Nicholas Adams

Stopy hrůzy 21

Hard Rock

I.

Cathy Maloneová netrpělivě čekala na zazvonění. Cathy byla pěkné děvče, se světlými, narudlými vlasy a modrýma očima, které teď upírala na hodiny nad katedrou. Byl poslední pátek měsíce září. Dnes měl jít do tisku ‚Cresswell Sentinel‘. Byl to školní časopis, do kterého vložila všechny sny a naděje. „Maloneová?“

Cathy přesunula svoji pozornost k panu Traxlerovi, který tu učil anglickou literaturu. Civěl na ni. Zrudla, zrudla víc než její krátce ostříhané vlasy a plné rty. Mlčky seděla a zírala na profesora Traxlera.

Pan Traxler byl vazba, žádná podvýživa. Založil ruce a vystrčil tenounký nos. „Maloneová, na co myslíte? Vypadáte, jako když řešíte kvadraturu kruhu.“

Cathy se ušklíbla. „Ne, pane profesore.“

Třída se hihňala a dívala se na ni. Cathy byla známá frajerka, které moc nezáleželo na tom, jak vypadá a jak se chová. Chodila v roztrhaných džínách, oranžovém tričku a kožené bundě. Holínky a rukavice s upajcnutými prsty doplňovaly její ošacení. Samozřejmě věděla, že ty ‚střízlivé‘ studenty potěší, když bude plavat.

Pan Traxler se usmál, jako když se oblízne had. „Takže…

Maloneová, mohla byste nám třeba nabídnout váš dojem z dnešní lekce?“

Cathy se nadýchla a podívala se na stolek před sebou. Už celý týden studovali ‚Poemu o starém námořníkovi‘. Cathy ji přečetla dvakrát a líbila se jí. Zčásti to byla fantazie, zčásti science fiction.

„Čekám,“ profesor Traxler zvýšil hlas.

„Já si myslím, že to pěkně zchuntal,“ řekla zatvrzele Cathy.

4

Traxler se nejisté zamračil. „Můžete mi to laskavě vysvětlit?“

Cathy pokrčila rameny. „Ten mariňák se dostal do průšvihu, protože zastřelil šípem toho ftáka.“

„Ne ftáka, ale albatrose,“ opravil ji pan Traxler. „Třeba byste to mohla trochu rozvést… proč se dostal do průšvihu.“ Založil si ruce a opřel se o katedru.

Cathy si taky založila ruce a začala vysvětlovat. „Samo… byl potrestanej, proto se octnul na tý strašidelný lodi, kde každej umřel.

Říká se tam ‚vody, všude jen vody a ani kapka k pití‘. Nějak tak. A pak se snaží každýho varovat… asi takhle… nejlíp žije ten, kdo nejvíc miluje zvířata a tak… a abysme si vážili všeho a jeden druhýho. To je jako kdyby to napsal pro nás, tady… dneska. Mě tak žere to hrozný svinstvo… po celý zeměkouli. Asi bysme měli toho mariňáka poslouchat, abysme neskončili jako on a neproměnili planetu v nějakou obrovitou strašidelnou loď.“

Profesor Traxler se pousmál. Cathy zřejmě triumfovala. Třída jedovatě očekávala její průšvih, a (ten se nekonal. Většina z nich Poemu nečetla a jen několik si o ní utvořilo jakési mínění. Cathy vlastně zkazila radost všem, kromě pana Traxlera, že nevybouchla.

Traxler souhlasně kývl. „Maloneová, musím říci, že jste mě příjemně překvapila. Možná, že byste…“

Zazvonil zvonek. Cathy vyrazila od svého stolku a rozběhla se ke dveřím. Pospíchala ke své skříňce, aby si vzala knihy na další hodinu. Když ji zamkla, otočila se a hledala svého milého, Larryho Harta.

„Kdepak se flákáš…?“ mumlala mezi zuby. „Přece nám to neprošvihneš…?“

Povzdechla si a přemýšlela, jestli neudělala chybu, když ho požádala o pomoc v téhle věci. Říkal jí předtím, že mu na tom jejich plánu opravdu záleží. Že by bylo ohromné, kdyby to rozjeli spolu.

„Tak, kdepak jseš, ty chlape?“

Najednou ho spatřila. Proplétal se davem studentů. Když ji uviděl, vytáhl se a začal kráčet jako paví král. Vypadal pěkně, moc pěkně – vysoký, štíhlý, s hustými černými vlasy až na ramena a zelenýma očima. Tak jako Cathy se oblékal provokativně. Měl na sobě džínovou bundu s ustřiženými rukávy, bílé tričko, spravované džíny 5

se záplatami a vojenské boty. V levém uchu měl zlatou náušnici.

Když ji uviděl, zamával a vyslal jeden ze svých zubatých, chlapeckých úsměvů. „Těbůh, Katko, tak co se děje?“

Chtěl ji políbit.

Cathy se odtáhla. „Nech toho.“

„Co má bejt…?“

Cathy se mu podívala do očí. „Larry, nechals tam tu obálku, jak jsi slíbil?“

Larry se zaksichtil a otočil se. „No… teda… já…“

Cathy si ho natočila zpátky. „Tys zapomněl!“

„Ale néé… jen jsem…“

Zrudla. „Přece jsem ti řekla, že uzávěrka pro všechny inzeráty je v pět hodin.“

„Kočičko, já…“

Vydechla a natáhla ruku. „Dej mi ji, krucifix. Možná, že to ještě stihnu.“

Larry rozhodil ruce. „Katuško, já ji už nemám.“

„ Cože? “

„Jo, měl jsem nějakej problém ve školní dílně a potřeboval jsem ty prachy na… Hej, Katko! Počkej!“

Ale ta se prudce otočila a rozběhla se chodbou. Musí to stihnout do redakce školních novin, než budou mít uzávěrku prvního čísla.

Cathy věděla, že by Larrymu neměla věřit. Byl to sice pěkný kluk, inteligentní a uměl krásně líbat, ale byl dost nezodpovědný.

Brala schody po dvou, ale když zahnula kolem rohu, dveře Sentinelu byly už zavřené. Cathy zabušila. Za moment se rozletěly.

Růžolící mládenec vystrčil hlavu. „Copak je?“

„Ráda bych si dala inzerát, kdyby…“

Mládenec zavrtěl hlavou. „Už je pozdě, bohužel. Zkus to příští měsíc.“ A začal dveře zavírat.

Cathy se do nich opřela. „Prosím tě… je to moc důležitý… příští měsíc by už bylo pozdě.“

„Bohužel, my…“

Za chlapcem se ozval hlas. „Pusť ji… ještě to stačíme.“

Dost neochotně poslechl a Cathy vklouzla dovnitř. Za velkým psacím stolem, přetékajícím papíry, seděla usmívající se žena. Na 6

rohu stolu byla destička s jejím jménem – paní Shirleyová. Dvě studentky ty haldy papírů pilně přerovnávaly.

„Brý den,“ omluvně pozdravila Cathy. „Já vím, že jdu pozdě, ale opravdu potřebuju dostat ten inzerát do dnešního vydání.“

Paní Shirleyová se usmála a vzala do ruky tužku. „To nic, musíme stejně stránku inzerce předělat. Jak vypadá ten tvůj inzerát, děvče?“

Cathy se nadýchla. „Asi takhle – Hledá se zpěvák, kytarista, basista a hráč na klávesové nástroje pro rockovou kapelu. Heavy metal, mainstream a reggae. Normální repertoár a původní věci.

Volejte Cathy, pět-pět-pět-oh-dvě-tři-osm. To by bylo všechno.“

Paní Shirleyová spočítala slova. „Tak to bude pět dolarů.“

Cathy zalovila v kapsách. „Tadyhle jsou dva dolary. Můžu vám dát zbytek v pondělí?“

Paní Shirleyová si vzala peníze a napsala potvrzenku. „Věříme ti, Cathy. Jak se jmenuješ příjmením?“

„Maloneová.“

„Prima, tady máš stvrzenku. Doplatek tři dolary. Tak nashle v pondělí.“

Cathy se usmála a ulehčené si oddechla. „Děkuju, paní Shirleyová, jste vážně ohromná.“ Otočila se ke dveřím.

„Cathy?“ Paní Shirleyová na ni zavolala.

Cathy se otočila. „Ano…?“

„Hledáme někoho, kdo by nám napsal do příštího čísla něco o hudbě. Zajímalo by tě to?“

Cathy se podívala na ta dvě děvčata, která pomáhala paní Shirleyové. Napjatě očekávala její odpověď. Byly to takové skleníkové křehotinky bez chuti a bez vůně, které žily ve velkých vilách v exkluzivní čtvrti Rocky Bank Estates. Jejich papínkové vydělávali spoustu peněz. Dcerunky samozřejmě studovaly s vyznamenáním a právě tak samozřejmě se rvaly o členství v týmu mažoretek. Ohrnovaly nos nad děvčaty jako Cathy, která měla jen matku a vyrůstala v předměstské čtvrti Upper Basin. Dávaly jí najevo, že k nim nepatří, což Cathy vyhovovalo. Sama o to vůbec nestála.

„Děkuju za optání,“ odpověděla, „ale já moc psát neumím. Jsem spíš přes ty technický věci – zvukařina, speciální efekty a podobně.“

7

Obě děvčata si zřejmě oddechla, když Cathy nabídku nepřijala.

Paní Shirleyovou to zamrzelo. „Ach, to je škoda. Potřebovali bychom do Sentinelu nějakou jiskřičku. Ale kdyby ses později rozhodla jinak, víš kde nás najít.“

Cathy se usmála. „Moc děkuju za ten inzerát.“

„Nemáš zač… abych nezapomněl a , n epotřebuješ bubeníka pro svou kapelu?“

Cathy zavrtěla hlavou. „Ne, nepotřebuju, můj kluk je ohromnej bubeník. Tak nashle.“

Vyběhla na chodbu a tak tak to stihla na hodinu moderních sdělovacích prostředků, než naposled zazvonilo. To byl také jeden z předmětů, které měla ráda.

Po hodině spěchala ke své skříňce. Měla na ní přilepen kus složeného papíru. Otevřela ho. Moc mě to mrzí. Miluju tě. Larry. „Ty mizero jeden.“

Rozesmála se. Larry byl neodolatelný, i když byl takový průšvihář. Měl jakési drsné, nebezpečné kouzlo. Ostatní kluci tady vypadali vedle něj jako laciní šašouři. Choval se sice frajersky, ale uvnitř byl nejistý jak malé dítě.

Věděla, kde ho najde. Už čekal na studentském parkovišti u svého motocyklu a omluvně se usmíval.

„Dej si pohov, ty pitomo.“

Larry se zašklebil: „Je to zas dobrý, jo?“ Posadil se do sedla a položil ruce na řidítka.

Cathy ho lehce klepla do hřbetu ruky. Stejně je to pěknej chlap.

„Už se na to vybodni, Larríku. Inzerát mi vzali. Vyjde to v pondělí a v sobotu bysme mohli udělat přijímačky.“

„Fajn! Já jsem věděl, holčičko, že se ti to povede. A teď to budem celej víkend oslavovat!“

„Jen v sobotu večer,“ ochladila ho. „Musím študovat, mám toho moc. A ty taky… neflákej se.“

„Kdepak já… já radši flámuju.“

„Larríku, vážně…“

Naklonil se k ní, aby ji políbil a Cathy na chviličku na všechno zapomněla. Jak už bylo řečeno, Larry uměl skvěle líbat, a to částečně omlouvalo jeho průšvihy.

8

„Tak pojedem, tygřice, ne?“

Nasedla dozadu na jeho hondu – sedmsetpadesátku.

A pak už jen plašili kočky v ulicích Cresswellu. Vlasy jim vlály jako v nějakém pitomém hollywoodském filmu.

Víkend jí uběhl cobydup. V sobotu večer sjeli s Larrym do Portervillu na rockový koncert. Hrála tam kapela ‚Charm Rangers‘, která patřila do horní čtyřicítky, jen kousek od heavy metalu.

Larrymu se líbili, ale Cathy byla dost kritická. Zvuk nebyl dobrý, což mělo asi co dělat s egoismem basáka. Byl to zřejmě vedoucí kapely a cpal se dopředu. Zněli dost amatérsky a nevyrovnaně.

Příští den pršelo. Cathy zůstala doma a pracovala na mixážním pultu. Měla malou dílnu ve staré garáži za domem. Její matka tam nikdy s autem nezajížděla a tak si ji Cathy proměnila v malé studio.

Většinu volného času trávila tady. Studovala okruhy a vymýšlela různá zvuková kouzla.

Byla zažraná do rockové muziky od prvního koncertu, kdy jí bylo dvanáct. Zpočátku ji samozřejmě přitahovali muzikanti a sláva, která se s nimi táhla. Jednou, to jí bylo asi čtrnáct, vyhrála několik volných lístků do zákulisí na koncert výborné populární kapely. Tady uviděla ty, zpředu neviditelné, čaroděje – míchače zvuku, muže a ženy, kteří dávali celé show konečnou podobu. Cathy byla úplně fascinovaná technickými možnostmi, které určovaly finální zvukovou kvalitu.

Téměř celé léto tehdy skládala kousek po kousku hrubý, ale výkonný mixážní pultík. Součástky sháněla v elektrotechnických a hudebních prodejnách, v krabicích s vyřazeným nebo použitým zbožím. Některé díly dostala na bleším trhu. Larry jí trochu pomohl, ale moc ho to nezajímalo. Chtěl jenom bušit do bubnů, což Cathy vyhovovalo, protože ji aspoň nerušil.

Nemohla se dočkat, až začne pracovat s vlastní kapelou. Snila o tom, že se stane známou zvukařkou a nahrávacím expertem. Ale nejdříve musí dát dohromady kapelu. To je začátek. Až v pondělí vyjde Cresswell Sentinel, tak to rozjede.

„Ahoj, Katuško!“

Cathy se otočila od skříňky a spatřila pádícího Larryho, který mával novým číslem Sentinelu. Zabouchla skříňku a rozběhla se k 9

němu.

„Je tam…?“ zeptala se dychtivě.

„Nevím, ještě jsem se nekouknul. Myslel jsem, že bys to měla ráda co nejdřív.“

„Na, podrž mi knížky.“

Larry hrábl po knihách a přitiskl si je na prsa. „Klid, Katko. Bude to fajn.“

Cathy mu vytrhla noviny a našla stránku s inzeráty. Když našla ten svůj, ještě se vteřinku usmívala, ale pak se jí zúžily oči a vztekle vybouchla.

„Ježíšikriste!“

Larry se zamračil a nakoukl jí přes rameno. „Co je?“

„To je strašný,“ křičela Cathy. „Úplná hrůza!“

10

II.

Larry zašilhal na inzerát. „Já tam nic blbýho nevidím.“

Cathy potřásla hlavou. „Ty potvory! Ty ušišmaný rusalky z… jen co je najdu, tak něco uvidíš!“

„Koho?“ zeptal se Larry.

„Šmaťhu a Paťhu,“ pomstychtivě odpověděla Cathy. „Ty dvě mrchy z cresswellskýho gymplu.“

Larry se začal smát. „Pořád nevím, o kom mluvíš.“

„Když jsem přinesla ten inzerát do redakce, tak tam byly dvě holky. Takový ty deodorantový břehule načesaný, který si myslej, že heavy metal je to, co se dává do rovnátek na zuby.“

„Vážně? A co udělaly?“

Cathy praštila do novin. „Zmrvily ten inzerát. Podívej… můj telefon je špatně… Dvě-nula-osm-tři a moje správný číslo je nula-dvě-tři-osm. Udělaly to schválně, vím to na beton. Dívala jsem se, když to paní Shirleyová psala.“

Larry se zamračil. „Proč by to, prosím tě, dělaly?“

„Protože já jsem v lajně a ty dvě myši nejsou. Nesnesou, když je někdo jinej.“

Larry pokrčil rameny. „Ále, vybodni se na to. Mužem dát plakátky na nástěnku.“

Cathy zmuchlala noviny. „Dneska ráno jsem dokonce doplatila paní Shirleyový ty tři dolary. Potvory… teď abysme čekali celej měsíc, než budem moct dát další inzerát.“

Larry jí položil ruku na rameno. „Hele, Katko, dej si pauzu, není to tak zlý, jak to vypadá.“

„Ále… no co,“ odpověděla Cathy, „pojď kousek se mnou. Třeba 11

nás něco napadne.“

„Samo…“

Jack Akers pozoroval Cathy Maloneovou a jejího kluka, jak se k němu blížili. Jackovi se Cathy líbila. Jack byl sportovní typ, zápasník a trochu buran. Cathy se vždycky stýkala s excentriky a frajery s motocykly, jako byl Larry Hart. Jack čekal na příležitost oslovit Cathy a teď věřil, že díky inzerátu v novinách ji dostal.

Zhluboka se nadýchl a svalnatý hrudník napnul tričko s nápisem Cresswell. Měl široká ramena a silné paže díky vzpírání. Blonďaté vlasy mu visely přes uši.

Když se Cathy a Larry přiblížili, Jack zaváhal. Vždycky měl potíže navazovat s děvčaty hovor, ale tentokrát se pevně rozhodl, že to zkusí. Musí to zahrát na frajera a chlapáka.

Poodstoupil od skříňky. „Hej… vy dva!“

Cathy a Larry se pootočili. Larry se postavil před Cathy a nepřátelsky se zeptal:

„Co tě žere, burane?“

Jack se donutil k něčemu, co by se při hodně dobré vůli dalo nazvat úsměvem. „Jo, mě žere hodně věcí, ale s tebou nemaj co dělat. Rád bych si promluvil s tím tvým kuřetem.“

Cathy se vynořila za Larryho zády.

„Nejsem kuře, jsem ženská. Tak co tě žere?“

Jack zrudl. Napadlo ho, že už teď to možná zvoral.

„Ty jseš Cathy?“ zeptal se. „Jo. A kdo to chce vědět?“ Jack jí ukázal číslo Sentinelu. „Je to tvůj inzerát?“

Cathy přikývla a prohlížela si toho vazouna před sebou. Tričko prozrazovalo, že patří k zápasnickému týmu školy. Byl to vážně kus.

Larry ho přejel pohledem. „Ty chceš bejt profík, že jo?“

„Jo, ale taky hraju basovou kytaru. Jmenuju se Jack Akers. Chtěl bych přijít na přijímačky.“ Larry potřásl hlavou. „No, já nevím…“

Cathy ho šťouchla do žeber. „To se ví, že to může zkusit. Hele, tadyhle máš moje číslo. To v novinách je zplichtěný… tisková chyba.“

Jack se potěšené díval, jak píše telefonní číslo na kousek papíru.

Srdce se mu rozbušilo. Hrozně si přál, aby Larry zmizel a mohl si 12

popovídat s Cathy o samotě.

„Brnkni mi večer,“ vyzvala ho Cathy. „Domluvíme se, kdy bys přišel na zkoušku.“

„Děkan,“ Jack se usmál. „Zavolám.“

„Fajn, tak ahoj, Jacku,“ rozloučila se Cathy.

Když odcházeli, Jack viděl Larryho, jak se přitiskl ke Cathy a něco jí šeptal. Zaťal vítězně pěst a zdvihl ji nad hlavu. Tak se mi to podařilo… mám u ní šanci. Jsme sice každej jinej, ale prubnu to.

Nechtělo se mu věřit, že má takové štěstí. Pak se triumfálně rozřazoval chodbou.

„Cathy, Katuško, vypadá to ouplně exportně,“ říkal si.

„Abych ti řek pravdu,“ ozval se Larry, „myslím, že si hraje na řemena a navíc kecá.“

Cathy na něj mrkla. „Jako někdo, koho už znám, že jo?“

„Cóó…?“

Zazvonilo naposled.

„Tak čau, zatím…“ rozloučila se Cathy. „Jo, zatím…“

Cathy vklouzla do třídy. Tak už má, možná, jednoho muzikanta.

A bude jich víc, než skončí den.

Darren Quick objevil inzerát při hodině americké historie.

Posunul si nahoru tlusté brýle a začetl se.

Darren hrál od svých deseti let na varhany, ale nikdy v rockové kapele. Během prvního roku ve škole hrál v kostele a taky v jednom muzikálu.

S krátkými vlasy a v nenápadném tričku vypadal spíš jako slušňák

– premiant, než někdo, kdo bude válet v rockové kapele.

„Darrene?“

Rychle pozdvihl oči. „Prosím, slečno Hargreavová?“

„Copak to čteš?“

„No… svý poznámky,“ odpověděl Darren, „z dnešní hodiny.“

„To je dobře. Můžeš tedy odpovědět na otázky, které jsem napsala na tabuli?“

Darren mhouřil oči za tlustými skly. „Oh, ano, slečno. Jefferson Davis byl prezident konfederace, a bitva u Gettysburgu patrně rozhodla o Občanské válce.“

13

Slečna Hargreavová se usmála. „Výborně, Darrene.“

Dvě studentky za ním se rozhihňaly. Byl si jistý, že slyšel slůvko šprtoun. A dnes ráno, v autobusu, ho někdo nazval hejhulou. Byl dobrý student a prima kluk, ale nějak se mu nepodařilo zapadnout mezi ostatní.

Znovu se podíval na inzerát. Potřebují hráče na klávesové nástroje. Rock and roll nemůže být těžší než Bachovy fugy, které zatím hrál. Ty písničky se lehce naučí, má dobrý hudební sluch.

„Udělám to,“ řekl si potichu.

Ty dvě za ním se zase pitomě rozhihňaly. Darren zrudl. Počkejte, vy káči, až mě uvidíte na jevišti. Pak se budu smát já.

Cathy se bolestně zašklebila a začala mávat rukama. „Oukej, to stačí. Můžeš jít.“

Tmavovlasé děvče zpívalo falešně vlastní, hrůznou interpretaci písně ‚Purple Rain‘. Ječela dál a Cathy jí musela vypnout mikrofon.

„Hej… co se stalo?“

„Sem tě vypla,“ odpověděla stručně Cathy.

Dívka si nacpala do úst žvejkačku. „Tak co, pojedu v tom s váma?

Myslím, že jsem byla vážně dobrá, že jo?“

Cathy porodila s obtížemi něco jako úsměv. Přesto byla tahle sobota lepší, než čekala. Celý týden strávila tím, že poslouchala množství muzikantů a zpěváků. A dnes od rána jich slyšela celou kupu. Nebylo to moc špatné.

„Tak co, dohodném se?“ naléhala zpěvačka.

„Ále, máme tvý číslo… zavoláme ti.“

Dívka vyběhla vztekle z garáže.

Za bubny vstal Larry a s úšklebkem zamířil ke Cathy. Už měl taky dost těch, kteří se strefovali do melodie jako slepí do vrat.

„Krapet funusový, ne?“ zeptal se.

Cathy se podívala na improvizované jevišťátko. „No, tak špatný to nebylo. Máme Jacka a Darrena.“

Larry přikývl. „To jo, ten vazounek umí. Zná hodně písniček a neujíždí ze stylu.“

„Darren taky vypadá, že ví, co dělá,“ přidala se Cathy. „Je dobrej.“

14

Ten cucák byl opravdové překvapení. Vůbec nevypadal jako rocker, ale byl absolutně nejlepší ze všech klávesových hráčů, kteří přišli na konkurs. Prsty mu jen polétávaly na elektrických varhanách.

„Pořád ještě potřebujem najít kytaristu a zpěváka,“ řekla Cathy.

Kytarista a zpěvák vešli a vystoupili na jevišťátko k Larrymu, Jackovi a Darrenovi. Když začali, bylo hned jasné, že na to nemají.

Cathy je slušně vyzvala, aby to zabalili.

Jack, se podíval na ni a Larryho. „Tak co, Cathy? Jsem už v kapele, nebo ne?“

Byl nervózní. Chtěl se do kapely dostat, ale Cathy se nechtěla uspěchat a zavázat se už teď. Aby to bylo fér, musí vidět každého, kdo přijde na konkurs, než udělá definitivní obsazení.

„Moh bys chvilinku počkat, Jacku?“

Slabě se usmál. „Samo, jak chceš ty, Cathy.“

Larrymu se nelíbil jeho nasládlý tón. „Proč si nedáš pauzu, Akersi? Potřebujem si všichni vydáchnout, vlastně.“

Jack se chladně podíval na Larryho, vypnul baskytaru, sešel z jeviště a opustil garáž.

„Larry,“ řekla Cathy, „prosím tě, neblbni.“

Darren se na ni podíval. „Tedy… slečno Maloneová…“

„Byls ohromnej, Darrene,“ chválila ho Cathy. „Dej nám minutku, oukej?“

„Jistě.“

Darren šel ke vchodu. Žaludek se mu třepal. Věděl, že má šanci, ale pořád to bylo trochu ve vzduchu.

Když byli sami, Larry vzal Cathy za ruce. „Poslyš, má to eště cenu… zkoušet to dál?“

Cathy vzdychla. „Myslím, že jo. Ale jestli nenajdem zpěváka a kytaristu, tak to asi budem muset zabalit.“

Už už viděla, jak se jí sen rozplývá. No, ještě zbývali dva rockeři, ale když začali, její nálada klesla hluboko pod bod mrazu.

Todd Steele projížděl ve svém mikrobusu přepychovou čtvrtí Rocky Bank Estates. Ulice tu byly hustě lemovány starými stromy.

Byl nervózní, protože už před chvílí měl být na zkoušce u Cathy a teď jel pro svou milou Wendy Colesovou. Strašně nerad jezdil do 15

téhle sterilní, učesané čtvrti. Poldové ho vždycky stavěli, když spatřili jeho dlouhé vlasy a odřený mikrobus.

Před dvoupatrovou vilou na něj čekala Wendy, dlouhá, štíhlá blondýna s oříškově hnědýma očima. Přiléhavé tričko a úzké džíny zdůrazňovaly to nejlepší na její postavě. Někdy se Todd divil, že s ním chodí děvče jako Wendy.

Když zastavil u chodníku, Wendy přiběhla, hupsla do auta a lehce ho políbila na rty. Usmál se na ni. „Přijdem pozdě, děvče.“

„Odpusť, já…“

„Za to nemůžeš. Opravdu ti nevadí, když se mnou půjdeš na ten konkurs?“

„No, ani ne. Jestli mě neopustí odvaha, tak bych to chtěla zkusit sama. Nevadilo by ti to?“

„Vůbec ne. To by bylo ohromný, kdybysme mohli bejt v tý samý kapele. Jenom…“

Podívala se na něj těma zničujícíma očima. „Co jenom?“

„Tedy… jak bych to řek… no, v rockovejch kapelách to je někdy trochu divoký. Třeba bys nerada…“

„To je oukej,“ odpověděla Wendy mírně. „Nejsem žádná sedmikráska – na to se neumírá. Stejně ještě nevím, jestli to zkusím.

Zpívám si někdy jen tak, pro sebe. Myslela jsem si, že by to za tu legraci stálo.“

„Tak to zkus.“

Wendy mu položila ruku na rameno. „Jseš ohromnej, Todde, díky.“

Zasmál se a otočil hlavu na druhou stranu. „No, nejsem si tak jistej.“

„Copak je?“ zeptala se Wendy.

„Ále… je tu pár věcí, o kterejch nevíš, Wendy. Chodíme spolu asi dva tejdny… měl bych ti…“

„Mluvíš o tom průšvihu, do kterýho ses namočil?“ rychle se zeptala.

