co chci. Říkám jí, e chci mluvit se slečnou Kelisovou. Povídá, e neví, jestli je slečna Kelisová doma, ale e se podívá. Říkám jí, aby si nedělala starosti, strčím do dvoří a jdu dovnitř.

Vrazil jsem rovnou do lonice. Montana sedí před velkým zrcadlem s výrazem patné nálady

na slabikáři, má na sobě podprsenku, růové hedvábné kalhotky francouzského střihu,

béové hedvábné punčochy a střevíčky s deseticentimetrovými podpatky. Sundávám si plá

a odkládám ho i s kloboukem na idli v koutě. Mezitím Montana na sebe hodila krepdeínový

upan s koeinovým límcem. Někdo by si mohl myslet, e to dělá ze skromnosti, ale

nemylte se, týhle dámičce by se podařilo ukázat hezkej kousek nohou, i kdyby si oblíkla

brnění. Přeje si něco, Lemmy? ptá se sladkým hlasem. Anebo ses tu jenom zastavil, abys

mi poděkoval za tip, co jsem ti poskytla? Asi sis zajel do Burghcloru a dojednal vechno s Whitakerem. A co takhle, cvaknout si, velký hrdino? V tomhle bodu s tebou souhlasím,

říkám. Jde ke skříni a vrací se s dvěma skleničkami, lahví whisky a sifonem. Namíchá drink a podá mi skleničku. Pak si sedá do rohu gauče a dává si pohov.

Nepovedlo se něco, miláčku? Vypadá ustaraně.

109

Pokrčím rameny.

Věr mi to, nebo ne, Montano,” říkám, ale mám opravdu fůru starostí. Něco mi zatraceně kikslo. Připadám si jako vesnickej balík a jetě hůř.”

Montana si přidruje sklenici u nosu a čichá k nápoji, potom povídá: Copaks proved,

chlapečku? Pověz tetičceTobě e by se povedl kiks, tomu se mi nechce věřit.”

A povedl,” říkám. A jakej! Zael jsem do toho doupě v Burghcleru a setkal se s

Whitakerem. Cekal u na mě, jene svázanej jako kuře s nádivkou, jenom ho oupnout do

trouby. Já se ale domníval, e to tak na mě narafičili, e je to ňákej chlápek, co má

vystupovat jako Whitaker. V tom domnění jsem to drobet zbabral.” Montana vsákne půl

sklenice. Tohle ti není ani trochu podobný,” říká. Dost moná, es neuvěřil tomu, co jsem ti říkala. Asi ses pokouel udělat něco moc chytrýho, e?”

Inu,” povídám. Inu, stalo se. Tak jsem odtamtud výpad a dostal se v Melander-Clubu v Maidenheadu do horký kae s Willie Kritschem. Nakonec jsem z toho vyel bez úhony, zato Carleta Francini se nechala vodbouchnout a poldíci zabáslí kvůli ní chlápka, co si říká Frisco pro vradu.”

ivot dokáe bejt někdy hodně vzruující, co?” říká jen tak, jakoby mimochodem. Viděl ses se slečnou Geraldou?”

Jo,” říkám. Vrátila se se mnou. Je tady ve městě, tak anpoň něco.”

Vstává, bere mi sklenici a jde ji naplnit. Potom říká:

Tak se zase tam, kde jsi začal. Po tom vem, co jsem udělala, abych ti pomohla, je to pro mě trochu zklamání.”

No jo, v tom je právě ta nesnáz,” říkám, es mi pomáhala. Já toti nevěřil ani slovo z toho, cos mí napovídala. Myslel jsem, e je to vecko bouda.”

Páni!” říká. Viděli jste u něco takovýho? Já se tu div nepřetrhnu, abych ti pomohla a vyslouila si tvoji ochranu, a ty tohle. Doufala jsem, e ty pitomce převeze a já pak budu v bezpečí. Copak jsem ti neříkala, e se chci od Panzettiho trhnout?”

Kecá, Montano! Kdybys chtěla zahnout, mělas k tomu jedinečnou příleitost. Jen řekni, cos udělala s psaníčkem, který jsem ti dal pro Herricka ze Scotland Yardu? Měl ti pomoct dostat se z Anglie. Ani ses o to nepokusila.”

110

Říkala jsem komorné, aby sbalila mý věci teď odpoledne, pak e zajdu do Scotland Yardu

za tvým kámoem Herrickem, aby to zařídil s mým odjezdem hodně rychle, dřív ne

Panzetti..

e ti huba nezdřevění, říkám. Kampak na mě s humbukem. Dal bych za to nevímco, abych

tě viděl metelit si to do Scotland Yardu na těch tvejch deseticentimetrovejch podpatcích a nechat se tam zabásnout.**

Co to ke vem čertům blábolí, říká. Proč by mě chtěli zabásnout?

Protoe jsem telefonoval Herrickovi, aby tě hned strčil do chládku, jakmile se tam s tím mým psaníčkem objeví. Jestlie ti někdy někdo nabulíkoval, e dokáe, abych ti na něco nalít, pak to musel bejt cvok. Ty se přece zmije. Se tak zatraceně mazaná, e jednoho krásnýho dne podfoukne omylem sebe sama. To jediný, co na tobě není pokřivený, jsou akorát tvý

skvělý nohy a tělo.

Stáčí oči k nebesům, jako by tam hledala podporu. Tohle po tom vem, co jsem pro tebe

udělala! Tohle je tvoje odměnal. Kristepane, jak já byla do toho padoucha udělaná. Byla

bych ti dala, nač by sis jen vzpomenul. Nic bych ti nebyla odepřela.

Taky e mi nic neodpírá. upánek má rozevřenej a sedět tu s tebou je stejný jako sedět

na striptýzovým festivalu v první řadě. Jen si dej pohov, říkám a dopíjím sklenku, prokouk jsem tě skrz naskrz. Tak a teď začneme hezky od začátku, abychom si to nějak srovnali ..

Vstanu, popadnu ji do náruče, přenesu přes pokoj a hodím na pohovku. Pak ji jaksepatří

plácnu přes oblinu, co je k tomu určena. Snaí se mě backhandem svý nohy zasáhnout do

oka, ale má smůlu.Koukni se, Desdemono, říkám, kdy usednu zpátky na idli, poskytnu ti

teď bezplatně několik cenných rad a jestli má ve svý hlavě krom máčený bábovky jetě ně-

co jinýho, pak dávej pozor, aby ti nic neuteklo.

Otočí se na pohovce a měří si mě pohledem, jako by se ne mě díval had. Octnout se jí teď v ruce bouchačka, zhasla by mě natotata.

Tak předevím, pokračuju po krátkém nadechnutí, se taková lhářka, e baron Práil by

vedle tebe vypadal jako ampión na závodech pravdomluvnosti. Kdy si na mě uila tu

boudu s Whitakerem, co měl dřepět v Burghcleru, vanilas taky o tom, e se chce trhnout

od Panzettiho a já e ti mám zajistit volnéj návrat do Států.

111

Jene nejde mi na rozum, proč se chce s Panzettim rozejít a zároveň se k němu vracet? A

přitom jsi moc dobře věděla, e ze Států vůbec neodjel. e ten mizera si sedí na zadku

v Chicagu a e tady jakiv nebyl.. Otvírá ústa, jako by chtěla něco říct, ale zvedám ruku.

Zaraz říkám. A nechtěj to jetě hůř rozmazávat. Celý to tvý povídání, e se chce trhnout od Panzettiho, byla jen kouřová clona. Cos ve skutečnosti chtěla, bylo vrátil se k tomu hoanovi a tam pro něho pracovat, zrovna jako jsi pracovala tady.

