R. L. Stine

Stopy hrůzy 73

Cesta do pasti

PŘEDMLUVA

„Stejská se ti?“

„No, ano. Vždyť víš.“

Tina žmoulala telefonní šňůru. „Leze to z tebe jako z chlupatý deky,“ zasmála se.

Josh změnil téma. „Takže kterým vlakem přijedeš?“

„Joshi,“ povzdychla si. „Kolikrát ti to mám opakovat? Večerním.

Musím počkat na Holly.“

Josh si povzdychl. Holly se mu moc nezamlouvala. No, o nic velkého nešlo, jenom se mu na ní protivilo, že pořád mele pantem a mluví hlavně o sobě.

Holly asi nebude z Joshe nadšená, pomyslela si Tina, ale jistá si nebyla. Fakt byl, že o něm nikdy neřekla špatné slovo.

„Budeme mít na sebe hodně času, Joshi,“ řekla. „Celej prodlouženej víkend.“

„Skvělý,“ odpověděl Josh. „Už se nemůžu dočkat. Doufám, Tino, že ti nebudou vadit moji kamarádi. Jsme skvělá parta. Vyprávěl jsem jim o tobě. Všecko.“

Tina se viděla v zrcadle nad prádelníkem. Usmívala se.

„Ty se o mně bavíš s kamarádama?“

„Jo. Občas jo,“ připustil Josh. „Mam tady tvý fotky. To víš, lidi jsou zvědaví.“

„Už se nemůžu dočkat, až tě uvidím!“ řekla. „Moje první cesta za tebou, co jsi na vejšce! Spaní na koleji! Od rána do noci se študákama! A s tebou samozřejmě. Budeš na nádraží?“

„Jasně,“ odpověděl Josh. „Žádnej problém.“

4

Žádnej problém.

Krásná věta. Tině se i ty nejjednodušší věci v životě dokázaly někdy pěkně zkomplikovat.

Žádnej problém.

To byl celý Josh.

Budou problémy.

A budou větší, než si v té chvíli Tina a Josh dokázali představit.

5

I.

Tina Riversová se už asi po stopadesáté podívala na hodinky.

Nejradši by vyskočila a ten pitomej vlak popostrčila, aby se konečně doplácal k zastávce Patterson.

Neviděla svou lásku Joshe Martina od vánoc. Tři měsíce. Děsné tři měsíce.

Šťouchla do sestřenice a řekla: „Holly, budíček. Jsme tady.“

Holly Phillipsová vedle Tiny spala, dlouhé vlnité kaštanové vlasy spadlé do obličeje. Trochu chrápala. „Slyšíš? Vzbuď se,“ hučela Tina. „Mejdan začíná, Holly. Dlouhej mejdan na koleji plný kluků.

Budeš je mít všechny pro sebe. Kromě Joshe ovšem.“

Holly zívla. Otevřela oči. Protáhla si dlouhé nohy a vydechla:

„Všechny kluky pro sebe?“

„Není to skvělý?“ ušklíbla se Tina a otočila se od rozespalé sestřenice k oknu. Nedočkavě vykoukla ven.

Jednou odjedu a pojedu si, kam budu chtít! A bude to! Tina si vzpomněla na věčné hádky s tátou a mámou.

Co jí dalo práce, než je ubrečela, aby ji pustili. Sama nikam nepojedeš. Buď s tebou pojede sestřenice, nebo zůstaneš doma. Tina si nedovedla představit, že by měla první jarní prodloužený víkend strávit bez Joshe.

Holly si mnula oči. „Už ho vidíš?“ zeptala se.

„Je moc tma,“ řekla Tina a sáhla do kabelky pro make-up. „A jestli sis nevšimla, ještě tam nejsme.“

Vytáhla rtěnku, zrcátko a kartáč.

Začala si rozčesávat dlouhé bloud vlasy. „Úplně se mi svírá žaludek,“ řekla a zeptala se Holly „Co? Jak vypadám?“

6

Holly si povzdychla. „Pět hodin ve vlaku a pořád perfektní. Jsem vedle tebe jako pytel neštěstí.“

Tina se rozesmála. „Jak vypadá pytel neštěstí?“

„Jednou z tebe bude slavná modelka, Tino,“ řekla Holly. „Úplně tě vidím.“

Jo, byly chvíle, kdy Tina děsně toužila být na titulních stránkách módních časopisů. Sledovala konkurzy, dělala si plány. Teď ale měla v hlavě jenom Joshe. Moc se jí stýskalo.

Ještě před rokem na Shadysideské střední spolu každý den chodili na oběd. A najednou byl pryč. Ach, jak neskutečně dlouho se neviděli!

Naposledy nakoukla do zrcátka a odložila ho. Pak si na zápěstí a za ušní lalůčky cvrnkla oblíbený parfém. Představila si, jak od Joshe dostává první pusu. Usmála se.

„Vypadá to, že zastavujeme,“ řekla Holly. Vlakem to škublo a ozvalo se kovové skřípání.

V repráku se ozvalo: „Zastávka Patterson. Neopouštějte, prosím, svá místa, dokud vlak úplně nezastaví.“

Tina vyskočila. Už to nemohla vydržet. Ani vteřinku.

Když si sundávala tašku, vlakem to zase škublo, že málem upadla.

Kdyby se nechytila Holly za rameno, asi by skončila na podlaze.

„Letíme ven,“ vyhrkla na ni. „Chceš s něčím pomoct?“

„Ne. Já to zvládnu,“ odpověděla Holly, ale nezvedala se. „Jsem úplně tuhá. Musela jsem spát jako dřevo.“

Tině se protočily panenky. Holly nikam nepospíchala. Proč taky?

Žádný miláček na ni nečekal. Nemohla vědět, jak šílí, aby užuž byla u Joshe.

Pod dveřmi vagónu stála šedá uniforma. „Děvčata, vy dvě jste jediné, kdo tady vystupuje,“ řekl průvodčí. „Buďte opatrné. Tohle je opuštěné místo. Nezdržujte se na zastávce příliš dlouho.“

„To bude oukej,“ ujistila ho Tina a seskočila ze schůdků. „Čekají na nás.“

Ale na zastávce nikdo nebyl. Tina projela očima betonovou rampu. Kde je Josh?

Pustila tašku na zem.

Vlak měl zpoždění. Celou hodinu. Třeba to Joshe přestalo bavit a 7

šel někam na kafe. Znělo to logicky, ale Tina si nemohla pomoci, zklamalo ji to.

Kdybych já někde čekala na něj, pomyslela si, stála bych tam, dokud by se neobjevil. Třeba celej den. Nikam bych neodešla. Ani na minutku.

„Tak kde ho máš?“ zeptala se Holly.

Tina pokrčila rameny. „Znáš Joshe. Nevydrží na jednom místě.

Určitě tu bude každou chvíli.“

„Hele, nevystoupili jsme náhodou někde jinde?“ zeptala se Holly.

„Nešil,“ odsekla Tina.

Vlak se dal znovu do pohybu, rampa se zachvěla. Hukot dieslového motoru zanikl v dálce. Ještě chvíli byla ve vzduchu cítit spálená nafta.

Holly zavrtěla hlavou. „Doufám, že to není temná předzvěst toho, jak bude vypadat celej víkend.“

„Prosím tě,“ vydechla Tina. Nervózně si kroutila vlasy. „Ty a tvoje temný předzvěsti! Asi ti budu muset k narozeninám koupit turban a křišťálovou kouli. Aby sis příští měsíc o pouti v Shadyside mohla otevřít věšteckej stánek.“

Holly se ušklíbla. „Klidně se mi posmívej, když tě to baví. Ale fakt je, že někdy v sobě pozoruju takový schopnosti.“ Rychle změnila téma. Řekla: „Hele, myslíš, že tu taky mají diskošku? To by bylo! Bez rodičů v dosahu. Žádný zákazy. Bejt venku, do kolika chceme.“

„Kdyby tě naši slyšeli, tak tě se mnou neposílali. Teda, holka, ty jsi ale zkažená,“ smála se Tina. „Máš na mě nepříznivej vliv!“

„Nejsi ráda?“ uchichtla se Holly.

Tina zvedla ruce k obloze. Na temném pozadí svítila osamělá, bledá hvězda.

První večerní hvězda, řekla si Tina. Hvězda přání.

Zavřela oči a v duchu vyslovila své nejvroucnější přání: „Ať je tohle nejlepší víkend mýho života.“

Na nástupišti to nepříjemně foukalo. Tina si zapnula bundu ke krku. Vzala si ji kvůli Joshovi, protože se mu v ní líbila. Teď by radši měla něco teplejšího.