Todd po ní střihl očkem. „Jo… jak ses to…“

„Slyšela jsem o tom. Některý mý kamarádky mě varovaly.“ Lehce se rozesmála.

„Co ti povídaly?“ Todd cítil, jak se mu orosilo čelo. Kdyby teď 16

ztratil Wendy…

„Jen žes byl v nějaký partě kluků, který ukradli auto a museli se na chvíli ztratit. Teda ztratit… jsou teď v nějaký nápravný škole.“

Todd se roztřásl. „To byla svinská pomluva, Wendy, přísahám.

Už je to dávno za mnou.“

Mile se usmála. „Zapomeň na to. Stejně jsem tě tehdy neznala.

Hele, neříkals, že přijdem pozdě?“

„Jo… tak já na to šlápnu.“

Vyjeli z Rocky Bank Estates a namířili si to do Upper Basinu.

Chvilku trvalo, než našli dům, kde bydlela Cathy. Když konečně dorazili, Wendy dostala trému. Řekla Toddovi, že na něj počká v autě, ať tam jde sám.

„To je teda fajn,“ řekla Cathy. „Tak to bysme měli. Žádnej zpěvák, žádná zpěvandule, žádnej kytarista. Myslím, že jsme v pytli.“

Larry potřásl hlavou a odhodil paličky. „Jo, úplnej průser.“

Jack Akers se mračil. Když se kapela nerozjede, nebude se moct ochomejtat kolem Cathy. To znamená konec, šlus, maucta. Žádná další šance.

Darrenovi taky bylo mizerně. Prošel přijímačkami, ale k čemu to bude, když kapela odumře dřív, než se narodila? Zase ten ‚šprtounek‘

a teď už navždycky.

„Těbůh,“ ozval se hlas zvenku. „Nejdu pozdě?“

Všichni se’otočili a uviděli chlápka v heavy-metalovém kostýmu.

Měl dlouhé, hnědé vlasy a polovysoké boty, pobité stříbrnými cvočky. V pravé ruce držel futrál na kytaru z falešné ještěří kůže.

„Hraješ na kytaru?“ zeptala se Cathy.

„Jo. Jmenuju se Steele. Todd Steele. Mrzí mě, že jdu pozdě.“

Cathy s Larrym se na sebe podívali. Larry pokrčil rameny. Bylo mu to jedno. Proč to nezkusit? Třeba se kapela přece jen porodí.

Cathy mu pokývla k jevišti. „Zapni to, Todde. Ukaž, co umíš.“

Zatímco ladil, vyprávěl jim o tom, jak už byl v jedné kapele.

Vynechal jen to, že to byla kapela ve vězení pro mladistvé. Také se svěřil, že napsal asi dvacet písní, kdyby chtěli hrát originální materiál.

17

„Oukej,“ řekla Cathy. „Zahraj nám nějaký sólo, Todde.“

Todd bez váhání začal. Prsty se mu rozběhly a klouzaly lehce po hmatníku ‚ibanězky‘. Každý strnul. Byl daleko nejlepší ze všech, které zatím slyšeli.

Cathy začala mávat rukama. „Oukej, stop!“ Todd se zastavil a mračil se. „Co je…?“

Cathy se na něj usmívala. „Nic… jseš ohromnej! Zkuste něco dohromady. Co takhle ‚Wild Thing‘? Znáš ji, Todde?“

„Jasně.“ Podíval se na Larryho a ostatní. „Tak jedem.“

Larry uhodil o sebe paličkami. „One, two…“

Zatímco hráli, Cathy se věnovala mix-pultu. Byli malinko rozhození, ale mnohem lepší než jakákoliv sestava předtím. Když skončili, obrátili se na Cathy. Tvářila se nespokojeně.

„Co je zase…?“ zeptal se Todd. „To jsem byl tak špatnej?“

Uvědomil si najednou, jak strašně se mu chtělo dostat se do téhle skupiny. Skoro nic jiného nemiloval tak, jako svou kytaru. Taky by mu to pomohlo zapomenout na temnou minulost. Ale vůbec se mu nelíbil výraz na tváři Cathy.

„Ale ne… byls výbornej. Co potřebujem, to je zpěvák. Larry má dobrej hlas – může odzpívat některý z těch těžších věcí. Ale něco mi říká, že potřebujem ženskej hlas, aby ho vyvážil.“

Todd se na ni podíval s nadějí. „No… myslím, že někoho znám.“

„Vážně?“ zeptala se Cathy. „Mohla by dneska přijít?“

Todd odložil kytaru. „Dej mi minutku.“

Vyběhl z garáže. Za chvilku byl zpátky s Wendy, která ostýchavě vstoupila a slabě se usmála na Cathy.

„To je Wendy Colesová,“ představil ji Todd. „Ráda by to zkusila.“

Larry bouchl do činelu. „Júúú… to je tedy žraso, děťátko, vem si mikrofon a posaď se.“

Cathy se namíchla. „Uklidni se, chlapečku. Ještě nevíme, jestli umí vůbec zpívat.“

„To je přece fuk, když je to taková žahavka…“

Jack se usmíval. Jen si kecej, říkal si uspokojeně. Budu mít lepší šanci.

„Tedy podle mě,“ pokračoval Larry, „jestli zpívá aspoň napůl tak, 18

jak vypadá, bude ohromná.“

Wendy ignorovala Larryho frky. „Poslyšte, jestli tu máte nějakej problém…?“

„Ale kdepak,“ řekla Cathy. „Vem si mikrofon.“

Cathy ji skepticky pozorovala, když šla na jevišťátko. Prohlížela si štíhlé, plavovlasé děvče a zoubek žárlivosti zahryzal. Ale donutila se k tomu, aby ji při posuzování nic neovlivňovalo. To by se pak přiřadila k těm dvěma fizulím, které jí schválně zkazily inzerát.

Darren a Todd také civěli na Wendy s okouzlením.

„Ještě nikdy jsem nezpívala s nějakou kapelou,“ oznámila chraptivým hlasem.

Larry lehounce přejel své bubny. „Jsem si jistej, že budeš ohromná, holčičko.“

To je jistý, pomyslela si Cathy. Ale lepší by bylo, kdyby zpívala.

Wendy se podívala přes rameno. „Znáte ‚I Can’t Wait‘?“

Todd přikývl. „Jasně…“

Larry přejel paličkami přes přechody. „Máš to tu, krasavice.“

„Tuhle znám,“ řekl Jack. „Darrene?“

Darren se ušklíbl. „Jak vypadá harmonie?“

„G-dur, A-moll, C-dur a moduluješ do F-duru,“ odpověděl Todd.

„Tak začni a já se chytnu…“ řekl Darren.

Wendy si odkašlala a zdvihla k ústům mikrofon. „A, one, two, three…“

Začali hrát. Nejdřív to bylo takové ‚na nečisto‘, ale když se Wendy přidala, kapela okamžitě zněla líp. Cathy pracovala se šoupátky na mix-pultu. Než song skončil, sehráli se tak, že zněli, jako kdyby spolu pracovali už dlouhou dobu.

Cathy začala tleskat. „Ólrajt! Moc fajn! Wendy, tys vážně nikdy nezpívala s nějakou kapelou?“

„Ne, já si doma jen tak prozpěvuju.“

Larry zdvihl paličky do výše. „Je to naše kočka jednička!“

Cathy se na něj upřeně zadívala. Všichni zmlkli. Bylo jasné, že Cathy už má dost Larryho flirtování.

„Poslyšte, lidi,“ řekla tiše. „Mohli byste počkat chvíli venku? Ty ne, Larry. Zůstaň tady.“

Darren, Todd, Wendy a Jack se po sobě krátce podívali, sestoupili 19

z praktikáblu a namířili si to k východu z garáže.

„Doufám, že mě vezmou,“ řekl Jackovi Darren Quick.

Jack ho neslyšel. Kdyby se dostal do kapely, byl si jistý, že tomu idiotovi Larrymu Cathy přebere. Nechápal, jak se mohl ten pitomec takhle chovat v její společnosti.

Todd a Wendy se opřeli o dveře garáže.

„Tys to určitě udělal,“ řekla Wendy, „ale u sebe si nejsem jistá.

Mám pocit, že mě Cathy nemá ráda.“

Jack se k ní obrátil. „Ale ne, ona je fajn. Ví, že přece nemůžeš za to, že se Larry chová jako buran.“

„Jakej jsem byl já?“ zeptal se Darren. Todd se usmál. „Tys byl oukej, Quicku. Buď klidnej.“

Darren svraštil trochu čelo. Myslel to vážně? Nebo to byl jen nějaký frk? Kdyby se do kapely nedostal, zůstal by nadosmrti mezi šprtouny. Nikdy by se už nezbavil nálepky usmrkance, ze kterého si holky můžou dělat srandu.

„To je ohromný,“ šeptal Todd Wendy. „Bude ze mě muzikant, žádnej zloděj aut.“

Wendy se zadívala snivě do dálky. „Páni… co kdyby se nám to podařilo ale opravdu rozjet? To bysme pak mohli zmizet z Cresswellu.“

„Tobě už je přece fajn. Žiješ si v Rocky Bank Estates. Proč si stěžuješ?“

„To jo, jenže nevím, jak dlouho ještě,“ řekla Wendy tiše. „Mýho tátu propustili minulej tejden z banky. Jestli nenajde práci, tak dům ztratíme.“

Todd se zamračil. „Proč jsi mi o tom neřekla?“

„Styděla jsem se…“ šeptala. „Já…“

Někdo strčil zevnitř do dveří. Todd a Wendy odstoupili. Všichni trochu ztuhli. Že by konečné rozhodnutí?

Cathy vystrčila hlavu. „Oukej, všichni dovnitř.“

Beze slova vstoupili. Larry seděl otráveně za bubny. Zamrkal a začal se šklebit, když uviděl Wendy. Wendy ho ignorovala a zavěsila se do Todda.

Cathy řekla se špatně skrývanou radostí: „Tak co…? Rozjedem to 20

spolu?“

„Jupííí!“ Jack zařval, naklonil se k ní a stiskl jí rameno.

Darren se rozesmál. Už viděl, jak se budou tvářit ty holky, co se mu posmívaly. Teď si nechá narůst delší vlasy a začne se oblékat trochu divoce.

Todd políbil Wendy. Oba se radostně šklebili. Teď to bylo oficiální!

Wendy se podívala na Cathy. „Neboj, Cathy, nepodrazím tě.

Díky.“

„To neřeš…“ řekla Cathy. „Vypadá to, že máme kapelu.“

Oslavili to tím, že šli všichni na hamburgry. Cestou do jídelny si Cathy všimla toho, jak Larry civěl na Wendy. Ale řekla si, že nebude dělat scény. Jestli má kapela fungovat, musí se chovat jako profík.

Ani zdaleka netušila, jaké komplikace nastanou hned na první zkoušce.

21

III.

Cathy stála za mix-pultem. Obě ruce položila na šoupátka.

„Zkouška zvuku. Darrene, začni.“

Darren Quick si narovnal brýle, zmáčkl klávesy elektrických varhan a zahrál jí G-dur. Její modré oči sledovaly na stupnici hlasitost. Pozorně poslouchala sílu zvuku, vycházející z velkého spíkru a pak zvuk trochu zesílila.

„Dobrý, Darrene. Todde, zahraj mi nějakej riff.“

Todd Steele se zkroutil do afektované pózy a prsty se mu rozběhly po hmatníku nahoru a dolů. Tělo se mu roztřáslo, když ječivé tóny začaly vyplňovat prostor garáže. Ručička na stupnici vyletěla až nahoru. Cathy rychle zvuk stáhla, jinak by to asi spíkry nevydržely.

Cathy zdvihla palec. „Ohromný, Steele!“

Todd se šklebil. „Hej, nechceš eště jeden?“

Cathy zavrtěla hlavou. „Schovej si to na zkoušku. Wendy, zkus mikrofon a pak mi brnkni na kytaru.“

Wendy Colesová měla na rameni zavěšenou starou Fender Stratocasterku. Vedle toho, že byla Toddovo děvče a měla výtečný hlas, mohla taky hrát doprovodnou kytaru. Cathy překvapilo, když zjistila, Jak je Wendy talentovaná. Její zjev, hlas a k tomu ještě kytara – to byla neporazitelná kombinace. Wendy byla opravdový objev.

Teď se naklonila k mikrofonu. Pronesla několik slov a pak zahrála C-dur. Usmívala se. To bylo to, po čem vždycky toužila. Byla to velká klika, že se setkala s Cathy. Díky její technické zkušenosti Wendy zněla ohromně. Cathy by z ní mohla udělat hvězdu.

Cathy se podívala na Jacka Akerse. „A teď basa.“

22

Jack se culil. „Zapracoval jsem na jednom reggae riffu. Poslechni si to.“

Začal hrát pomalou, základní basovou lajnu. Když si Cathy srovnala zvuk, ostatní se přidali. Improvizovali, dokud jim Cathy nezamávala, aby přestali.

„Zní to ohromně. Mužem začít.“ Wendy se zadívala k prázdným bubnům. „Není tu Larry.“

„Je pozdě,“ řekl Jack bezvýrazně. „Vážně pozdě.“

Darren si posunul brýle nahoru. „Bez něj nemůžem začít, Cathy?“

Cathy vzdychla a vypnula mix-pult. Že by Larry přišel pozdě na první zkoušku, to nečekala. Spíš měla strach o ostatní členy kapely.

Byl pondělní večer, dva dny po sobotních konkursech. Měli na zkoušku jen dvě hodiny. Sousedi by se bouřili, kdyby to protáhli.

„Kde máš Larryho?“ zeptal se Jack.

„Nevěděl snad o zkoušce?“ přidal se Todd.

„Věděl,“ odpověděla a podívala se na hodiny na mix-pultu.

„Doufám, že se mu nic nestalo. Zavolám mu.“

„To je dobrej nápad,“ řekl Todd. „Rád bych si zahrál.“

Wendy přikývla. „To jo, máme toho hodně.“

Cathy se cítila dost mizerně kvůli Larryho zpoždění. Byla to přece jejich kapela. A jako jeden z vedoucích měl jít Larry příkladem.

Rozešla se ke dveřím garáže a ty se najednou začaly otevírat.

Cathy si opřela ruce do boků. „Moc fajn… to je dost, že jdeš…“

Kulatá tvář, která nakoukla dovnitř, nepatřila Larrymu. Vešla mladá, tmavovlasá dívka. Měla na sobě těsnou, vlněnou sukničku, která jí tak tak hlídala boky. Červená blůza, kožená bunda a síťové punčochy byly jasný pokus o to vypadat dospěle. Ale byla hezká.

Tvář jí rámovaly vlasy, černé jako smůla, které se třpytily, když se blížila.

„Ahoj, Cathy,“ pronesla trochu nasládle.

Cathy se na ni zaškaredila. „Co tu chceš, Margo?“

„Já… já vlastně ani nevím… já jen…“

Jack se zeptal: „Kdo to je?“

„Margo Reardonová,“ představila ji Cathy.

Margo se slabě usmála. Měla na obličeji aspoň půl kila líčidla. Z

jejích plných rtů řvala ohnivá červeň: ‚Smrt mužům!‘ a růžová na 23

tvářích zase ujišťovala, že to nemyslí vážně.

„Margo je tady od vedle,“ vysvětlila Cathy. „Začínáme zkoušet, Margo. Přijď pozdějc.“

Margo vypadala, jako když neslyší. „Jen mě napadlo, esli byste tu nepotřebovali nějakou pomoc… tady… tedy… Slyšela jsem muziku a…“

„Myslím, že ne… ne, žádnou pomoc…“ řekla Cathy rozhodně.

Margo prošla kolem ní a obrátila se na Wendy. „Hele, nejseš ty Wendy Colesová? Viděla jsem tě ve škole. Taky tam chodím, víš?

První ročník, víš?“

Cathy potřásla hlavou. Musela se držet, aby ji rovnou nevyhodila.

Margo patřila k rodině, která

– jemněji řečeno – rozhodně

nepřispívala k dobré pověsti Upper Basinu. Musela se jí zbavit, aby mohli začít zkoušet.

Margo upřela své široké, hnědé oči na Cathy. „Cathy, moc tě prosím, nebudu překážet. Pomůžu ti. Udělám, co budeš chtít. Čégro, vážně. Prosím tě.“

Cathy byla neoblomná. „Margo, máme plno práce. Je to naše první zkouška.“

„Cathy, prosím tě. Budu se jen dívat. Ani se nepohnu.“

„Margo…!“

„Prosím, prosím!“

„Ále, nech ji, Cathy!“

Všichni se obrátili ke dveřím. Tam stál Larry s paličkami v rukách. Usmíval se na Margo a ta na něj.

Její rudé rty se trochu pootevřely. „Já tě znám… ty seš Larry Hart.

Jezdíš na motorce.“

„Kromě toho, jdeš pozdě!“ vykřikla Cathy. „Už na tebe čekáme půl hodiny.“

Larry jen hodil rameny. Nespustil z Margo oči. „No co, pár minut… ty naděláš. Kdo je ta kočička?“

„Já jsem Margo. Margo Reardonová. Páni, Larry, vypadáš ohromně, vážně. Jako opravdovej heavy-metalovej bubeník.“

„Taky nejseš k zahození, Margo,“ odpověděl Larry. „Tak co, bando, jak to šlape?“

Cathy po něm nepřátelsky šlehla okem a pak se obrátila k mix-24

pultu.

„Vlez si za bubny, Larry. Máme plno práce.“

Larry po ní zašilhal. „No, no, no,… kdopak ti umřel, šéfová?“

V garáži se rozhostilo trapné ticho. Členové kapely ho mlčky pozorovali. Zkouška začala opravdu mizerně.

Wendy byla zřejmě namíchnutá. „Larry, čekáme tu na tebe jako blbí a…“

Larry k ní přišel a’objal ji. Lehce ji políbil na tvář a hladil ji po zádech.

„Vsadil bych se, žes čekala na mě, kočičko. Vendulko, vypadáš úplně ohromně.“

Todd se naježil. „Neblbni, Harte. Nech toho. Nemáme na to celou noc!“

Larry mrkl na Wendy. „Neřek bych. Máme před sebou celou noc, že jo, krasavice?“

Cathy ztuhla. Bylo to k neuvěření. A ten blbec pokračoval.

„Wendy… jsem si jistej, že nechodíš spát moc brzy,“ pokračoval rádoby podmanivě.

To bylo moc i na Todda. „Neblbni, Harte, nech toho.“

Larry vystrčil bradu. „Ale, ale… copak?“

„Kamaráde, ty si koleduješ o pár facek,“ řekl Todd.

Larry zvýšil hlas. „Já si myslím, že sis koledoval o pár facek ty, když jsi s těma pacholkama ukrad to auto!“

Todd položil kytaru a popošel k Larrymu. „No, tak to stačí!“

Larry ho provokoval. „Tak pojď, Steele. Už jsem celej podělanej…“

Cathy se otočila k Jackovi. „Zastav je!“

Jack přikývl. Pokud se jeho týkalo, potěšilo by ho, kdyby Larry dostal přes hubu, ale když si to Cathy nepřála, tak je zchladí.

„Tak pojedeni, ne?“ Todd vyzval Larryho a začal si vyhrnovat rukávy.

Jack vstoupil mezi ně „… osm, devět, deset… konec utkání, pánové.“

Todd se ho pokusil odstrčit. „Hart si o to říkal…!“

„Nechte toho, kruci!“ křičela Cathy.

Jack položil svou tlapu na Toddovo rameno a lehce ho odstrčil za 25

sebe. „Neblbněte, kluci. Cathy to nechce, tak žádná rvačka nebude.“

„Je to srab,“ prohlásil Larry. „Má strach, že mu ukradnu holku.“

„Moc si fandíš, frajírku,“ řekla Wendy.

Larry rozhodil ruce. „Ale co… to chce klid.“

Jack se namíchl. „Ne, Harte, ty si dej pohov! Co kafráš, prosím tě? Podívej se, jak je Cathy!“

„To bych neřek, že to s tebou tak hne,“ Larry dodal už na ústupu.

„To ti bůh řek… už toho máme všichni dost.“

Larry se ušklíbl a obrátil se. Opravdu, každý toho měl dost a jen s obavami čekali, jestli to bude pokračovat. Cathy bylo mizerně a měla vztek, ale Larry se na ni ani nepodíval. Obrátil se k Margo a usmál se.

Ta na něj obdivné zírala. „Óóó, Larry, já bych tě hrozně ráda slyšela hrát!“

Larry ji vzal za ruku. „Pojď, kotě, sedneš si vedle mě.“

Přivedl ji nahoru k bubnům a sedl si na židličku. Margo se ulebedila na straně praktikáblu jako pravověrná fanynka.

Každý vzdychl. Dívali se na Cathy a čekali, co bude dál. Cathy dělala, co mohla, aby se nerozbrečela.

„No, tak to zkusíme…“ a hlas se jí třásl… „že bysme začli?“

Vylezli na jevišťátko, jen Jack trochu váhal. Zadíval se na Cathy.

Ta si všimla jeho starostlivého pohledu.

„Je to oukej, Jacku,“ řekla.

Slabě se usmál. „Mě to hrozně mrzí, Cathy. Kdybys potřebovala…“

„Ale ne… radši začnem. Zkusme… znáte všichni ‚Glass House‘?“

Znali to všichni. Nikdo se ani nepodíval na Larryho, když uhodil paličkami o sebe a začal. Cathy se pokoušela zapomenout na svůj vztek, hned jak se ostatní přidali.

Bez ohledu na Larryho chování kapela zněla dobře a přirozeně.

Ke konci zkoušky už hráli bez potíží pět songů. Když skončili, Larry odešel beze slova. Margo vycupitala za ním.

Cathy přemýšlela, proč se Larry choval jako pitomec. Asi mu nadání vlezlo do palice. A nejhorší trapas bylo to, jak vyjel přede všemi po Wendy.

„Bylo to dobrý,“ ocenila hráče.

26

Darren měl červené tváře a nebyl si jistý, co na to říct. „Ty, Cathy, kdy máme příští zkoušku?“

„V sobotu.“

Todd zavrtěl hlavou. „Co to Hartovi vlezlo do lebky? Choval se jak úplnej blb.“

Wendy vzdychla. „Hraje si na hvězdolínka… ale bubeník je dobrej. Kapela zněla vážně ohromně.“

Jack přistoupil ke Cathy. „Ty… jak ti je?“ zeptal se a dotkl se lehce jejího ramene.

Cathy neurčitě kývla hlavou a otočila se. Jack ovládl svou netrpělivost. Rád by jí pomohl. Po tom, jak s ní Larry zacházel, měla by se na něj vykašlat.

„Jseš si jistá, že nic nepotřebuješ?“

„Ale jo,“ odpověděla. „Neboj se.“

Jack by ji nejraději objal a políbil. Věděl – nebo si namlouval – že by udělala totéž, kdyby mohla na Larryho zapomenout. Věřil tomu.

„Už na to zapomeň,“ řekla. „Spravíme to v sobotu.“

Jack se usmál. „To víš, že jo.“

Ale na příští zkoušce to bylo ještě horší.

„Už je zase pozdě,“ Jack se podíval na hodinky. „To je ale debil.“

Cathy byla vzteklá. Všichni v garáži byli připraveni na druhou zkoušku, ale Larry si zase hrál na Houdiniho – tady jsem… elá hop… a už tu nejsem.

Darrenovy sny o slávě rychle mizely. Zavrtěl hlavou. „Proč tak blbne? Vždyť je dobrej bubeník…“

„Mužem najít jinýho,“ řekl Todd. „Tak dobrej zase není.“

Wendy se podívala na Cathy. „Tak co? Začnem bez něj?“

Cathy přikývla. Vůbec se jí nechtělo Larryho bránit. Neměl žádný důvod pro to, aby se choval takhle mizerně.

„Budu si s ním muset promluvit,“ rozhodla se. „Jestliže…“

Zarazila se, když uslyšela jeho hondu před garáží.

„Jeho královská výsost přijíždí,“ zamumlal Jack vztekle.

Proč mu to Cathy toleruje? říkal si. Vždyť si to nezaslouží! Měl bych mu dát trochu zabrat. Hraje si na primadonu a nemá na to.

„Cathy, kdybys chtěla, tak si s ním promluvím. Trochu bych mu 27

domluvil…“

„Ne,“ řekla rozhodně. „Po zkoušce to udělám sama.“

Všichni čekali na Larryho, až vstoupí. Když vešel, Cathy se otevřela údivem ústa. Do Larryho byla zavěšená Margo. Pustila se ho, když si všimla, jak se na ni Cathy dívá.

„Ahoj,“ krotce pozdravila.

Cathy ukázala na dveře. „Vypadni, Margo! Tohle je privátní zkouška.“

„Zůstane,“ řekl Larry hrubě. „Čekala na stop dole ve městě, tak jsem ji svez, no co?“

Jack zrudl. Nejradši by mu jednu vrazil. Tohle si Cathy nezasloužila.

Cathy se upřeně dívala na Larryho. „Všichni tu na tebe čekáme.

To je to tak těžký bejt přesnej?“

Larry si dal ruce do boků. „Co pořád štěkáš, prosím tě?“

Wendy si vzala mikrofon. „Pauza, študenti, než si to milenci vysvětlí.“

Cathy protestovala. „Ani nápad! Budeme zkoušet. Proto jsme tady.“

Larry vzal Margo kolem ramen. „Pojď, miláčku. Teď uvidíš opravdovýho profíka v akci.“

„Opravdoví profíci nechoděj pozdě,“ řekl suše Jack.

Larry se po něm vztekle podíval. Bylo mu jasné, že Jack čekal na to, aby se s ním mohl porvat. Proto na to neodpověděl a mlčky vklouzl za bubny. Margo se posadila na kraj pódia.

Cathy se postavila za mix-pult a všechno se v ní vařilo. Proč jí Larry tohle dělá? Jakou roli v tom hraje Margo? Nadýchla se zhluboka a pokoušela se potlačit vztek. Kvůli kapele musí dát osobní problémy stranou.

Larry několikrát uhodil do virblu. Kromě Margo se na něj nikdo ani nepodíval. Obdivné se usmála.

Cathy nemohla odolat, aby mu nehodila udičku. „Tak to rozjedem. Začnem s ‚Two Timer‘. Zná to každej, že jo?“

Larry přimhouřil oči. Cathy se usmívala. Samozřejmě, že to dloubnutí mu došlo. A každý člen kapely se trochu jedovatě usmíval.

„To je dobrej nápad,“ ušklíbl se Jack.

28

Darren se smál. „Jak vypadá harmonie?“

„L a M,“ řekl Todd. „Ale, co to žvaním… je to D, G a F s A-mollem na konci.“

„Hele, nech toho,“ vyjel Larry.

„Copak je?“ nevinně se zeptal Jack. „Nemáš rád srandičky?

Kdybys možná přišel na zkoušku včas…“

Larry zrudl vzteky, ale nechtěl se s Jackem porvat. Byla to Cathy, která ho vmáčkla do kouta tím, že vybrala ten song.

„Nebudu hrát ‚Two Timer‘,“ řekl rozhodně.

„To je tvoje škoda, hochu,“ odpověděla Cathy. „Jacku, rozjeď to!“

Jack se usmál a zamrkal na ni. „A, one, two… a, one, two, three!“

„Oukej,“ řekla Cathy a odložila sluchátka. „Zní to ohromně, skautíci!“

Zkouška projela bez problémů, navzdory začátku. Repertoár byl bohatší o další tři songy a napětí skoro zmizelo.