Zapaluju si cigaretu a pokukuju po ní. Neříká nic. Leí nu pohovce, jednu ruku pod hlavou a zírá na mě těrbinami víček. Mám dojem, e přemýlí, a to na plný obrátky.

Pannzetti sem nasadil Willieho Kritsche a pár jinejch hrdlořezů jetě dřív, ne se tu objevil Whitaker, rozvádím dál svý teorie. Kritsch, Frisco, Zokka a patrně jetě jeden nebo dva dalí. Ano, tebe taky. Zřejmě abys dohlídla, aby to ti moulové tady řádně vedli a nepomysleli n u ádnou lumpárnu .. Úasně mě udivuje, ozve se konečně Montana. Se tak chytřej, e ztrácím dech.A navíc jsi dostala za úkol, říkám, jako bych ji neslyel, spojit se nějak se mnou a nabulíkovat mi, e u se ti to vecko přejedlo a nejradi bys dala Panzettimu vale.

Mimo to se má zmínit, kde je Whitaker, ovem jenom proto, abych se za ním rozjel a

vyzvěděl co jste mu předtím nakukali, jak můe zachránit ivot sobě a taky Geraldě. A já to zbabral. Nevěřil jsem, e je to skutečnej Whitaker, čím jsem promekal příleitost něco podniknout.

Ale jdi? říká Montana. Dejme tomu, zdůrazňuju dojme tomu, e je to vechno pravda. Cos

jako měl podniknout?

Měl jsem vyklopit prachy, jak si to přeje Panzetti. Jene kdybych to udělal, na to můu vzít jed, klidně byste Witakera nechali v Burghcleru a přinutili ho udělat dubl sadu plánů. A pak byste ji střelili Němčourům. Jinými slovy prodali byste jedno zboí dvakrát a my bychom byli namydlení, neřeknu-li, e bychom vypadali jako to, co kočka přitáhla domů.

To jo blbost, říká. Snad si nemyslí, e ti na tohle skočím? Chce mi snad namluvit, e

zdejí vláda a vichni ti poldové tady by vyplázli tolik prachů za plány, který byly odcizeny.

112

A ke vemu chlápkovi, co ho předtím unesli. Tomu mám věřit?

Pokrčím rameny a říkám: Pochop, co ksakru znamená čtvrt miliónu dolarů ve válce, kdy

lítají ve vzduchu miliardy? A pak, nemůem si dovolit, aby se přihodilo něco Whitakerovi.

Kdyby ho někdo vodbouch, byla by to pro válečný letectví nenahraditelná ztráta, protoe ten vynález můe dokončit jedině on. Tady je právě vidět, jak je Panzetti mazanej. Ví, e s ním budeme muset jednat a podrobit se jeho podmínkám. A proto jsem nechtěl do svý hry zatahovat poldy. Kdyby tady začali poldíci skotačit kolem dokola, Kritsch by jednodue

přinutil Whitakera plány dokončit, pak by mu kliďánko podřlz krk a zakormidloval si to zpátky do USA, kde by plány prodal náckům. Proto jedu v týhle hře sám. A bez kibiců.

Heleď se, ty padouchu, usměje se sladce Montana, kdy ti nejde o nic jinýho, pak by se to pořád jetě dalo sehrát po tvým. A snad na jedinou maličkost.

Na jakou maličkost?

Na Carletu Francini. Říkals přece, e je v limbu. Co kdy do toho u začali vrtat poldové?

Ty hnědovoká pekelnice, nedělej, e o tom nemá ani páru, e neví, jak Willie Kritsch

nabídl poldům Frisca na talířku! e ti to Willie hned za horka netelefonoval!

Ne, nic nevím, leda to, co chci vědět, praví. Věř mi to nebo ne, ale jsem do tebe celá

blázen a jediný co chci, abych ti mohla pomáhat.

Posly tedy, miláčku, pravím. i kdy se tak pokřivená, e vývrtka ve srovnání s tebou

vypadá jako nejkratí vzdálenost mezi dvěma body, má přece jen chvíle, kdy ses k něčemu

dobrá. Jedna z nich nadela zrovna teď.

No ne, tak ty mě hodlá pouít. Jak vzruující pocítit. Zavrtí sebou a ulpí na mě očima.

Copak rnám podniknout? Doufám, e to bude něco, při čem bych se mohla dát

vyfotografovat.

Tak takhle, říkám, Fianzetti chce čtvrt miliónu dolarů. Nemám nic proti tomu, aby ty prachy dostal, ovem za předpokladu, e se bude hrát poctivě. Jene já musím mít na beton, e se dohoda bude poctivě plnit a e Whitakera propustí a e mu neublíí nebo ho nebudou chtít

oddělat. Zkrátka a dobře, musím mít nějakou záruku.

Kdy má prachy, dá se sfouknout vechno, říká. Ale není vyloučeno, e ti koumáci mají

taky něco za lubem.

113

A hlavně nezapomínej na sebe, říkám ertem. Nikdy na sebe nezapomínám, povídá docela

váně. A jak tedy myslí dál? Co mám podniknout?

,,Potřebuju si promluvit s Kritschem.Je to vecko na dlouhý lokty, musím to kapánek

popohnat. Vykoumal jsem, jak to sfouknout, aby si vichni přili na svý.

Dívá se na mě hezkou chvíli a pak praví:Wilie by si mohl myslit, e mu chce vypálit

rybník.e ho chce dát sbalit nebo tak.Pokrčím rameny. Jestlie si to chce myslit, nemůu mu v tom bránit. Jene čeho se bojí? Jak ho můu zmáčknout. Má přece Whitakera, ne?Usmívá se. Vypadá jako kočka, kdy spolkne kanára.

Správně, miláčku, říká. Whitakera má takhle v ruce. A i kdybys nakrásně Kritsche dostal, pořád tu bude jetě někdo, aby Whitakerovi podřízl krk. I kdybys to měla udělat sama, co?

Chabě se na mě usměje. Vstane a protáhne se. Take se pro.

Jsem pro to, setkat se s Kritschem. Chci s ním celou věc dojednat. To chce on, Panzetti a ty jakbysmet. Tak jo. Uvidíme, co se dá dělat. Se na telefonu?

Načmárám jí na kousek papíru svý telefonní číslo.

Zavolám tě, Lemmy. Moná jetě dneska večír. Počítám, e se mi vecko podaří včas

zařídit. Přiblíí se ke mně, a mě v nose zaimrá vůně parfému. Tak to bychom

měli,Lemmy. A co teď? Teď se zdejchnu, říkám. Musím si dopřát pořádný vyspání.

Podívá se přes rameno na svoji postel, dá si ruce za hlavu a mrkne na mě. Je to nádherná

postel. Kdyby sis chtěl poslouit, nemám nic proti tomu…

Jse báječná. Tu jsou holt ty mateřský pudy, říká. Zůstane?

Beru si kabát a klobouk.

Děkuju tí, drahouku, říkám. Mám el starosvětský manýry. Nerad bych se probudil a

zpozoroval, e mi někdo omylem podřízl krk. Sunu se ke dveřím. Nashle, jehňátko

..

Nepodnikej nic, co by se nelíbilo tvý máti. A neumáčej si nohy.

Dočista cvok, povídá, ale usmívá se přitom.

Vypadnu. inu si to nahoru po Regent Street a dobrých deset minut rázuju.

114

Dávám přitom bacha, jestli mě někdi nesleduje. Potom přivolám taxík a dávám se odvézt na

Piccadilly. Zaplatím řidiči a zapadnu do podzemní dráhy, Tady si vyhledám telefonní budku a volám Herricka. Tak co, Lemmy? Skočila na to?” ptá se mě.

A jak! Spolkla to i s navijákem. Teď je na tobě, abys opatřil peníze.”

Dobrá,” povídá. Libry nebo dolary?”

Radi libry,” říkám, ty jim budou lip vyhovovat.”