„Zapadneme do čekárny,“ navrhla.

8

Zvedla tašku a opřela se do dveří malé čekárny. Ta pitomá taška vážila snad tunu. Nevím, proč s sebou táhnu takovejch krámů, pomyslela si, když vešly dovnitř. Josh říkal, že bude piknik s oslavou a tanečkem. Musela počítat se vším.

Ovšem, že na něj bude muset čekat v ponuré, opuštěné nádražní kobce uprostřed ničeho, s tím tedy nepočítala. Joshi, jak ses na mě mohl takhle vykašlat? pomyslela si smutně.

V čekárně to páchlo plísní a vším možným. U stěn stály šedivé koženkové lavice. Po podlaze se honily cáry starých novin, jako by si s nimi pohrávali duchové.

Holly odložila tašku a povzdychla si. „Snad Josh ví, že máme přijet…“

„Jasně že jo,“ vydechla Tina.

„Asi zapomněl nebo co,“ řekla Holly a rozhlédla se po špatně osvětlené místnosti. „Třeba se od tý doby, co je na koleji, změnil. Já se tutově změním, až budu na vejšce. Nechám si propíchnout nos. A třeba si taky dám udělat nějaký tetování.“

„Josh by si nenechal propíchnout nos, to vím. Zkusím mu zavolat.

Počkej u tašek.“ Tina vyhrabala z kabelky čtvrťák a přešla k telefonním automatům.

Zvedla sluchátko u prvního a hned s ním zase praštila. „Je bez tónu!“ zakřičela na Holly.

U druhého chybělo sluchátko úplně. Vrátila se k sestřenici.

Rozhlédla se. „Támhle je pokladna,“ řekla. Snažila se, aby to znělo vesele. „Vzbudíme pokladního a zeptáme se ho, jestli tu nemáme nějakej vzkaz.“

Čekárnou se rozlehly jejich kroky po dlážděné podlaze.

Na skle pokladny visel kus papíru, bylo na něm napsáno: PŘIJDU

HNED. A dole stál hrníček se zvětralou kávou.

„Skvělý,“ zasyčela Holly. „Jak to tak vypadá, nebyl tu nikdo už nejmíň tejden.“

V pokladně se ozval podivný šramot. Tina popadla Holly za ruku.

„Slyšela jsi to?“ vydechla. „Co to může bejt?“

Šramot se ozval znovu a silněji. Tina přestala dýchat.

„Nějaký zvíře,“ řekla Holly. Pomalu se kradla ke dveřím pokladny.

9

„Nechoď tam,“ vyjekla Tina. „Co když je to krysa?“

Je tu pěkná špína, pomyslela si Tina. Musí se to tady krysama jenom hemžit. Táhla sestřenici zpátky.

V okénku pokladny něco temně žuchlo. Tina se, celá zděšená, ohlídla.

Koukala na ni velká černá kočka. Na mohutném ocase jí trčely chlupy. Žluté oči svítily.

Kočka zavrčela. Tina vyjekla a odskočila od okénka.

Kočka se protáhla sklem, skočila jí k nohám a odfrčela po podlaze pryč.

Tina si s úlevou vydechla. „Já… já… jsem myslela, že je to krysa.

Největší krysa na světě!“

„Černá kočka,“ zamumlala Holly. „Víš, co to znamená.“

„Znamená to, že tu Josh bude každou chvíli. A nic jinýho, to si pamatuj,“ bránila se Tina. „Nic jinýho, oukej? Děsně tyhle řeči nesnáším.“

„Sedneme si,“ řekla Holly.

„Dobrej nápad. Mám nohy jako z tvarohu.“

„To máš z toho, že ho pořád jíš,“ uchichtla se Holly.

Tina se posadila vedle sestřenice na lavici s tvrdým opěradlem.

„Kolik je hodin?“ zeptala se.

„Devět,“ odpověděla Holly. „Doufám, že Josh ví, že nás tady měl vyzvednout dneska a ne někdy jindy.“

„Hele, Holly, on ví, že dneska. Dneska večer. A dokonce ví, kde.

Tady. Na týhle zastávce. Představ si to!“

„Oukej, oukej. Promiň, Tino,“ omluvila se Holly.

Oknem se do čekárny prodíralo měsíční světlo a vrhalo po stěnách dlouhé stíny.

Tina civěla na dveře. Prosím tě, Joshi. Přijď už.

Hlavou se jí honily všelijaké myšlenky.

Že by Joshovi řekla špatně příjezd?

Že by mu řekla špatné datum?

Že by…

Tak dost! poručila si.

Nemohla na lavici vydržet. Zvedla se a začala chodit. Když čekárnu obešla kolem dokola, všimla si oknem, že se na konci 10

nástupiště něco pohnulo.

„Přišel!“ vyhrkla.

Popadla tašku a vyrazila ze dveří. „Joshi!“ křičela a mávala.

„Tady jsme!“

„Kde ho vidíš?“ zeptala se Holly, která okamžitě vyběhla za ní.

„Já nevidím nic.“

Dlouhá betonová rampa zela prázdnotou.

„Joshi!“ zavolala Tina ještě jednou.

Nic.

Tině se sevřel žaludek a pak celé tělo. Něco tu nehrálo. „Pojď zpátky dovnitř,“ vydechla k Holly.

Pozdě.

Ze stínu za čekárnou vyskočil chlap.

„Huuu! Co tady děláte?!“ zachrčel.

„My… my odjíždíme,“ vykoktala Tina.

Chlap se k ní přiblížil. „Kdepak,“ řekl hlubokým, chladným tónem. „Vy dvě nikam nepojedete.“

11

II.

„Dej sem prachy,“ zachrčel na Tinu. „Všechno, co máš u sebe!“

Oukej, pomyslela si Tina. Oukej. Chce peníze. Dám mu je.

Padesátku, co mi dal táta. Strčila do kabelky roztřesenou ruku.

Chlap se k

nim přiblížil ještě víc. Obličej mu zakrývaly dlouhé špinavé vlasy. Táhl z něj alkohol. Oči měl skleněné.

Tina ustupovala ke zdi. Celá se třásla.

„Mám… mám tady pe… peníze…“ začala.

Nedopověděla to.

„Necháš ji bejt?!“ zahřměl mladý hlas. „Koukej padat!“

Josh! napadlo Tinu. Konečně!

Chlap se lekl, vykřikl a bleskurychle zmizel.

Tina zabořila hlavu do dlaní. Styděla se za to, jak se třese.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se zachránce.

Nebyl to Joshův hlas.

Tina zvedla oči a spatřila cizího kluka s pronikavýma zelenýma očima a tmavými vlasy svázanými do krátkého ohůnku.

„Jo… už je to dobrý,“ řekla. „Holly! Holly!“

Holly se krčila ve stínu čekárny, ruce kolem těla. Tina se k ní rozběhla. „Jsi oukej?“

Holly kejvla. „A co ty? Neublížil ti?“

„Ne. Jenom mě k smrti vyděsil,“ odpověděla Tina. „Za tohle Joshe zabiju.“

Holly se otočila ke klukovi. „Dík, že jsi toho chlapa zahnal.“

Tina si všimla, že si ji kluk prohlíží. Sjížděl ji očima od hlavy k patě.

„Ty jsi určitě Tina,“ řekl. „Čau, já jsem Chris Roberts. Bydlím s 12

Joshem.“

„Jo, jasně!“ zajásala Tina. „Vyprávěl mi o tobě.“

Josh jí do telefonu řekl, že se Chris topí v penězích, ale nikdy jí neřekl, že je to taky pěknej kluk.

„Co je s Joshem?“ zeptala se a rozhlédla se po nástupišti. „Proč tu není?“

„Vyrazil včera s kamarádem Stevem na geologickou expedici. Se stanem,“ odpověděl Chris.

„Húúú? On si odjel kempovat?“ vyhrkla Tina. „Ale přece ví, že přijedeme!“

„Jo, měli se dneska vrátit,“ vysvětloval Chris. „Ale odpoledne volali z nějaký autodílny, že se jim porouchal auťák. Něco s rychlostní skříní. Čekaj, až to bude spravený.“

„Kdy se maj vrátit?“ zeptala se Holly.

„Pozdě v noci.“

„Tak jo,“ řekla Tina zklamaně. První večer byl definitivně v tahu.

Ale hlavně, že věděla, co je s Joshem, proč nepřijel.