Larry se zaklonil a protáhl. „Jo, bylo to fajn, i když to dokonce řeknu já sám.“

Jack nadzdvihl obočí. „Kdybys zase nekecal.“

Margo zamávala na Larryho. „Ohromný, kamarádi, vážně…“

Cathy se na ni obrátila. „Odstartuj, Margo. Musím s nima mluvit.

Je to byznys, doufám, že chápeš.“

Margo se zamračila a podívala se na Larryho. Ale ten na ni mávl, aby šla. Věděl, že Cathy toho má až po krk. Margo se vyplížila jako štěně po výprasku.

Cathy se na všechny podívala. „Poslyšte, kluci… a Wendy samo… Je to čím dál lepší, zní to moc fajn. Myslím, že jsme připravený na první veřejnej odvaz.“

Wendy otevřela oči a usmála se. „To myslíš vážně?“

„Pro lidi?“ vykřikl Jack. „No nazdar… vždyť spolu hrajem teprve tejden?“

Larry se neudržel. „Vylézt před lidi? To je nápad. Proč jsi to neřekla dřív, Katko?“

„Kdybys nechodil pozdě…“ řekla Cathy suše.

Darren se nedůvěřivě usmíval. „Chceš říct, že bysme mohli hrát veřejně?“ Teď tedy snad dostane nějaké uznání! A pitomci ho 29

nechají na pokoji.

„Možný to je,“ řekla Cathy. „Ale nejdřív musíme ukázat, co umíme.“

„Vždyť umíme horko těžko deset songů,“ oponoval Larry.

Cathy ho ignorovala. „Je to jenom večírek nižšího gymplu. Máme na to celej tejden. Do tý doby mužem ještě něco nazkoušet. Terciáni a kvartám se v tom nevyznaj. A kromě toho nám to zaplatí něco, co potřebuju pro zvuk.“

„Gympl?!“ vykřikl Larry. „No, to je tedy průser!“

Wendy pokrčila rameny. „Já teda nevím, ale Cathy má asi pravdu.

Gympl přece nemusí bejt tak špatnej?“

„A musíme jim to nejdřív ukázat?“ zeptal se Todd.

„Jestli ten kšeft budem chtít, tak bych mohla pozvat předsedu študentskýho klubu, aby přišel na nějakou zkoušku.“

Larry vstal a šel ke dveřím. „Koukej, Cathy, já nebudu hrát pro nějaký pitomý študenty z gymplu. S tím jdi teda do pytle.“

„Kam jdeš?“ zeptal se Jack.

„Podívat se, jak je Margo. Cathy na ni totiž byla sprostá.“

A vypadl z garáže.

„To je přece idiot,“ řekl Todd.

Jack si vydechl. „Tak to bysme měli…“ Je fuč, a Cathy ho neodečte!

Wendy se rozesmála. „Ten kluk je tak do sebe zamilovanej…“

Cathy přemáhala lítost i zlost. „Myslím, že se zase ukáže. No, a co my? Půjdem hrát na ten taneční večírek nebo ne?“

„A co bude s naším panem Zázrakem?“ zeptal se Jack.

„Musím s ním promluvit,“ odpověděla Cathy, i když si nebyla jistá, že to bude mít nějakou cenu. „Ale mužem hlasovat bez něj.

Většina rozhodne.“

Wendy přikývla. „Beru to.“

Jack se zasmál. „Proč ne? Vždyť to jsou jenom studentíci z gymplu.“

Todd oblízl svou kytaru. „Mejdany… to je moje! Prorazím jim bubínky!“

Cathy se podívala na Darrena. „A co ty, Darrene?“

„To se ví, že v tom jedu s vámi. Kromě toho si potřebuju koupit 30

něco na sebe.“

„Tak fajn,“ řekla Cathy. „Rozjedem to tedy. Na příští zkoušku pozvu toho předsedu študentskýho klubu. A vy se nebojte, zní to fajn.“

Když všichni odešli, Cathy začala přemýšlet o věcech, které se musely udělat. Nejdřív samozřejmě Larry, ale věřila si, že to zvládne.

Totiž myslela, že to zvládne, dokud nevyšla ven, aby garáž zamkla.

Zatímco zápasila se starým zámkem, zaslechla nějaké zvuky za garáží. Zaváhala, ale to švitoření přilákalo její pozornost.

Cathy se otočila a viděla Larryho hondu pořád ještě zaparkovanou u vjezdu do domu. Srdce jí začalo bušit. Pomalu se sunula k rohu garáže.

Zaslechla lehké sténání, pak hlasy, ale slovům nerozuměla.

Posunula se blíž.

„Larry, já tě tak miluju… jsi skvělej.“

Cathy ztuhla. Margo! Do hlavy se jí nahrnula krev. Ta mrcha mizerná! A pak uslyšela, jak se líbají.

„Musíš mi to dokázat, Margo,“ řekl dusně Larry. „S Cathy to je fajn, a nenechám toho, dokud nenajdu něco lepšího. Víš, co mám na mysli?“

Tos to tedy nakop, hochu! řekla si Cathy.

Začali se znovu líbat. Cathy opatrně vykoukla a spatřila Margo, opřenou o zeď garáže. Larry se na ni tiskl a jeho ruce cestovaly.

Cathy se stáhla a zalykala se slzami. Hrdlo se jí sevřelo. Jak mohl ten pacholek něco takového udělat? Měla chuť je oba zabít.

„Dám ti, co budeš chtít,“ šeptala Margo. „Ty víš, že tě miluju.“

„Kdy?“

Ten dobytek!

„Brzy,“ slíbila Margo. „Ale musíš se s ní rozejít. Nechci bejt ta druhá.“

A to se děje tady, tady, kde bydlím!

„Nemysli na Cathy,“ řekl Larry. „Ta se nám do toho nebude plést.

Ale rád bych věděl, jak jsme na tom my dva, Margo.“

Ten ušmudlanej prvňáček! A Larry nebyl o nic lepší. Prosil ji, Cathy, aby s ním chodila, že to myslí vážně a teď ji tady takhle podvádí.

31

„Dala ti Cathy to, co jsi chtěl?“ ptala se Margo.

Larry něco zabručel.

„Myslela jsem si, že ne. Přes ty džíny a kožený bundy je to dobrá holka.“

„Margo…“

Cathy ztuhla. Třeba teď Larry odejde. Kdyby to udělal, snad by mu odpustila. Zadržela dech.

Ale pak Margo řekla potichu: „Dám ti to, co chceš. Po čem toužíš, Larry. Víš to, viď?“

Cathy se v duchu pokřižovala.

„Pst,“ řekl Larry. „Cathy by nás mohla slyšet.“

„Polib mě, Larry, polib…“

Cathy slyšela, jak se líbají. Byl Larry opravdu tak povrchní?

Věděla, že není právě Einstein, ale byl docela oukej, než začli s kapelou. Jack měl asi pravdu, že to Larrymu stouplo do hlavy.

„Larry, pojď ke mně. Proplížíme se zadem. Máma nás neuslyší.“

Nechoď, prosím tě!

„Oukej,“ odpověděl Larry. „Jen si vezmu motorku.“

„Ne,“ řekla Margo. „Buď teď nebo vůbec ne.“

„Tak fajn, jdeme.“

Cathy se rozplakala. Chtělo se jí zničit mu motocykl, rozbít ho na kousky, ale pak ji něco napadlo. Něco, jak mu to ponížení vrátit.

Bude si muset promluvit s ostatními, ale byla si už předem jistá, že to schválí. Věřili jí.

Až se Larry ukáže na příští zkoušce, bude na něj čekat plno překvapení!

32

IV.

Toddův mikrobus zatočil kolem Pelham Four Corners a rozjel se k Wendyinu domovu v Rocky Bank Estates. Oba mlčeli, dokud nezastavili před jejím domem. Pak se k sobě otočili a políbili se.

Todd se nervózně usmál. „To ale byla zkouška, viď?“

Wendy vzdychla. „To tedy byla. Larry se choval jako úplnej pitomec.“

Todd zaťal pěst. „Měl jsem mu dát přes hubu.“

Položila mu ruku na koleno. „Nech ho bejt, nestojí za to. Ještě by ses dostal do dalšího průšvihu.“

Todd se unaveně položil na volant. „Možná by bylo nejlepší to zabalit a najít – jinou kapelu.“

„Ne, to ne!“ vykřikla Wendy.

Todd se narovnal a obrátil se k ní. „Ty chceš zůstat?“

Wendy se podívala na dům. „Až začnem hrát, tak máma s tátou budou ty peníze potřebovat.“

„Táta ještě nenašel práci?“

Wendy zavrtěla hlavou. „Ne-e, máma sice pracuje, ale nestačí to.

A z tohohle by pro mě moh bejt pravidelnej příjem. Nechci riskovat.“

Todd se na ni usmál. „Řek jsem ti už, že jsi skvělá?“

„Todde…“

„Vážně… jsi.“

„Díky.“

Znovu se políbili a Wendy vystoupila. Todd jí zamával a rozjel se domů, do Gaspee Farms.

Wendy hluboce vzdychla. Co když se kapela rozpadne? Ztratí i tu možnost malého výdělku, který její rodina tak potřebovala. Hraní, 33

dokonce i pro nižší gymnázia, bylo lepší než prodávat někde hamburgry za minimální hodinovou mzdu.

Když Toddův mikrobus úplně zmizel, zamířila k domu. Už zdálky slyšela, jak se její rodiče hádají. Rozplakala se. Kapela se nesmí rozpadnout!

Ten Larry byl ale pacholek. Zchuntal, co mohl. Ale s tím mohla sama těžko něco dělat.

O přestávce po třetí hodině Cathy čekala na chodbě na Wendy.

Byla přesvědčená, že Wendy bude na její straně. Určitě všeobecně, ale jak bude Wendy reagovat konkrétně na její návrh léčby problémů v kapele? Přesně řečeno – problém zvaný Larry Hart? Kdyby s ní Wendy souhlasila, předhodí ten nápad celé skupině.

Cathy sebou trhla, když ucítila něčí ruku na svém rameni. Otočila se, protože si myslela, že je to Larry. Byl to Jack a usmíval se na ni.

„No… ahoj,“ řekla bezvýrazně.

Jack stáhl ruku z jejího ramene. „Ahoj, Cathy. Napadlo mě, jestli by sis nechtěla při obědě se mnou sednout?“

Cathy zavrtěla hlavou. „Ne, Jacku, nezlob se. Čekám na Wendy.“

„Hele, vždyť bysme mohli jíst všichni společně, ne?“

Podle toho, jak se tvářil, bylo jí jasné, že mu jde o víc než o nezávazné přátelství. Trochu o tom přemýšlela. Jack byl prima kluk, vypadal moc dobře, ale věděla, že další vztah by asi kapelu zruinoval úplně.

„Nezlob se, Jacku, až podruhy, jo?“

„Cathy, já bych…“

„Ty, podívej,“ přerušila ho. „Tamhle je Wendy. Díky za pozvání, vážně.“

Cathy se rozběhla k Wendy. Jack se za ní ještě chvilku díval a pak šel na druhou stranu. Žralo ho, že Cathy zůstávala chladná. Nedá se nic dělat, zbaví se toho při tréninku. Tam dá někomu pořádně zabrat.

Cathy chytila Wendy na konci chodby. „Ahoj.“

„Ahoj tě,“ řekla Wendy. „Co je novýho?“

„Už jsi obědvala?“ Wendy přikývla.

„Pojď se mnou do jídelny,“ požádala ji Cathy. „Musím s tebou mluvit.“

34

„Trápí té ta situace v kapele, viď?“

„Jo,“ přitakala Cathy.

Chvíli čekaly ve frontě a pak si našly prázdný stůl v koutě. Ani jedna z nich se jídla nedotkla. Cathy hovořila a Wendy pozorně naslouchala.

Wendy s ní úplně souhlasila. Byla to jediná možnost, jak udržet skupinu pohromadě. Obě se na tom řešení shodly. Do sobotní zkoušky musí přesvědčit ostatní členy.

Margo přitiskla své plné rty na Larryho ústa. Larry ji objal a přitáhl ji k sobě blíž. Nebyla tak chytrá ani talentovaná jako Cathy, ale měla to, co potřeboval.

Margo přerušila polibek a zadívala se mu do očí. „Ach, Larry, takhle mě ještě nikdo nelíbal. To je vážně paráda.“

„Já vím, Margo. Podívej, já už musím jít. Mám zkoušku a už teď je pozdě. Uvidíme se večer.“

Ustoupila a trochu našpulila rty. Měla na sobě dlouhé, bílé tričko, které jí sahalo až k nahým kolenům. Chytrá nebyla, ale byla s ní legrace. Scházeli se u ní v pokoji, když její matka byla v práci. Larry si byl jistý, že Cathy o tom ví, ale co… Vždycky parkoval hondu před domem Margo, který sousedil s domem, kde bydlela Cathy.

„Já bych chtěla jít na zkoušku s tebou,“ žadonila Margo.

Larry zkřivil ústa. „Myslím, že to není dobrej nápad.“

„A proč ne?“

„Margo, už jsem ti řek, že budem brzy hrát veřejně. A když tě mám vedle sebe, tak se nemůžu soustředit. Ale přijď na tu show, jo?“

Margo si založila ruce. „Jde o Cathy, viď? Ještě tě to drží, co?“

Larry se zamračil. „Ale ne, to je už za náma.“

Stejně ho to trápilo a měl pocit viny kvůli tomu, co se stalo.

Choval se mizerně, ale už je to pryč.

Margo mu položila ruce na ramena a přitáhla se k němu. „Larry, vezměte mě do kapely.“

„Cože?!“

„Mohla bych zpívat vzadu ve vokální skupině a hrát na tamburínu. Jsem dobrá, vím to.“

Larry ji odstrčil. „Margo, já vážně musím letět.“

35

„Ach, Larry, prosím tě. Promluv s nima. Určitě si dají říct, když jim řekneš, že chceš, abych s vámi hrála…“

„Zkusím to, ale nic ti neslibuju.“

Znovu ho políbila. „Já tě tak miluju. Uvidíš, jak nám bude dobře, až budeme v kapele spolu.“

„Určitě, Margo. Přijdu po zkoušce.“

„Budu na tebe čekat.“

Larry odešel. Vůbec neměl v úmyslu dostat Margo do kapely.

Řekne jí, že ho přehlasovali.

Procházel uličkou mezi oběma domy. Když došel ke garáži, zjistil, že skupina už hraje. Najednou strnul – ostrým podzimním vzduchem k němu pronikl zvuk šlapáku, velkého bubnu.

„Krucifix…“

Rozběhl se, rozrazil dveře garáže a přimhouřil oči před prudkým světlem. Všichni okamžitě přestali hrát. Larry málem dostal infarkt – za bicími seděl kluk s krátkými černými vlasy.

Larry vystartoval ke Cathy, která stála za svým pultem. „Co to má znamenat?“

Cathy se přinutila k úsměvu. „Sme tě nahradili, Larry.“

„Nahradili?“ Rozhlédl se po ostatních. „O čem to mluvíš? Mě že jste nahradili?“

Nikdo se mu nepodíval do očí. Jedině nový bubeník se díval jeho směrem, ale když viděl Larryho vztek, hbitě otočil hlavu.

Larry na něj ukázal. „Co je to za kreténa?“

„Jmenuje se Paul Stark,“ odpověděla Cathy.

Chvěla se, i když měla trochu pocit vítězství. Lítost, vztek, ponížení, triumf… všechno se v ní míchalo, ale nesměla to dát najevo, jestliže chtěla pobít Larryho jeho vlastní zbraní.

„Lidi, to je podfuk!“ křičel Larry. „Mě přece nemůžete nahradit tímhle chcípáčkem!“

Jack Akers přistoupil k Larrymu. „Žádnej chcípáček, Harte. Paul je výbornej bubeník. Jo, a taky přišel včas na zkoušku.“

Larry na něj ukázal prstem. „Do toho se nemíchej, ty buchare!“

Jack ztuhl.

„Ne, Jacku,“ zvolala Cathy. „Nech ho bejt! Vypadni, Larry.

Zkoušíme.“

36

Larry vzteky zbledl. „To přece nemůžete udělat?! Todde, Wendy…“

„Zkarasils to ty, Harte,“ řekl Todd. „Paul teď bude s námi hrát.

Odhlasovali jsme to.“

„Wendy,“ vyjel Larry, „je ten hejhula lepší než já?“

Wendy sklopila oči. „Přišel včas, Larry. A není hulvát a náfuka jako ty. Řek sis o to.“

Larry vzal Cathy hrubě za loket. „Pojď ven, to si musíme vyjasnit!“

Jack si rychle odepnul kytaru. „Nech toho, Harte!“

Larry se snažil vytáhnout Cathy z garáže. „Až skončím!“

„Pusť ji, mizero!“ zavrčel Jack.

Cathy se podařilo vytrhnout. „Vystřel, Larry!!!“

„Vy šmíráci!“ křičel Larry. „Vy jste… vy…! Nepřežijete beze mě víc než jedno představení, srabi.“

Jack přistoupil ke Cathy a položil jí ruce kolem ramen. „My to risknem.“

Larry zkusil ještě jednu možnost. „Darrene, kamaráde… ty jsi taky hlasoval pro ten podfuk?“

Darren přikývl. „Wendy má recht. Ty blbneš. A kromě toho, chodíš pozdě.“

Larry ukázal na nového bubeníka. „Tenhle šašek nebude hrát na mejch bubnech!“ A namířil si to k Paulovi.

Jack se mu postavil do cesty. „To nejsou tvý bubny, Harte. Máš je venku v krabicích. Už jsme ti je zabalili.“

„Ty burane svinskej!“

Larry vystartoval, ale Jack si nedělal starosti, zachytil jeho pěst a složil ho bez problémů na podlahu. Larry se snažil, ale proti Jackovi neměl šanci. Jack mu s radostí strčil obličej do prachu podlahy.

„Pusť mě!“ huhňal Larry.

„Prdlajs… dokud neslíbíš, že zmizneš!!“

„Nech mě bejt!“

„Zmizneš?“

„Ty pacholku!“

„Slib, že vyčichneš, Harte.“

„Oukej, oukej…!“

37

Jack ho pustil.

Larry vyskočil a vztekle se na ně podíval. „Toho teda budete litovat, hajzlíci… všichni!“

Jack ukázal na dveře. „Tak se vyšourej, Harte.“

Larry se pomstychtivě podíval na Cathy. „Tohle si budu pamatovat. Já vím, že za to můžeš ty. Je ti to jasný?“

Cathy se smutně ušklíbla. „Tak ahoj, Larry. Budeš nám chybět.“

Larry se otočil a vypálil ven z garáže. Ve dveřích vrazil do nějakého děvčete, ale ani se neotočil, aby se omluvil. Děvče se za ním podívalo, ale pak se otočilo na Cathy.

„Nejsi ty Cathy Maloneová?“

Cathy se nadýchla a přikývla. „Jo, to jsem já.“

„Já jsem Frieda Dietrichová z Lincolnova gymnázia. Ráda bych si vás poslechla. Víš, o co jde… ten taneční večírek.“

„Samo…“ řekla Cathy. „Počkej chvilku.“

„Ohromný,“ ocenila to Frieda. „Páni, vy teda válíte.“

Cathy se usmála. Byla ráda, že ta scéna s Larrym nerozbourala skupině náladu. Dokonce i nový bubeník byl dobrý. V každém případě byli připraveni zaválet na studentském večírku.

„Tak nás bereš pro ten večírek?“ zeptala se Cathy.

„To víš, že jo,“ usmála se Frieda. „Řeknu jim…“

„Díky,“ řekla Cathy. „Uvidíme se tedy na večírku.“

Když Frieda odešla, Cathy se obrátila na ostatní členy skupiny.

Všichni se usmívali. Budou hrát!

Todd zdvihl pěst. „Jedem!“

Wendy objala Todda a políbila ho. „Myslím, že to rozjedem!

Myslím, že ani ten narcis Larry nám to nezkazí.“

Darren se díval ke dveřím garáže. „Ten teda byl vzteklej. Doufám, že nepřijde zpátky.“

Jack se naježil. „Ať to zkusí a přerazím ho.“

Cathy nebylo právě dobře, ale snažila se to zakrýt. „Teď, když už je jistý, že budeme hrát, musíme si dát nějaký jméno. Co myslíte?“

Zatímco nápady létaly vzduchem, Paul Stark mlčel. Bylo mu tady dobře, ale po Larryho výstupu znejistěl.

„Co takhle The Radicals?“ nabídl Todd.

38

„Stejný jméno má jedna kapela v Portervillu,“ řekla Cathy.

„Mám nápad,“ řekl Darren. „Proč nějak nezkombinovat naše jména? Jako třeba Wilson Phillips.“

„To není špatný,“ řekla Cathy.

Paul zdvihl ruku. „Poslyšte, mě tam nedávejte, já tu jsem úplně novej.“

Cathy se na něj usmála. „Neboj se, Paule. Zůstaneš s námi. Byl jsi dobrej. A napadá mě, že Stark Steele by mohlo bejt dobrý jméno.“

Jack potřásl hlavou. „Mně se tedy Jack Steele moc nelíbí. Co takhle Darrenovo příjmení? Quick Steele.“

„To bych brala,“ řekla Wendy. „To by bylo lepší, než moje jméno.“

„Přihořívá,“ vyhrkla Cathy, „a myslím, že už to mám. Co kdybychom vyznamenali našeho bývalýho bubeníka?“

„Ani nápad!“ vzepřel se Jack.

Cathy se culila. Měla nápad, jak Larrymu všechno vrátit. „Ne, počkejte. Bude to ohromný. Zkusme tohle – Heart of Steel. Vezmete to ‚e‘ z konce Toddova příjmení a všoupnem ho do Larryho příjmení.“

Wendy se usmála. „To jo… Heart of Steel – Srdce z Ocele. To se mi líbí. A taky hrajem hodně heavy metal. Sedí nám to.“

„Nenaštve se Larry?“ opatrně se zeptal Paul. „Když vypadl, tak byl pěkně pod pěnou.“

„Mně je to fuk,“ řekla Wendy. „Pojďte o tom hlasovat.“

Jack je několikrát ujistil, že si vezme Larryho na starost, kdyby bylo potřeba a pak všichni hlasovali pro nové jméno.

Cathy se škodolibě usmívala. Heart of Steel. Kdokoliv to byl, kdo poprvé řekl, že pomsta je sladká, určitě věděl, o čem mluví.

Co že udělali? vykřikla Margo.

Larry praštil pěstí do zdi. „Vyhodili mě z kapely!“

„To přece nemůžou udělat?!“

Larry začal chodit sem a tam a nemohl se zbavit vzteku z ponížení. „Nenávidím je. Dám jim všem zabrat!“

„Tak to mají spočítaný,“ řekla Margo. „Tys byl z nich nejlepší.

Bez tebe nemají ani nejmenší šanci.“

39

Larry se zastavil a upřeně se na ni podíval. „To je, co říkám. Jsou v tom až po krk. Ve srovnání se mnou jsou jen tlupa amatérů.“

„Za to může určité Cathy. Nemůže ti zapomenout, že teď chodíš se mnou. Určitě to zorganizovala ona.“

„To jí přijde draho. Hodně draho!“

Margo k němu přistoupila a položila mu ruce na ramena. „Ty jsi nejlepší, Larry. Bez tebe to musej zabalit.“

Larry by jí rád uvěřil. Kde vzali tu odvahu? A ta Jackova drzost –

zacházel s ním jako s malým klukem. Je to banda ubožáků a budou litovat, že ho vyhodili.

„Moc tě miluju, Larry,“ šeptala Margo, „pomůžu ti. Dáme těm hajzlíkům zabrat.“

„Musím si něco vymyslet. Něco ohromnýho, aby si to ti mizerové hodně dlouho pamatovali.“

„Určitě, miláčku. Já ti pomůžu.“

Larry se otočil a přešel k oknu, odkud viděl na garáž, ze které ho vyhnali jako uličníka. Margo k němu přistoupila a zadívala se dolů.

Larry zase začal přecházet.

„Larry, pojď sem honem!“ Z garáže vyšla Cathy s Jackem.

Larry přiběhl. „Vsadím se, že ti chcípáci mě drbou.“

„Podívej!“

Larrymu se zatajil dech, když spatřil Jacka, jak Cathy objal. Pak se začali líbat. Larry skoro utrhl záclony z okna.

„Já je zabiju!“ křičel. „Všechny je zabiju!“

Cathy překvapilo, když se ji Jack pokusil políbit. Chvíli váhala, ale pak se přece jen odtáhla. „Jacku, prosím tě…“

Položil jí ruce na ramena. „Cathy, mně na tobě moc záleží a vím, že tobě na mně taky.“

„Vždyť jsme sotva vyřešili jeden problém v kapele…?“

„A udělali jsme to správně,“ řekl. „Hart by to moc komplikoval, ale je teď pryž a my dva mužem bejt spolu.“

Cathy se mu zadívala do upřímných, modrých očí. Byl laskavý, inteligentní a docela hezký parťák. Ale nebyl to její typ.

„Jacku, ta celá věc s Larrym…“

J a c k s e naježil. „Buď klidná. Dokud jsem tu, tak tě obtěžovat nebude. Šlus, konec. A postarám se, aby nás už neotravoval.“

40

Pokusil se ji znovu políbit. Cathy ho něžně odstrčila. Věděla, že to byl omyl neposlat Jacka s ostatními pryč, ale obávala se, že by se Larry mohl vrátit.

„Miluju tě, Cathy. Miluju tě víc, než by Larry byl schopnej. A taky ti na mně záleží, ne?“

„Jacku, jseš můj kamarád, ale potřebuju trochu času. Potřebuju bejt teď chvíli sama.“

Vzdychl. „Chápu to, Cathy. Počkám tedy. Ale taky si mě zamiluješ, uvidíš.“

Zadívala se upřeně na jeho usmívající se tvář a přála si, aby ho jednou začala mít ráda, ale ‚to něco‘ tu chybělo. A bez toho…?

„Dobrou noc, Jacku.“

„Doprovodím tě domů.“

Když se zastavili přede dveřmi, Jack se už nepokusil políbit ji.

Cathy to ocenila. Byla v pokušení dát mu pusu na tvář, ale raději to neudělala. Tušila, že by si to vysvětlil jinak.

Když Jack odešel, Cathy vystoupila po schodech do patra, kde byl její pokoj. Srdce jí bušilo a žaludek se jí svíral. Měla by být ráda, jak se jim to podařilo s Larrym vyřešit, ale nemohla se zbavit předtuchy něčeho hrozného.

41

V.

Auditorium Lincolnova gymnázia se svíjelo pod decibely rock and rollu. Heart of Steel hráli, jak nejhlasitěji mohli. Pod mnohabarevnými reflektory řádili studenti jako diví. Mnozí z nich slyšeli poprvé živou rockovou kapelu.

Cathy seděla za mix-pultem a přidupávala si do rytmu.

Nespouštěla oči z kontrolních monitorů, aby uhlídala vyrovnanou hladinu zvuku nástrojů. Zároveň se starala o barevná světla, která osvětlovala jeviště s kapelou.

Pohled na Heart of Steel ji naplňoval hlubokým uspokojením.

Neradostné vzpomínky na konflikty s Larrym nemizely, ale snažila se je potlačit. Tahle show byla výsledkem ohromné práce. První show její první rockové skupiny. I bez Larryho zněli výborně a sehraně.