Zavěsím a odpochoduju do svýho doupěte v Jermyn Street. Natáhnu se na postel a koukám

zbůhdarma do stropu. Není nad dobrou postel, pokud je v ní člověk sám. A pokud vám

někdo neprovedl nějakou lumpárnu s pérama v matraci…

115

1

Máte chlapíky, e nevydrí jen tak poposedávat a čekat, kdy se něco přihodí. Mně to

nevadí. Dává mi to čas k přemýlení o věcech a o slečnách. Myslet na slečny, to byl

odjakiva můj koníček. Dobře se to provádí a není to tak riskantní jako se s nima tahat.

V pokoji hoří jasný oheň, je sedm hodin a rená mi báječně chutná. Sedím v křesle a dumám

o dámičkách, co se v tyhle práci vyskytly.

Carleta byla vořech, jedna z těch, co se jich kolem gangsrerskejch tlup jen rojí. Měla holt smůlu. Ale stejně nemyslím, e by ji Panzetti nechal dlouho na ivu. Není vyloučený, e by počkal, a se vrátí do Států, a pak by ji zhasl. Mohl by si myslet, e toho moc ví a ledacos se dohaduje. Take by ji to stejně čekalo.

Mylenky mě přenáejí k Montaně je to buchta, co má něco do sebe. Feanda, hezky vostrá

a myslí jí to. Patří k těm, co dokáou táhnout s Panzettim za jeden provaz a přece si nedat podříznout krk. Panzetti ji sem poslal, aby dohlídla na věci veobecně, ale moc se do nich nehrabala. Provádění úkolů má zřejmě na starostí Wíllie Kritsch. Kdeto Zokka, Frisco, jeho bratr Giulio Paolo a Fraat, ten chlápek, co měl vyhodit do vzduchu barák v Hampsteadu, samý drobný ryby. Krátkodechý gangsterčíci, co si o sobě myslí, e se vypracujou na velký

éfy. Nic co to nikdy nedotáhnou dál ne na obyčejný poskoky.

A pak je tu Geralda. Ani nepozoruju, e se usmívám, kdy na ni vzpomenu Vsadím se, e

Geralda umí roztočit mozkový závity je sice trochu blázen do Whitakera, ale vechny sluný dámičky bejvají do někoho nebo něčeho trop Geralda si myslí, e Whitaker je génius. Slečny u jsou takový, jene Geralda si neuvědomuje, e kdyby s ním měla bejt dýl pohromadě u

by do něho takovej blázen nebyla. Zrovna teď je pro ni tak trochu hrdina, ale s tím asi dlouho nevydrí. Chlap musí mít něco víc, ne e ovládá Finsteinovu teorii, aby se pořádná enská kolem něho točila a aby se jí to líbilo. Vynálezci jsou oukej, kdy jde o zhodnocení tíe, zátěe a proudění, ale k čemu je zemská tíe, kdy chce dámička dělat přemety, a k čemu je vechno proudění kdy to není v sezóně na Floridě nebo na Riviéře … No ne?

117

Natáhnu ruku po láhvi s renou, kdy v tu ránu začne řinčet telefon, jdu k němu je to

Montana. Volá a její hlas je jako lehačka s jahodama. Jsi to ty, Lemmy?

Nikdo jinej ne já. Čím ti můu poslouit, drahouku?”

No, jde o tu maličkost, jak jsme o ní hovořili předtím. Chtěl ses přece setkat s přítelem.

Podařilo se mi to dát dohromady.” Fajn,” říkám. Kam mám jet?” Slyím, jak se směje.

Ty nikam,” pravím. Ten tvůj přítelíček je moc opatrnej chlapík. Nechce, aby o jeho adrese těbetali vrabci, ví? Říká, e by bylo nejlepí, kdybys přiel sem a vyzvedl si mě a pak bychom mohli jít za ním, ovem za předpokladu, e se za námi nebude nikdo z čiré

zvědavosti plouit.” Jsem pro,” povídám. Přijdu k tobě. Kdy?”

Kolem deváté. Moc to toti spěchá. Ani neví, jak jsem vzruená, e tě zase uvidím.”

Budu u tebe přesně. Nashle, Montano!” Zavěsila.

Chvíli čekám a pak vytočím Scotland Yard. Ozve se Herrick.

Jářku, kamaráde,” říkám mu, to batole mě zrovna zavolalo. Zdá se, e to chtějí sfouknout co nejdřív, jste u vás u připraveni?”

Dokonale, Lemmy. A mám tu pro tebe malou informaci! Dostali jsme odpověď na

telefonickou zprávu. Přečtu ti ji: L. H. Cautionovi, t. č. policejní komisařství Londýn

Scotland Yard, Anglie.

Panzetti zatčen na základě federálních zákonů a s pohrůkou, e bude souzen v tajném

zasedání a popraven, bude-li uznán vinným. Odevzdal neúplnou sadu Whitakerových

výkresů. Zatím dren v samovazbě a bez monosti styku s obhájcem a do dalí zprávy od

vás. Ředitel FBI, ministerstvo spravedlnosti, Washington.

Báječný, Herricku!” povídám. A u mě to vypadá takhle: V devět hodin jsem u Montany.

Počítám, e tak kolem desátý se někde setkám s Kristchem.

Montana mi na značuje,e Kritsch by tu záleitost nerad protahoval. Vypadá to, e chce co

nejdřív zdrhnout. Má prachy po ruce?”

118

Říká, o jo.

Oukej povídám, tak je vechno v pořádku. Buď pohotově, zavolám tě později. Doufám

aspoň.

Říká e taky doufá. Zavěuju. Dopřávám si slunou dávku rený, abych se vyzbrojil proti

nastuzení, cigaretu a velkéj úsměv.

2

Kdy mě sluebná poutí dovnitř, sedí Montana před velkým zrcadlem v lonici. Je

vystrojená jako na slavnou popravu . Říkám vám, e vypadá náramně.

Ahoj kamaráde! Se na chlup přesnej. Trochu se napijeme, ne?

Má černý krajkový aty na večer, jednoduchý, ale skvěle střiený. Zdůrazňujou vechno, co

je třeba, přesně podlá přání majitelky. Otáčí se jako modelka a praví:

Jak vypadám, Lemmy? Myslí, e bych obstála? Je to ucházející, říkám.

Vejdeme do obývacího pokoje. Připravuje drinky, jeden pro mě, druhý pro sebe. Pak si

sedne a usmívá se na mě, sama se sebou náramně spokojená, povídám.

JSEM vdycky ráda, kdy můu kamarádovi poslouit, jako třebas tobě.

Koukni se, jehňátko, doufám, e netrvá na tý starý, historce, e bys z tyhle záleitosti ráda vypadla. Nebo jo? Protoe jestli jo, tak u toho nech. Skřípá to!

Třeba jo. Ale je to moje historka a chci se ji dret a ani ty ani kdokoli jínej nemůe tvrdit, e není pravdivá. Něco na tom je, říkám. Jedinej chlapík, co by tě moh doopravdy shodit, je Panzetti, ale nevím, proč by to měl děla!. Zapaluju si cigaretu Co jsi sjednala s Williem?

Představ si tu legraci. Volal asi pět minut po tom, co ty odeel. Tak jsem mu řekla, co si přeje, a on jako, e s tím souhlasí. A e můe zařídit, aby se s tebou večer setkal. Tak tě tam zavedu. To je znamenitý, říkám.

Jo? To jsem ráda, e ti to vyhovuje. Je tu jenom jedna maličkost. Co například? ptám se.

Například to, aby ses nepokouel o podraz, Lemmy. Se konec konců polda a já poldy

nemám ráda. Nenávidím je jako peklo. Ale na tebe trpím. Byla bych nerada, abych musela

přihlíet, jak ze sebe dělá pitomce.