„Josh mi řekl, abych vás odvezl,“ řekl Chris. „Omlouvám se, dřív jsem to nestihl.“

„No jo,“ usmála se Holly a odhodila si z obličeje své vlnité hnědé vlasy. „Kdybys věděl, že jsem tu taky já, určitě bys přijel včas.“

„Jak jsi mě poznal?“ zeptala se Tina.

„Josh má na pokoji vystavený tvoje fotky,“ odpověděl Chris a spiklenecky se usmál. „Kterej chlap by tě přehlídl?“

Tina si všimla, že si ji znovu důkladně prohlíží.

Chris zvážněl. „Myslel jsem, že budeš sama,“ řekl.

„To jsem původně měla,“ zalhala Tina. Přece takovému pěknému klukovi nebude vykládat, že ji táta s mámou nechtěli pustit samotnou. „Ale Holly si chtěla omrknout vaší divadelní katedru. Tak přijela se mnou.“

„Ó, toť skvělé,“ pronesl Chris teatrálně.

„Ježíš, promiň,“ řekla Tina, „já jsem vás nepředstavila. To je moje sestřenice Holly Phillipsová.“

„Čau,“ řekl Chris, sotva se na ni podíval. „Tak půjdem.“ Vzal Tině tašku. „Mám vpředu džíp.“

Obešel zastávku k svému vozu. Tině se ulevilo. Za pár hodin se 13

setká s Joshem.

Hodil holkám tašky dozadu. Měl Jeep Cherokee. Holly s Tinou nasedly.

Když vyjížděli z placu před zastávkou, Tina si omrkla vnitřek vozu. Byl tam drahý CD přehrávač a dokonce i telefon. Ten kluk je asi fakt zazobanej, řekla si.

Položila hlavu na semišovou opěrku. No, to je jiný sezení než na tý děsný lavici, pomyslela si.

Holly mezi ně zezadu strčila hlavu a zeptala se: „Jak je to do daleko do kampusu? Už se nemůžu dočkat. Koná se dneska večer nějaký šou? Před tejdnem jsem byla na Blaine College. Maj tam celkem dobrý diskošky, ale studenti herectví nestojej za nic. Jsou nějak moc vážný.“

Tina a Chris se na sebe pobaveně usmáli.

„A před měsícem jsem byla na Munroe College,“ vykládala Holly.

„Věřil bys, že tam dělaj jenom dvě hry za rok? A o nočním životě ani nemluvím. Úplnej hřbitov.“

„Hele, Holly, támhle vlevo,“ řekl Chris. „To je místní divadlo.“

Ukazoval na nízkou cihlovou budovu stranou od jízdní dráhy. „Kluci z naší divadelky tam někdy hrajou.“

„Roztomilá stavba,“ pronesla Holly.

Chris natáhl ruku a zapnul přehrávač. Rozjela se známá melodie.

Usmál se na Tinu a řekl: „Miluju tuhle muziku.“

Zvláštní! Tina ji milovala taky. Pokud věděla, nikdo, ani Josh, o Psycho Surfers v životě neslyšel – a Chris měl jejich CD!

„Ty znáš tuhle skupinu?“ zeptala se.

„Jasně,“ odpověděl Chris. „Poslouchám ji pořád dokola. Josh už toho měl dost a nařídil mi, abych si ji pouštěl jenom v auťáku.“

Holly se zeptala: „Konaj se tady v tomhle městě nějaký koncerty?

Hrál tu někdy někdo?“

„Žádná sláva,“ řekl Chris a zatočil do úzké dlážděné ulice.

„To je smutný,“ povzdychla si Holly a klesla zpátky na sedadlo.

„Hele, Holly, támhle se mrkni!“ řekla Tina a ukázala na frontu kluků a holek před diskotékou. „Něco pro tebe.“

„To je Cobalt klub. Já tam moc nechodím,“ řekl Chris. „Ale jinak tam chodí každej.“

14

Tina si všimla, že se při těch slovech zajíkl. Musí mít nějakej důvod, proč už tam nechodí, řekla si.

Holly vzdychla. „My bysme u nás doma potřebovali nejmíň dvakrát tolik diskošek, než tam je, viď, Tino.“

Tina pokrčila rameny. Nechodila už tancovat. Bez Joshe? Co z toho?

„Tino,“ řekl Chris. „Josh říkal, že budeš modelka.“

„To jo,“ zasmála se. „Od tý doby, co jsem vloni vyhrála módní soutěž, na nic jinýho nemyslím.“

„To jsi určitě slyšela o mým strejdovi. Rob Roberts, fotograf,“

řekl Chris.

Rob Roberts! Kdo by o něm neslyšel? Jeho fotky byly na obálkách nejznámějších módních časáků.

„To je tvůj strejda? Húúúú!“ zvolala Tina vykulená, že jí to Josh nikdy neřekl.

Chris přikývl. „Až udělám školu, měl bych u něj pracovat. Slíbil, že mě uvede do branže.“

„To je fantastický!“ řekla Tina.

„Jestli chceš, udělám s tebou pár záběrů,“ nabídl se. „Potřebuju do svý kolekce nějaký novinky.“

„To by bylo skvělý, jenže já asi nebudu mít čas.“ Tina ve skutečnosti doufala, že nebude mít vůbec čas. Chtěla být každou minutku jenom s Joshem.

„Alespoň pár portrétů,“ řekl Chris. A pak dodal: „Když bude čas.“

Projížděli městečkem. Tina přemýšlela o Joshovi. Holly komentovala místní obchody a restaurace.

„Co vy dvě? Máte hlad?“ zeptal se Chris a zatočil do jednosměrky.

„Ne,“ odpověděla Holly. „Snědly jsme ve vlaku sendviče.“

„Škoda,“ řekl Chris. „Támhle je jedna děsná mexická restaurace.“

Tina se usmála. „Mně mexický jídla náhodou chutnaj.“

„Už jsi někdy jedla placky enchilada s krabím masem?“ zeptal se.

„S krabím masem?“ Tina vykulila oči. „Ne. Jaký to je?“

„Je to super,“ odpověděl Chris. „Měli byste si sem s Joshem zajít.“

Podívala se přes sklo na hvězdnatou oblohu. „Josh mexický jídla 15

nejí,“ zamumlala.

„Neví, o co přichází,“ řekl Chris.

Měl by vědět, o co přichází teď, pomyslela si Tina. O mě. Ne Chris, ale Josh měl bejt u vlaku.

„Jsme na koleji,“ řekl Chris a zajel s džípem na parkoviště.

Konečně, pomyslela si Tina a otevřela dvířka. Buď tady, Joshi.

Buď tady, opakovala si v duchu, když s Chrisem vcházela do budovy z červených cihel.

Když ale Chris otevřel dveře pokoje, bylo tam pusto a prázdno.

„Je to domluvený tak, že budete spát v našem pokoji,“ řekl.

„Dostali jsme povolení od rektora. Josh a já spíme u mě v aťasu.“

„Myslíš, že už tam Josh bude?“ zeptala se.

„To těžko,“ řekl Chris a podíval se na hodinky. „Je teprve deset.“

„Tak tam zavoláme – pro jistotu,“ navrhla, i když věděla, že Josh ještě nemohl přijet. Kdyby už byl z expedice zpátky, určitě by ji na koleji vyhlížel.

Chris namačkal číslo. Tina se nervózně kousala do tváře.

V ateliéru to samozřejmě nikdo nebral. Skácela se na postel.

Věděla, že se s Joshem brzy uvidí, ale nemohla se zbavit zklamání.

Chris zavěsil a řekl: „Tak zatím čau, holky. A kdybyste něco potřebovaly, zavolejte.“ Napsal jim na kousek papíru číslo do ateliéru.

Když odešel, Holly řekla: „Na týhle koleji jsou větší pokoje než na Blaine College. A hele, maj tu dokonce magič a televizi.“ Popadla ovladač a mačkala tlačítka, dokud nenašla hudební kanál MTV.

„To všechno je asi Chrise,“ řekla Tina. „Josh by se na to v životě nezmohl.“

Rozhlédla se po místnosti. Dvě lůžka, dva prádelníky a dva stoly plné krámů. Josh měl na stole starý počítač. Chris měl barevný Mac s CD-ROM a laserovou tiskárnu.

Tinu napadlo, jestli Chrisovi nezávidí. Třeba jo, i když by to nikdy nepřiznal.

Nad Joshovou postelí visely na zdi geologické mapy. Na druhé straně byly připíchnuté záběry moře a pozvánka na nějakou fotosoutěž.