Todd Steele řádil jako šílenec. Skákal, trhal sebou, točil se, dělal grimasy, jako by už hrál léta. Jeho kytara kvílela a naříkala.

Jack Akers se držel víc zpátky. Byl přesný a nevyváděl jako Todd.

Hlídal se a držel mu záda.

Největším překvapením byl Darren Quick. Na zkouškách měl trochu potíže se stylovou interpretací songů, ale tohle obecenstvo v něm zřejmě probudilo muzikantskou žílu. Pohazoval hlavou a tělo se mu třáslo v rytmu hudby. Prsty mu po klávesách jen létaly.

Wendy byla v sedmém nebi. Pohybovala se jako rock-and-rollová hvězda. Každý song odevzdala s profesionalitou, která se nedá naučit. Vložila do nich celé srdce a myslela na to, že později dostane honorář. Už viděla ty větší a lepší věci, které čekají skupinu v budoucnosti.

42

Paul Stark u bubnů byl bezpochyby ten nejslabší člen kapely.

Cathy si musela přiznat, že se Larrymu nevyrovnal. Ale solidně udržoval tempo a kapela držela pohromadě. Cathy si byla jistá, že bude čím dál lepší.

Když skončili první blok, strnuli v póze a Cathy na chvilku stáhla světla. Studenti začali nadšeně křičet a tleskat. Cathy zase vyjela světla a Jack začal hrát na basu ‚přestávkový‘ song.

Wendy se naklonila k mikrofonu. „Jak se vám to líbilo, Lincolňáci?“

Studenti nadšeně zařvali.

Wendy na ně vypálila úsměv. „Děkan! My si teď chvilku oddechneme a…“

„Nééee!“

„Ještě, ještě!“

„Hrajte ještě!“

Wendy se rozesmála. „Ale no tak… Budeme zpátky za patnáct minut. Dejte si zatím taky pauzu. Až přijdem zpátky, tak tenhle barák rozhoupáme tak, že spadne!“

Todd skočil dopředu a sjel pár divokých riffů na kytaře.

„Jó, jó, jó!“

„Ať žije Heart of Steel!“

„Steel je absolutní jednička!!!“

Muzika skončila a Cathy stáhla světla. Potlesk a křik pokračoval ještě několik minut, dokud nebylo jasné, že opravdu první blok skončil. Cathy pozorovala muzikanty, jak odcházejí do zákulisí.

Jack se k ní rozběhl. „Jaký jsme byli?“

Cathy kývla. „Ohromný!“

Věděla o několika ‚hrbolatých‘ částech, ale nechtěla jim teď kazit náladu. Věřila, že je dají do pořádku. Paul musel zapracovat nejvíc.

Todd zdvihl pěst. „Vidělas ty malý opičáky? Úplně nás sežrali.“

Wendy se na něj ušklíbla. „Nech toho, hochu. Už jsme tu měli jednoho vejtahu.“

Darren se jen usmíval. „To je báječný. By mě nenapadlo, že hrát pro lidi by mohlo bejt tak fantastický.“

Paul byl jediný, který se necítil dobře. „Lidi, myslím, že jsem to pěkně voral. Mě to vážně mrzí, já…“

43

„Nic jsi nezvoral,“ Cathy mu vpadla do řeči. „Jen se uklidni, Paule. Jedem dál. Byls fajn.“

Jack se k ní přisunul a nadějně se pousmál. „Jak to šlo, má milá?“

Cathy se pokusila o úsměv. Jsi hrozně hodnej a laskavěj, ale nám dvěma to prostě nepůjde.

„Hráls prima,“ odpověděla Cathy. „Je to ohromná show.“

„Ale jen díky tobě, tys to všechno dala dohromady!“

Cathy se usmála a plácla ho do zad. „Hele, dej si něco k pití.

Začínáme za patnáct minut.“

V zákulisí byla lednička a každý si vzal to, co měl rád – sodu, colu nebo nějaký džus. Cathy hlídala hodiny. Profesionální skupiny hrály obyčejně třičtvrtěhodinové bloky. Nechtěla tohle obecenstvo zklamat, i když jim bylo jen dvanáct, třináct roků.

Zatleskala a vyzvala je. „Oukej, jdem na to.“

Ale když vstoupili na jeviště, ztuhli.

Jack se vztekle zamračil. „No nazdar. To snad není možný?!“

Darren vykulil oči. „Kde se tu vzal?“

„To je ale drzost se tu objevit!“ řekla Wendy.

Todd jen vrtěl hlavou. „To snad je jeho duch?“

Cathy jen překvapené otevřela oči. Larry Hart vyklusal ze zákulisí a namířil si to k nim se zlým] výrazem v obličeji. 1

Paulova tvář zbělela. „Tak, a jsem v průseru.“

„Nechte to na mě,“ řekla Cathy.

Larry došel k Paulovi a natáhl ruku. „Dej mi ty paličky!“ vztekle nařídil. „Tak dělej, dělej!“

Cathy se mezi ně postavila. „Zmiz, Larry! Už k nám nepatříš.

Nebo jsi zapomněl?“

Larry zaťal pěsti a nakročil.

V momentu se tam objevil Jack. Chytil Larryho, otočil a odstrčil ho zpátky.

„Slyšels ji,“ řekl. „Zmizni!“

Larry se usmál a mávl rukou někam za něj. „Už se nemůžu dočkat, buchare. Mám s sebou totiž dva kamarády, aby mi kryli záda.

Když si nedáš říct po dobrým, tak ti upravěj fazónu.“

Jack se mu podíval přes rameno. Dva stokiláci v kožených bundách na ně tupě zírali. Jeden z nich ukázal prstem na Jacka.

44

„Larry, ty si koleduješ…“ řekl Jack.

Larry ho ignoroval. Zadíval se upřeně na Cathy. „Heart of Steel, to se vám povedlo… moc fajn jméno…“ Pak se otočil k Paulovi.

„Myslím to vážně, dej mi ty paličky!“

Paul couvl. „To není fér, Larry.“

Larry popošel k Paulovi. Jack ho vzal za klopy kožené bundy a otočil si ho k sobě.

„Hele, ty tvý gorilky mi můžou, víš co… Jednoduše vypadni a nezacláněj!“

„Jak chceš, frajere, ale stačí, abych řek jedno slovo a mí mládenci to tady obrátěj vzhůru nohama.“

Cathy položila Jackovi ruku na rameno. „Jacku, nech ho bejt.“

„To si přece nedáme líbit?!“ vykřikl Jack.

„Jacku, jestli se něco stane, nedají nám honorář. A navíc…

budeme mít hodně blbou pověst.“

„To rozhodně nepotřebujem,“ řekla Wendy. „Proč ho nenechat hrát?“

Jack od Larryho odešel, ale neodpustil si jedůvku. „Jseš pěknej pacholek, Harte.“

Larry vytrhl Paulovi paličky. „Teď jsem já bubeník.“

„Vybodni se na to,“ řekl Todd Jackovi. „Ty šašky přežijem.“

„Ne!“ řekla Cathy. „Ať Larry hraje v příštím bloku. Paul to pak převezme.“

Larry zavrtěl hlavou. „Budu hrát až do konce nebo to tu všechno obrátíme naruby. Proberte si to.“

Jack zamával pěstí. „Ty jseš vážně vůl, Harte. Snad si nemyslíš, že ti to jen tak projde?“

Ani Wendy nechtěla žádné trable. „Nech ho, Jacku. Uklidni se.

Ať hraje. Vypadá to, že to je jediná možnost. Odpusť, Paule, ale budem muset začít. Domluvíme všechno později. Teď si ale musíme chránit reputaci a chovat se jako profesionálové.“

„To je chytrý,“ řekl Larry. „Kdybys chtěla někdy pohřbít Todda, víš, kde mě najdeš.“

„Aby ses neudusil,“ odrazila ho Wendy.

Larry se otočil a vykročil ke svým gorilkám. Teď tam byla i Margo. Prudce Larryho objala a políbila ho.

45

Cathy zaťala pěst a praštila s ní do zdi. „To je ale kretén!“

„Myslím, že nás zničí, ten blbec,“ pronesla Wendy.

„Jenom, když to dovolíme,“ odpověděla Cathy.

„A co tedy můžeme udělat?“ zeptal se Jack.

Cathy poslala všechny kromě Wendy do zákulisí. Ji si vzala stranou. „Zabav ho na minutku,“ zašeptala.

Wendy se zamračila. „Co chceš udělat?“

„Dostane zabrat jednou provždy. Vezmi ho dozadu a zabav ho.“ i

„Proč?“

„Jen to udělej. A řekni Paulovi, aby se připravil.“

„Oukej, oukej.“

Wendy tedy vyslala k Larrymu dusný úsměv. Vyzývavý a slibující. Larry přiběhl. Margo a gorilky zmizely někde v zákulisí.

Zatímco Larry rozprávěl s Wendy, Cathy spěchat la k mix-pultu.

Ztracená v šeru mohla slyšet Jacka, Paula a Todda, jak horečně diskutují. Mluvili samozřejmě o Larrym a jejich nálada nebyla nejlepší.

Cathy zhasla všechna světla v zákulisí. Dotápala se ve tmě k pódiu pro bubeníka a začala uvolňovat šrouby a matky na všech bubnech. Larry vybouchne. Bubny stály na nejvyšším praktikáblu a tak bude na něj dobře vidět, až se zesměšní. Pak jim snad už dá pokoj.

Cathy se přesunula ke svému mix-pultu. „Oukej, Wendy, řekni jim, že pro zbytek naší show máme nového bubeníka. Hodím na tebe zvlášť štych, Larry.“

„Jseš chytrá holka. Teď ty studentíci uslyšej opravdovýho bubeníka!“

Jack zavrtěl hlavou. „To je možný, Harte, ale počítej s tím, že si to po koncertě vyřídíme.“

Larry na něj zamával paličkami. „Starej se o svou basu, Akersi. A ne, aby ses mi plet do cesty, až se rozhodnu hodit si sólo.“

„Tak pojedem,“ rozkázala Cathy.

Skupina nastoupila. Zdvihla se opona. Cathy rozsvítila reflektory a hlediště se rozjásalo.

Wendy se váhavě postavila před mikrofon. „Máme tu někoho, kdo si s námi dnes večer zahraje… bubeník Larry Hart!“

46

Rozsvítil se štych a ozářil Larryho na nejvyšším praktikáblu.

Zdvihl ruce s paličkami a pak s nimi udeřil do kotle. Ale hned při prvním úderu nohou do šlapáku se začalo všechno rozpadat.

Larry ztuhl s tupým výrazem na obličeji. Pokusil se udeřit do činelů, ale ty se rozletěly na strany.

Malé bubny se rozkutálely po jevišti a skončily u Jackových nohou.

„Rock and roli!“ rozřehtal se Jack.

Cathy se vítězně šklíbila a udržovala štych na^ Larrym. Ten se pokusil seskočit z praktikáblu, ale‘ zakopl a přistál ve velkém bubnu.

Studentíci se začali chechtat. Zřejmě si mysleli, že to je fórek, který patří k představení.

Larry začal nadávat. Snažil se zachytit rovnováhu, ale noha se mu zachytila někde v drátech a trubkách a dopadl na zadek.

Margo přiběhla ze strany a pomohla mu postavit se na nohy. Pak spolu odkulhali do noci. Larry prostě slízl to, co si zasloužil.

Pomstička se podařila! Všechno, co teď museli‘ udělat, bylo dát bubnovou sekci do kupy a mohli zase začít hrát. Cathy zašla za Paulem do šatny.

„To je peklo, co?“ řehtal se Paul.

„Dej si to dohromady a neboj. Larry je v čudu nadobro.“

Paul odcházel a Wendy se blížila. Vypadala všelijak, tvářila se všelijak.

„Jaks to mohla udělat?“ vyjela na Cathy. „To by si profík nedovolil. Vypadáme jako banda pitomen!“

„Uklidni se, no tak… jako pitomec vypadá jenom Larry. Klidně mužem oznámit, že to patřilo k naší show.“

„A co když nám nezaplatěj?“ řekla Wendy. „Cathy, já ty prachy potřebuju. A není to fér, když si vyřizuješ svý osobní účty na úkor celý kapely. To nám zruinuje pověst. Nikdo si nás už nevezme… to není fér.“

„Udělala jsem to pro nás všechny,“ odpověděla Cathy. „Ty, hele, poslouchej…“

Obecenstvo halekalo, hulákalo a žádalo si Heart of Steel. Studenti se nahrnuli k jevišti a vyvolávali nadšeně kapelu.

Wendy se rychle uklidnila. „Páni, Cathy… oni nás vážně milujou.

47

Já… tak tedy odpusť, jo?“

Cathy na ni mrkla. „Neboj, Wendy. Jsme dobrý!“

Wendy se usmála. „Já jen doufám, že víš, co děláš.“

„Hned jak bude Paul připravenej, začnem,“ řekla Cathy.

Wendy se vrátila na jeviště.

Cathy se cítila jako vojevůdce po vyhrané bitvě. Paul dal dohromady své nádobíčko a vyšplhal se na praktikábl. Wendy to odpočítala a rozjeli druhou část programu. Obecenstvo se odvazovalo ještě víc než předtím.

V příští pauze se dívali po Larrym a jeho bucharech, ale ti se zřejmě nevrátili. Třetí část show mohla začít bez problému.

„Tak to spustíme,“ řekla Cathy. „Konec pauzy.“

Studenti začali vřískat, když se kapela vrátila na jeviště. Bouřlivě zdravili Paula, když se šplhal na vysoký praktikábl s bubny. Ale jakmile se posadil, ozvalo se hlasité zapraskání, které se změnilo v dunivý rachot.

Oči Cathy se rozšířily hrůzou. Paulův praktikábl, se začal pomalu hroutit! Propadl se uprostřed a Paul, volající o pomoc, zmizel pod hromadou! dřeva a kovu.

Studenti se nejdřív domnívali, že to je zase nějaký vtip, ale když i členové kapely začali volat o pomoc, uvědomili si, že tentokrát je to vážné. Zachvátila je panika.

Wendy přiskočila k mikrofonu: „Ticho! Zachovejte klid!“

Cathy se rozběhla s ostatními členy kapely, aby Paulovi pomohla.

Slyšeli ho naříkat pod hromadou zlámaných prken a zohýbaných trubek. Tělo měl nepřirozeně zkroucené.

„Musíme ho vytáhnout!“ křičela Cathy.

Wendy se vrátila k mikrofonu: „Zavolejte někdo sanitku!“

V hledišti nastal zmatek. Studenti i učitelé pobíhali sem a tam.

„Pomozte mi!“ volala Cathy na muzikanty. –

Jack, Todd a Darren začali horečně odstraňovat trosky, které zakrývaly Paulovo tělo. Paulovo naříkání najednou utichlo.

Jeden ze studentů vykřikl: „Panebože… umřel!“

„Ne!“ řekla Cathy. „Musíme ho dostat ven!“

Na Paulovi ležely dva těžké, obdélníkové díly jevištní podlahy.

Jack se zoufale namáhal jeden z nich odtáhnout, ale byl příliš těžký.

48

Ostatní se mu snažili pomoci, těžce oddechovali a pot je zaléval.

Nakonec díl přece jen posunuli.

Paulovo tělo se převalilo na záda. Měl otevřená ústa a tvář bílou jako stěna. V široce otevřených očích bylo vidět jen bělmo.

„Panebože…“ zašeptala Cathy.

Dívala se upřeně na jeho tělo a chvíli si myslela, že je mrtev. Ale najednou se mu hrudník začal zvedat a klesat.

„Podívejte se… ta noha!“ vykřikl Darren.

Zlomená holenní kost protrhla kůži a červená krev se řinula přes bílé úlomky kosti.

Na pohotovosti Cresswellské nemocnice to páchlo desinfekcí tak, že se Cathy zvedal žaludek. Dorazila tam hned za záchrankou a teď posedávala na lavici v čekárně. Zbytek kapely zůstal ve škole, aby tam uklidil.

Bylo to strašlivé zakončení jejich první show. Cathy měla hrozný pocit viny. Nikdy by ji ani ve snu nenapadlo, že se tohle Paulovi stane. Pověst kapely byla zruinována. Dokonce jim ani nezaplatí.

„Slečno Maloneová?“

Cathy zdvihla oči. Před ní stála mladá doktorka. „Ano?“

„Jste kamarádka Paula Starka?“

Cathy přikývla. „Jak mu je, prosím vás?“

Lékařka si k ní přisedla. „Teď už líp. Má nohu zlomenou na třech místech. Budeme ho muset operovat – dáme mu tam ocelové svorky, než holenní kost sroste. Bude v pořádku, ale musí zůstat nějakou dobu v nemocnici.“

„Mohla bych se na něj podívat?“

„To asi nepůjde,“ odpověděla lékařka. „Jsou tam jeho rodiče a za malou chvíli půjde na operaci.“

„No, co se dá dělat… a děkuju vám, že jste mi to přišla říct.“

Doktorka se zvedla a odešla dlouhou bílou chodbou.

Cathy dala ruce do klína. Všechno bylo v pořádku, dokud neprovedla tu malou sabotáž s bubny. Ale proč se zhroutil ten vysoký praktikábl? Přece ty padající bubny nemohly způsobit to strašné, neštěstí? Paul se propadl až po tom, kdy bubny dal do pořádku. Že by si někdo hrál s tou platformou o pauze mezi druhou a 49

třetí částí koncertu?

Najednou jí to došlo, „Larry, samozřejmě!“

Vstala a namířila k východu. Když prošla dveřmi, ucítila na rameni něčí ruku. Zarazila se a otočila hlavu. Jack Akers!

„Jacku, co tady…“

Natáhl ruku k parkovišti. „Todd a ostatní čekají v autě. Jak je Paulovi?“

„Teď mizerně, ale bude v pořádku.“

Jack jí položil ruku kolem pasu. „A co ty?“

Cathy se odtáhla. „Mně je hrozně. Pojď, musíme k nim.“

Když prošli k parkovišti, napadlo Cathy, jestli Jack neudělal něco s tím praktikáblem. Měl Larryho plné zuby. Mohl vymyslet něco, aby Larry spadl, ale obětí se stal Paul.

„Jak mu je?“ zeptal se Todd, když lezli do mikrobusu.

„Přežije to,“ odpověděla Cathy.

Wendy ulehčeně vydechla. „Zaplať pámbu!“

„Budou mu tu nohu operovat,“ řekla Cathy.

Darren se zaškaredil. „Operovat?“

Cathy smutně přikývla. „Jo, musej dát na ty zlomeniny ocelový svorky.“

Jack se otřásl. „Lidi, mně pořád vrtá hlavou, proč se ta platforma zřítila?“

Cathy přejel mráz po zádech. „Hoďte mě domů, prosím vás.“

Jack se na ni roztouženě podíval. „Jestli ti je chladno, vem si mou bundu. Chceš?“

Zavrtěla hlavou. „Ne, dík, jen mě vemte domů.“

Todd zasunul rychlost a rozjel se k Upper Basinu. Celou cestu mlčeli.

Když zahýbali kolem neosvětleného rohu, Cathy se prudce naklonila dopředu. „Panebože… to není možný!“

Policejní vůz stál na příjezdové cestě. Další průšvih. Přesně to, co kapela teď potřebovala.

Šerif Tommy Hagen byl veliký, červenolící muž s pronikavým pohledem. Upřeně se díval skrz Cathy, a to zvyšovalo její pocit viny.

Seděla v obýváku s matkou a členy kapely.

50

„Jste Cathy Maloneová, že?“ zeptal se šerif.

Přikývla. „Ano, pane.“ Srdce jí bušilo. Nikdy neměla poldy v lásce.

Hagen z ní nespouštěl studený pohled. „Řekla; byste mi, co se dělo dnes večer v gymnáziu?“?

„Praktikábl se najednou zhroutil a náš bubeník byl zraněn.“

„Jen tak zhroutil?“

„Ano, pane… jen tak.“

Jack chtěl něco říct, ale šerif ho zarazil. „Chci to slyšet od slečny Maloneové. Kdo ho tam dával hned na začátku?“

„My všichni,“ odpověděla Cathy. „Museli jsme to udělat předtím, než show začla.“

„Kde jste ho sehnali?“

„Patří škole. Měli ho tam postavit údržbáři, ale když jsme přijeli, tak nebyl připravenej. Museli jsme to udělat sami.“

Šerifovy pátravé oči se sklopily k nějakým poznámkám a znovu se zavrtaly do Cathy. „Moji lidi si tu hromadu prostudovali, slečinko.

A zdá se, že tam pár kousků chybí.“

Cathy se vyjevila. „Cože… chybí?“

„Jo, dva šrouby s maticema,“ řekl šerif. „Hlavní šrouby, který platformu držely pohromadě. Někdo je vyšrouboval, a to byl důvod, proč to spadlo.“

„To není možný!“ vyjekla Cathy. „Osobně jsem to zkontrolovala, než si tam Paul vlezl. Nic nechybělo.“

„Jste si jistá?“ zeptal se Hagen skepticky.

Cathy slabé přikývla. „Na mou duši jsem to zkontrolovala.“

Hagen zatřepal hlavou. „Mí lidi jsou experti. Říkají, že by to nemohlo spadnout, kdyby tam ty šrouby byly.“

A kruci! Pak tedy někdo proved sabotáž, napadlo Cathy. Ale kdo?

Hagen z ní nespouštěl oči. „Někteří svědkové říkají, že už tam byly nějaký potíže předtím.“

Cathy ztuhla. „Jaký potíže?“

„To byste mi mohla říct spíš vy,“ odpověděl Hagen.

Cathy se podívala stranou. „To byla osobní věc. Měli jsme v kapele jednoho kluka, ale museli jsme mu dát padáka. Dnes se objevil a chtěl hrát. Vyhrožoval nám, když ho nenecháme. Jmenuje 51

se Larry Hart. Měl byste si s ním promluvit.“

„Už jsme to udělali,“ řekl Hagen. „Říká, že jste provedli něco s bicíma, takže se rozpadly. Je to pravda, Cathy?“.

Cathy zdvihla hlavu a střetla se s jeho upřeným pohledem. „To je… Povolila jsem některé šrouby u bubnů a činelů.“

„Proč?“

„Nechtěla jsem, aby s námi hrál. Nikdo z nás nechtěl. Ale museli jsme ho nechat, protože si převedl s sebou nějaký gorily. Říkal, že nám zavářej, když ho nenecháme hrát. Chtěla jsem ho jen zesměšnit, aby nás nechal bejt a zmizel.“

Hagen se podíval na ostatní. „Je to pravda, že tenhle Larry na vás prováděl nátlak?“

Jack zavrčel: „Jéje… s ním byly pořád nějaký trable.“

„A měl s sebou ty buchary,“ přidal se Darren. Todd jen přikývl a mlčel. Měl strach, že ho šerif pozná.

Wendy vzdychla. „Škoda, že Larry udělal tu scénu. Je to vážně dobrej bubeník.“

Hagen se zase obrátil na Cathy. „Takže by bylo možný, když jste rozmotávala ty bicí, že jste sklouzla dolů a vytáhla ty šrouby.“

P a n í M aloneová prudce vstala. „To přece nemyslíte vážně, šerife!“

„Počkej, mami,“ řekla Cathy. „Pane Hagene, přísahám…

přísahám, že jsem se ničeho ani nedotkla.“

„Má pravdu,“ hájila ji Wendy. „Dívala jsem se ze zákulisí, když ty bicí rozmontovávala. Pod praktikábl nevlezla ani na vteřinu.“

Hagen se škaredil a vrtěl hlavou. „Podívejte, mládeži, v tom maléru má někdo prsty. S tímhle Larrym jste měli problémy, motiv by tu tedy byl, ne? A tím pádem krejete jeden druhýho… nebo mohli byste krejt jeden druhýho. Zatím na vás nic nemám, ale budu si vás hlídat. Nechce teď někdo promluvit? Ušetřil by mi tím spoustu času a potíží? A až se to vyjasní, tak mu to přičtu k dobru. Co vy na to?“

Ale nikdo neřekl ani slovo.

Šerif Hagen si nasadil klobouk. „Kdyby něco, tak víte, kde mě hledat. Budu čekat.“ Odešel, aniž se obrátil.

Matka Cathy si vzdychla. „To je ale hruběj chlap.“

Členové Heart of Steel ještě chvíli mlčeli.

52

„No, tak to zavřem, ne?“ řekla Cathy.

Souhlasili. Ještě chvilku poseděli v nepříjemném tichu a pak se rozešli.

Kdo asi vytáhl ty šrouby? Někdo z nich? To podezření zanechalo strašlivý otazník za strašlivým večerem. A nezbaví se ho ještě hodně dlouho. Ani tehdy, až začnou zase hrát.

53

VI.

Paul Stark ležel skoro nehybně. Na bledé tváři měl něco jako poloúsměv. „No, myslím, že to vezme nějakej čas, než zas budu moct zmáčknout pedál od šlapáku. Budete si muset najít novýho bubeníka.“

Zasmušilí členové Heart of Steel postávali kolem jeho postele.

Byla středa večer, návštěvní hodina. Bylo to od soboty poprvé, kdy se kapela sešla. Ani jeden z nich se z toho šoku neprohrál úplně.

Kapela a sobotní malér se staly, samozřejmě, centrem všech povídání na Cresswellském gymnáziu. Staly se z nich jakési ‚temné‘ osobnosti a o takovou pověst nestáli ani trochu.

Cathy se nakonec usmála. „Jak se cejtíš, Starky?“

Paul vzdychl a přejel rukou po sádře na noze, která visela na šibenici. „Je to dobrý. Někdy to zabolí… ale zejtra prej budu moct slézt z postele. Na střeše mají solárium a výbornou tělocvičnu pro dočasný mrzáčky. To bude lepší, než tady ležet celej den.“

„Vypadáš fajnově,“ snažila se ho povzbudit Wendy.

„Copak já… ale ty jseš kočka, Wendy,“ řekl Paul a zamrkal na ni.

Todd se jen usmál. „Hele, Paule, dávej bacha… je to moje holka.“

„To je fakt… než ti ji ukradnu,“ odpověděl Paul.

Jack se rozesmál. „Ten mizera na tom nemůže bejt tak zle, když vyjíždí po ženskejch.“ Otočil se a zamrkal na Cathy. Ta se pousmála a otočila hlavu stranou.

Darren zašilhal nejisté na Paula. „Jaká byla ta operace?“

Paul pokrčil rameny. „Já ti nevím, člověče. Já při tom nebyl,“

ušklíbl se. „Hele, co kdybyste se mi zvěčnili na sádru? Ty začni, Cathy.“ Podal jí černý marker.

54

Cathy se podepsala a řekla: „Koukej se co nejdřív uzdravit, Paule.“

Paul se jí zadíval do modrých očí. „Už jste začali zase zkoušet?“

Cathy trochu zaváhala. „Ale ne…“

„Ne abyste přestali kvůli tomuhle průšvihu!“ odpověděl Paul.

„Musíte najít jinýho bubeníka a jet dál.“

Cathy mu nechtěla říct, že ten malér s praktikáblem možná nebyl jen pouhá nehoda. Paul měl svých starostí dost. Ostatní členové kapely se o tom také nezmínili. A právě tak mlčeli o eventuálním pokračování zkoušek. Až na Wendy. Ta si strašně přála, aby Heart of Steel neodumřel.