119

Dej si ode mě poradit a nepokouej se o ádnou boudu, protoe tady se nedá nic dělat, tak

to aspoň říká Willie.”

Je to od něho moc hezký.A co jetě říkal ve svůj prospěch ten velkej roák?”

Chce tu záleitost sfouknout co nejdřív. Říkám ti to, abys věděl, co a jak.”

Znamenitě,” povídám. Záleí na něm, jak rychle to chce mít z krku. Prachy jsou připravený.

Potřebuju mít jenom jistotu, e to půjde na rovinu, a pak vyřídíme vechno naráz.”

Oukej,” říká Montana, vstává a protahuje se. Pak přejde ke kredenci a naleje si půl sklenice čistý whisky. Vsákne to do sebe jako vodu. Tak pojď, velikáne,” praví, vypadnem odtud.”

Pojedeme tvým vozem?” ptám se.

Ne,” praví. Počítám, e ho pouijeme později, a tak jsem dala oférovi volno. Vezmeme si taxík.“V pořádku, jdem.”

Vklouzne do koichu a vypadneme na chodbu. Dole zastavím taxík, co se plouil zrovna

kolem, Montana řekne řidiči, kam má jet, a nastoupíme. Je taková tma, e nevidím na cestu.

Montana se přivine blí. Má u sebe pistoli, Lemmy?”

Nemám. Myslím si, e teď je jedna z příleitostí, kdy bouchačka není na místě. Tohle je

velký obchodní jednání, a ne volná střelba. Doufám, e se Wlilie na to dívá zrovna tak.”

Bodej. Willie chce tu záleitost skončit v klidu a bez zabíjení.”

To je od něho zatraceně hezký. koda, e Frisco nesmejlel stejně, kdy lo o Carletu.”

Montana pokrčí rameny. Carleta byla pitomá. Stejně jsem jí nikdy neměla ráda …”

Dokončuju tu větu za ni: Protoe ledacos věděla a jetě víc si domýlela, a tak by ji jednoho dne stejně voddělali.”

O tom teda nic nevím,” říká. Nemám ráda, kdy za mý přítomnosti kráglujou lidi.”

To věřím. Ty má ráda, kdy můe zmizet a tu pinavou práci udělá někdo jinej.”

Nejsem tak zlá, velikáne, a nedám si od tebe zkazit náladu. Aspoň ne dneska. Má

cigaretu?”

120

Připaluju jí. V plameni zapalovače vidím její obličej,oči a vlasy. Je hezká jak obrázek a

zkaená jak červivý jabko.

Jedeme asi dvacet minut a pak zastavujeme u nějakého buráku. Zaplatím řidiči a rozhlíím

se kolem. Tudy, krasavče, říká Montana, bere mě pod pai a vede přes chodníček a asi po

padesáti krocích se zastavujeme u velkých dveří. Zevnitř zaznívá hudba. Hrajou tam swing.

Montana zvoní a po minutě nebo dvou nějakéj chlápek pootevře dveře. Jeho ciferník

ukazuje, e si ten halama dopřával přestupování sedmi smrtelnejch hříchů jetě dřív ne se narodil. Zaklebí se na ni a otevírá dokořán. Vstupujem do chodby. Výtah nás vyveze do druhýho patra, ten voklivoun nás vede na konec chodby a pak zahne doleva. Jsme v

místnosti, odkud zaznívá hudba.

Vechno je tu v černém a hnědém. Nábytek je edý a taky strop a na něm nějaký černý

hvězdy. edý koberec je tak měkký, e po něm jdu jako po sněhu. Mám za to, e to je

kancelář nějakého klubu. V rohu místnosti je stůl a na něm talíře s obloenými chlebíčky a dvě láhve ampaňského.

Montana si sundává koich a odhazuje ho do křesla. Přistoupí ke stolu, naplní obě sklenice a jednu podává mně Tak na tvé zdraví, krasavče! A vzkvétá zločin!

klebím se na ni: U to dneska tak vypadá. Myslím, e udělá znamenitéj obchod.

Otvírají se dveře a vstupuje Kritsch. Vyhlíí báječně. Kdyby člověk nevěděl, e ten padouch je mizernej gangster s neochvějným sklonem pouívat bouchačku, mohl by si myslet,  e j e to pohlednej frája. Má na sobě smoking s nádherným hedvábím na klopách a s perlovými knoflíky na náprsence. Taky má spoustu úsměvů, nalepenejch na fasádě. Počítám e je sám

se sebou moc spokojenéj. Jde ke stolu a naleje si sklenici z druhý láhve.

Tak na nae zdraví! říká. Jsem rád, e jste se sem Cautione, dostal v pořádku A taky tobě na zdraví, Montano! Pozvedne sklínku a pak ji naráz vyprázdní. Drahý Cautione, nebudeme zbytečně plýtvat časem. Dejme se do toho, chci to mít vyřízený u dnes večer.

Vrtím hlavou: To není moný. To se nedá sfouknout. Věc se má toti tak: Ne vysázím

prachy, musím mít jistotu, e kupuju poctivý zboí.

121

Mám toti určitej plán, kterej můe vyhovovat oběma stranám, bohuel to nejde tak rychle.

Chce to pár dní.” A jakej je to plán?

Takovej,” říkám, a zrovna kdy se nadechuju, ozve se zaklepání a ten voklivec vstrčí hlavu do dveří.

Telefonický hovor pro slečnu Kelisovou. Nějaká dáma. Nechtěla říct své jméno. e prý

slečna Kelisová u uhodne, kdo volá.

Montana vstává. Myslím, e vím, kdo to je. Za minutku jsem zpátky. Vy dva zatím

pokračujte v dobrém díle.”

Jak odchází, Kritsch se za ní dívá. To je holka, co? Ta má vecko, vzhled, krásu, způsoby no prostě vecko. Rozená dáma.

Teda jestli ona je dáma. tak bych chtěl vidět nějakou, co dáma není. To bych se nasmál.

Vidím, e nemáte Montanu rád, ale to mi nevadí. Není to zapotřebí. A teď k věci.

Základní mylenka je v tom, e nechci, aby to někde kikslo. Vy nemáte rádi mě, já docela

určitě nemám rád vás, ale dojednat se to musí.

Teď máte v rukou tři čtvrtiny Whitakerových výkresů, zbytek jetě nedodělal. Tahle čtvrtina je k ničemu bez první části a první část není k ničemu bez toho zbytku.

Navrhuju tohle: Zatelefonujte Geraldě Varneyové, dámičce, co se pobláznila do Whitakera, a určete dobu a místo, kde by se s ním setkala a zůstala u něho, dokud zbytek plánů na bombarďák nedodělá. Pak Goralda plány sebere a donese k nám.

To bude znamenat, e vy budete mít jednu část, která vám není nic platná, a my budeme

mít zbytek, který nám taky nebude nic platný. Oukej, je to jasný.”

Tak dobrá. Pokračuju. Mám jistotu e plány jsou v pořádku a e na nás nemůete uít

boudu. Pak zaplatíme, co poadujete. Poleme s prachama Geraldu Varneyovou. Odevzdá

vám peníze a vy mě a Whitakerovi dovolíte, aby se i s výkresy vrátili k nám. My vás pak

necháme zmizet z týhle země, ani bychom proti tomu cokoli podnikli.”

Usmívá se na mě a na ciferníku se mu usadil shovívavej výraz. Věřte mi, e bych dal

celoroční gái, abych moh tomu parchantovi jednu ubalit.

To by lo,” říká. Jene spousta času je uetřená, protoe zbytek plánů je u hotovej.

Whitaker to dodělal dneska ráno.

122

Přiměl jsem ho k tomu a taky mu řekl proč. Tady to je.