A všude samozřejmě ležely nerosty a zkameněliny. Josh je měl na 16

stole, na prádelníku, na okně a dokonce i na podlaze. Všechny možné tvary a velikosti.

Jako ve svým pokoji doma, pomyslela si Tina. Jemu se o těch kamenech musí snad i zdát.

Vzala do ruky tříhranný černý kámen a přejela po něm prsty.

Hrany byly pěkně ostré.

S kamenem v ruce se zvedla a prošla se po místnosti. Všechno vypadalo normálně, ale něco se jí přece jen nezdálo. Něco bylo jinak.

„Co je?“ zeptala se Holly.

„Nevím,“ řekla a hodila kámen na Joshovu postel.

A vtom jí to došlo. Kde jsou všechny ty fotky, co o nich Chris mluvil?

Na Joshově prádelníku stála jejich společná fotografie ze školního plesu. Jediný obrázek. Tina ji vzala do ruky a zahleděla se na Joshův hezký obličej.

Nemohla na ten večer zapomenout. Josh ji místo normální kytky přinesl květ ze zelených krystalů muskovitu. Byla z toho úplně pryč.

Kamarádky ten květ celý večer obdivovaly.

Otočila fotku, aby si přečetla slova na zadní straně.

Nic tam nebylo! To je teda divný, pomyslela si.

Přece tam Joshovi napsala věnování. Že by ho vymazal?

Někdo zaklepal na dveře.

Tina se okamžitě vrhla otevřít. Prosím tě, Joshi, ať jsi to ty! přála si v duchu.

Na chodbě stála tmavovlasá holka.

„Ne!“ vyjekla holka. „To není možný!“

17

III.

Tina na holku vykulila oči. „Co říkáš?“

Holka na sobě měla vypasované džíny přetažené přes béžové bodýčko. Měla krátké tmavé vlasy a oválný obličej. Tvářila se vážně.

„Strašně se omlouvám,“ vyhrkla. „Myslela jsem, že jsi někdo jinej. Ty máš ale světlejší vlasy.“ Rychle mrkala.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se jí Tina.

„Nevím, co to se mnou je,“ odpověděla holka. „Asi moc kafe.

Drtím se na zkoušky. Já… nečekala jsem, že jí budeš tak podobná.“

„Podobná komu?“ chtěla vědět Tina.

„Ale ne, nic… to je dobrý,“ koktala holka a mávala si rukou před obličejem, jako by odháněla mouchu. „Promiň. Plácám pitomosti.

Nedává to smysl, viď?“

Něco tají, řekla si Tina. Co se s ní děje?

„Jak se jmenuješ?“ zeptala se.

„Jsem Carla Ryanová,“ řekla holka. „Chodím se Stevem. Ty asi budeš Tina, viď? Chris říkal, že ti pojede naproti k vlaku.“

„Správně,“ přikývla Tina. „A tohle je moje sestřenice Holly.“

Trochu se zklidnila. Josh ji o Stevovi a Carle vyprávěl. Steve taky studoval geologii. Carla zase dělala žurnalistiku. Byla prý strašně ukecaná a ze všeho dělala děsné problémy.

„Komu bych jako měla bejt podobná?“ zeptala se Tina.

Carla neodpověděla. Vešla dovnitř a sekla sebou na Joshovu postel. Tina se posadila vedle ní.

„Chodila jsem se Stevem a Chrisem na gympl,“ vysvětlovala Carla a projížděla si prsty své krátké, jemňoučké vlasy. „Jsou to senzační kluci.“

18

„Máš svůj vlastní bejvák?“ zeptala se Holly, zatímco si vybalovala tašku.

„Ne, ještě ne,“ odpověděla Carla. „Bydlím na koleji. V devátým patře. Ale dělám v butiku a příští rok se přestěhuju do svýho. Na koleji je to hrozný.“

Jé, jak já bych ráda za rok vypadla někam na školu! pomyslela si Tina. Třeba, když se chytím jako modelka, budu si moct dovolit jít na něco lepšího než je Waynbridgeská juniorka.

Tině by bydlení na koleji vůbec nevadilo. Hlavně, že by nemusela být doma.

Ve vedlejším pokoji se rozeřvala muzika a přehlušila televizi.

Carla zabušila na zeď. „Tady hned poznáš, že je pátek večer.“

Muzika ještě víc zesílila. Carla zvedla oči k nebi a všechny tři holky se rozesmály.

„Jestli chceš bejt modelka, jak říkal Josh, tak bys měla říct Chrisovi, aby tě vyfotil,“ řekla Carla Tině. „On je fakt talent.“

„Už mi to nabídl. Po cestě sem,“ řekla Tina.

„Neříkej, že jsi to nevzala,“ usmála se Carla. „Třeba si tě všimne nějakej agent, jako si všiml jedný mý kamarádky z New Yorku.

Chris svý fotky ukazuje strejdovi. Říkal ti, kdo je jeho strejda…

doufám.“

„Jo, jasně.“ Tina sekla očima po budíku na prádelníku. Jedenáct pryč. Josh se musí objevit každou chvíli. „Nevím. Mám tenhle víkend jenom pro Joshe. Chci s ním bejt každou minutku.“

Carla zavrtěla hlavou a řekla: „Nechápu, jak mohl Josh odjet kempovat. U Steva je to něco jinýho. Vidíme se každej den. Vy jste se s Joshem neviděli od vánoc. A teď, jestli se jim porouchalo auto, bůhví, kdy se ti vrátěj.“

Tina si povzdechla. „Radši mi to nepřipomínej.“

„Není náročný bejt od sebe tak daleko?“ zeptala se Carla. „Nevím, jestli bych to se Stevem takhle na dálku vydržela.“

„Každou chvíli si voláme,“ odpověděla Tina.

Jenže kdyby se Joshovi stýskalo tak, jako se stýskalo Tině, nemohl by se zrovna ten týden, co měla přijet, sebrat a odfrčet pod stan. Tak důležité pro něj ty jeho kameny jistě nebyly.

„Ty jsi věděla, že vyrážej?“ zeptala se Carly.

19

„Přirozeně,“ odpověděla. „Říkáme si se Stevem všechno.“

„Aha,“ vzdychla Tina. Taky si dřív s Joshem všechno říkali. Třeba se člověk na koleji opravdu změní.

Holly dokončila vybalování tašky a otevřela si lak na nehty.

„Pověz nám něco o Chrisovi. Má holku?“

Carla pokývala hlavou a řekla tichým hlasem: „To je smutnej případ. Fakt smutnej.“

„No tak nás nenapínej,“ řekla Holly a začala si přetvářet nehty na červeno.

Carla se zhluboka nadechla a spustila: „Na gymplu měl holku.

Jmenovala se Judy. Byli do sebe úplně šílený, teda tím chci říct, že byli pořád spolu. Ze všeho nejradši se projížděli po moři na Chrisově jachtě. A loni v létě…“

Carla se na okamžik odmlčela a pak pokračovala: „Stalo se to loni v létě. Byli dost daleko od břehu, když vtom je zaskočila bouřka.

Judy spadla před přes palubu a…“

„Snad se neutopila?!“ vykřikla Holly.

Carla kývla.

To je strašný, pomyslela si Tina. Kdyby se něco takového stalo Joshovi, asi by se zbláznila.

„Chris ji chtěl vytáhnout,“ vykládala Carla. „Koukal, ale nikde ji neviděl. Celý dva dny trvalo, než ji našli… teda její tělo.“

Místnost naplnilo hrobové ticho. Tina úplně viděla Chrise, jak stojí na palubě, divoký vichr rve plachty a on se dívá, vyhlíží v rozbouřeném moři svou lásku. Hrůza!

„Chudák,“ zamumlala Holly.

„Steve se ho kolikrát pokoušel přivést na jiný myšlenky,“ řekla Carla, „ale mamě. Chris je úplně zdrcenej.“

Tina se otočila k sestřenici a zeptala se: „Líbí se ti, Holly?“

Holly zavrtěla hlavou. „Není to můj typ.“

„Připadá ti moc normální?“ řekla Tina.

„Přesně tak,“ odpověděla Holly.

Carla se podívala na hodinky. Stiskla rty a sklopila oči. „Musím s Joshem mluvit, až se vrátěj.“ Vzala do ruky jeden z jeho kamenů.

„Myslím, že si tě nezaslouží.“

Tina sledovala, jak Carla vyhazuje kámen vysoko do vzduchu a 20

chytá ho do dlaně. To, co řekla, znělo, jako by o Joshovi něco věděla.