„Paule, v Cresswellu ses stal úplnou legendou,“ řekla, zatímco se mu podepisovala na sádru. „Redaktorka ‚Sentinelu‘ se mnou dělala interview o tý nehodě. Každej o tobě mluví. A o kapele samozřejmě taky. Heart of Steel je prostě jednička!“

„Vážně?“ rozzářil se Paul. „No teď to přece nevzdáte?“

Wendy mu poplácala ruku. „Ale kdepak, Paule. Viďte, že ne, kamarádi?“

Nezdálo se, že by ostatní sdíleli její nadšení.

Cathy nervózně přešlápla. „Budem muset jít. Je už pozdě a Paul musí odpočívat, aby s náma moh zas hrát.“

Paul trochu vzdychl. „Hele… přijďte zas… a brzy, jo? Budu tu muset zůstat aspoň dva tejdny.“

Cathy mu položila ruku na rameno. „Neboj, nás se jen tak nezbavíš.“

Když vyšli na chodbu, Cathy se zastavila. „Oukej… tak já to řeknu za vás. Jsme v průseru jako mrak. Všichni myslíme na tu platformu a podezíráme jeden druhýho… a rovnou vám říkám, že jsem v tom prsty neměla… tak.“

„Já taky ne,“ řekla Wendy rychle.

Ostatní taky popřeli jakoukoliv vinu.

Jack si dal ruce do boků. „Dobrý… ale když to nebyl nikdo z nás, tak kdo to moh udělat?“

Cathy se najednou podívala někam přes jeho rameno. „Támhle ti možná přichází odpověď.“

Všichni se otočili. Chodbou si vykračoval Larry Hart ruku v ruce 55

s Margo Reardonovou.

Jack lehce položil Cathy ruku kolem ramen. „Kde se v něm bere ta drzost přijít sem?“

Jak se Larry blížil, naklonil se k Margo a něco jí pošeptal. Ta se uchichtla.

„Ale, ale…“ řekl posměšně, když se před nimi zastavil.

„Podívejme, co nám kočička přitáhla…“

Jack mu nastrčil pěst k nosu. „Ty si o něco koleduješ… viď, debile?“

„Já? Proč, prosím tě?“ zeptal se nevinně Larry.

Cathy přimhouřila oči. „Larry, tys udělal něco s tím praktikáblem, aby spadnul! Přiznej to!“

Larry se na ni zamračil. „Hele, já jsem na něm taky stál a nic se nestalo. Ani jsem na to nešáh! Bylas to ty, Cathy, kdo zchuntal bicí.

A tohle bylo připravený na mě! Já jsem si měl rozbít hubu!“

Jack napřáhl ruku, aby ho praštil, ale Cathy ho zastavila.

„Ne, tady ne. Ne ve špitálu. Radši pojďme.“

Zavěsila se do něj, jako kdyby k sobě patřili. Ať má Larry vztek.

Obešli Larryho s Margo a vydali se k výtahu.

Jack se ještě otočil. „Ten pacholek. Jemu se to mělo stát!“

Cathy se odtáhla a překvapeně se na něj podívala. Co tím myslel?

Přijel výtah. Na druhém konci chodby stál Larry a pozoroval je.

Tvář měl zrudlou vztekem.

„Pojď, Larry,“ vybízela ho Margo. „Musíme za Paulem.“ Snad ji ani neslyšel. „Larry…“

„Ty parchanti mizerný,“ mumlal si pro sebe. „Ježiš, já je nenávidím. Nejradši bych je viděl tuhý!“

Cathy seděla na zadním sedadle Toddova mikrobusu a bez zájmu se dívala na temné ulice Cresswellu. Nikdo nemluvil.

Sklopila hlavu a netečně pozorovala své ruce v klíně. Jack seděl vedle ní. Po té konfrontaci v nemocnici o něm začala pochybovat.

Nevzal on ty šrouby, aby Larry spadl? Byla si tak jistá, že to udělal Larry, ale teď začínala pochybovat.

Musí s nimi mluvit. Čím dřív, tím líp. Musí si promluvit o budoucnosti kapely. Ale kdy?

56

Todd zajel na příjezdovou cestu. „No, a jsi doma, Cathy…“

Ta nepřítomně vystoupila. Zastavila se u okýnka, za kterým seděla Wendy.

Wendy měla ustaraný výraz. „Je ti dobře, Cathy?“

Cathy přikývla a pomyslela si, že Wendy je asi jediný čleň kapely, kterému může věřit. „Ale jo… myslím… myslím, že bysme se měli sejít co nejdřív.“

Wendy se pousmála. „To určitě. Musíme si připravit další show.

Čím dřív, tím líp. Dokud jsme na prvních stránkách novin.

Nemůžem… neměli bysme si dovolit, aby nás tenhle malér umrtvil.“

„Má pravdu,“ ozval se zezadu Jack. „Musíme se sejít.“

Todd se naklonil přes Wendy k okénku. „Co takhle v sobotu?“

„Fajn,“ řekla Cathy. „V mý garáži a ve stejnou dobu.“

Všichni souhlasili. Todd vycouval. Cathy se dívala za nimi, dokud nezmizeli v zatáčce. Snad jen Wendy byla jediná, které v této chvíli věřila.

Když stoupala po několika schodech ke vchodu do domu, vůbec jí nebylo lehko. Naděje se rapidně vypařovala. Kdyby byla hazardní hráč, asi by to vzdala. Heart of Steel jí připadal teď jako sázka na špatnou barvu.

Paul Stark se hrozně těšil na čtvrteční odpoledne. Lékaři mu naplánovali terapii. Zlomená noha zůstane tentokrát v klidu, bude pracovat jen na vršku. Kolečková židle byla pořád lepší, než ležení v posteli.

Terapeutka ho vyvezla na plochou střechu nad pátým patrem.

Odpolední slunce vyhřálo prostor solária. Velkými skleněnými okny mohl vidět na celý Cresswell. Když pro něj za hodinu terapeutka přišla, požádal ji, aby ho tam ještě chvíli nechala. Večerní stíny se začaly pokládat na město a rád by se podíval na to, jak se bude ztrácet ve tmě.

Odvezla ho na začátek rampy, která vedla dolů k malé tělocvičně.

Seděl s nohou nataženou dopředu a díval se na cresswellské gymnázium v dálce. Myslel na své přátele a členy kapely. Doufal, že se nerozpadnou, takže bude moci zase hrát, až se vrátí z nemocnice.

„Paule,“ řekla sestra, „odskočím si na chvilku na čtvrté patro.

57

Každou chvíli tam dorazí nová skupina pacientů. Hned budu zpátky, oukej?“

Paul jen přikývl a díval se dál na usínající město pod ním. Jen tak ho napadlo, jestli by neměl sjet dolů po rampě na ten cvičební balkón, ale rozhodl se zůstat.

Vždycky se trochu bál výšek. Tady by musel sjet po rampě sám.

Kousek pod ní už bylo jen velké skleněné okno – a pak už jen pět pater volného pádu. Co kdyby nezvládl kolečkovou židli?

Vzdychl a přál si, aby ho ta zlomená noha přestala bolet. Lékaři ho sice ujišťovali, že bude moci chodit, ale obával se, že ho to bude bolet do konce života.

Najednou ucítil něčí ruku na rameni. Otočil hlavu a uviděl známou tvář.

„Ahoj, copak tady děláš?“ zeptal se.

Ta osoba se jen podivně usmívala. Najednou se kolečková židle prudce rozjela po rampě dolů.

„Co to děláš? Počkej! Zastav! Oh, pane bože!“

Snažil se bránit, ale jeho prsty se zapletly do drátů kol. Židle jela dolů čím dál rychleji proti skleněné stěně.

Nízká zídka by ho možná zastavila, kdyby mu nepřekážela sádra na noze. Takhle se proměnila v beranidlo, které prorazilo silné sklo.

Paul vypadl ze židle, proletěl nad nízkým zábradlím a pomalu padal dolů na parkoviště.

Jeho křik pronikal večerním tichem, ale když se lidé seběhli, spatřili jen mrtvé tělo s výrazem hrůzy na tváři.

Zlomil si vaz hned při dopadu, takže ani necítil, jak se mu lámou kosti v celém těle. Ale ten temný, tupý úder těla na beton byl slyšet v každém patře nemocnice.

Kolem zkrouceného těla mrtvého chlapce se shromáždil dav.

Zdálo se jasné, že to byla nehoda. A nikdo si nevšiml vraha, který vyklouzl z budovy, prošel rychle kolem, a ani se nenamáhal podívat se na výsledek své práce.

V sobotu se sešli u Cathy v garáži. Paulův pohřeb byl smutný a pochmurný. Nikdo tomu nemohl uvěřit. Proč je kapela pronásledována takovým neštěstím?

58

Todd se posadil na vysokou židličku a vzdychl. „To je strašný…“

Wendy mu položila ruku na rameno. „Tomu jsme přece nemohli zabránit.“

Cathy si sedla za mix-pult. „Možná, že to je blbý teď… ale asi bysme si měli promluvit o tom, co budeme dělat.“

„Kdo my? Kapela?“ Jack se smutně ušklíbl. „My nejsme žádná kapela.“

Cathy se rozhlédla. „Co vy? Taky si to myslíte?“

Darren pomalu zavrtěl hlavou. Mnoho děvčat, které se mu dříve smály, mu teď věnovaly hodně pozornosti. Kapela mu zdvihla sebevědomí a zlepšila reputaci. A kromě toho se mu zalíbilo hrát rock and roli.

Todd, první kytarista, se do kapely zamiloval. Jeho ‚zločinecká‘

minulost se stala definitivně minulostí. Bylo mu Paula opravdu líto, ale myslel na to, že má před sebou dobrou kariéru.

Pokud se týkalo Jacka – hrát s kapelou mu dalo šanci být Cathy poblíž. A to bylo to, co chtěl, po čem toužil. Věděl, že dřív nebo později ho bude milovat.

Wendy to řekla za všechny. „Je to opravdu strašný, co se stalo Paulovi. Ale musíme zůstat pohromadě. Vždyť jsme teprve začali.

Mužem snad trochu cestovat, ne? A já potřebuju práci. Vím, že nám dali prdlajs za ten večer, ale myslím si, že někde tady musej bejt jiný džoby. Jsme dobrý, a víme to všichni.“

Todd přikývl a usmál se. „Ten barák jsme přece rozhoupali, než se nám Paul propadnul?!“

Cathy se zhluboka nadýchla. „Musíme o tom hlasovat, jestli pojedem dál jako Heart of Steel, ale nejdřív bych chtěla něco říct.

Teda… Wendy má pravdu… zní to blbě, ale jsme teď strašně populární. Dostávám teď plno nabídek. Lidi jsou, abych to řekla slušně, prostě divný.“

Wendy se začala usmívat. „Vážně?“

Cathy přikývla. „Jo… od Paulovy… no, volalo mi pět lidí, který chtěj, abysme přišli hrát.“

Jack byl nadšený. „Páni, a jedem ven!“

„Lidi jsou prostě divný,“ opakovala Cathy, „ale najednou jsme tady číslo jedna.“

59

„Takže nás chtěj,“ řekla Wendy. „To je prostě ohromný. Jsme v novinách, v televizi… i špatná publicita nám přináší džoby! Budem slavný!!!“

Todd se obrátil ke Cathy. „O jaký džoby jde?“

„Tři gymply,“ odpověděla Cathy. „Ale taky máme nabídku na příští měsíc. Bitva Bandu v Bridgewater Pavillonu. Volali mi dneska ráno.“

Wendy spráskla ruce. „Battle of the Bands v Pavillonu?! To je teda věc. Tam přicházej agenti až z New Yorku a taky lidi z gramofonovejch společností. Tak se nám to povedlo, klucíí…“

Darren se trochu zamračil. „Ty si myslíš, že jsme tak dobrý?

Vážně? Třeba nás chtěj vidět jenom kvůli tomu, že se Paul zabil.

Vždyť je znáte! Některý lidi milujou morbiditu!“

„To je fakt,“ řekl Jack. „Tak kdo bude ten další mrtvej?“

„Vždyť je to jedno, proč nás chtěj, ne?“ řekla Wendy. „Důležitý je, že nás chtěj!“

„Taky mi volali z cresswellskýho gymplu… hrát na Plese Čarodějnic. Volal mě osobně předseda študentskýho výboru.“

Darren zavrtěl hlavou. „Proč se máme rozjíždět právě teď? Po tom, co se stalo Paulovi? Není to blbý?“

Wendy mu položila ruku na rameno. „Já tě chápu, Darrene.

Někdy se to stává, to je fakt… blbý věci se míchaj s dobrejma současně. To je realita, ale kvůli tomu nemůžem ignorovat to dobrý, přece? Máme obrovskou šanci… teď!“

„Tak fajn… blbý – dobrý… teď nás chtěj,“ prohlásila Cathy.

„Mám blbej pocit, ale musíme se rozhodnout, jestli budem pokračovat nebo ne. Musím těm lidem zavolat.“

Podívali se na sebe. Bez ohledu na to, co se stalo, všichni měli nějaký důvod pro to, aby pokračovali.

„Hlasuju… Ne,“ řekl Todd najednou.

Wendy vytřeštila oči. „Cože?“

„Ne pro ty show v gymplech,“ odpověděl Todd. „Ale Ano pro Ples Čarodějnic a Bitvu Bandu.“

„Ohromný!“ vykřikla Wendy. „Jsem taky pro… No tak, kluci.

Přece to teď nenecháme chcípnout?!“

Darren sklopil hlavu. „Je mi hrozně líto to, co se stalo Paulovi…

60

ale tak dlouho jsme na tom pracovali. Neměli bysme to odmítnout.

Jsem pro.“

Jack se usmál na Cathy. „Já taky. A co ty, Cathy?“

Cathy váhala. Sen se jí sice splnil – měla známý rock band, ale nikdy by ji nenapadlo, že se sláva zrodí z takových malérů. Chtěli je vidět především pro ty bizarní události, které obklopovaly kapelu, ale na druhé straně bylo těžké odmítnout šance normálního hraní, když se na ně tak dlouho připravovali.

„Cathy?“ zeptal se jí Jack znovu.

Přikývla. „Oukej, tak jsem taky pro. Zůstanem naživu.“

Wendy radostně zavýskla a objala ji. „To se ví, že jo! Kluci, rozjedem to!“

„Pod jednou podmínkou,“ řekla

Cathy, „že ty představení

věnujeme Paulovi.“

S tím všichni souhlasili. Na Paula nezapomenou. Zůstane s nimi navždy.

„Pavillon!“ Wendy se zasnila. „Největší místní show roku. A první cena v Bitvě Bandu je pět tisíc dolarů!“

„Budem potřebovat bubeníka,“ řekla Cathy. „Znáte někoho?“

„Tak vypíšem zase konkurs, ne?“ navrhla Wendy.

Cathy se zamračila. „To se ví… každej, kdo bude mít odvahu přihlásit se do týhle kapely, dostane džob. Zatím jsme s bubeníkama moc štěstí neměli.“

„Ale neboj,“ odpověděla Wendy. „Až se rozkřikne, že hledáme bubeníka, tak nám prorážej dveře.“

Wendy měla pravdu. Cathy nemusela dát inzerát, ani vyvěsit oznámení na nástěnkách, že Heart of Steel hledá hráče na bicí.

Telefon bez ustání zvonil. Kdo ještě nikdy nehrál v nějaké kapele, toho rovnou odmítla.

Na příští sobotu pozvala pět

vážnějších kandidátů. Todd si

vypůjčil sadu bicích od Felicie Haleové, kamarádky, která také přišla na přijímačky. Felicia požádala, jestli by mohla hrát jako poslední a Cathy souhlasila.

Cathy bylo divně, když se kapela sešla poprvé od Paulova pohřbu, ale ostatní členové se zřejmě necítili trapně. Měli ohromnou náladu a 61

nemohli se dočkat, až začnou.

„Vypadáš skvěle, Cathy,“ řekl Jack a zamrkal na ni.

Ignorovala ho a začala pracovat na mix-pultu. Když měla všechny pod kontrolou, první bubeník se posadil za bicí a začali heavy metalové číslo.

Cathy nepotřebovala dlouho poslouchat, aby jí bylo jasné, že bubeník není dobrý. Propustila ho a zavolala dalšího adepta. Ani ti další se jí nezdáli, dokud nepřišla Toddova kamarádka Felicia.

Od prvního úderu bylo jasné, že Felicia je dobrá. Zatímco hrála, Cathy si ji prohlížela

– vysoká, štíhlá blondýnka vypadala ve

světlech velice pěkně, skoro tak oslnivě jako Wendy. Měla jakousi jemnost, která se vytrácela, když vzala do rukou paličky. Projeli celé číslo a Felicia byla dokonalá.

Když skončili, Cathy zatleskala. „Ohromný! Já nevím, jak vy, kluci, ale já si myslím, že máme bubeníka, pardon, bubenici.“

Jack přikyvoval. „Máš pravdu, Cathy. Když ji chceš ty, tak tu je, holka.“

Darren pokrčil rameny. „Je dobrá… ahoj.“

Todd se šklíbil. „Se ví! Já jsem věděl, že projdeš, kotě.“

Wendy se mračila. Nevěděla, že Todd a Felicia jsou kamarádi.

Poprvé měla na jevišti konkurenci. Přešla k Toddovi a vzala ho za ruku.

„Co si myslíš, Wendulice, není dobrá?“ zeptal se jí.

„Jo, je… ohromná,“ řekla suše. „Jen doufám, že se do Svátku Čarodějnic naučí všechny songy.“

Felicia se na ni usmála. „Učím se rychle. Dejte mi jenom seznam toho, co se bude hrát a nechte mě bejt.“

„Tak tě tedy mezi námi vítáme,“ řekla Cathy. Doufala, že jsou z toho nejhoršího venku.

Heart of Steel mělo nového bubeníka – tedy novou bubenici. Ale ne na dlouho.

62

VII.

Wendy Colesová seděla o samotě v jídelně cresswellského gymnázia. Nimrala se v obědu a poslouchala děvčata od vedlejšího stolu, která kláfala o Heart of Steel a tancovačce při Svátku Čarodějnic.

„Tamhle ta s nima zpívá!“

„To je hezká holka.“

„Hele, slyšelas o tom klukovi, co se zabil? Blbý, co?“

„By mě zajímalo, kdo to chytne tentokrát?“

„Ty jseš ale pitomá!“

„Ale ne… dyk je to vzrůšo. Každej přijde. Už se nemůžu dočkat, než uvidím, co se zase stane. Určitě zas bude nějakej vejbuch.“

Wendy odsunula talíř a usmála se. Po Paulově neštěstí vysoko vyskočila popularita skupiny. Byli na nejlepší cestě k vrcholu. Po tanečním večírku na Svátku Čarodějnic si je každý bude chtít najmout.

„Já bych ten mejdan nepropásla za nic.“

„V jakým kostýmu půjdeš?“

„Myslela jsem na masku mrtvýho bubeníka!“

„Ty jseš ale prase.“

Wendy se zaklonila a začala snít o velkém průlomu do big byznysu po té show v Pavillonu. Uvidí ji producent nějaké gramofonové společnosti a nabídne kapele smlouvu. Je dokonce možné, že jí nabídnou sólovou smlouvu. Mohla by být příští Madonna!

Přeplněný stadión ji oslavuje a skanduje její jméno. A přicházejí nabídky na filmy. Z Cresswellu se stane temná minulost a její rodina 63

se přestěhuje do Los Angeles, do velkého domu, nejlíp v Bel Airu.

Otec bude jezdit v mercedesu a matka bude nakupovat na Rodeo Drive. A magazíny budou o ní psát v souvislosti s nějakým slavným filmovým hercem.

„Wendy?“

Probudila se* z extáze. Naproti stála Felicia a držela podnos s obědem.

„Můžu si přisednout?“ zeptala se. „To víš, že jo.“

Felicia se usmála. „To je fajn. Myslela jsem si, že jsem dobrá, ale chtěla jsem to slyšet od tebe.“

„Proč ode mě?“

„Protože ty jseš vážně dobrá. Moc si tě považuju, Wendy.“

Wendy se mračila, když Felicia začala jíst. Nebyla si jistá, že jí může věřit, když byl Todd poblíž.

Felicia zdvihla hlavu od talíře a podívala se na ni. „Co?“

„Ale nic, jen mě tak napadlo… jak dlouho se znáš s Toddem?“

„Ale jen krátce,“ odpověděla Felicia. „Poslyš, Wendy… po celý škole se povídá o těch bubenících, který s vámi hráli.“

„Co se povídá?“

„Jako třeba… páni… o tom frajerovi Larrym, co jste ho vyhodili.

A o Paulovi, kterej měl ty maléry.“

„A to ti vadí?“ zeptala se Wendy.

„Hrozně mi je líto Paula,“ odpověděla Felicia, „ale jinak…?

Žádnej problém. Co chci říct je, že tahle skupina je nejpopulárnější v Cresswellu. A jsem moc ráda, že jste mě vzali. Jen bych byla ráda, kdyby se už nic nestalo.“

Wendy se slabě usmála. „Neboj, Felicie, na příštím koncertu nebude žádná platforma. Všechno bude v pořádku. Slibuju ti to.“

Taneční večer se blížil a Cathy zůstávala dlouho vzhůru po každé zkoušce. Jack se snažil zvát ji na rande, ale Cathy měla plno práce s mix-pultem. Když byla sama v garáži, měla dost času přemýšlet o tom, co by se mohlo eventuálně stát na tanečním večeru. Chtěla udělat všechno pro to, aby se předešlo jakékoliv nehodě.

Měla velkou radost z toho, jak se sehrávali. Felicia byla moc dobrá. A ti ostatní byli plní nadšení pyšně se ukázat jako domácí 64

tým. Cathy věděla, že se o nich mluví v celé škole – slyšela toho na chodbách spoustu.

Říjnový vzduch vnikl do garáže. Byl vlhký a chladný. Na okna narážel vítr. Cathy se rozhodla, že si z domu přinese elektrický ohřívač.

Když procházela zahradou, uslyšela zaskřípat dveře u sousedního domu. Obrátila se a zadívala se do stínů za domem Margo. Srdce se jí trochu rozbušilo, když se objevil Larry.

Zavřel dveře a zamířil směrem k ní. Cathy doufala, že ji nespatří, ale stíny nebyly dost temné. Larry se zastavil a upřeně se zadíval tam, kde stála.

„No tak co?“ zeptala se. „Snad se nestydíš vycházet z jejího domu?“

Larry si dal ruce v bok. „Jakpak se má Heart of Stone?“

„Kapela se jmenuje Heart of Steel,“ odpověděla Cathy.

„Mluvil jsem o tobě!“

Na to Cathy neodpověděla, ale vrátila mu míček. „Budem hrát na tanečním večírku ve škole. Dají nám čtyři sta dolarů. Jak se jinak máš?“

Larry si založil ruce. „Hodně se s Margo vodvazujem. Je s ní sranda. Rozhodně víc, než s mou poslední milovanou.“

„Tak ji přiveď na večírek. Mohla by jít za vagabunda, kterej se přiživuje na cizím. Myslím si, že na to ani nebude potřebovat kostým.“

„To ti bůh řek, že ji přivedu. Už se nemůžu dočkat, až vás uvidím, jak padnete na hubu.“

Cathy se roztřásla. „Larry, ať tě ani nenapadne něco udělat!

Varuju tě!“

Larry se rozesmál, otočil se a odešel. Za chvilku uslyšela řev jeho motorky, který se pomalu ztrácel v chladné noční tmě. Rozběhla se do domu.

Napadlo ji, jestli by neměla zavolat Jacka nebo Wendy, ale nakonec se rozhodla, že je nebude zneklidňovat. Zvlášť teď, když se všechno rozjelo tak dobře. Přála si jen, aby se mohla zbavit podivného pocitu, který ji trápil od momentu, kdy se Larry začal tak nenávistně pochechtávat.

65

Svátek Čarodějnic připadl na sobotu, kdy se hrál ragbyový zápas s Marshfieldem. Cresswell přesvědčivě zvítězil a dostal se na první místo v okresní lize. Vítězství pomohlo už tak ‚horké‘ atmosféře tanečního večírku. V osm hodin, hned jak se otevřely dveře tělocvičny, začaly se dovnitř valit davy.

Cathy stála na jevišti u postranního závěsu a dívala se do hlediště.

Snažila se objevit mezi tou spoustou lidí Larryho a Margo. Pořád slyšela jeho nenávistný smích. Nepokusí se něco spískat dnes večer?

„Podívej se na ně!“

Cathy nadskočila. Za ní stál Jack. Potřásla hlavou. Fuj, to jsem ale uzel nervů. „Co je to s tebou?“ zeptal se. „Vylekals mě.“

„To jsem vážně nechtěl, Katuško. Podívej se na ně, jak se nemůžou dočkat. A všichni jsou v maskách a kostýmech.“

„Já jen doufám, že nám nikdo nic neprovede.“

„Cože?“

„Ale nic,“ tiše odpověděla Cathy. „Raděj se připrav.“

Jack se usmál a lehce se dotkl její ruky. „Nedala bys mi pusu pro štěstí?“

Zamračila se na něj. „Jacku…“

„Oukej, oukej, tak promiň.“

Když odešel do šatny, Cathy se znovu zadívala do hlediště. Oči se jí rozšířily, když spatřila dva duchy, kteří se prodírali davem.

Larryho dlouhé, černé vlasy trčely kolem masky ducha. A ta malá holka, která šla po jeho boku, musela být Margo.

Cathy se rozběhla do šatny, aby skupinu varovala. Obecenstvo začalo být netrpělivé.

„Chce-me Steel! Chce-me Steel!“

Členové kapely ji obklopili. „Poslyšte, Larry a Margo jsou tady.

Buďte hrozně opatrný, je možný, že nás budou chtít nějak shodit.

Prosím vás, dávejte pozor.“

Ale nevypadali na to, že je to moc zajímá.

Wendy zářily oči. „Poslouchejte… už se nás nemůžou dočkat!“

„Je to dobrý, chtěj nás!“ vykřikoval Todd.

Darren se usmíval od ucha k uchu. „Už vidím ty holky, co si se mnou budou chtít dát rande!“

66

Felicia zdvihla nad hlavu paličky. „Nikdy by mě nenapadlo, že by to mohlo bejt tak ohromný. Utlučem je k smrti, ne?“

Jack ukázal na jeviště. „Tak si naskočte, frajeři… pojedem!“

Cathy jen potřásla hlavou a rozešla se k mix-pultu. Když se zdvihla opona, zmáčkla vypínač a jeviště se zalilo světlem reflektorů s různobarevnými filtry. Jiný vypínač zaplnil prostor rudým kouřem.

Tyhle efekty byly její nápad.

Studentíci se rozječeli. A ječeli během další části víc, než se čekalo.

Po první části opustili jeviště. Jack chytil Cathy a dal jí velkou pusu. Byl na vrcholu blaha.

„Páni, úplně sílej,“ vykřikovala Wendy.

Todd s Darrenem si plácli do dlaní. „Člověče, takhle dobrý jsme ještě nikdy nebyli!“

Darren zdvihl ruce zaťaté do pěstí. „Kamarádi, vy jste ohromný!

Slyšíte je?! Milujou nás.“

Cathy se rozesmála a položila mu ruku na ramena. Bylo jí líp, když měli první část za sebou. Ani neprotestovala, když ji Jack políbil. Bylo jim všem náramně.

Felicia objala Todda. „Todde, veliký díky, že jsi mě přived!“

Wendy se protáhla mezi ně. „Je to úplně skvělý. V Pavillonu je úplně umrtvíme.“

Cathy se podívala na hodiny. „Dejte si něco k pití, šmrksové, za deset minut pojedem.“

„Jestli nám je daj,“ rozesmála se Wendy.