Z náprsní kapsy smokingu vytáhne objemnou obálku. Je na ní velká placka pečetního vosku.

Tady je záruka,” říká. Vevnitř je taky potvrzení, e to kromě něho nikdo jinej neviděl. Kdy to zapečetil, odevzdal to přímo mně. Jestli mi nevěříte, můete mu zateIefonovat.”

Rozlomím peče a kouknu dovnitř. Jsou tam skuteční plánky a od Whitakera poznámka v

tom smyslu, co říkal Kritsch. lnu, vypadá to,” povídám, e teď u je jenom třeba vyměnit peníze za zbytek nákresů a za Whitakera.

Přikývne a střelí po mně dalím ze svejch úsměvnejch pohledů.

Na tohle ovem nemáte záruku, ale přesto si nemusíte

dělat starosti, bude to na rovinu. Jak dostaneme peníze, pustíme ho i s Varneyovou a můou běet, kam chtějí.” To bych řekl, pravím, a máte pro to pádnej důvod!

Ale to je mi novina, klebí se. Máme toti Montanu. Sbalili jsme ji!”

Chytí se za opěradlo idle.

Co s tím ksakru míní? Obličej mu trochu ztuhl.

Ten telefonický hovor pro ni byl fingovanej jak la dolů k telefonu, chňapli ji poldové.

Sedím si pohodlně na idli a teď se klebím zase já. Montana sice dávala dobrý pozor,

jestli nás někdo nesleduje, kdy jsme sem jeli, jene nepočítala s jednou maličkostí… s

taxíkářem.

Taxíkář byl polda, co?” Přesně tak. A jak se ti to líbí teď?”

Nemůete ji z ničeho obvinit,” říká.

Taky ji z ničeho obviňovat nemíním. Zajistil jsem si ji jen jako záruku, e slečna Varneyová a Whitaker budou v pořádku proputěni.”

Kritsch se zaklebí: Páni, to je psina, ale jináč hezkej trik. Dovedu si představit, jak asi řádila, kdy ji chňapli.”

Taky si myslím,” pravím.

Zapaluju si cigaretu a pozoruju ho plamenem zapalovače.

Kritsch říká: No tak to dokončeme hned a na místě.”

Jsem pro,” povídám. Peníze můu mít v ruce za půl hodiny.

Dvě stě padesát tisíc dolarů,” říká a klebí se při tom, kolikpak je to v anglický měně?”

123

Vyplatím vám asi padesát sedm tisíc liber v anglickejch librách. Bude to v pětistovkovejch bankovkách.

Dobrá. Dejte mi číslo slečny Varneyové. Teď je deset třicet. Za hodinu jí zavolám a řeknu jí, kam má jít. Tam na ni bude čekat vůz a odveze ji na místo, kde dojde k výměně. A odevzdá peníze, věnujeme jí a Whitakerovi vůz. Můou si ho nechat a jet v něm domů.

To mi vyhovuje, pravím. A my ten vůz dáme Montaně, a od nás vypadne.

V pořádku, říká a vstává ,,Bylo moc příjemné setkat se s vámi, Cautione, za takových

podmínek  Usmívá se a dodává: Třeba spolu jetě někdy takovej obchůdek uzavřeme, co

říkáte? Třeba, pravím.

Beru klobouk a jdu. Těsně od dveří se otáčím, abych se na Kritsche podíval. Pořád se klebí a nalévá si dalí sklínku ampaňského.

Venku mrholí. Jdu kousek a pak se ptám nějakého chodce, kde jsem. Říká, poblí Baker

Street. Namířím si to k stanici podzemní dráhy a zapadnu do telefonní budky. Volám

Herricka. Kdy se ozve, říkám mu:

Podívej, Herricku, zatím jsem pořád jetě vcelku.. Teď jsem zrovna na cestě ke Geraldě

Varneyové. Poli tam nějakýho chlapíka s penězma a řekni mu, a na mě čeká ve vestibulu,

jo? Říká, e jo. No a dál, pokračuji!, poli chlapíka s vozem, aby na mě počkal na rohu Cork Street. Vůz budu potřebovat později. Po tom chlapíkovi ti polu vzkaz. A to je vechno.

S trochou těstí bude vechno oukej. Máte tam Montanu?

Hlasitě se zasměje a říká, e jo. Co jsem iv, neslyel jsem takovou záplavu sprostých slov.

Tak tedy, mnoho těstí, Lemrny! A tobě taky, říkám a zavěuju.

Jdu chvíli pěky, a kdy zahlídnu taxi, dávám se odvézt do Geraldina hotelu. Chlapík ze

Scotland Yardu tam u na mě čeká s kufříkem v ruce. Ukáu mu průkaz, podá mi kufřík a

vypadne. Potom jdu nahoru do Geraldina pokoje.

Stojí zrovna před krbem, usmívá se na mě a vypadá senzačně.

Říká:,,Chce se něčeho napít nebo něco…? A je vecko v pořádku?

124

Vechno je skvělý, Geraldo. Rád bych moc whisky a málo sody do ní, poněvad s trochou

těstí budu za několik hodin hodin pít na zdraví tobě a Elmerovi.

Říká: ,,U je to tak daleko? Má vechno zařízeno?

Prakticky ano. A na dvě maličkosti. Pokývne hlavou a dívá se do ohně.

No tak, co je s tebou? Měla bys bejt na nejvyí míra spokojená. Co nevidět tu bude mít

Elmeříčka. U slyím v dálavách bimbání svatebních zvonů.

Zvedá hlavu a dívá se na mě zpod obočí. Usmívá se a tím pádem ukazuje malé bílé zuby.

Má na sobě safírově modrý sametový upan a trepky ze stejného materiálu a o něco tmaví

stuhu v těch svých tizianových vlasech. Dejte to dohromady se safírovýma očima a s pletí

barvy hořejku smetany z mlíka jakostl A a postavou břízy v ranním vánku a pak uvěříte, e i tvrdéj chlapík jako já můe bejt někdy poetickéj. A jak.

Geralda praví: Bude to pěkné, a se Elmer vrátí jene mám dojem, e to bude mít i určitou nevýhodu. Neuvidím tě u potom. Ani po tom, miláčku, nebude touit. Co se mě týče, já jsem jenom takovej obyčejnej chlapík … Ale ví co, tady je můj plán. Ne abys to spletla.

Co nevidět bude volat Krutech. Dal jsem mu tvý telefonní číslo. Řekne ti, abys přila na

nějaký místo, někde blízko Londýna, nemyslím, e to bude daleko. Odtud tě jejich vůz

odveze někam, kde se setká s Kritschem a Whitakerem. Tady ten kufřík si vezme s sebou.

Otevřu kufřík a ukazuju jí balíčky peněz, je tam padesát sedm tisíc liber, tak to nikde

nezapomeň. Odevzdá jim prachy a oni ti odevzdají Whitakera a zbytek plánů.

Tu poslední část u mám. Elmer ji dodělal dneska ráno, a tak je vechno v pořádku.

Rozumí tomu?

Říká, e rozumí, a nemrkne přitom okem. Přistoupí ke mně a podává mi ruku.

Byl jsi skvělý, Lemmy. Omlouvám se, e jsem zpočátku překáela …

vásty ..povídám. Vechno dobře dopadne. Myslí? řekne.

Podívá se na mě tak nějak záhadně a v přítím okamiku ji mám v náručí a líbám jí, jako

kdyby mi platili dvo|násobnou sazbu za práci přesčas. Ale, dovede to batole líbat, jen co je pravda.

125

Po chvíli Geralda praví: To snad není v pořádku, není to správné …

To bych řek, povídám já. Ale a u to je správný nebo ne, je to báječný a dělá mi to dobře.

Chvíli se dívá váně, nače praví. Nikdy na tebe nezapomenu.