Něco, co Tina nemohla ani tušit. Posmutněla.

Ozvalo se zaklepání na dveře.

Holly otevřela a vešel Chris. „Zapomněl jsem. Chtěl jsem si do aťasu vzít skripta na chemii,“ řekl omluvně a zeptal se: „Carlo, co se stalo?“

„Nic,“ odpověděla. „Jenom čekáme na kluky.“

Chris se posadil k Joshovu stolu. „Žádný zprávy?“

Tina zavrtěla hlavou. „Už si začínám dělat starosti.“

„Žádný,“ řekla Carla. „Venku je mlha. Musej jet hrozně pomalu.

Do půlnoci to v životě nestihnou.“

„Carla má pravdu,“ přidal se Chris. „Hele, holky, co třeba zajít na mejdan, než tady takhle čekat?“

„To je senzační nápad!“ zvolala Holly.

Tina zamumlala: „Když já nevím…“

„Ale no tak,“ řekl jí Chris. „Joshovi by se nelíbilo, kdyby ses tady měla takhle otravovat.“

Zamyslela se. Na mejdanu to aspoň rychleji uteče. A až mejdan skončí, bude Josh zpátky.

„Oukej,“ řekla. „Tak jdeme.“

„Skvělý,“ zajásal Chris. „A co ty, Carlo?“

Carla pokrčila rameny. „Proč ne?“

„Musím se převlíct,“ řekla Holly. Vzala do ruky džíny a světle červený svetr a zeptala se: „Kde je tady koupelna?“

„Chodbou dozadu,“ informovala ji Carla. „Projdeš dveřma a pak hned vlevo.“

Tina otevřela tašku. „Ještě moment.“

Vytáhla dvoje oblečení, které si s sebou vezla na tanec. Černé sexy šaty a minisukni s bílou blůzou. Chtěla, aby Josh sám řekl, co jí víc sluší.

Jak to rovnala, všimla si, že si ji Chris znovu prohlíží. Na těle jí naskočila husí kůže.

Hodila si věci přes ruku a otevřela skříň ve zdi.

Natáhla se pro prázdně ramínko. A narazila nohama na něco těžkého.

Podívala se na zem. Cože? vyhrkla v duchu.

21

Joshovy pohorky?

Tak on někde ve skalách hledá kameny, řekla si, a nevezme si s sebou pohorky!

22

IV.

Holly se vrátila na pokoj a řekla: „Ještě nejsi hotová?“ Měla na sobě džíny s perfektními dírami na kolenou a přiléhavý červený svetřík.

Od ušních lalůčků k ramenům jí visely korálkové náušnice. „Na co čekáš?“

„Jsem hotová,“ řekla Tina a zavřela skříň. Joshovy boty ji znervózňovaly. Jak to, že si je nevzal s sebou?

„No, tak jdeme, nebo nejdeme, nebo co bude?“ vyhrkla Holly.

„Musím nechat Joshovi vzkaz,“ řekla Tina a zeptala se Chrise:

„Kde budeme? Napíšu mu, aby za náma přišel.“ Na Joshově nočním stolku ležela propiska a poznámkové papíry.

„Jedeme na mejdan do Old Townu,“ odpověděl Chris a sledoval ji, jak píše. „Ale nevím adresu. Napiš mu tam, ať tu počká.“

Carla zavrtěla hlavou a podrážděně mlaskla. „Nezaslouží si tě,“

řekla už podruhé. „Nevidí svoji holku tři měsíce a klidně si zmizí.

Každej jinej by čekal.“

Tina si povzdychla, snažila se Carlu nevnímat. Jenže na tom, co Carla říkala, něco bylo. Tině se stáhlo hrdlo.

Položila vzkaz Joshovi na polštář a Chris jí řekl: „Neposlouchej Carlu. Josh se vrátí brzy, uvidíš.“

„Tak už jste se vypovídali?“ ozvala se Holly. „Padáme na mejdan.“

Když došli k džípu, Tina usoudila, že by se měla posadit dozadu ke Carle. Holly si alespoň bude moci vpředu s Chrisem povídat a třeba nakonec zjistí, že je to přece jen její typ.

„Tino,“ řekl Chris, „pojď si sednout ke mně dopředu, oukej? A už se netrap.“

23

Tobě se to řekne, pomyslela si Tina a sedla si dopředu. Stáhla okénko a vystavila své blonďaté vlasy na pospas větru. Pohlédla na jasnou noční oblohu. Tady na venkově bylo mnohem víc hvězd než v Shadyside.

Představila si Joshe, jak někde leze po horách, a bylo jí z toho smutno.

Srdce se jí sevřelo. „Chrisi,“ řekla, „něco mi tady nehraje. Josh má ve skříni pohorky. Proč si je nevzal, když jel pod stan?“

Chris vykulil oči. „No přece, koupil si nový. Perfektní. S

dvojitejma chráničema kotníků a z jemnější kůže.“

„Opravdu?“ vydechla Tina. Ulevilo se jí. „Ale vždyť nemá peníze. Kde by vzal na nový boty?“

Chris přeřadil na nižší rychlost a zatočil za roh. „Neřekl ti, co dělá? Maká na počítači pro geologickou laborku. Platěj mu slušně.“

„Jo, jasně, něco říkal,“ zalhala Tina. Nechápala, že by jí o něčem takovém neřekl. Nesedělo to k němu.

Vystrčila hlavu ven.

Auťákem burácela písnička: „Ztracenej jsem, sám a sám… nejím, nespím, nezpívám… asi si něco udělám…“

To jsou Spoiled Rotten, řekla si Tina. To je šílený, Chris má i tohle cédéčko!

Otočila se k němu. Pohyboval rty, určitě zpíval s sebou. Asi se mu stejská po tý utopený lásce, pomyslela si.

„Znáš tuhle skupinu?“ zeptal se. „Chvíli mi trvalo, než jsem to cédéčko sehnal.“

„Mně taky,“ odpověděla Tina. „Lítala jsem všude možně, až jsem nakonec objevila obchod se všelijakejma volovinama. Tam ho měli.“

„Co ještě posloucháš?“ zeptal se Chris.

Než mu Tina stačila odpovědět, ozvala se zezadu Holly: „To je příšerná písnička! Ztlum to!“

Chris se na Tinu usmál. Je to nejsprávnější kluk, s jakým jsem se za poslední léta setkala, pomyslela si.

Zajeli do úzké uličky a našli si u chodníku plac na zaparkování.

„Jsme tady,“ poznamenal Chris. Vypnul motor.

Kráčeli po dlouhé příjezdovce k domku, z kterého duněla baskytara.

24

Na verandě a vpředu na trávníku postávali študáci, kluci a holky.

„Čaaaau, Carlo!“ ozval se vysoký kluk. „Bill tě celou dobu vyhlíží.“

„Jo? Tak teď může vyhlížet zase někoho jinýho,“ odpověděla Carla a odhodila si z obličeje vlasy.

Holly se zahihňala.

Jasně, tohle se Holly děsně líbí, pomyslela si Tina. Mejdan a kluci, který po ní pojedou.

Jakmile vešli dovnitř, dostala trému. Každej na mě čumí. Určitě je na mně vidět, že ještě chodím na střední školu.

Všimla si holky v džínách s vestou. Měla v nose stříbrnej kroužek.

Další holka na sobě měla minišaty s ponožkama až pod zadek.

Že jsem si nevzala něco jinýho, zaúpěla Tina v duchu. Každej si o mně řekne, že jsem středoškolský tele. Nebo hvězda ramp z nějaký přiblblý přípravky.

Chris je zavedl do obýváku. Několik lidí řeklo Tině čau a usmálo se na ni. Študáci se po ní ohlíželi. Možná nevypadala tak zoufale, jak si myslela.

Našli si prostor u otevřeného okna. Alespoň tam byl čerstvý vzduch.

„To je super! Fakt super!“ hlaholila Holly. Škubala sebou do muziky.

Tina řekla Chrisovi: „Měl by sis jít s Holly zatancovat.“ Musela křičet, aby ji slyšel. „Tohle je její nejzamilovanější písnička.“

Chris pokrčil rameny. „No, já teď nevím…“

„Jé, hele!“ přerušila ho Carla. „Támhle je holka, co hraje hlavní roli v Našem městě. Pojď se mnou, Holly, já vás seznámím.“

Popadla Holly za ruku a už ji vlekla pryč. Tina zůstala s Chrisem sama.