Když bylo po pauze, Cathy je poslala na jeviště. Jack, Todd a Wendy si vzali kytary a Darren vklouzl za klávesy.

„Pospěš si, Felicie,“ vyzvala ji Cathy.

Felicia kráčela opatrně ve ztlumeném světle. Bicí měla posazené na jevišti, v jeho přední polovině. Když se dostala blíž, všimla si, že jeden z jejích činelů byl posunut. Někdo highhatku posunul.

„Krucifix…“ zamumlala. Wendy se zamračeně otočila. „Tak pohni, Felicie!“

„Oukej, oukej,“

Felicia se usadila na vysokou židličku. Chtěla si highhatku 67

upravit, než se zdvihne opona. Uchopila kovový stojan a elektrický proud projel jejím štíhlým tělem.

Zahryzl se do ní tak, že jí vstaly vlasy na hlavě. Dvě stě dvacet voltů ji zkroutilo v křečích.

Ostatní členové kapely ji v hrůze pozorovali. Opona šla nahoru.

Cathy rozsvítila světla a teprve pak si všimla toho příšerného divadla.

„Oh, panebože…!“ vykřikla. Obecenstvo začalo jásat.

„Páni, to je číslo… hurááá!“ křičel někdo z davu. „Ať žijou čarodějnice!!“

Najednou vybuchly pojistky a nastala tma. Lidé začali křičet a hnali se v panice k jevišti.

Když se proud přerušil, Felicia se zhroutila na podlahu; Kůže na dlaních byla spálená do černa. Zápach spáleného masa visel ve vzduchu. V otevřených ústech bylo vidět modrý jazyk a oči měla neuvěřitelně vytřeštěné.

Cathy se k ní rozběhla. Zápach spáleného masa byl strašlivý.

„Pomoc! Pomozte jí přece někdo…!“

Jeden z učitelů vyběhl na jeviště. Znal umělé dýchání, ale už bylo pozdě. Felicia byla mrtvá. Úplně mrtvá.

68

VIII.

Studený listopadový vítr dul hřbitovem a mrazil Cathy. Rakev s Felicií spustili do ledové země.

Cathy nemohla uvěřit, že by její smrt byla pouhá nehoda. Někdo ji zabil, ale šerif nemohl objevit žádné důkazy. Hagen znovu každého vyslýchal po představení na Svátku Čarodějnic. Někdo sice hlásil, že viděl jakousi masku v zákulisí těsně předtím, než Felicia zemřela, ale ta informace byla tak mlhavá, že nestačila na zatčení. Úřední prohlášení pak pravilo, že smrt Felicie zavinil elektrický drát, který spadl na stojan od činelů.

Cathy svědčila pod přísahou. Prohlásila, že všechny kabely a elektrické vedení bylo v pořádku. Členové bandu jí to potvrdili. Šerif tedy ve zprávě uvedl: nedostatek opatrnosti – takže na kapele přece jen zůstala skvrna…, že byli neopatrní. Ale proti nikomu z nich nebylo vzneseno obvinění.

Když byla Felicia uložena do hrobu, členové kapely nastoupili do Toddova mikrobusu a opustili hřbitov. Během jízdy do Cresswellu nepromluvili ani slovo.

Jack seděl vedle Cathy s rukou položenou kolem jejích ramen.

Darren seděl na druhé straně. Todd s Wendy byli na předních sedadlech.

„Jak ti je?“ zeptal se Jack.

Cathy jen tak pokývla a přivřela oči. Pořád viděla Larryho vlasy, vykukující pod maskou ducha. A Margo byla s ním. Mohli by se – nebo kdokoliv jiný – proplížit do zákulisí, aniž by je někdo spatřil?

Je pravda, když světla zhasla, jeviště bylo krátkou dobu v úplné tmě.

Že by to byl Larry, kdo omotal neizolovaný drát kolem stojanu od 69

činelů?

„Cathy?“

Otevřela oči. Stáli u jejího domu. Cathy vzdychla a vylezla z auta.

Aniž se otočila, zamířila ke vchodu. Nebylo co říct. Aspoň ne teď.

Když vešla dovnitř, uslyšela telefon. Její matka se ohlásila a pak se zeptala: „Cathy?“

„Už jdu, mami.“ Vzala sluchátko. „Haló…?“

„Slečno Maloneová, já jsem Vern Kreeger z radia WCRS. Rád bych věděl, můžeme-li počítat s Heart of Steelem na Bitvě Bandu v Pavillonu. Jak asi víte, má to být už za čtrnáct dní.“

Cathy se rozzuřila. „Máte rozum, člověče… právě jsme pohřbili našeho bubeníka!!“

„Tedy… no… je mi to vážně líto… upřímnou soustrast. Dovedu si představit, že jste rozrušená… ale realita je taková, že… vzhledem k tomu, že se o vaší skupině tolik mluví v rádiu, v novinách… zájem o lístky se zdvojnásobil. Cathy, chtějí vás vidět! A já…“

Cathy praštila sluchátkem. Rozplakala se. Byla to strašlivá noční můra.

„Katuško, no tak…“ matka jí hladila vlasy.

Cathy ji objala a rozvzlykala se jí na rameni.

„Pojď si trochu odpočinout…“ Matka ji odvedla nahoru a Cathy se položila na postel. Dívala se do stropu a snažila se pochopit, proč se z Larryho stal vrah. Nebyla si jistá, jestli taky neublížil Paulovi.

Mohl to být taky Jack, kdo vzal ty hlavní šrouby z praktikáblu při koncertu v gymplu. Ale byla si jistá, že poznala Larryho a Margo na tanečním večeru o Svátku Čarodějnic. A to z nich dělalo hlavní podezřelé ze smrti Felicie.

Měli v tom prsty oba? Larry věděl dost o elektrických instalacích, aby mohl způsobit smrt Felicie. Ale nechtělo se jí věřit, že by Larry byl schopen něčeho takového. Nebyla si ničím a nikým jistá.

Cathy se stulila do klubíčka a dlouho vzlykala, než upadla do neklidného spánku.

Tentýž den, pozdě odpoledne, se Margo rozběhla k telefonu!

„Haló?“

„Ahoj, holčičko, to jsem já. Teda, víš… něco mi do toho vlezlo.

Nebudu moct dneska přijít. Takže se uvidíme zejtra ve škole, jo?“

70

Margo rozmrzele vzdychla. „Larry, ale já s tebou opravdu potřebuju mluvit.“

„No, fajn, ale je to něco moc důležitýho… byznys, víš?“

„Jakej byznys?“ zeptala se podezíravě.

„Muzika, samozřejmě…“

Rozzářila se. „Vážně? Budeš hrát s jinou kapelou? To znamená, že bych mohla zpívat ve vokální skupině?“

„Jo, něco takovýho. Musím už jít, holčičko. Zavolám ti večer.“

„Larry…“

Ale už zavěsil.

Margo dostala vztek a praštila sluchátkem. Srdce se jí rozbušilo.

Nelhal jí? Co když má s někým rande?

„Cathy!“

Margo se zadívala z okna na dům, ve kterém bydlela Cathy.

Jenom Cathy mohla zničit její plány a kariéru. Kdyby se k ní Larry vrátil, Margo je odepsaná. Jediná překážka na její cestě za slávou je Cathy Maloneová!

Cathy spatřila Paula a Felicii, jak se k ní ve tmě blíží. Měli natažené paže, jako kdyby ji chtěli chytit. Mrtvolně bledé tváře se na ni šklebily.

„Tys nás zabila,“ zaskučel Paul.

„Tys to všechno zavinila, Cathy,“ naříkala Felicia.

„Ne!“ vykřikla Cathy. „Ne!“

Probudila se a posadila. Strašný sen zmizel. Byla zalitá potem.

Ten sen byl tak neuvěřitelně opravdový. Co se to s ní děje? Podívala se z okna. Bylo teprve pozdní odpoledne.

Potřebovala si s někým promluvit. Koho zavolat? Jacka? Ale toho by se už potom nikdy nezbavila. Wendy, ano Wendy se jí zdála nejdůvěryhodnější.

Sklouzla z postele, vešla do chodby a vytočila její číslo. Ozval se Wendyin otec a poradil jí, aby zkusila zavolat k Toddovi. Tam byla jenom jeho matka. Řekla jí, že oba odjeli na nákup, ale že budou brzy zpátky.

„Děkuji, paní Steeleová. Prosím vás, mohla bych se na chvilku zastavit? Cathy, Cathy Maloneová. Ano, a buďte tak hodná a řekněte jim, ať na mě počkají… že už běžím.“

71

Zavěsila a rozběhla se k oknu. V ulicích Upper Basinu už ležely dlouhé stíny. Rychle se smrákalo. Popadla kabát a seběhla ze schodů do přízemí.

„Kampak jdeš?“ zeptala se matka.

„Jen se projít, mami.“

Vyběhla z domu do chladného podzimního vzduchu. Zahnula doleva a spěchala ke Gaspee Farms.

Až dorazí k Toddovi, měla by se jim svěřit se svým podezřením.

Třeba je napadne, jak dostat Larryho – nebo mu alespoň zabránit, aby zabil zase někoho dalšího.

Gaspee Farms byla čtvrť, která sousedila s Upper Basinem. Než tam Cathy došla, byla úplně prochladlá a rozbolely ji nohy. Nikdy předtím u Todda nebyla, ale znala jeho adresu. Zahnula kolem rohu a zamířila k velkému bílému domu na konci slepé uličky.

Toddův mikrobus stál na příjezdové cestě před domem. Chtěla právě přejít ulici, když si všimla někoho ve stínech před sebou.

Prudce se zastavila a schovala se za stromem.

Ten člověk, skrývající se ve stínech, zřejmě pozoroval Toddův dům. Cathy se marně pokoušela v té tmě rozeznat, o koho jde.

Teprve když ten člověk vstoupil do tlumeného světla pouliční lampy, prudce se nadýchla a přikryla si ústa dlaní.

„To není možný!“

Rozpoznala dlouhé vlasy a štíhlou postavu. Larry Hart přišel, aby přepadl dalšího člena skupiny. Přišla včas. Todd měl být další obětí!

Larry Hart si pozorně prohlížel jasně osvětlený dům Todda Steelea. Ani sám určitě nevěděl, proč sem přišel. Nemohl se ale smířit s tím, že členové jeho bývalé kapely jsou likvidováni jeden po druhém. Jistý čas jich měl plné zuby – dokud se na ně nezačaly maléry hrnout. Ale teď se rozhodl, že musí zjistit, komu tak záleželo na tom, aby je zničil.

Samozřejmě ho napadlo, že on je hlavní podezřelý. Ale on, Larry, nikoho nezabil. Bylo mu líto Felicie a Paula a chtěl si to osobně srovnat s tím, kdo je zabil.

Ale kdo to mohl udělat? Každý ve skupině to mohl udělat, dokonce i Cathy. Byla to přece ona, která mu by bicí tak ‚připravila‘, 72

než začal hrát? Právě tak by mohla zapracovat později na praktikáblu?

Okna v domě zářila do tmy a Larry se roztřásl zimou. Dovnitř se nedostane, dokud bude někdo doma, to bylo jasné. Jediné, co mohl teď udělat, bylo prohlédnout si Toddův mikrobus.

„No, tak půjdem na to,“ zašeptal.

Sestoupil z chodníku a vtom za sebou uslyšel někoho běžet.

Útočník mu skočil na záda.

„Krucinál…“

Ten vrah je tady, aby ho taky dostal! Neznámý útočník mu visel na zádech a tloukl ho do hlavy a ramen. Larry se několikrát otočil kolem své osy, aby se útočníka zbavil. Najednou se mu, těsně u ucha, rozječel ženský hlas.

„Ty hajzle! Nech Todda na pokoji! Nech nás všechny na pokoji!“

„Cathy! Počkej, neblbni!“

Nechtěla se ho pustit. Larry se točil a točil, ale nemohl ji setřást.

Koutkem oka zahlédl něco černého. Rychle se otočil a praštil s Cathy do kmene velkého dubu. Hekla a pustila se.

Larry se prudce otočil. Cathy se opírala o strom a pokoušela se chytit dech. Larry jí sevřel ramena a přitiskl ji k dubu.

„Co to je za blbost?“ vztekle se zeptal.

Cathy se kroutila, aby se mohla osvobodit. „Nech mě bejt!

Auu…“

Přitiskl jí ruku na ústa. Oči se jí hrůzou rozšířily. Teď se to stane!

Roztřásla se strachy. Ale Larry nechtěl nikomu ublížit, tím méně děvčeti, se kterým chodil. To, že ji opustil, ho mrzelo čím dál víc.

Naklonil se k ní a šeptal: „Když mi slíbíš, že nebudeš křičet, dám tu ruku pryč.“

Cathy přikývla. Larry stáhl ruku zpět, ale Cathy držel přitisknutou ke stromu.

„Pusť mě, ty svinskej pacholku!“

„Nepustím, dokud mi neřekneš, cos tu dělala!“

„Viděla… viděla jsem tě, jak jsi šel k Toddovu autu. Teď vím, že… žes to ty, Larry. Byls na obou představeních. Viděla jsem tě tam. A řeknu to šerifovi!“

Larry vzdychl. „Cathy, nezabil jsem nikoho, přísahám. I kdybych 73

moc chtěl, stejně bych nemoh nikoho zabít.“

„Tak proč jsi špehoval Todda? Proč se tu takhle plížíš v noci?“

„Hele, tys napadla mě“

„Neuhýbej… řekni mi pravdu! Řekni mi, cos tu dělal, Larry.“

„Já nevím, Cathy. Rozhodně jsem nechtěl udělat něco Toddovi.

Přísahám. Jen se chci dozvědět, kdo zabil Paula a Felicii.“

„Cože?“

Podíval se jí zblízka do modrých očí. „Cathy, já vím, že jsem byl pěknej pacholek, ale nikoho jsem nezabil!“

„Dokaž to,“ vyzvala ho Cathy. „Pusť mě.“

Uvolnil sevření a odstoupil. „Tak… a můžeš jít, jestli chceš.“

Nejdříve ji napadlo utéct, ale zůstala a dívala se na něj. Nevěděla, co si má myslet. Larry se otočil a zadíval se k Toddovu domu.

Cathy tvrdohlavě pokračovala. „Teda, ty tvrdíš, že nemáš prsty v těch hororech na obou koncertech?“

Rozesmál se a zavrtěl hlavou. „Ne, Cathy, ne… já vím, že jsem potížista, ale za tu spadlou platformu nemůžu a pokud se týče Felicie… no, to by byla úplná blbost myslet si, že bych…“

„Viděla jsem tě v sále na Svátku Čarodějnic,“ obvinila ho Cathy.

„Měl jsi kostým a masku, ale poznala jsem tě. Margo byla s tebou.“

Přikývl. „Jo, byl jsem tam. Ale odešel jsem ještě před první přestávkou. A nebyl jsem tam, když Felicia… no, když se to stalo…“

„Správně,“ Cathy jela dál, „a pak jsi zmizel, když jsi udělal to svinstvo s elektrickým drátem.“

Prudce se k ní otočil. „To je lež!“

„Ty lžeš, Larry!“

„Kláfej si, co chceš, ale bylas to ty, kdo mi rozboural bicí na koncertu v gymplu. Jak ti mám věřit, žes nezapracovala na tý platformě? Místo Paula jsem moh bej v gypsu já. No, teď vysvětluj.“

„Tak bacha, já bych v mý kapele nikomu neublížila. Jak tě to mohlo napadnout?“

„Taky že ne,“ odpověděl Larry. „Opravdu ne. Ale já jsem taky nic neudělal.“

Ale ještě to nechtěla vzdát, „Viděla jsem tě ve špitálu! Mohls přece přijít příští den a shodit ho ze střechy?!“

„Blázníš?! Tehdy jsem byl v Portervillu. Jel jsem tam, abych viděl 74

kapelu Stevea a Billyho. Jen se jich zeptej!“

Na chvíli se přestali obviňovat. Studený vítr se točil kolem nich.

Larry vydechl a kolem úst se mu utvořila pára. „Cathy… mně to je moc líto, nemusíš mi věřit, ale já jsem nikoho nezabil. Někdo, ale, nevím kdo, může za to, co se stalo Paulovi a Felicii. Já tedy nebudu jen tak sedět na zadku a dívat se, jak jim to projde.“

Cathy váhala. Málem mu začala věřit, vlastně si přála, aby mluvil pravdu. Zdálo se, že mluví upřímně. A něco nového se objevilo – začal mít starost o druhé. Ale co když to všechno byl podfuk, aby odvrátil podezření?

„Oukej,“ řekla nakonec. „Jestli chceš opravdu pomoct, zajdi za šerifem a řekni mu všechno, co víš.“

„To jsem už udělal! Po tom koncertu na gymplu jsem mluvil s Hagenem a řek jsem mu všechno, co jsem udělal. Nelhal jsem mu.

Pověděl jsem o tom, jak jsem tam přišel s těma kamarádama a chtěl jsem vás donutit, abyste mě nechali hrát.“

„A jak to bylo s hraním o Svátku Čarodějnic?“ zeptala se. „Taky jsi tam byl.“

„Už jsem ti řek, že jsem odešel před koncem první části.“

„A proč jsi tam vůbec přišel?“

„To je jednoduchý… chtěl jsem vidět kapelu. Taky mě napadlo, že by se třeba moh někdo o něco pokusit. Ale když jsem viděl, že se nic neděje, připadal jsem si jako blbej a odešel jsem. Už jsem ti řek, že s tím elektrickým kabelem nemám nic společnýho.“

Cathy se zúžily oči. „Jak víš, že to byl elektrickej kabel?“

„Cathy! Vždyť to bylo ve všech novinách a v televizi. Někdo to musel nastražit.“

„Jo…? A jak to můžeš vědět tak jistě?“

Trochu se usmál. „Protože vím, že bys nikdy nepoužila defektní věci. To není tvůj styl. Jseš moc opatrná. Všechno kontroluješ nejmíň dvakrát. Nikdy bys nenechala k něčemu takovýmu dojít.“

Cathy sklopila oči. „Ty mě vážně znáš,“ řekla tiše.

Chytil ji za ruce. „Asi jo… ale jinak jsem to všechno zvoral… s kapelou… s tebou a…“

„Larry, přestaň…“

„Ne, Katko, myslím to vážně. Ztratil jsem tě. Byl jsem blbec, 75

když jsem začal chodit s Margo. Všechno, co můžu říct, je jen, že mě to strašně mrzí.“

Cathy se zhluboka nadechla. „To je krásný… ráda bych ti věřila, Larry… já jsem…“

Potřásl hlavou. „Vůbec bych se nedivil, kdybys toho měla dost.

Rád bych to nějak spravil, Katko. Ale sám na to nestačím, potřebuju tvou pomoc a… a hlavně potřebuju tebe. Chtěl bych, aby ses vrátila, Katuško.“

Cathy se odtáhla. „Jedno po druhým, Larry. Ráda bych věřila, že chceš pomoct, ale nejdřív mi řekni, co si myslíš o těch vraždách.“

„Oukej,“ začal Larry. „Takhle se to asi stalo…“

Margo stála u okna velmi dlouho, než se dočkala Cathy.

Nerozeznala její tvář, světla pouličních lamp byla slabá, ale byla si jistá, že to je ona. Cathy zahnula na pěšinu k domu, rychle odemkla dveře a zmizela uvnitř.

Určitě byla s Larrym! Věděla to. Zase se scházeli.

Margo zdvihla telefonní sluchátko a vytočila číslo. Ozval se Larry.

„To jsem já,“ řekla, „kdes byl?“

„Jak jsem ti řek,“ odpověděl, „za kšeftem.“

„S Cathy?“

Na druhé straně bylo chvíli ticho. Margo bylo jasné, že s ní byl.

„Ty kryso!“ vykřikla.

„Podívej, Margo, do toho, s kým jsem byl, ti vůbec nic není.

Oukej? Moc si to neber, ale myslím, že bude lepší, když se nějakou dobu neuvidíme.“

Margo okamžitě přesahovala. Věděla, co musí udělat, aby si Larryho udržela. „Margo?“

„Larry, prosím tě, odpusť… nezlob se na mě.“

„Já se nezlobím, Margo. Jenom… něco se objevilo. Prostě…

nemůžu přijít.“

„Larry,“ pronesla tiše, „přijď, prosím. Dám ti to, co máš rád. Bude ti líp.“

„Margo… jsou důležitější věci, než to, co chceš. Nezlob se.

Vždyť se budem vidět, ne? Pořád mužem bejt kamarádi, že jo?“

76

Margo praštila telefonem. „Kamarádi? Ani nápad, Pepíčku! Ty a Cathy, mí kamarádi?… musíš bejt praštěnej.“

Ten problém byla Cathy. Kdyby nebylo jí, Margo by si udržela Larryho a díky jemu by se dostala do bandu. Cathy jí ublížila. Cathy za to zaplatí.

Cathy zavřela dveře svého pokoje. Položila se na postel a civěla do stropu. Všechno se zdálo tak zmatené. Ráda by Larrymu věřila, pořád ho měla ráda, ale po tom všem mu přece jen nedůvěřovala.

Když jí v té tmě vysvětloval svůj plán, byla si skoro jistá, že to bude fungovat. Dá to trochu práce a nebude to lehké.

Věděla, že své pocity bude muset podržet na uzdě, jestliže ten plán má vyjít. Posadila se na posteli a rozhodla se, že ten nápad rozjede. Bude to chtít spoustu manévrování. Nebyla si jistá, že se jí podaří všechny přesvědčit, aby v tom jeli s ní.

Uslyšela zvonit telefon. Matka ji zavolala zdola. Cathy vběhla do chodby a zdvihla sluchátko u své prodloužené linky.

„Cathy? Ahoj, to jsem zase já, Vern Kreeger. Poslyšte, já bych se rád omluvil za to odpoledne. Já jsem to tak nemyslel, jak…“

„Ale ne,“ odpověděla Cathy. „To je v pořádku. Stejně jsem vám chtěla zavolat.“

„To znamená, že budete hrát v Bitvě Bandu?“

„Rádi bysme, pane Kreeger, ale dejte nám trochu času, ano?“

„Samozřejmě, Cathy. Cokoliv chcete. A říkejte mi Vern. Poslyšte, kdy to budete vědět na beton?“

„Dejte mi pár dní… zavolám vás co nejdřív.“

„Ohromný, Cathy… už se nemůžu dočkat.“

Zavěsila a zhluboka se nadýchla. Bude to pěkná ptákovina, ale už se to rozjelo… už to jelo. Jediné co teď musí udělat, je prodiskutovat všechno, ale všechno, se členy Heart of Steel.

77

IX.

Cathy zdvihla sekeru, tvrdě s ní udeřila do polena a rozštípla je na dvě půlky. Její matka nechala vyčistit krb a komín a teď potřebovaly spoustu dřeva. Cathy byla ráda, že má nějaké cvičení, protože nemusela myslet na odpolední zkoušku.

Rozštípla další poleno. Sekyra byla ostrá a měla ocelové topůrko, ale čelo se jí stejně zalilo potem, než naštípala plnou náruč dřeva.

„To by mělo stačit,“ mumlala si pro sebe.

Vrátila se ještě do garáže, aby zavěsila sekyru na zeď u dveří mezi dva silné hřeby. Pak si naložila dříví do náruče a odešla do domu. V

kuchyni ji přivítala matka:

„Propánakrále, Cathy, tys tedy zapracovala.“

„Tak, mami, a večer si zatopíme v krbu.“

Zamířila k obýváku.

„Katuško?“

Cathy se zastavila a otočila se. „Copak, mami?“

„Máš zase dneska schůzku s kapelou?“

Cathy přikývla. „Jo, ve dvě hodiny.“

Matka vzdychla. „Katuško, víš přece, co všechno se stalo. Třeba byste… když tak o tom přemýšlím… já ti to samozřejmě nezakazuju… ale nebylo by dobrý, kdybyste toho na chvíli nechali?“

„To je dobrý, mami. Budem si jenom povídat. Neboj, všechno už bude v pořádku.“

„Prosím tě, buď opatrná, holčičko.“

„To víš, že jo…“

Cathy vešla do obýváku a složila dříví vedle krbu. Na ohniště dala hromádku třísek, na ně položila několik kusů dřeva a všechno 78

podpálila dlouhou sirkou. Třísky se rozhořely a za chvilku vysoké plameny olizovaly vstup do komína. Cathy se posadila a chvíli hypnotizované pozorovala plápolání ohně.

Heart of Steel se zase jednou sešel v garáži u Cathy.

Jack dělal, co mohl, aby jí byl co nejblíž. Měl ohromnou náladu vzdor tomu, co se stalo. Cathy zase dělala, co mohla, aby si ho udržela od těla. Nechtěla už, aby si dělal nějaké naděje.

Todd a Wendy seděli vedle sebe na dvou bedýnkách od mléka.

Smáli se a vyprávěli o jakémsi koncertu, který slyšeli včera. Kapela neměla zdaleka kvalitu Steelu, prostě žádná konkurence.

Darren se zády opíral o dveře garáže a usmíval se. Začal chodit s jednou z těch puberťaček, které táhnou za rockovými kapelami jako stěhovaví ptáci. A teď, když skupina dosáhla jisté proslulosti, z Darrena se v Cresswellu stala známá osobnost.

Cathy překvapilo, že se chovali, jakoby se jich smrt Felicie nijak nedotkla. Uplynul teprve týden od jejího pohřbu, ale oni jednali, jako by se nic nestalo. Rozhodla se, že s nimi trochu zatřese.

Zatleskala, aby je utišila. „Tak začnem, lidičky. Asi se vám to nebude líbit, ale někoho jsem pozvala.“

Jack na ni mrkl. „Kohopak?“

Cathy přešla ke dveřím garáže. Otevřela je a zamávala na někoho venku. Za moment vstoupil Larry. Skupina zabručela.

Jack se naježil a civěl na Cathy. „To si děláš srandu…?“

Todd vyskočil. „Tak maucta! Wendy, pojď… vypadnem.“

„Počkej,“ řekla Wendy. „Počkej chvilku. Cathy…“

„Prosím vás, lidi, neblbněte,“ snažila se je uklidnit Cathy. „Chci, abyste si poslechli Larryho. Má nějaké nápady o tom, co se mohlo stát Paulovi a Felicii.“

Jack se rozzuřil, protože se mu vrátila konkurence. „Co nám bude vykládat? Že zabil naše bubeníky?“

Larry se snažil zůstat klidný. „Ne, Jacku, já jsem nikoho nezabil.

Ale někdo to udělal. Když mě teď nenecháte říct, co mě napadlo, tak jste stejný jako ten vrah!“

Jack šel výhružně k Larrymu. „Tohle si teda nedám líbit!“

Cathy mezi ně skočila. „Počkej, Jacku! Nech ho mluvit. Jestli ti 79

opravdu záleží na mně a na skupině, tak tu zůstaneš.“

Jack chvilku váhal, ale pak se rozhodl. „Tak dobře, Cathy. Když si to přeješ…“

„Nezlob se, Jacku, ale nechoď,“ pokračoval Larry. „Musíš to slyšet.“

Jack se podíval nasupeně na Cathy. „Ty mu vážně věříš, Cathy?“

Přikývla. „Jo, věřím.“

A taky ho pořád miluješ! říkal si Jack.