Ani nebude moct, stačím jetě říct a vypadnu.

Mám těstí, jede kolem taxík. Říkám řidiči, aby mě odvezl na Piccadilly Circus, a to hodně zčerstva. Hezky na to lápl a podle toho jsem mu zaplatil. Vystoupil jsem na západní straně náměstí a pustil se do Regent Street. Zahnul jsem do Cork Street a rovnou do Montaniny garáe. Paklíčem si otevírám dveře, opatrně za sebou zavírám a jdu dovnitř. Svítím si malou baterkou, co mám vdycky u sebe, a jdu k místu, kde bývá Montanin vůz. Teď tam není. Jdu do rohu a svítím si na obě zdi. Na jedné z nich je ve výi mých očí nakrabáno tukou:

Benden Hali, Winchelsea. Mezi Winchelsoa o Fairlightem.

Vypadnu z garáe, jako by mě honili vichni čerti. Pádím k dolnímu konci Cork Street. Na

rohu vidím vůz. Je to policejní hlídkový vůz a v něm sedí policista v civilu.

Ukazuju mu svůj průkaz a pravím:

Děkuju za počkání. Máte tuku a zápisník? Tak si pite: Benden Halí, Winchelsea. Mezi

Winchelsea a Fairlightem. Tak a teď si rychle seeňte taxíka a jako vítr do Scotland Yardu, okamitě odevzdejte adresu Herrickovi.

On nato, e v případě potřeby najdu ve voze příručku pro automobilisty i s mapou.

Při baterce si hbitě prohlíím mapu. Zjiuju, e to místo je asi sto kilometrů od Londýna, ale měsíc si to mezitím rozmyslel, svítí jasně a na silnici je pěkně vidět.

Nastartuju a jedu. Za městem na to lápnu a dovoluju vozu, aby ukázal, co dovede.

3

Je něco málo po půl jedný, kdy zastavuju za lesíkem, kterej tvoří pozadí k baráku, co si

pyně říká Benden Hali. Dozvěděl jsem se to od policejní hlídky, která mě asi deset

kilometrů odtud zastavila. Jedu potom kousek doprava a dostávám se na cestu, která vede k

budově.

126

Po chvilce zahlédnu velká elezná vrata a u taky vidím chodník do zahrady.

Zastavuju ve stínu stromů na druhý straně cesty. Zapalím si cigaretu a dávám si chvilku na promylení dalího postupu. Počítám, e mi zbývá trocha času, poněvad Geralda vyjela asi dvacet minut a půl hodiny po mně, a rychlou jízdou jsem získal dalích nejméně dvacet

minut, tak si můu dát trochu pohov. V duchu se usmívám a představuju si, na co teď asi

myslí Geralda. Nejspí si dopřeje drobet uvaování o Lemym Cautionovi a teprve na druhém

místě jí vyvstane obrázek Elmeříčka. Dost moná, e u do něho není tak paf, jak byla.

Jene dámičky jsou legrační stvoření. Vzpomínáte si, e řekla něco o mateřských citech, co k němu chová. Není vyloučeno, e si myslí, e to jako musí dovést s tím cucákem do konce a vzít si ho. Měsíček odvádí slunou práci. Odhazuju cigaretu a inu si to dál. Drím se

pořád ve stínu. Teď u jsem asi sto metrů od hlavní brány a tak zamířím s károu do houtí.

Potom přeběhnu cestu a jdu na obchůzku kolem zdi, co ohrauje park. Jdu k místu, co

myslím, e je nejdál od baráku. Je to strana, která vede k moři. Začínám se rozhlíet po

místě, kde bych mohl přelézt plot. Trvá mi to pět minut, ne najdu strom, co je blízko zdi.

Vylezu nahoru, odhadnu riziko a skočím z větve na okraj zdi, odrazím se a hned skáču na

druhou stranu do zahrady. Trochu jsem si při tom odřel ruce a natrhl kalhoty.

Plíím se mezi mokrými keři, a ne se dostanu na volné prostranství, mám chu se nejraději pověsit na ňůru a usuit se.

Za travnatým prostranstvím je velká zahrada s květinami!. Drím se ve stínu a proplíím se a k druhý straně budovy. Přede mnou je čtyřhranný dvůr. Stojí tam dva vozy, jeden je Montanina lancia.

Musím být opatrnej, poněvad na dláděným dvorku se dobře odráí měsíční světlo. Plíím

se, pokud to jde, a pak to musím risknout. Prolítnu jako blesk a vzápětí dorazím ke zdi domu.

Tisknu se k ní. Vidím odtud na lancii. Má zvednutou kapotu a nejblisí kolo vozu leí na

zemi. Tie stojím a poslouchám. Od moře sem zalíhá křik racků, ale jinak je tu ticho jako v márnicí. Co to ksakru znamená?

127

Sedám na zápraí a opatrně si zapaluju cigaretu. Jsem zticha a čekám. Kdy se po chvíli

podívám na hodinky, vidím, e jsou dvě hodiny.

Najednou slyím někoho hvízdat. Z druhé strany domu vychází chlapík, vstupuje na

osvětlenou část dvora, vidím, e má oférskou uniformu a čepici. Přistupuje k Montaninu

vozu, mám monost se na něj dobře podívat.

Je to Paolo-Montanin ofér.

Zavírá kapotu a kutálí odmontovaný kolo ke zdi. Dostává se tak blí ke mně. Tie volám:

Hej, Paolo! Otáčí hlavu, aby zjistil, odkud přichází hlas. Volám o něco silněji:

Hej, Paolo! Jsem tady u dveří. Jsem Caution. Odsuň se sem, blí ke mně. Dělej, jako e si jde zapálit cigaretu do závětří.

Pochopil, nasazuje ruční pumpu na ventil kola. Pak se narovná a bere z kapsy balíček

cigaret. Jednu si dá do pusy, vyndá zapalovač a jde ke dveřím. Praví tie:

Tak jste si viml tý zprávy v garái. Neměl jsem kdy hledat papír, tak jsem to nakrábal na zeď. Hlavně, e nám to vylo. Co se děje?

Měl jsem přivézt Montanu, ale ta se neobjevila. Ten parchant Kritsch telefonoval, abych

přijel sem a byl v pohotovosti. Teď dělám, e jsem jako pich, sundal jsem kolo a spravuju to.

Počítal jsem toti, e se tu někdy objevíte. Ptám se ho, kdo je v domě.

Kritsch a Zokka, povídá. Ptal jsem se Kritsche, kde je Frisco. Řekl mi, e je v nemocnici.

Teď u vám věřím, e to je s Friscem tak, jak jste říkal, protoe kdy to Kritsch povídal, tak nějak divně se po sobě s Zokkou podívali. Ten parchant měl z toho psinu jako z dobrýho vtipu. A se baví, brzy ho to přejde.

To bych řek, kamaráde. A teď mi pověz, jak se dostanu dovnitř do toho doupěte.

Docela lehko, praví. Kdy obejdete dům, přijdete na konci k malým dvířkům. Vedou do

kuchyně. Pozor, nechoďte po schodech dolů. Kritsch a Zokka a několik dalích chlápků jsou

ve velkým pokoji na právo z hlavní chodby. Před sebou budete mít schoditě nahoru. Nahoře

zahněte doprava a přijdete na něco jako balkón s větracím otvorem. Odtamtud budete dobře

vidět do velkýho pokoje, co v něm vichni sedí.

128

Dobrý, a co má v úmyslu dělat ty? Budu se tu vochomejtat. Počítám, e se tu něco

semele. Koukni se, kamaráde, řeknu ti, co bude pro tebe nejlepí. Nasaď co nejrychleji kolo a vypadni. Hleď se dostat do Londýna a pořádně se vyspi. Zejtra ráno zajdi do Scotland Yardu a ptej se na inspektora Herricka. Pověz mu svoji říkanku a on se o tebe

postará. Já mu pak k tomu doplním, co bude potřeba. Děkuju, povídá, rozmyslím si to.