Trochu se od něj odtáhla. Nepřipadalo jí správné, aby se k němu tiskla, i když za to mohli lidi kolem, kteří se na ně tlačili. Byla poprvé na mejdanu vysokoškoláků a byla celá nesvá z toho, že místo, aby přišla se svým klukem, přihasila si to s jeho spolubydlícím.

To by ale ještě nebylo tak strašné. Horší bylo, že ji něčím přitahoval.

Přešlapovala z nohy na nohu.

25

„Dáš si něco k pití?“ zeptal se Chris a ukázal na druhou stranu místnosti. „V lednici je limča.“

„Jo, dík,“ odpověděla Tina.

„Stůj tady, abych tě našel,“ řekl. „Je tu narváno.“

Vrhl se do davu a ztratil se jí z očí. Tina zůstala u okna sama a za chvíli si tam začala připadat jako kůl v plotě. Chris se naštěstí rychle vrátil. Hned se jí ulevilo.

Podal jí limču. Jednu si přinesl i pro sebe. Rozhlédl se po místnosti a zhluboka se napil. „Moc na tyhle mejdany nechodím.

Dřív jsem chodil, ale…“ Sklopil oči.

Tina se dotkla jeho ramene. Nevěděla, co říct, a tak plácla:

„Říkals, že máš rád ostrý jídla?“

„Miluju je,“ usmál se Chris.

„Tak to musíš přijet s Joshem do Shadyside. Kousek od nás, ve Waynesbridge, je mexická restaurace. Maj tam i jiný ostrý jídla než jenom jalapeňos.“

„Húúú, to si ani nepřej. Loni na jaře jsem se na pouti tady v Old Townu přihlásil do soutěže. A hádej, kdo vyhrál!“

„To je mi jasný,“ zasmála se Tina. „Kolik jídel jsi snědl?“

„Dvanáct,“ prohlásil Chris hrdě. „Myslel jsem, že prasknu.“

Tina vyprskla. Mohlo být zajímavé projet se s Chrisem po shadysideským okolí. Dalo se s ním mluvit o všem možném – cítila, že by si rozuměli.

Chris se zeptal: „Tak co, chystáš se na podzim na tuhle školu?“

„Ne. Nemám tolik peněz, abych mohla studovat někde jinde,“

odpověděla Tina. „Musím bejt doma, a tak nejspíš skončím na Waynesbridgeský juniorce.“

„Škoda,“ řekl Chris. „Je tu pěkný okolí a vůbec místa, který bych ti ukázal… teda, chci říct, který by ti ukázal Josh, kdyby na to přišlo.“

Spustila pomalá písnička.

„Zatancujeme si?“ zeptal se.

Tina kývla. „Jasně.“

Nacpali se mezi ostatní páry. Tina položila Chrisovi ruku na rameno a začali se ploužit.

„Nádherně ti voněj vlasy,“ pošeptal jí.

26

Tina se usmála a ještě víc se k němu přitiskla. Ucítila pod košilí jeho svaly.

Líbilo se jí, jak ji držel – i když to zrovna nebyl ten pravý, který ji měl držet.

Když písnička skončila, sebrali se a šli na zadní verandu, na čerstvý vzduch. Obloha byla posetá záplavou hvězd. Tina zvedla hlavu a podívala se k měsíci. Z přilehlého trávníku ji ovanula vůně čerstvě posečené trávy.

Zhluboka se nadechla a pomalu vypustila vzduch z plic.

„Je tu krásně,“ řekla. „Už chápu, proč se ti tady líbí.“

Chris jí položil ruku na ramena a řekl: „Rychle si něco přej.“ Na obloze zazářila padající hvězda.

„Přeju si, aby ze mě jednou byla slavná modelka,“ vydechla a představila si, jak by jí to slušelo na obálce Glamouru nebo Vogue.

„Přeju si lítat po světě v soukromým tryskáči. Navštěvovat exotický místa. Přeju si mít tolik peněz, abych si mohla koupit, co mě napadne.“

„Třeba bych ti s tím mohl pomoct,“ řekl Chris mile a zvedl jí hlavu. „Když budeš chtít, nafotím tě. Celou kolekci.“

Tině se rozbušilo srdce. Několik vteřin si hleděli do očí. Pak se Chris sklonil a něžně ji políbil na rty.

Tina se zachvěla. Chtěla, aby ji políbil ještě jednou.

A Chris to udělal.

Byla z toho tak zmámená, že přeslechla kroky, které se k ní blížily.

Vtom se ozvalo: „No, teda tohle!“

27

V.

Tina odskočila. Prudce se ohlédla. Byla to Carla, ruce založené na prsou.

„Já… teda, eh… já jsem… my jsme…“ koktala. Zastrčila ruce do kapes. Cítila, jak se jí rozpalují tváře.

Carla pokrčila rameny. „Hele… vždyť se nic neděje,“ řekla.

„Zrovna jsme si říkali, že bychom už měli jít,“ řekl Chris.

Jak jen jsem se mohla s Chrisem líbat? ptala se Tina sama sebe.

Za celé dva roky, co chodila s Joshem, ještě nic podobného neprovedla. Nemohla by mu ublížit. Dokonce na to ani nepomyslela.

Musím Carlu uprosit, aby to na mě neřekla, rozhodla se. Josh se to nesmí dozvědět. I když vlastně o nic nešlo.

„Jasně. Vypadneme,“ prohlásila. V té chvíli potřebovala Joshe víc než kdykoli předtím. „Kde je Holly?“

„To nevím,“ ušklíbla se Carla a odhodila si z očí své hedvábné vlasy.

Pak řekla: „Byli jsme spolu jenom chvilku. Přišla parta otlemenců a ona se mi ztratila. Tancovala s nějakým klukem a to bylo naposled, co jsem ji viděla.“

„Otlemenců?“ nechápala Tina.

„No, víš…“ Carla zamávala rukou ve vzduchu. „To jsou místní kluci, co tady bydlej, ale na školu nechoděj. Jsou to fakt otlemenci.

Pořád po tobě čuměj.“

Tina se otočila k Chrisovi. „Jdu se po ní podívat.“

„Já myslím, že se dobře baví,“ ujistila ji Carla.

„Ty neznáš Holly,“ řekla Tina. Začala se obávat nejhoršího.

Utíkala zpátky do obýváku. Carla měla pravdu, mejdan se změnil.

28

Přišli starší kluci. Posílali si mezi sebou papírový sáček a upíjeli z flašky, kterou v něm měli schovanou.

Tina ucítila, že ji někdo pozoruje. Otočila se. Zatlemil se na ni kluk s vytetovaným kostlivcem na rameni. Rychle se zase otočila zpátky.

Podlaha vibrovala vybuzeným heavy-metalem. Ze zakouřeného vzduchu jí třeštila hlava. Prodírala se mezi lidmi a zoufale se rozhlížela po sestřenici.

„Hej,“ okřikl ji drsný hlas. „Kam ten spěch?“

Tina spatřila kluka s krhavýma očima a s tričkem omotaným kolem hlavy.

„Někoho hledám,“ odpověděla mile.

„Jasný! Tady jsem.“ Zachechtal se a popadl ji kolem pasu. „Dáme taneček?“

Tina se mu vykroutila a řekla: „Ne, dík.“

„A co třeba panáka?“ zachrčel a už jí k puse tiskl hrdlo velké flašky.

Bylo to hořké. „Ne, to stačí, oukej?“ odpověděla Tina a odstrčila ho.

Chytil ji za ruku. „Hele, ty jsi fakt pěkná buchta. No, co je? Jenom si zatančíme. Jeden taneček. Já tě neukousnu.“

Tina ucítila jeho odporný, zkažený dech. Vytrhla ruku a zmizela mu z očí.

Tady je, řekla si s úlevou. Zahlédla před sebou vlnité vlasy.

„Holly!“ zakřičela. Snažila se k ní prodrat. Cizí tvář! Nebyla to Holly.

V tom se u Tiny zjevil Chris. „Našla jsi ji?“ zeptal se. Jeho milý úsměv jí spravil náladu. Ale jenom trochu.

Zavrtěla hlavou. „Nemám ponětí, kde může bejt.“

„Já se mrknu do kuchyně,“ řekl Chris, „a ty do předsíně.“

Tina se protáhla do úzké, dlouhé předsíně. Otevřela dveře do ložnice a hned je zase zavřela. Byl tam nějaký kluk s holkou a hádali se.

„Lituju,“ omluvila se Tina. Ale litovala spíš toho, že se nechala zlákat na tenhle mejdan.