„Podívejte… potřebujem jeden druhýho,“ řekl Larry. „Někdo zabil Paula a Felicii. Co když někdo z nás má bejt ten další?“

„To se ví,“ vyjel Jack. „A co když to uděláš fy?!“

Larry se zhluboka nadechl. „Mejlíš se, Jacku. Já vím, že můžu za ten malér v gymplu, ale praktikáblu jsem se ani nedotknul. A taky jsem nebyl v Cresswellu, když Paul spadl ze střechy.“

„A co Felicia?“ znovu zaútočil Jack. „Tys tam přece moh klidně nastrčit ten elektrickej kabel.“

„Ten večer jsem tam byl, to je pravda, ale odešel jsem před tím, než se to stalo.“

„Proč jsi sem přišel?“ zeptal se Darren.

„Dostal jsem nápad, jak chytit toho vraha,“ odpověděl Larry, „ale potřebuju vaši pomoc.“

„Naši…?“ zeptal se Jack.

„Musíme se udržet pohromadě,“ vysvětloval Larry. „Musíme zase hrát. Je to jediná možnost, jak vraha donutit, aby vylez na světlo.“

Jack zavrtěl hlavou a podíval se na Cathy. „Cathy, to snad nemyslí vážně? Musí bejt praštěnej.“

Wendy se rozčilila. „Ale kušuj, Akersi! Nech Larryho domluvit…

zatím nevíme, co je to za nápad.“

„Díky,“ řekl Larry a pokračoval. „Prostě, představte si to. Band byl úspěšnej, a proto ho chtěl někdo nabourat. Ale jestliže se skupina rozbije a vzdá to, vrah zmizí, protože o to mu šlo… aby se skupina rozpadla. Takže… kdybych to byl udělal, pokoušel bych se nás dát zase dohromady? Kdyby Heart of Steel skončil, vrah by byl spokojenej a nikdy by se na něj asi nepřišlo. O to mu přece šlo, ne?

Přece bych na sebe nepřivolával pozornost tím, že bych se snažil dostat zpátky do kapely? Jsem možná praštěnej, ale ne úplně blbej.“

80

Wendy přikývla. „Já to beru. Myslím si, že bysme se měli udržet pohromadě.“

Jack něco nesrozumitelně zavrčel a pak řekl: „Hele, Wendy… a co když se snaží udržet kapelu dohromady jenom proto, aby nás moh zabít všechny? Po tom, co udělal, tak bysme mu už neměli věřit.“

„No… teď jsem tady,“ odpověděl Larry. „Nemám co skrejvat. A co ty, Akersi? Jseš si jistej, že nic nezamlčuješ?“

Jack se otočil ke Cathy. „Je křachlej… pojď pryč, Cathy. Tohle přece nebudem poslouchat.“

Cathy zavrtěla hlavou. „Ne, Jacku, v tomhle jedu s Larrym. A co vy ostatní? No? Je nás tu šest a někdo z nás by moh bejt ten zabiják.“

Larry se podíval zpříma na Jacka. „A ten zabiják dělá všechno možný, aby se už kapela nedala dohromady.“

A všichni se zadívali na Jacka.

„Co blbnete, ježišmarjá…?“ vykřikl Jack.

Wendy vstala. „Larry má pravdu, Jacku. Vypadá to tak, jako by ti záleželo na tom, abysme už nikdy nehráli. Opravdu nemáš co říct?“

„Ne!“ vyštěkl Jack.

„Prosím tě, Jacku,“ řekla Cathy, „udělej to pro mě.“

Jack se zhluboka nadechl. „Dobrý… dejme tomu, že se dáme zase dohromady, ale co z toho? Vždyť stejně nemáme žádnej kšeft.“

Cathy se usmála. „Ale máme… Bridgewater. Chtějí nás pro Bitvu Bandu. Za čtrnáct dní bysme mohli hrát v Pavillonu, ale musím jim to dneska zavolat, aby to bylo oficiální.“

„Pavillon… to je ohromný!“ rozesmála se Wendy. „Přece to neodmítnem? A Larry je jedinej bubeník, kterej s náma může hrát bez zkoušky.“

„A taky jedinej bubeník, kterej by s náma asi chtěl hrát,“ řekl Todd.

„Já mu stejně nevěřím,“ vrčel Jack.

Larry se k němu otočil. „No, jinou šanci stejně nemáš.“

„Polib mi šos, Harte!“

„Podívej se,“ pokračoval Larry, „já toho vraha budu hledat bez ohledu na to, co si myslíš, Jacku. A to nejlepší, co mužem udělat, je hrát, hrát. Tak taky mužem ohlídat jeden druhýho, a jestliže se vrah znovu pokusí…“

81

„Tak ho chytnem!“ dodala Wendy.

Chvíli bylo ticho. Jack jen funěl, Todd s Darrenem přemýšleli a Wendy zřejmě stála úplně na Larryho straně.

Dívali se na sebe a pochybnosti se jim honily hlavou: Larry měl pravdu v jedné věci, říkala si Cathy, jestliže mají přežít, potřebují jeden druhého.

„Tak budem hlasovat, ne?“ řekla nakonec.

Wendy okamžitě zvedla ruku. „Jsem pro to, abysme zůstali pohromadě a hráli v Pavillonu. Tak co, kluci, pojedem, ne?“

Cathy zdvihla ruku: „Jsem pro…“

„Já taky,“ přidal se Darren.

Pak zdvihl ruku Todd. „Wendy má pravdu a Larry taky. Ten koncert musíme vzít.“

Jack něco zavrčel a váhavě se přidal. „Oukej, Harte, ale pamatuj si, že tě budu hlídat. Žádnou habaďůru, jasný?“

„Nápodobně, Akersi,“ odpověděl Larry.

„Takže to máme jednohlasný,“ řekla Cathy.

Heart of Steel zas bude hrát.

Skrytá ve stínech Margo pozorovala odchod čtyř členů kapely.

Byl chladný večer, ale jí bylo horko a měla vztek. Larry zůstal s Cathy v garáži.

Opatrně přešla k pootevřeným dveřím garáže. Z jejich rozhovoru se jí dělalo špatně.

„Cathy, mám radost, že se to dalo nakonec do pořádku.“

„Nebuď si tak jistej,“ odpověděla. „Pořád máme před sebou ten Pavillon.“

Tak Larry je zase v kapele. Po tom všem, co pro něj udělala, ji podvedl! Začala ho nenávidět.

„Co bude s námi, Cathy?“

„Larry, já si nejsem jistá, že to ‚s námi‘ je to správný slovo. Řekla bych…“

„Tak dobrý… když nic jinýho, Katko, tak bych chtěl, abysme zůstali kamarádi, aby sis mě zase vážila, jestli to je možný?“

Margo to stačilo. Rozběhla se k zadnímu vchodu jejího domu.

„Ty smradlavej bigamisto,“ syčela mezi zuby. „Tak a šmytec, já 82

vám ukážu…“

Bylo pondělí poledne. Wendy seděla ve školní jídelně. Tři tak asi

‚čtrnáctky‘, se přišouraly ke stolu. Chichotaly se a červenaly se, jako by se styděly. Wendy se usmála a řekla ahoj.

Jedna z nich se zeptala: „Nejseš ty Wendy Colesová?“

„To jsem.“

„Vidíš, říkala jsem ti to,“ řekla druhá té třetí.

„No né… ty jseš vážně rocková hvězda.“

„A zpíváš s Heart of Steel, že jo?“

Wendy přikývla, oči se jí rozzářily.

„Říkaly jsme si, že… no, jestli bys nám nemohla opatřit nějaký lístky na Bitvu Bandu v Pavillonu?“

„Jo, jsme z tebe vážně odvázaný. Nedala bys mi autogram?“

Wendy se zamračila a potlačila rozčarování. „Mně je to, holky, líto, ale lístky nemůžu opatřit. Ale dám vám autogram.“

„To by bylo ohromný.“

Wendy se jim podepsala, děvčata se hihňala a odběhla. Wendy bylo ohromně – konečně nějaké uznání, které si zaslouží. Už se nemohla dočkat, až nastoupí v Pavillonu.

Bitva Bandu byla naplánovaná na celý den. Deset rock-and-rollových skupin mělo hrát před pěti porotci, kterými byli diskžokejové z místních radio stanic. Soutěž měla dvě kola. Začínala v poledne, kdy každá z deseti kapel dostala půl hodiny. První kolo končilo obyčejně kolem půl sedmé nebo v sedm.

Potom se soudcové odebrali k poradě a vybrali tři kapely pro večerní finále. Každá z nich dostala čtyřicet pět minut a vybraný vítěz obdržel pět tisíc dolarů.

I když některá kapela nezvítězila, přesto dostala možnost hrát v celém kraji. Kromě toho přijížděli až z New Yorku agenti gramofonových společností, kteří hledali nové talenty. Ať pro vítěze nebo poražené Bitva Bandu byla velká příležitost.

Wendy už slyšela ten potlesk a jásot, až se vyšplhá na nejvyšší příčku rockové scény.

A další hlas se protáhl jídelnou a přerušil její snění. „Podívej, to je Wendy Colesová.“

„Páni, to je holka!“

83

„Člověče, já jen doufám, že dostanu lístky na Bitvu.“

„To jo, ale stejně se nemůžu dočkat, co se zase stane. Vypadá to, že Steel vylez zase z hrobu.“

Wendy se usmívala. „To ti bůh řek…,“ šeptala si. „A nic nás nezastaví. Nic.“

Darren Quick se prohlížel v zrcadle. Chtěl vypadat co nejlíp –

dneska bude hrát v Pavillonu a jeho nová láska bude sedět v hledišti.

Usmál se. „Vypadáš dobře, Quicku.“

Vlasy měl delší a koupil si nové brýle s drátěnými obroučkami.

Šprtoun navěky zmizel. Teď už se mu nikdo neposmíval.

Darren přestal myslet na jakýkoliv malér, který by se mohl v kapele stát. Promyslel to a rozhodl se, že Felicia a Paul byli oběťmi nešťastných náhod. Štěstěna se musí obrátit v jejich prospěch.

Pracovali tvrdě poslední dva týdny a zkoušky byly čím dál lepší.

Nemůžou prohrát.

„Pět tisíc dolarů,“ říkal si.

Jeho část bude dobrých osm set dolarů. Bude si moci koupit auto.

Už nikdy nebude muset nastoupit do autobusu.

„Osm set velkejch, krásnejch,“ sdělil zrcadlu.

Už je ohmatával v kapse.

Jack Akers rázoval sem a tam ve svém pokoji. Byl nervózní, ale ne kvůli koncertu v Pavillonu. Kapela zněla ohromně. Byla to Cathy, která mu dávala zabrat.

„Ty parchante Hartů!“

Jack nenáviděl Larryho víc než kohokoliv předtím. Byl si tak jistý, že s Cathy začnou chodit a teď, teď se Larry vrátil do kapely.

Jackovy šance se smrskly na minimum. A Cathy vypadala, jako by už nepotřebovala jeho ochranu.

Larry se choval perfektně. Nebyl ani trochu namyšlený. Stal se z něj vzor spolupráce, nežvanil jako kdysi a na zkoušky přicházel včas.

Cathy se zřejmě začala s

Larrym sbližovat. Jacka vždycky

zabolelo u srdce, když se na sebe usmáli. Měla by se přece usmívat na něj, na Jacka!

„Ten degenerát!“

84

Nejradši by ho zabil, urval mu tu pitomou kebuli. Ale když si představil Cathy, jak klečí u jeho zkrvavené mrtvoly a naříká, bylo mu ještě hůř.

Nedalo se nic dělat, bude to muset vydržet do koncertu v Pavillonu. Na těch pět tisíc dolarů ani nepomyslel. Jen se vztekal na děvče, které ho nemilovalo a na chlápka, který mu je ukradl.

„Zatracený svinstvo!“

Rychle se otočil a praštil pěstí do zdi. Byla to taková rána, že omítka praskla. Stáhl pěst zpátky – byla pokrytá krví a kousky malty.

„Škoda, že to nebyl tvůj ksicht, Harte!“

Larry všechno zruinoval. Cathy, jak se ti může líbit ten umrněnej, upocenej motocyklista? A navíc, s Larrym zněla kapela jasně líp.

Jack se rozběhl ke koupelně, aby si omyl zkrvavenou ruku.

Todd zaparkoval před Wendyiným domem v Rocky Bank Estates.

Když zatroubil a Wendy vyběhla, Toddovi se údivem rozšířily oči.

Měla na sobě oblek z černé kůže, který na ní ještě neviděl.

„Wendy, no né… páni!“

Usmála se. „Díky… ale teď musíme jet.“

Todd zasunul rychlost a rozjel se. „Prosím tě, Wendy, kdes to sehnala?“

„Líbí se ti?“

„Já ti nevím.“ Zdála se mu trochu moc dráždivá.

Rozesmála se. „Neboj, Todde. Chci jen vypadat dobře. Není to pro nikoho jinýho.“

Wendy se dívala z okna vozu a přemýšlela o tom, co by udělala s jejím podílem z první ceny. Táta s mámou by se radostí zbláznili, kdyby domů přinesla osm set dolarů. A to by byl jenom začátek!

„Todde,“ zeptala se zasněně. „Už jsi někdy jel v limuzíně?“

„Ne…“

„Ale jednou pojedeš… až budem slavný. To bude ohromný, představ si to… davy sílej a fanoušci chtěj naše autogramy…“

Todd se pousmál a taky se trochu zasnil. „To jo… budem cestovat, dělat video klipy – MTV!“

„A budem na obálce magazínu People!“

„Ale kdepak…“ odpověděl Todd. „Rolling Stones. Nebo Spin!“

85

„Šlápni na to, Todde,“ pobídla ho Wendy. „Ať nepřijdem pozdě.“

Todd šlápl na plyn. Museli ještě vyzdvihnout ostatní a dostat se do Bridgewateru. Bude to nejlepší den v jeho životě.

Wendy se opřela, dívala se spokojeně z okna a vůbec ji nenapadlo, že by se mohlo stát něco, co by mohlo zničit všechny její sny.

Cathy byla v garáži už od rána a prohlížela si znovu a znovu seznam skladeb, které budou hrát v Pavillonu. O kapelu se nebála, každou zkoušku byli lepší. Larry byl úplný anděl a ostatní ho respektovali – kromě Jacka, který na něj téměř nepromluvil.

Cathy mu pořád ještě trochu nedůvěřovala. Přemýšlela o tom, jestli by mohl mít něco společného s těmi ‚nehodami‘. Jack byl vztekloun a v poslední době to s ním bylo čím dál horší.

Najednou zdvihla hlavu od mix-pultu. Zaslechla venku nějaký zvuk, jako by se k ní chtěl někdo dostat. Přeběhla potichu ke dveřím garáže, sundala ocelovou sekeru ze zdi – dveře se prudce otevřely…

„Cathy?“ Larry houkl do vnitra garáže.

Vrátila sekeru na zeď vedle dveří. „Larry, vůbec jsem tě neslyšela přijet. Kde máš motorku?“

Larry vešel do garáže. „Šel jsem pěšky. Jsem trochu nervózní. Co ty?“

Cathy přikývla. „Jo, taky mám všude brabenčení.“

Larry rozpřáhl ruce. Cathy ho objala a položila mu hlavu na prsa.

Bylo jí do pláče. Tolik si přála, aby hráli dobře, ale měla strach, že se něco může stát.

Fanoušci i kritici v celém Cresswellu klábosili o Heart of Steel, ani ne tak o jejich kumštu, jako o tom, jestli zase někdo bude zabit.

Cathy ani nenapadlo přemýšlet o pěti tisících dolarech. Jen si přála, aby ten koncert přežili ve zdraví.

Odtáhla se od Larryho. „Musíme bejt strašně opatrný.“

„Přece tam budu,“ řekl Larry, „a budu ti krejt záda.“

Chvilku se dívali jeden druhému do očí. Cathy si přála, aby ji políbil, ale zvenku se ozvalo zatroubení. Přijel Todd, aby je odvezl do Bridgewateru.

86

Wendy si vzrušeně prohlížela nespočetné řady sedadel, které se zvedaly od parteru až někam ke stropu bridgewaterského Pavillonu.

„Panebože, to je to velikánský…!“

Todd se usmál a položil jí ruku na rameno. „No nazdar, to je to veliký.“

Darren vykulil oči. „Páni, to jsme se teda dostali vysoko…“

„To jo,“ ušklíbl se Jack. „Patnáct majlí od Cresswellu… vysoko bych tomu neříkal.“ Otočil se a civěl dál na Larryho a Cathy, kteří spolu prohlíželi hlediště.

Cathy ohromoval strop ve výšce patnácti metrů. Hlediště Pavillonu mohlo uhnízdit skoro deset tisíc lidí. Už před týdnem bylo na Bitvu Bandu vyprodáno.

Larry zatřásl hlavou. „Vůbec se nepamatuju, že by to někdy předtím bylo tak narvaný.“

„Přecpaný,“ řekla suše Cathy a pozorovala jeviště.

Tam pobíhalo nejméně padesát elektrikářů a kulisáků, kteří vytvářeli atmosféru absolutního zmatku.

Todd natáhl ruku k jevišti. „Podívejte se na ty mašinky. Lidi, my si nikdy nebudeme moct dovolit takový fajnovosti.“

Kytaristi a hráči na klávesové nástroje si přinesli všechno s sebou, ale těch deset kapel a časový faktor je donutily k tomu, aby použili stejné ampliony, mikrofony a bicí.

Cathy se začala třást. „Tam je takovejch lidí… jestliže někdo bude po nás chtít vyject…“

„Hele, dej si pauzu,“ řekla Wendy. „Všechno bude perfektní.

Nikdo se o nic nepokusí.“

„Ale co když má Cathy pravdu?“ ozval se najednou Jack.

„Myslím…“

Wendy se na něj podívala. „Koukni, Jacku, mně je fuk, co si myslíš. My do toho jdem a jestli jseš poseroutka, tak zmiz. Darren to odehraje za tebe na varhanách.“

„Hele, Wendy, nech mě bejt,“ namíchl se Jack. „Já taky můžu…“

„Hej, copak tu děláte?“

Ten hlas přicházel z uličky mezi dvěma řadami sedadel.

Všichni se otočili a spatřili hubeného mužíka, který se k nim blížil. Měl na sobě džíny, černé tričko a černou hedvábnou bundu s 87

nápisem ‚Pavillon – Štáb‘. Nápis byl vyveden v rudé barvě na přední straně bundy. V levé ruce držel jakési desky s papíry.

„Vypadněte, děcka,“ nařídil jim. „Tady nikdo nemá co dělat aspoň ještě dvě hodiny.“

„My nejsme diváci,“ rychle řekla Cathy. „Jsme Heart of Steel.

Přišli jsme sem hrát.“

Jeho nepřátelský výraz se okamžitě proměnil. Široce se usmál a řekl: „Vážně? Já jsem Vern Kreeger. Proč jste nepoužili zadní vchod?“

Cathy pokrčila rameny. „Nemohli jsme to najít, ale teď už jsme tady. Já jsem Cathy Maloneová.“

Kreeger si je pečlivě prohlédl a oči se mu vrátily k Wendy. „Tak vy jste ten Steel, o kterým každej mluví. Nevím proč, ale myslel jsem si, že jste starší. No co… mám pro vás ohromnou novinu, děcka.

Vzhledem k tomu, že jste tak populární, dali jsme vás jako poslední.

Jste naše velký finále… jako hvězdy!“

Wendy se na něj zeširoka usmála. „Páni… jako hvězdy!“

Kreeger na ni zamrkal. „Jo, a taky tak vypadáš, holčičko.“

Jacka neopouštěla špatná nálada. „Poslední? To je ale hodně blbý.“

„Tak moment, mládenče,“ řekl Kreeger. „Když půjdete nakonec, máte mnohem lepší šanci u poroty. Až přijdete na řadu, soudcové už zapomenou na ty, co byli před váma. A vjedete do druhýho kola.“

„To se ví, že jo, Jacku,“ přidala se Wendy. „Už kušuj.“

Kreeger se pořád koukal se zalíbením na Wendy. „Poslyšte, lidi…

vím, že jste, měli spoustu smůly, ale budeme mít plno černejch šerifů v z ákulisí, který vás budou hlídat. Máte teda pěknou pověst, ale hodně lidí na vás kupuje lístky.“

Wendy se rozhlédla po ostatních. „Slyšeli jste? Tady přítel říká, že to je oukej. Nic se nám nemůže stát.“

„To se mi líbí, krasavice,“ pokračoval Kreeger. „Teď pojďte, ukážu vám vaši šatnu. Musíte si odpočinout, bude to dlouhej den.“

Sešel dolů uličkou a vystoupil na jeviště. Wendy se zavěsila do Todda a následovali Kreegera. Darren se připojil, ale Jack se držel zpátky a čekal na Cathy.

„Cathy, pojď,“ vyzval ji.

88

„Jo… já tam hned budu,“ odpověděla. „Musím si promluvit s Larrym.“

„No tak jo… dvě holubičky, že jo… mně to je fuk!“ A vztekle vyrazil dolů do uličky.

„Troglodyt…“ poznamenal suše Larry.

Cathy se zavěsila do Larryho. „Jack mi dělá starosti,“ šeptala.

„Není možný, že to byl on, kdo naboural ten praktikábl v gymplu, abys spadnul, Larry?“

„Taky mě to napadlo,“ odpověděl Larry. „Dám si na něj pozor.“

Když se rozešli za ostatními, Cathy se roztřásl žaludek. Jeviště bylo zaplněno neznámými lidmi. Vrah se klidně mohl mezi nimi ukrýt. Heart of Steel tu ale musel hrát. Byli poslední, to znamenalo čekat celý den, než sekyra spadne.

„Promiňte,“ řekl polda u zadního vchodu. „Můžu vidět vaši propustku?“

Margo Reardonová se na něj zadívala a přinutila se k úsměvu.

„Patřím k jedný kapele… je to oukej.“

Polda zavrtěl hlavou. „Bez propustky ani ň.“

„Jsem tu s jednou kapelou,“ umíněně opakovala Margo. „Copak mě nemáte na seznamu? Cathy Maloneová, Heart of Steel?“

Polda se podíval do seznamu. „Maloneová, Maloneová… ale jo, tady jste. Cathy Maloneová, Heart of Steel… dobrý.“

Margo vykročila. „Díky.“

Položil jí ruku na rameno. „Moment, můžu vidět vaši legitimaci?“

Margo na něj upřela žhavý pohled. „Nechala jsem kabelku uvnitř.

Byla jsem tu už dopoledne, ale musela jsem si odskočit. Projde mi to?“

Sklopil oči na plátěný pytel, který držela v ruce. „Co je v tom pytli?“

Margo zavzdychala. „Nějaký dráty, kytarový struny a špulka s izolací. Potřebujem to… tak se podívejte.“

Margo otevřela pytel a vztekle se na něj podívala. Polda nerozuměl tomu, co viděl, ale fakt, že mu ukázala obsah, ho přesvědčil.

„Oukej… promiňte, slečno Maloneová. Můžete jít.“

Margo se rozběhla do stínů zákulisí. Srdce jí bušilo a přitáhla si 89

blíž plátěný pytel. Polda nerozpoznal části bomby.

Margo se protáhla davem kulisáků a elektrikářů a ukryla se v tmavém koutě, kde ji nikdo nemohl spatřit. Nebyla si jistá, že to vyjde. Bude to těžké, když je kolem tolik lidí.

A pak uviděla Larryho s Cathy… bylo jí jasné, že Heart of Steel musí zemřít.

90

X.

Jack Akers rázoval od zdi ke zdi malé šatny. Nepřestával se dívat na hodiny. Bylo teprve deset minut po jedné. Ještě šest bandu a nastoupí Heart of Steel.

Ostatní členové kapely seděli ve skládacích židlích. Darren usrkával nějaký džus, Todd držel Wendy kolem krku. Larry seděl vedle Cathy a Jacka to strašně žralo. Cathy měla zavřené oči a pokoušela si uklidnit své nervy.

Jack se najednou zastavil a praštil pěstí do zdi. „To není k vydržení… je tu strašně horko. Něco se stane, cejtím to!“

Larry vyskočil. „Už toho mám dost, Akersi… pořád jen kecáš a kecáš… vypadni… nikdo tu není zvědavej na ty tvý frky!“

Jack po něm skočil. Začli se prát.

„Krucifix, přestaňte, blbouni!“ křičela Cathy. „Tohle nám prdlajs pomůže!“

„Cathy má recht,“ řekla Wendy. „Čeká na nás deset tisíc lidí, a jestli…“

Její hlas se vytratil, otočila hlavu ke dveřím šatny. Temné mručení zaznívalo z hlediště Pavillonu. Celá budova se začala chvět.

„Páni, co to je?“ zeptala se Cathy.

Nejdříve si nebyli jistí tím, co zaslechli. Ale za chvíli začali rozumět.

Tvář Wendy se najednou rozjasnila. „Panebože, oni skandují naše jméno…!“

Z hlediště se ozývalo: „My chcem Steel… my chcem Stell!“

Za chvíli ten dav dostane to, co chtěl.

91

Vern Kreeger strčil hlavu do šatny. „Oukej, Steel, jste na řadě.“

Všichni se otočili ke dveřím. Konečně, to čekání se zdálo jako úplná věčnost.

Larry chytil Cathy za ruku. „Jdem na to!“

Jack se na něj upřeně zadíval. „Žádný voloviny, Harte.“

Wendy se cítila, jako kdyby se procházela po oblaku.

„Mládenci… a jdem je umrtvit…!“

Todd ji rychle políbil. „Přeraz se, holčičko!… nepustěj tě z jeviště…“

Darren si posunul nahoru brejle. „Je mi nějak slabo.“

„To přejde,“ řekla Cathy. „Jdem na to…“

Když vyšli ze šatny, předposlední kapela opouštěla jeviště.

Nepřátelsky civěli na členy Heart of Steel, tu nechvalně proslulou kapelu z Cresswellu.

„Burani…,“ ocenil je suše Todd.

Wendy se rozesmála. „Co se rozčiluješ? Kdo by chtěl hrát, když obecenstvo vyvolává naše jméno?“

Jeden za druhým proklouzli úzkou uličkou na jeviště. Cathy přestala dýchat, když do sítě zapojovali své nástroje. Pak se otočila a spěchala k mix-pultu na levé straně jeviště. Ale když se tam dostala, vysoký blonďák už kontroloval stupnice, zatímco členové kapely ladili.

„Nech toho… to je moje práce,“ řekla.

Ten chlapík jen zavrtěl hlavou. „Ne dneska…“

„No, tak moment…“

Objevil se Vern Kreeger. „Nějakej problém?“

„Jo,“ rozčilila se Cathy, „nechce mě nechat pracovat s mojí kapelou!“

„Bohužel, Cathy,“ řekl Kreeger. „Dneska u mix-pultu bude sedět jenom Jimmy. To je jediná možnost bejt fér s kapelama, který nemaj zvukaře.“

Cathy s ním musela souhlasit, ale stejně ji to žralo. Našla si místo na straně jeviště, takové, aby mohla přehlédnout celý prostor. Asi to bude lepší – aspoň na ně uvidí v klidu, až budou hrát.

Ze všech amplionů se ozval hlas: „A nyníí… přicházíí Heart of Steel!“

92

Když se zvedla opona, halekání a hulákání davu bylo absolutně ohlušující. Todd zapomněl na všechny obavy a jako ďábel vyjel s heavy-metalem. Ostatní následovali, dav se trochu uklidnil a začal poslouchat.