Odhodí cigaretu a jde pryč. Vidím ho jetě, jak mizí v domě.

Čekám asi pět minut, nače se plíím kolem zdi. Zanadlouho jsem u zelených dvířek. Není

zamčeno a tak jsem ve vteřině vevnitř. Na chodbě je tma, ale zdálky ke mně zaznívá

chlapskej smích a docela pěkná hudba z gramofonu.

Za chvíli si očí zvyknou na tmu, beru schod po schodu nahoru, tie a obezřetně. Kdy u

jsem nahoře, bliknu si na okamik baterkou.

Je tam dlouhá chodba, na stěnách je spousta olejomaleb. Na konci chodby vcházím do

jakési galerie s balustrádou kolem. Mléčným sklem proniká na balkón dost světla z pokoje

vespod. Jdu k větracímu otvoru. Na kraji balustrády si lehám na břicho, poněvad jenom tak můu vidět dolů do pokoje.

Je to velká místnost zařízená jako knihovna. Kolem jsou police plné knih. Nejsou tam okna, jenom dvoje dveře, jedny velké v čele a malé naproti.

Před krbem stojí Kritsch a pokuřuje cigaretu. V ruce má sklenici s pitivem. Naproti němu sedí roztaenéj na idli Zokka. Na bradě má pořád jetě podlitinu, jak jsem mu tam jednu usměrnil. Na vzdáleném konci je Whitaker, kterej nevypadá moc astně.

Pěkná sebranka.

Ten holomek Kritsch vyhlíí, jako by byl sám se sebou zatraceně spokojenej. Je jako kočka, co serala kanára. Zokka se sluní v odraeném světle slávy. V duchu se směju, jak jsem mu to u Casina Lodge nandal, kdy se mátral v mým voze.

V tu chvíli se otevřou velký dveře a objeví se v nich Paolo. Kritsch si nasazuje dalí úsměv, Zokka vstává, Whitaker zvedá hlavu. Mám za to, e přijela Geralda. Paolo zato zmizel.

Hbitě se klidím z galerie a letím dlouhou chodbou ke schodům.

129

Počítám, e jestli od zelených dveří zahnu doprava ke schodům, dostanu se k malým

dveřím, co vedou do knihovny. Na kadéj pád to zkusím.

Potichu seběhnu dolů do chodby. Kdy se dostanu na konec, vidím, e jsem tuil správně.

Malé dveře knihovny jsou přede mnou a jsou zpola otevřený. Přitisknu se ke zdi a nakukuju

dovnitř. Kritsch a Zokka stojí zády ke mně. Whitaker pořád jetě sedí. Dívají se upřeně k

velkým dveřím. Geralda jimi právě vchází.

Inu, slečno Varneyová,” usmívá se Kritsch, velice mě těí, e vás vidím. Máte prachy?”

Geralda zvedá kufřík. Tady jsou.”

Podává kufřík Kritschovi, ale drí ho dál od sebe, aby nemusela k tomu darebákovi moc

blízko. To přece není třeba, dámo,” říká.

A vám to teprve nedoporučuju. Vy a já se teď budeme vídat hodně často.”

Nechápu, co tím míníte?” říká Geralda a dívá se na Whitakera. Pojď, Elmere. Zapla

pánbůh, e je ta záleitost za námi. Pojďme odtud rychle!”

Whitaker neříká nic. Jak tak nakukuju malými dveřmi dovnitř, vidím, e má na tváři

rozpačitéj úsměv. Kritsch se hlasitě zachechtá:

Tomu říkám fór..” Otočí se k Whitakerovi: Nemyslí, e bysme jí to měli říct hned?”

Whitaker vstává. No jo, jednou se to dozvědět musí.”

Geralda se na něho dívá velkýma očima.

Pak si prohlíí ostatní, jednoho po druhém. Ptá se přikrceným hlasem: Nerozumím vám…

Co je …?”

Kritsch se pořád jetě chechtá a ten pitomec Zokka sa taky pokouí o úsměv. Whitaker

vylovil cigaretu a zapaluje si ji.

Snad tě bude, má drahá, zajímat, e nai přátelé, Panzetti a Kritsch, jsou mými společníky.

Bude tě asi taky zajímat, e jakmile odejdeme z této budovy, nastoupíme malý výlet do

okupované Francie.

Doufám, o se bude dobře bavit.”

Geraidina ústa jsou dokořán. Polohlasně vyrazí: Můj boe!”

Whitaker pokračuje: Abys věděla, miláčku, ten chytrý nápad, abychom prodali plány nejdřív britské vládě a potom Němcům, se zrodil v mé hlavě!

130

Nejdřív dostaneme edesát tisíc liber od naich přátel na téhle straně a pak dostaneme

daleko víc od německé vlády.

Geralda neříká ani slovo. Stojí jako ochromená. Dívá se s Kritche na Zokku, ze Zokky na

Whitakera. Kouká se, jako by ji někdo pratil palicí do hlavy a teď se pokouí vrátit se na zem. Konečně vyrazí chraptivě: To není pravda. To byl jenom ert. Paneboe, Elmere, nemůe přece doopravdy …

Whitaker mávne rukou: Mé roztomilé poupátko, musí se jetě hodně poučit o muích a o

enách jakbysmet. Chápu, e jsi musela být hodně zklamaná, kdy jsem jsem ti utekl kvůli

Carletě, ale kdyby ses byla na sebe pořádně podívala do zrcadla, byla bys jistě odhadla, e nemám tak málo vkusu, abych se s tebou nechtěl setkat později.

Stojí a zírá na ni jako treska.

Kritsch mu vpadá do řeči: Nech u cvrlikání, Elmere. Co já? Mně se taky líbí. Ostatně jsme přece kámoi a nějaká dámička nás nemůe rozkmotřit. Jistě se dohodneme na přijatelným podílnictví, e? Poloí kufřík na stůl a otevře ho. V tu chvíli vytrhnu z pouzdra svůj luger a vrazím dovnitř.

Na tvým místě, Willie, bych se s počítáním ani neobtěoval, říkám nahlas. Prachy jsou

stejně falený, a na těch pár, co jsou navrchu.

Vichni tři se prudce otočí. Geralda zvedne oči a vidím, jak se jí v nich zajiskřilo.

Tak vám to nevylo, říkám. Udělám několik kroků do středu místnosti. Hlavní pistole ukáu na Kritsche, Whitakera a Zokku: Vezměte si tři idle, přírate je ke zdi a kleknout. Jestli se, vy pitomci, někdo z vás jen pohne, tak to ode mě dostane. Geralda křikne: Lemmy!!

Zazubím se na ni. Tak co, bylas malej blázen, nebo ne? Tohleto u jsem věděl nějakou

dobu. Pokouel jsem se ti naznačit, co je Whitaker za chlápka, ale ty to ne a ne prokouknout.

Volnou rukou vyndávám balíček cigaret a podávám jí ho i se zapalovačem. Zapálí cigaretu a

dává mi ji do úst. Přejdu pak ke Kritschovi. Tak co, velikáne? říkám mu. Jak ti to jde pod nos?

131

Zřejmě mu není do řeči, bacím ho hlavní lugeru přes čelist a otočím se ke Geraldě.