Když se vracela do obýváku, zaslechla křik. Děsný jekot. Nějaká 29

holka.

To je Holly! napadlo ji. Já vím, že je to ona!

Vrhla se k venkovním dveřím.

Vyběhla na verandu. Od domu odjíždělo několik rachotících harleyů. Na jedné motorce vzadu seděla holka s vlnitými kaštanovými vlasy.

„Holly!“ zaječela Tina. „Vrať se!“ Skočila na chodník a utíkala za ní. Na konci příjezdovky se zastavila.

Ve větvích stromů fičel chladný vítr. Po chodníku drkotala prázdná plechovka.

Kam ji vezou?

Hlavně klid, řekla si Tina. Mysli, holka. Třeba s nima Holly jede dobrovolně.

Ale proč by potom tak děsně křičela?

Bůhví, jestli to vůbec byla Holly.

Tolik holek má vlnitý kaštanový vlasy.

Musím za Chrisem, řekla si. On bude vědět, co máme dělat.

Otočila se, aby se vrátila zpátky na mejdan, když vtom na něco zahlédla na zemi. Lesklo se to v měsíčním světle.

Co to je? řekla si a sklonila se.

Vydechla úžasem.

Bože, ne!

Hollyina korálková náušnice!

30

VI.

Tina sevřela náušnici v ruce. Unesli ji, to bylo jasné. Odvezli ji někam pryč.

Třásla se po celém těle. Vyběhla po schodech na verandu a vtom spatřila Carlu.

„Tady jsi!“ zvolala Carla. „Všude tě hledám.“

„Oni ji unesli!“ ječela Tina. „Nějaký kluci na motorkách – unesli Holly!“

„Cože?“ vyhrkla Carla. „O čem to mluvíš?“

„Holly je v nebezpečí!“ pokračovala Tina. „Musíme najít Chrise a jet za nima.“

„Ale no tak,“ řekla Carla a položila Tině ruku na rameno. „Klídek.

Holly je s jednou holkou, která se jmenuje Alyssa Pryorová. Proto tě taky hledám. Chtěla jsem ti to říct. Nic se jí nestane.“

„Alyssa Pryorová?“ opakovala Tina. „Ze Shadyside?“

Carla přikývla. „Jo, Holly říkala, že zná Alyssu z domova. Alyssa dělá divadelku a vzala ji podívat na sál, kde zkoušej.“

„To zní logicky,“ řekla Tina. „Holly hrála s Alyssou už v Shadyside. Úplně jsem zapomněla, že je tu Alyssa na vejšce.“

Tina se zklidnila. Už viděla tátu a mámu, jak šílej – i tetu se strejdou, rodiče Holly – kdyby jim řekla, že se jí sestřenice ztratila.

„Ale je už po půlnoci. Co je to napadlo zrovna teď se jet podívat na divadelní sál?“ zeptala se Tina.

„Kluci a holky z divadelky na naší škole jsou děsně praštěný,“

odpověděla Carla a zvedla oči k nebi. „Teda, jsou takoví divný.

Někdy v sále zůstávaj celou noc, až do rána.“

Tina zívla a posadila se s Carlou na schody. „Počkáme tu na ni?“

31

„V žádným případě,“ řekla Carla. „Jsem děsně utahaná. Řekneme Chrisovi, aby nás hodil na kolej.“

„A co Holly?“ zeptala se Tina.

„Ta je s tolika lidma. Nedělej si starosti. On už ji někdo přiveze,“

ujistila ji Carla.

Tina si povzdychla. Podívala se na oblohu. Přihnaly se mraky, zbylo jen pár hvězd. Tina si vybrala největší. Ta sice zrovna nepadala, ale i tak Tina vyslovila přání – aby na ni na koleji konečně čekal Josh. A aby se nějak vymazalo to líbání s Chrisem.

„Hele,“ řekla Carle. „Nic jsi předtím neviděla, jasný?“

Carla se jí zahleděla do očí. „To nic. Jsi první holka, po který Chris vyjel od tý doby… víš… od toho neštěstí.“

„Tak to nebylo,“ bránila se Tina. „On po mně nevyjel.“

„Myslíš, že jsem pitomá?“ řekla Carla a rozesmála se.

„Já mám svýho kluka,“ řekla Tina.

Carla se ušklíbla a pokračovala: „Víš, já říkám, když nemůžeš bejt s tím, kterýho miluješ, tak miluj toho, s kterým zrovna jseš.“

„Fakt, Carlo,“ hučela do ní Tina. „Prosím tě, nic Joshovi neříkej.

Neřekneš? Slibuješ?“

„Vždyť o nic nejde,“ zavrčela Carla. „Hele, vejška není střední škola. Steve i já máme každej svojí společnost. Děláme si, co chceme. Jednou chodíme s tímhle, potom s tamtím. Každej je takovej.“

„Fakt?“ vykulila se Tina. „A nežárlíte na sebe?“

„Vůbec. Sama to poznáš.“

Ne, Tina to nechtěla poznat. Když si představila Joshe s jinou holkou… ne, nedovedla si ho představil s jinou holkou.

„Prosím tě, neříkej mu nic, ano?“ opakovala.

„Fakt se neboj,“ odpověděla Carla a vstala. „Bav se dobře, Tino.

Tohle je tvůj víkend.“

Cestou na kolej nebylo Tině zrovna do řeči.

Chris pustil rádio, ale Tina neměla na muziku náladu. Jak mohla Holly tak kliďánko zmizet a nic jí neříct? Proč nebyl Josh na koleji?

Proč Carle tak děsně záleželo na tom, aby se měla ke Chrisovi? Proč se od něj, proboha, nechala líbat?

32

Čím víc na to myslela, tím víc byla naštvaná. Na Holly. Na Carlu.

Na Joshe. Na sebe.

Chris zajel s džípem k chodníku. Tina ještě ani neotevřela dvířka a Carla už byla ze zadního sedadla venku.

„Tak čau zejtra,“ pípla a rozběhla se ke koleji.

Kam tak letí? řekla si Tina. Dělá všechno možný, aby mě dala s Chrisem dohromady.

Otočila se k němu a řekla: „Dík za svezení. Taky musím letět.

Josh už bude určitě zpátky.“

„Doprovodím tě,“ nabídl se Chris.

Tina se ho pokusila odrazit. „Já trefím. Fakt.“

„Musím si skočit na pokoj,“ nedal se Chris. „Potřebuju nějaký věci.“

Vešli na kolej a pustili se po schodech nahoru. Jak se blížili k Joshově pokoji, Tině se rozbušilo srdce.

Otevřela dveře a nedočkavě vyhrkla: „Joshi?“ Ale v pokoji bylo pořád pusto a prázdno.

Ještě se nevrátil, řekla si nešťastně a vzdychla.

Na lůžku ležel lísteček se vzkazem, který mu tam nechala.

Na digitálním budíku bylo čtvrt na dvě.

„Kde může bejt?“ řekla. „Co když měli bouračku?“

Chris zavrtěl hlavou. „Určitě budou v pořádku. Podle mě jedou pomalu. Je to děsná cesta v noci.“

„Proto si taky dělám starosti,“ řekla Tina.

Pustila záznamník. Žádný vzkaz tam nebyl.

Těžce polkla. Tohle jí k Joshovi nesedělo. Ani trochu. Něco tady nehrálo.

„Chceš jít se mnou do aťasu?“ zeptal se Chris.

„Ne,“ odpověděla Tina. „Zůstanu tady a budu čekat. Prosím tě, podívej se, jestli nebudeš mít na záznamníku nějakej vzkaz.“

Chris jí pohlédl do očí. Chce mě zase políbit, pomyslela si.

Ale on se jenom usmál.

„Zavolám ti, když budu mít v aťasu vzkaz. Tak zatím čau.

Uvidíme se zejtra,“ řekl, pokynul jí na rozloučenou a otočil se a odešel.

Deset minut nato zazvonil telefon. Tina se po něm přímo vrhla.

33

„Joshi?“ vyhrkla. Už se nemohla dočkat, až uslyší jeho hlas.

„Ne. Tady je Chris.“

Tina s telefonem v ruce padla na postel. „Máš něco?“

„Je tu pro tebe vzkaz od Joshe,“ řekl Chris

„Co se stalo? Proč mi nevolá?“

„Zkoušel to, ale nedovolal se,“ vysvětloval Chris. „V tý dílně nemaj nějakej náhradní díl. Seženou ho zejtra. Josh a Steve jsou v nějakým zapadákově v levným motelu.“

„Opravdu?“ vyjekla Tina. Nedokázala před Chrisem potlačit zklamání. „Kdy přijedou?“

„Kolem poledne. Je to sem asi tak čtyři hodiny.“

Čtyři hodiny! Dřív než v poledne tu nebudou. To mi teda na Joshe moc času nezbyde.