Cathy neměla z toho zvukaře zrovna velkou radost, ale bylo to lepší než nic. Svírala nervózně ruce a kapela přešla ke druhému číslu.

Žádné maléry se nepřihodily a jejich třicet minut uplynulo v pohodě.

Skupina zakončila duněním basů, ječením kytar, vytím varhan a explozí bicích.

Opona rychle spadla, obecenstvo řvalo a začalo házet na jeviště různé věci. Chtěli si vynutit skandováním přídavek, ale v Bitvě Bandu to nebylo povoleno.

Heart of Steel opustil jeviště. Všichni poskakovali a gratulovali jeden druhému. Dokonce i Jack vypadal veseleji – raději se nedíval na Larryho, který prudce objal Cathy a políbil ji. Byli vzrušením bez sebe! Byli prostě bomba!

Margo seděla v temném koutě a plakala. Nenašla odvahu na to, aby bombu uvedla v činnost, ale rozhodla se, že to udělá, kdyby se Heart of Steel dostal do finále.

Obecenstvo čekalo na rozhodnutí poroty a ječelo. Margo je všechny nenáviděla. Tolik si přála, aby vyvolávali ji!

Z amplionů se ozval hlas. „A tady jsou tři bandy, které postupují do finále: z Marshfieldu – Creetones, z Union City – Marshmallow Intestines… a z Cresswellu – Heart of Steel!“

Dav divoce hlučel a začal skandovat: „My chcem Steel! My chcem Steel!“ Margo si osušila slzy.

„Tak vidíš,“ Wendy se otočila ke Cathy. „Říkala jsem ti, že všechno dobře dopadne.“

Cathy jenom přikývla. Pořád se nemohla zbavit pocitu všudypřítomné katastrofy. S obavami pozorovala chvějivé stíny v temnotě zákulisí. Pro kapelu s tak mizernou pověstí se zatím všechno dařilo příliš dobře.

„Kde jsou kluci?“ nervózně se zeptala. „Za pár minut začínáme.“

Wendy odpověděla: „Najdu je… jen doufám, že se Jack zase 93

nepere s Larrym.“

Cathy zůstala stát v postranních kulisách a netrpělivě přešlapovala. Přála si, aby to už měli za sebou a mohli vypadnout z Bridgewateru. Ať už vyhrají těch pět tisíc nebo ne, hlavně aby to už skončilo.

Za ní se konečně objevili členové kapely. Byli plní energie, podupávali a už se nemohli dočkat, až začnou. Cathy byla hrdá na jejich profesionální přístup. Museli zvládnout plno problémů, než se dopracovali do finále.

Kapela na jevišti dohrála a obecenstvo začalo zase skandovat.

Pak přišel konferenciér, vzal si mikrofon a oznámil: „A teď…

Heart of Steel…!“

Vyběhli na jeviště současně se stoupající oponou. Todd si zapnul kytaru a přistoupil k mikrofonu. Osamělý kytarový riff zaplnil prostor vážnou melodií. Ostatní se přidali a začali hrát pomalé číslo ‚Stark Reality‘, kterou věnovali Paulovi.

Toddův hlas byl zneklidňující. „You’ve got to face… the stark ree-al-i-tee…“

Když dozpíval, nedali obecenstvu možnost se roztleskat. Začali okamžitě hrát další číslo, aby se napětí udrželo. Byla to rychlá píseň, kterou zpívala Wendy.

Cathy nespouštěla oči ze stínů za kapelou. Najednou strnula, když spatřila obrys nějaké ženy nebo dívky, která se vyplížila zpod praktikáblu, kde byly bicí. Srdce se jí rozbušilo, když ji poznala.

„Margo!“ Tak to byla ona!

Cathy se rozběhla, ale už bylo pozdě. Rozlehla se strašlivá exploze. Margo zmizela v plamenech. Jeviště se roztřáslo jako při zemětřesení. Zavalil je hustý, těžký oblak.

Hlediště zachvátila panika. Ze všech míst se ozývaly výkřiky a stovky lidí zmateně pobíhaly sem a tam.

Výbuch srazil Cathy na zem, ale podařilo se jí vstát. Vrávorala na jeviště, aby zjistila, jestli jsou členové kapely naživu.

Exploze shodila Larryho z praktikáblu. Ležel na zádech uprostřed jeviště. Ostatní se ho snažili zdvihnout a vynést ho ven z hořícího divadla.

Cathy proběhla plameny a poklekla u Larryho. Trochu pootevřel 94

oči – byl živ.

Vern Kreeger vyběhl na jeviště. „Tady tudy… skladem kulis.“

Jack a Darren zdvihli Larryho. Sledovali Kreegera hustým kouřem k úzkému schodišťátku, které vedlo někam dolů.

„Kam to vede?“ zeptala se Cathy.

„Do sklepa,“ odpověděl Kreeger. „Je tam východ.“

„Jste si tak jistej?“ vykřikla Wendy.

Kreeger začal sestupovat. „Jestli chceš, tak tu zůstaň, ale já si jdu zachránit zadek.“

„Kruci… jdem,“ řekl Todd. „A spolu!“

Hlavně kvůli Larrymu sestupovali po úzkých betonových schodech pomalu. Nebyla tam žádná světla a bylo v tom sklepě čím dál víc horko. Hustý kouř se válel kolem nich.

Jack se zahltil kouřem, rozkašlal se a vykřikl: „To je past!“

Cathy pálily oči a snažila se orientovat. „Kreegere!“

Tma, žádná odpověď. Zdálo se, že zemřou strašlivým způsobem –

v ohni.

„Kreegere!“ zoufale volala.

Z kouře se konečně ozvalo: „Tady jsem!“

Pomalu se pustili směrem, kde zaslechli Kreegerův hlas.

„Dveře jsou otevřený!“ křičel Kreeger.

Popošli pár kroků. Cathy o něco zakopla a upadla. Wendy jí pomohla vstát. „Pojď honem!“

Cathy se postavila a zahlédla v hustém kouři tlumený záblesk světla. Ucítila závan čerstvého vzduchu. Wendy jí pomohla k otevřeným dveřím a na noční vzduch.

Kreeger na ně čekal po dalšími schůdky z betonu. Wendy pomohla Cathy nahoru. Pospíchaly na konec parkoviště, kde stáli rozpačitě nad Larrym Jack, Darren a Todd.

„Jak to s ním vypadá?“ ptala se Cathy horečně.

„Já nevím,“ řekl Jack.

„Zatím dejchá,“ odpověděl jí Darren.

Todd si k Larrymu přiklekl. „Myslím, že to přežije.“

Wendy zírala upřeně na oblaka dýmu, které se valily z oken Pavillonu. „Tak si myslím, že to všechno shoří.“

„No maucta…“ řekl Darren. „Moc by mě zajímalo, co se vlastně 95

stalo.“

„Byla to Margo,“ odpověděla Cathy. „Viděla jsem ji.“

Sedla si k Larrymu a lehounce se dotýkala jeho spáleného obličeje. Byl živ – to bylo nejdůležitější. Z dálky se blížily ječící sirény záchranek a hasičských vozů.

Šerif Tom Hagen, pod jehož jurisdikci patřil také Bridgewater, rázoval před Toddovým mikrobusem. Zadní dveře byly otevřené.

Cathy a Wendy seděly na podlaze auta a nohy se jim kývaly nad parkovištěm. Darren, Jack a Todd stáli po straně a opírali se zády o mikrobus. Larryho už odvezli do nemocnice.

„Další malér,“ řekl šerif vztekle. „A vy, haranti, jste v tom vždycky nějak namočený.“

Cathy unaveně zdvihla oči. „Margo Reardonová přinesla tu bombu. Viděla jsem ji, když se plížila zpod jeviště.“

Hagen se otočil a zadíval se na budovu Pavillonu. „… měli sakra štěstí, že to celý nespadlo.“

Hasičské vozy obklopily budovu. Oheň byl přiveden pod kontrolu. Největší škody utrpělo jeviště, ale jinak byl Pavillon zachráněn.

Panika obecenstva způsobila, že bylo vážně zraněno osmnáct lidí.

Jako zázrakem byl zabit jen jediný člověk – mladá dívka, kterou našli poblíž platformy, na které stály bicí.

„Našli jsme to Reardonovic děvče,“ řekl Hagen. „Je mrtvá.“

„Myslím si, že zabila Felicii a Paula taky, šerife,“ řekla Cathy otupěle. „Margo byla na obou představeních.“

Wendy se zamračila a zavrtěla hlavou. „Ta pitomá Margo…

všechno zruinovala.“

„Larry je vinen,“ řekl Jack. „Byla to jeho holka.“

„To je blbost,“ namítla Cathy. „Larry nám chtěl pomoct, šerife.

Nechali jsme ho s námi hrát, abysme našli toho, kdo nás chce zabít.“

Hagen unaveně vzdychl. „No… už je to pryč. Reardonovic děvče to má za sebou. Ale aby bylo jasno… v mým okrese už nemůžete hrát.“

Todd se zaškaredil. „Člověče, to není fér!“

„Dej si zpátečku, mládenečku,“ odpověděl Hagen. „Buďte rádi, že vás nechám bejt. Buďte rádi, že jste naživu, kruci! Teď se seberte, 96

mažte zpátky do Cresswellu a vyhejbejte se malérům.“

Pak Hagen odkráčel dlouhými kroky ke svým zástupcům.

Darren jen vrtěl hlavou. „Margo… koho by to napadlo?“

„Pojďte,“ řekla netrpělivě Cathy. „Chci se podívat do špitálu za Larrym.“

„Já tam za ním nepůjdu,“ řekl Jack.

Wendy se k němu ostře obrátila. „Kuš, Jacku! Copak nevidíš, že Cathy je mizerně?“

„Žádnej problém,“ přidal se Todd. „Larryho odvezli zpátky do Cresswellu. Jack může ject s námi a vystoupit doma.“

„To bude fajn, dík,“ odpověděl Jack.

Cathy ho ignorovala. Larry byl ten, kterého milovala, a zoufale chtěla vědět, jak mu je.

97

XI.

Wendy, Todd a Darren doprovodili Cathy do nemocnice.

Pohotovost byla přecpaná raněnými z Pavillonu. Cathy zastavila mladou doktorku, která ošetřovala Paula.

„Promiňte,“ zeptala se, „hledám Larryho Harta?“

„Ty musíš být Cathy Maloneová, že?“ odpověděla lékařka.

„Ano! Kde je Larry?“

Doktorka ukázala na bílý závěs. „Tamhle… už se po tobě ptal.“

„Můžu ho vidět?“ zeptala se Cathy netrpělivě.

Doktorka přikývla. „Ale jen na chvilku. Bude v pořádku. Tvoji přátelé musí zůstat tady.“

Cathy se podívala na Wendy. Ta se usmála a řekla jí, aby šla.

„Řekni mu, že držíme palce,“ řekl Darren.

Todd zdvihl pěst nad hlavu. „Steel navždycky.“

Cathy se obrátila a pospíchala za záclonu. Larry ležel v posteli na kolečkách. Měl zavřené oči. Na rukou a na obličeji měl puchýře.

Obočí, řasy a většina vlasů byly spáleny. Vypadal tak strašně, že se ho bála dotknout.

Stála vedle postele a upřeně ho pozorovala. „Larry?“

Víčka se mu nejdříve zachvěla a pak se otevřela. „Katuško…“

„Jak ti je?“ zeptala se.

„Zbitej… úplně…“ odpověděl Larry slabým hlasem.

„Budeš zase v pořádku. Všichni ti drží palce.“

„Margo,“ zašeptal chraptivě.

Cathy přikývla. „Jo, byla to ona. Zabila taky Paula a Felicii.“

Larry zavřel oči. Vypadal bezmocně. Cathy by ho políbila, kdyby neměl ty strašné puchýře.

98

„Cathy?“

Cathy se otočila a uviděla lékařku. „Ano?“

„Měla bys jít. Larryho rodiče tu budou každou chvilku. Potřebuje si odpočinout.“

Cathy se na něj ještě jednou podívala a pak odešla do čekárny.

„Jak mu je?“ zeptala se Wendy.

„Je děsně spálenej, ale přežije to,“ odpověděla Cathy. „Kdybych tak s ním mohla zůstat…“

Todd se otřásl. „To jsme teda měli kliku, že jsme to přežili.“

Darren vzdychl. „Doktorka říká, že si tu Larry nějakou dobu pobude. Prej ho mužem navštěvovat.“

Wendy potichu řekla: „Aspoň že tu nebude • Margo, aby ho shodila ze střechy.“

Cathy začala plakat. Wendy ji objala.

„Dneska budeš spát u mě,“ řekla Wendy. „Nemůžeš bejt sama.

Zavoláme tvý matce a řeknem jí, že jsi v pořádku. Pak pojedem ke mně. Souhlasíš, Cathy?“

Cathy jen přikývla a tiše vzlykala na jejím rameni.

Cathy seděla na Wendyině posteli a bezvýrazně zírala na televizi.

Poslední zprávy přinesly reportáž o požáru v Pavillonu. Otupěle stiskla dálkové ovládání a televizi vypnula.

Vedle v koupelně si Wendy čistila kontaktní čočky. Měla otevřené dveře, aby mohla s Cathy hovořit.

„Jak ti je?“ Trochu křičela, aby přehlušila zvuk tekoucí vody.

„Už fajn,“ odpověděla Cathy. „Máma byla moc ráda, že se mi nic nestalo. Už o tom požáru slyšela.“

„To je dobře, žes tu dneska zůstala,“ řekla Wendy. „Mám z toho všeho husí kůži, i když jsou mí rodiče doma.“ •

„Díky, Wendy.“

„Můžeš spát v pokojíku pro hosty na konci chodby. Podívej se do třetího šuplíku v prádelníku. Měla by tam bejt flanelová noční košile.“

Cathy se domnívala, že Wendy řekla ‚v prvním šuplíku‘. Vylezla z postele, přešla do pokojíku a otevřela horní zásuvku. Hledala tu flanelovou košili, ale viděla jen úhledně složené šaty.

99

„Nemůžu ji najít,“ křikla na Wendy.

„Podívej se na dno.“

Cathy vstrčila ruku pod šaty. Nahmatala něco chladného, něco kovového. Vytáhla to. Na dlani jí ležely dva dlouhé ocelové šrouby.

Byly to šrouby, které držely pohromadě ten praktikábl na koncertu v gymnáziu!

Srdce se jí divoce rozbušilo.

V úžasu zírala na šrouby a nemohla tomu věřit. Wendy byla jediná, o které se domnívala, že jí může věřit. Teď viděla, že ji vůbec nezná.

Slyšela Wendy přicházet a rychle zastrčila šrouby do kapsy džínů.

Wendy vešla a sušila si vlasy.

„Wendy,“ začala Cathy. „Myslím, že už jsem v pořádku. Půjdu domů. Díky za pozvání.“ Popadla bundu a rychle proběhla kolem Wendy.

„Počkej, neblázni… odvezu tě,“ překvapeně za ní volala Wendy.

„Ale ne… vážně…“ ozvala se už zdola Cathy. Zabouchla domovní dveře dřív, než se Wendy zmohla na jediné slovo.

Studený listopadový vítr vanul proti ní, když se rozběhla domů.

Přestože měla bundu, rozklepala se zimou. Na chvilku se zastavila a těžce oddechovala.

Když proběhla Rocky Bank Estates, zahnula k Pelham Four Corners.

Bylo pozdě v noci, autobusy už nejezdily, bude muset běžet celou cestu až do Upper Basinu. Když doběhla k Four Corners, měla plíce jako v ohni. Celá se chvěla, nohy ji sotva nesly, ale musela vydržet.

Jediné, co si přála, bylo, aby už byla doma.

Vdechovala ledový vzduch. Zahnula doprava a těch několik bloků ke svému domu se jen dopotácela. Dům byl temný, matka už zřejmě usnula. Zastavila se na příjezdové cestě. Musí to pečlivě promyslet, než se rozhodne, co udělá.

Sáhla do kapsy a dotkla se šroubů. Musí je někam schovat.

Takový důkaz musí být na bezpečném místě.

Tiše proběhla kolem domu ke garáži. Promrzlými prsty nastavila heslo na kombinačním zámku. Trvalo to celou minutu, než se dveře otevřely.

100

V garáži bylo zima a tma. Cathy se protáhla stíny a rozsvítila lampu nad mix-pultem.

„Věděla jsem, že sem přijdeš!“

Cathy se prudce otočila a spatřila Wendy ve dveřích. „Vypadni odsud, Wendy!“

„Přijela jsem tátovým autem,“ řekla Wendy. „Přece sis nemyslela, že tě jen tak nechám. Zvlášť po tom, co jsi našla. Teď mi dej ty Šrouby!“

I na tu vzdálenost Cathy viděla, jak se jí nepřirozeně lesknou oči potlačovaným vzrušením. Napadla ji strašná myšlenka. Pomalu se nadechla a tiše řekla: „Tys shodila Paula ze střechy nemocnice.“

„Ty bys ho vzala zpátky,“ řekla Wendy chladně. „Nemohla jsem připustit, aby nám překážel. Nikam bysme se nedostali s Paulem jako bubeníkem.“

„A co Felicia… udělalas…?“

Wendy se rozesmála. „Jo, tu jsem taky udělala… a kabel jsem tam dala já. Začala mi lézt za Toddem. To by skupinu rozbilo.“

Cathy se upřeně dívala do černých studní Wendyiných očí. „Tys chtěla, aby se vrátil Larry. Tys chtěla, abysme zůstali pohromadě, když jsme to už málem vzdali. Jaks mohla…“

„Larry byl nejlepší,“ odpověděla Wendy. „Mohli jsme vyjet nahoru, jenom když byl s námi Larry. Došlo mi to po tom, když jsem slyšela Paula hrát. Potřebovali jsme Larryho, copak to nechápeš?

Měli jsme tak blízko ke slávě… a pak přijde ten debil Margo se svým výstupem…“

„Takže tys zabila dva lidi, aby se kapela stala slavná? To je k blití, Wendy!“

Wendy se na ni zamračila. „Ty pořád nechápeš, krucifix! Tahle skupina byla moje letenka z Cresswellu. Budu slavná… všichni mužem bejt, Cathy. Až se Larry vrátí ze špitálu, dáme zas kapelu dohromady.“

„Ne, Wendy, takhle ne.“

„Ale jo… jistě. Takhle populární jsme ještě nebyli. Lidi jsou úplně fascinovaný našima průserama. Zprávy o Margo budou v televizi a ve všech novinách. Sama bych si to líp nevymyslela.

101

Takhle se dostaneme až nahoru.“

Cathy ztuhla, bylo to k neuvěření. „Ne. Musím to říct šerifovi Hagenovi.“

Wendy se výhružně usmála. „A kdo ti to uvěří?“

Cathy pozdvihla šrouby. „Šerif… až mu tohle ukážu.“

Wendy se natáhla pro ocelovou sekeru, která visela na zdi u dveří.

„Ale kdepak, Cathy.“

Cathy otevřela široce oči. „Oukej, Wendy… vyhrálas. Tady jsou, vem si je,“ a hodila šrouby k jejím nohám.

Podivný úsměv přejel Wendyinou tváří. „Ale kdepak, děvenko, to nestačí.“

„Co tím myslíš?“

„ Já budu mluvit se šerifem… o tom, jak jsem našla šrouby v tvý garáži a jak ses mě snažila zabít. Najdou tě tu, až to tady všechno shoří. Vypaříš se, holčičko, a já budu bílá jako anděl.“

„Prohrálas to, Wendy. Musíš se přihlásit. Určitě dostaneš nějakou pomoc a podporu.“

„Žádnou nepotřebuju,“ odpověděla Wendy. „Jediný, co potřebuju, je, abys zmizela.“

Cathy se opřela zády o mix-pult. Jednou rukou horečně hledala vypínač. Podařilo se jí zapnout mix-pult, zatím co se Wendy blížila.

„Wendy… co když to nikomu neřeknu? Co když…“

„Víš už moc,“ řekla Wendy. „Tak to skončeme, má lásko… nebyl by to dobrej název songu? Věnuju ho tobě.“

Tvář Cathy ztuhla v nenávistném úšklebku. „Nic mi nevěnuješ, Wendy.“

„Co tím myslíš?“

„Protože jseš poseroutka,“ řekla Cathy. „Plížíš se kolem jako žížala a zabíjíš lidi ze zálohy. Ale já se z tebe nepo… to…“

„To bys teda měla, mám sekeru!“ řekla Wendy vztekle.

„Mě nezabiješ, Wendy.“

Wendy kývla hlavou, oči měla skleněné, lesklé a vzdálené. „Óoo, a můžu tě zabít! Jedna smrt navrch může jen pomoct Heart of Steel.

Budem ten nejslavnější band v dějinách Cresswellu. Díky tobě a Margo!“

„Tak pojď,“ řekla Cathy a zamávala na ni. „Tak pojď a zab mě, 102

jestli si myslíš, že se ti to povede. Ale ty to neuděláš, jseš srab.“

Wendy se rozesmála jako šílenec. „Žádnej srab, prcku. Tak pá…, Cathy. Bylas dobrej partner, budeš mi chybět.“

Cathy se napjala, když Wendy zdvihla sekeru. Sekyra švihla dolů a Cathy skočila stranou a padla na podlahu. Wendy zabořila sekyru do mix-pultu a rozsekla tak elektrické kabely.

Její strašlivý křik pomalu utichal, až skončil v úplném tichu.

Elektrický proud projel ocelovým topůrkem sekery a zahryzl se do ní dvě stě dvaceti volty. Tělo se jí divoce zmítalo. Štiplavý pach spálených vlasů a masa zaplnil garáž.

Cathy s hrůzou pozorovala její třesoucí se tělo. Přinutila se nakonec, otočila se a rozběhla se ke zdi garáže, kde byl hlavní vypínač. Jiskřil a syčel a nakonec odumřel.

Wendy padla na zem. Ale když se Cathy nad ní sklonila, byla už mrtvá.

Cathy seděla naproti šerifovi Hagenovi ve starém křesle, páchnoucím myšinou. Řekla mu všechno o Wendy. Šerif seděl v křesle, jen o málo mladším než její, a civěl z okna.

Nebylo jisté, že jí šerif věří. Doufala jen, že jí uvěří vlastní matka.

Cathy se nikdy předtím nedostala do malérů, ale teď měla pocit, že se dostala do hlubokého, tmavého pytle.

Šerif se k ní najednou obrátil a podíval se na ni. „Oukej, Cathy, můžeš jít.“

„Vážně můžu? Jen tak…?“

Nadechl se. „Nechat si tě tu nemůžu. Je to jasný… ta holka Colesovic tě chtěla zabít. Jak jinak, krucifix, mohla skončit?“

Cathy vstala. „Šerife, než umřela, přiznala, že zabila Felicii a Paula.“

Hagen zakýval hlavou. „Napíšu to ve zprávě. Možná budeš muset vypovídat před porotou, Cathy.“

„Ano, pane… děkuju, šerife Hagene. Děkuju, že mi věříte.“

„Cathy, už to skončilo, ne…?“

„Ano, pane… už to skončilo.“

Když Cathy vyšla z budovy policie, spatřila matku, která čekala venku. Objaly se a začaly plakat. Cathy věděla, že to skončilo, ale 103

definitivní konec bude, až se setká v garáži se členy kapely.

Jack vrtěl hlavou a mračil se. „Páni, ta Wendy odsoudila ten mix-pult k smrti.“

Darren se ušklíbl. „A sebe taky.“

Cathy vzdychla a zadívala se na tu zkázu. „To je teď fuk. Začnu teda znovu.“

Jack se otřásl. „Teď z nás moh bejt koks, kdyby si usmyslela, že nás nemá ráda. To snad není možný. A já jsem si o ní myslel, že je oukej.“

Někdo zaklepal na dveře garáže. Todd Steele se protáhl dveřmi.

Všichni se na něj otočili. Sklopil hlavu a začal se dívat na své boty.

„Tak si myslím, že mě asi nevidíte moc rádi,“ řekl drsně.

„Ale ne… to je fajn,“ řekla Cathy. „Tys o Wendy nevěděl, viď?“

Todd smutně zavrtěl hlavou. „Taky mě podvedla.“ Vypadal unaveně a vyčerpaně.

„Přišli jsme za Cathy, abysme jí pomohli, a tak… že jo,“ řekl Jack. „Jaks věděl, že tu budem?“

„Já jsem mu volal,“ vysvětloval Darren. „Patří přece ke kapele, ne?“

„To je oukej,“ řekla Cathy.

Todd zíral na zničený mix-pult. „No maucta, je v pytli…“

Cathy se otřásla při vzpomínce na tu noc. Trvalo skoro měsíc, než našla odvahu vrátit se do garáže. Pořád viděla Wendy, jak s ní otřásal proud smrti.

Jack se na ni usmál. „Už je to oukej, Cathy. Pomůžu a ostatní taky.“

„Už se na to vybodněte,“ řekla potichu.

Pomalu se blížili k mix-pultu, když uslyšeli motocykl. Jack se zamračeně podíval ke dveřím. Larryho zřejmě pustili ze špitálu.

Cathy položila Jackovi ruku na rameno. „Nezlob se, Jacku, ale já zůstanu s Larrym.“

Jack zhluboka vydýchl. „No, co se dá dělat… budu oukej, Cathy.

Zapomeň na to.“

„Díky, Jacku.“

Vešel Larry a třásl se zimou. Kůži už měl skoro v pořádku, jen na rukách mu zůstaly červené skvrny. Nesl s sebou hnědý papírový 104

pytel s nějakým nákupem.

„Sakra, tam je zima,“ řekl. „Tak jsem si řek, že přivezu nějaký kafe a…“

Zmlkl, když spatřil Jacka.

Cathy k němu přiběhla. „Jack přišel, aby pomoh.“

Jack pokýval hlavou. „Je to oukej, Harte. Dyk já vím… tak si potřesem, ne?“

„Se ví…“ řekl Larry. „Klíďo, že jo…“

Když si potřásli rukama, Larry si prohlédl mix-pult. „Těbuch…

Wendy tedy zapracovala, co?“

„Já to zas spravím,“ odpověděla Cathy.

„Tak se do toho dáme, ne?“ řekl Todd. „Byl bych moc rád, kdybysme to zase rozjeli.“

Darren horlivě kýval. „Já taky… a co ty, Cathy?“

Cathy pokrčila rameny. „Proč ne, ale budem potřebovat novou…

novou zpěvačku.“

„Tak se do toho dáme,“ řekl Jack.

A začali uklízet. Mix-pult sice nefungoval, ale Cathy byla schopna zapojit jeden z amplionů. Požádala Todda, aby si do něj zapnul kytaru.

Todd se nadechl a otočil knoflík na svém starém Fenderu. „Ani nevím, jestli to bude fungovat.“

„Tak to zkus, pitomo,“ řekla Cathy.

Todd se přikrčil a strouhl nějaký akord. Garáží projel ječivý riff.

Ostatní začali tleskat.

„Rock and roli!“ vykřikl Todd.

Larry položil ruku Cathy na ramena. „Miluju tě, holčičko.“

Cathy se o něj opřela. „Já tebe taky.“

Podívala se na mix-pult. Bude to trvat, než ho dá zase do pořádku, ale už se na tu fušku těšila. Bylo jí jasné, že to byla jediná možnost, jak se zbavit těch hrozných vzpomínek.