Copaks to nepochopila?” říkám jí. Od samýho začátku táhli Panzetti s Whitakerem za

jeden provaz a předem si plácli. Počítám, e a začneme vyetřovat okolnosti celýho

případu, vyjde najevo, e Whitaker je skrz naskrz faoun, jeden z těch vivejch ničemů, co věří ve vecko moný, jenom ne ve svoji vlast. Kdy na něho z ministerstva naléhali, aby dokončil plány bombarďáku, pořád měl nějaký výmluvy. A pak dostal ohromnej nápad. Dal si

od Panzettiho poslat výhrunéj dopis a rozjel se do Anglie. Ovem sdělí to taky tobě,

poněvad ví, e pojede za ním. V Anglii tě můe snáz uklidit z cesty. Ví toho na něho víc, ne je zdrávo. Mohlo by se stát, e si pak začne dávat dvě a dvě dohromady, ani by ti z toho vylo sedům. Měli to dobře políčený. Fratti vyhodí do povětří barák v Hampsteadu a oni se tak zbaví jednou ranou dvou lidí, kteří by mohli o Whitakerovi něco vědět. A kdekdo bude věřit, e to způsobila německá puma.” Kouknu se na Whitakera.

Jinak u to nebude,” říkám mu, ne e jste mě pokládal za úplnýho troubu. Kdy jsem vás tenkrát v Burghcleru nael připoutanýho ke stolu a dělal, jako e nevěřím, e jste Whitaker to jste si opravdu myslel, e jsem si vás ve Státech nedal od nikoho důkladně popsat? Věděl jsem bezpečně, e jste Whitaker, ale naoko jsem vás pokládal za nastrčenýho gangstera, abych tuhle hru rozehrál, jak já budu chtít. Dalí maličkost,” pokračuju, Montana vám nebyla k ničemu dobrá. Ta chytračka se mi pokouela namluvit, e nemůete dokončit plány, poněvad Panzetti do vás cpe morfiový injekce. Proto jste mi musel ukázat svý pae, hledal jsem stopy po injekcích. Ale kde nic tu nic. To tedy znamenalo, e buď nejste Whitaker, nebo Montana le. A poněvad jste musel bejt Whitaker, Montana lhala. Proč? jedině proto, ze jste byl spřáhnutej s Panzettim, e jste v tom jeli spolu. A tohleto, dámo a pánové,” říkám jim, je jeden z omylů, kterej kadej zločinec dřív nebo později udělá.”

Aby to Elmerovi nebylo líto, poimrám ho taky lugerem, jenome na nose. Vyjekne a

rozbrečí se jako malý dítě. Ale přesto si neodpustí zlomyslnost:

132

Myslíte, e jste chytrák, Cautione, ale ne zas natolik. Máto v rukou jenom poslední část

nákresů. Ostatní máma my a nodostanete je, protoe nevíte, kde jsou. Pořád jetě můeme

vyjednávat. Kritsch se přidává: To teda jo. Jináč utřete hubu, e?

vásty! já nato. Federální policie zatkla Panzettiho ve Státech. Pohrozili mu trestem smrti, a tak jim odevzdal první část nákresů, kterou jste nechali u něho. A Kritsch nám dal zbytek.

Jak se vám to líbí, co? Máme to celý v kupů a za nic.

Jste pěkná banda lotrů, ulevuju si. Voddělali jste Carlotu Francini a předhodili Frisca

poldům. Věděli jste, e máme Montanu ve vězení a klidně jste se na ni vykalali. Nechali

byste ji tady, čerta starýho vám na ní a na komkoli jiným záleí. Pro sebe jste si připravili hezky cestu k odchodu. Čekali jste jenom na prachy. Uklíbnu se. Byli jste si zatraceně jistí, e se vám podaří upláchnout. Počítali jste, e z Anglie je to jen na skok do okupovaný Francie. Někde na moři měl na vás čekat hydroplán, aby vás vzal na palubu a odvezl k

vaim kamarádům, nacistům. Jene to bude dalí nacistický hydroplán, co se nodostane

domů. Zvenku se ozývá pekelný bouchání na dveře.

Geraldo, říkám, jdi otevřít venkovní dveře. To je asi Horrick ze Scotland Yardu. Přichází vybrat hnízdo. Sakra! vyklouzne Kritschovi.

Sehne se, jako by si chtěl zavázat tkaničky od bot, místo toho se vak vrhá ke dveřím. Zokka ho chce následovat, ale podráím mu nohu, jene Kritsch toho vyuívá, prolítne dveřmi a běí po chodbě. Geralda vykřikne.

ádný strachy, děátko, říkám jí. Tohle je pro podobný darebáky malá země, brzy ho

dostanou. Jdi otevřít Herrickovi. Odchází a já se obracím k Whitakerovi.

Tak vidí, kam tě to dovedlo, koumáku. Tvůj velkej sen se rozplynul. Zbytek svýho ivota

stráví ve vzpomínkách v Alcatrazu. Stejně se bídnej lotr. Dám na to krk, e bys odbouchl i Geraldu, a by tě přestala bavit.Do dveří vstupuje Herrick s půltuctem svých lidí v patách.

Tak co, Lemmy, říká, zdá se, e tvá osvědčená technika zas jednou pěkně zapracovala.

Usmívá se na mě víc ne kamarádsky.

133

Zdá se, e jo,” povídám. Jenom jedný věci je mi líto. Kritsch práskl do bot.”

Ale kdepak. Venku se ochomejtal nějakej chlápek v oférský uniformě a střelil Kritsche

hned, jak vyběhl ze dveří.”

Tak u to mezi gangstery chodí,” říkám a krčím rameny. Byl to Montanin ofér Paolo. Ten chlapík,” vysvětluju Whitakerovi, který byl z toho zřejmě jelen, těce nesl, e Kritsch podstrčil jeho bratra Frísca policistům za něco, co vůbec neudělal. Tomu se říká odveta.”

Geralda přistupuje ře mně: Nevím, co bych ti řekla.”

Neříkej mi nic,” pravím. Rychle pokládám pistoli na stůl, poněvad se zdá, e Geralda můe kadou vteřinu omdlít a já jsem docela ochotnéj sekundovat při tom. Napřáhnu pae a zachytím ji. Kdy zvednu hlavu, vidím, jak nasazujou pouta Zokkovi a Whitakerovi.

Asi za minutu Geralda otvírá oči. Rozhlíí se kolem. Pak si vzpomíná. Zvedne pae a bere

mě kolem krku. Dávám jí ohromný políbení. Vidím úsměv v jejích očích. Říká:

Tohles neměl dělat, Lemmy. Elmer by se mohl zlobit.”

xxxx

Jeden chlapík jednou řekl, e je to skvělá věc projídět se anglickým venkovem za měsíční

noci. Ten chlapík znal jistě víc ne svoji zahrádku. Krajina přede mnou je ozářená měsícem.

Cítím se báječně, kdy takhle jedu v Montanině lancii k Rye nebo kam. Ostatně je mi to fuk, kam jedu. Proč taky? ivot můe být někdy moc fajn.

Geralda se nakloní ke mně a tie prohodí: A u to řekl kdokoli, e se zločin nevyplácí, měl pravdu.” Jo,” říkám, ale ne vdycky. Tys na něj málem doplatila, děátko.”

Podívá se na mě a praví:

Málem, ale nedolo k tomu. Díky tobě. To je jeden z mála případů, kdy ena nedoplatila.”

Na to bych nesázel,” povídám. Och!” vydechne. Otočí hlavu a dívá se z okna vozu.

Poočku na ni kouknu a říkám vám, lidičky, to děvče je tak půvabný, e to a bolí.

Geralda po chvíli praví: Někdy by člověk docela rád doplatil.”

134

To bych řek,” já na to.

Jedeme dál a po nějaký době vidím u silnice velkej strom, jeho větve padají a k zemi a

tvoří pěkný krytý místečko ve stínu. Zajídím tam a zastavuju. Geralda otočila hlavu a dívá se na mě. Teď Jsi na řadě ty, miláčku,” říkám.

Konec