„Tino? Jsi tam?“ zeptal se Chris.

„Jo. Dík, žes mi zavolal. Čau zejtra.“

Zavěsila. Tohle bude nejhorší víkend mýho života, řekla si zlostně. A bude trvat dalších několik měsíců, než se zase s Joshem uvidíme. Popadla polštář a mrštila jím proti zdi.

Pak si natáhla dlouhé triko a zahrabala se do Joshovy postele.

Prádlo vonělo vodou po holení. V životě se jí snad ještě po nikom tak strašně nestýskalo.

Kdyby Holly nezmizela, měla bych si alespoň s kým povídat.

Pochopila, že neusne. Musela počkat, až se Holly vrátí.

Sebrala z Joshova nočního stolku geologický časopis a zalistovala v něm. Kameny a minerály! Bože, to je nuda!

Našla něco o těžbě zlata a pustila se do toho. Za chvíli se jí začaly klížit oči. Poznala, že nevydrží číst, že už napůl spí.

Zívla, přecupitala pokoj a zhasla. A znovu se zahrabala do postele.

Oknem pronikaly do pokoje studené, stříbřité měsíční paprsky. Ve skle se zjevila tvář toho chlapa z nádraží. Tina se otočila od okna.

Nesmím na to myslet, přikázala si. Nezvyklé prostředí Joshova pokoje v ní vyvolávalo jednu divokou představu za druhou.

Jsem pitomá. Vždyť jsem na koleji. Nemůže se mi nic stát.

Budu myslet na Joshe. Jenom na Joshe.

Na to, jak je to krásný, když mě objímá. Na zejtřek, na kolotoče, na který spolu půjdeme, na to, jak se vozíme na ruským kole.

34

Krásný myšlenky. Uklidňující myšlenky. Nejlepší myšlenky na spaní…

Co je to za zvuky?

Tina se prudce probudila. Kolik je hodin? Jak dlouho jsem spala?

Bála se pohnout, takže neviděla na budík.

Ležela jako mrtvola, ani nedutala.

Ozvalo se to znovu.

Nějaké cvakání.

Někdo tu je, zděsila se Tina. Někdo je v pokoji.

35

VII.

Tina se posadila a zamžourala do tmy. Po zádech jí přeběhl mráz.

„Holly – jsi to ty?“

Nic.

„Joshi?“

Musím rozsvítit, rozhodla se.

Ale co když tady v pokoji někdo je? Co když po mně skočí, když vylezu?

Zuřivě poslouchala. Ale slyšela jenom své rozbušené srdce. Sjela z postele a málem zakopla o koberec.

Ťukla do vypínače.

Projela pokoj očima. Prázdno.

„Uf,“ oddychla si. „Jsem úplně vytřeštěná. Už slyším nesmysly.“

Vtom ztuhla.

Dveře byly otevřené.

Vyšla na chodbu. Rozhlédla se vpravo a vlevo.

Nikdo.

V koleji bylo strašidelné ticho.

Tina, roztřesená po celém těle, se vrátila na pokoj. Zavřela dveře a zamkla.

Stálila z postele deku, přehodila ji přes sebe a začala nervózně chodit sem tam.

Přece není možný, že jsem nechala otevříno, řekla si.

Někdo tu musel bejt.

Na digitálním budíku byly čtyři. Čtyři! A Holly pořád nikde. Kde může bejt?

Vykoukla z okna do noci. Po obloze se valily temné mraky. Určitě 36

přijde bouřka, pomyslela si a ještě víc se zachumlala do deky.

Představila si Joshe spícího někde bůhvíkde v mizerném motelu.

Se švábama lezoucíma po rozpraskaných zdech.

Patří ti to, Joshi, pomyslela si. Proč jsi zrovna tenhle tejden musel odjíždět?

Přišourala se k Joshovu stolu, odtáhla židli a posadila se.

Na stole ležel poslední dopis, který mu napsala. Usmála se. On si ho schoval. Věděla jsem, že si ho schová.

Prohrabala se paragony za cédéčka, hromádkou drobných a tabulkami s minerály. Po straně ležela skripta o tvorbě hornin.

Nadzvedla skripta a objevila pod nimi povědomý kámen.

Ale to je přece ten přívěsek na klíče, co jsem mu dala loni k vánocům, podivila se. Co tady dělá?

Byl to křemíkový krystal. Vzala ho ruky. Na přívěsku visely klíčky.

Jak mohl Josh odjet a nevzít si s sebou klíčky? Vždycky přece říkal, že mu ten krystal nosí štěstí. Nikdy bez něj na kameny nechodil.

„Zavolám Chrisovi,“ zamumlala. „Určitě mi to vysvětlí. Ne, teď mu volat nemůžu,“ usoudila. „Teď ne. Je noc. Skoro ráno.“

Tak to je skvělý. Už si povídám pro sebe, pomyslela si.

Uklidni se. Přestaň pořád v něčem šťourat. A Josh přece volal.

Půjdu spát. To je fakt. A až se probudím, bude ráno. Ráno je moudřejší večera. Alespoň máma to pořád říká.

Zhasla a zalezla zpátky do postele.

„Co je to tam?“ vyhrkla nahlas.

Něco zaťukalo na okno.

Tina vytřeštila oči do tmy. Do skla se opřel hustý déšť. Oblohu proťal blesk. Zaburácel hrom.

Přitáhla si deku až k bradě.

Holly by určitě řekla, že bouřka je špatný znamení.

Zalehni, holka, řekla si. Neblbni. Zalehni. Neblbni. Opakovala si ta slova pořád dokola, až se jí oči samy zavřely.

Když se probudila, svítilo do pokoje sluníčko.

Jo, tohle je

znamení. A dobrý znamení, ujistila se. Bouřka je pryč.

37

Koukla na budík. Deset patnáct. Jak jsem mohla spát tak dlouho?

Josh se vrátí za dvě hodiny!

Otočila se k druhému lůžku, myslela, že tam najde Holly. Postel byla nedotčená.

Hollyiny věci ležely, jak je tam večer nechala.

Byla pryč celou noc!

Ty nejsi její máma, připomněla si Tina. Holly se nemohla tohohle výletu dočkat. Nemohla se dočkat, až vypadne z domova a bude bez dozoru.

No, když mi nezavolá, tak jí musím zavolat já, rozhodla se.

Stiskla knoflík na informace a požádala o číslo Alyssy Pryorové.

„Litujeme, tohle jméno nemáme v evidenci,“ odpověděl sladký hlas.

Co teď? Tina si řekla, že zavolá do ateliéru.

Jakmile to Chris vzal, vyhrkla: „Už je Josh zpátky?“

„Bude tu kolem poledne, to přece víš, Tino,“ připomněl jí.

Tina si povzdychla. „Myslela jsem, že mi dneska ráno zavolá z toho motelu.“

„Asi tě nechtěl budit,“ usoudil Chris. „Co kdybych se zastavil a vzal tě s Holly na prohlídku kampusu?“

„Holly se ještě nevrátila.“

„Nejspíš se zasekla s tou svojí kamarádkou,“ řekl Chris.

„Nejspíš? To nic neřeší,“ řekla Tina. Žmoulala telefonní šňůru.

„Hlavně se uklidni,“ řekl Chris mile. „Počkej, jenom dodělám pár kontaktních fotek a hned jsem u tebe.“

„A kromě toho, Chrisi,“ pokračovala Tina. „V noci jsem našla Joshovy klíče.“

„Co říkáš?“ zeptal se Chris. „Neslyšel jsem tě. Zrovna kolem projel těžkej náklaďák. Ach, zvoní mi timer,“ řekl. „Za chvíli jsem u tebe.“

Tina civěla na sluchátko. Tútalo v něm. Chris jí ani neřekl čau.

Natáhla si šaty. Vedle v pokoji už zase duněla muzika.

Tina posmutněla. Každej se baví. Každej kromě mě. Vzala do ruky kousek zeleného maskovitu.

Vypadá skoro jako ten květ na školním plese, řekla si.

Pořád ještě si ho prohlížela, když Chris zaťukal na dveře.

38

Podal jí sáček s čokoládovými koblihami. „Myslel jsem, že budeš mít hlad,“ řekl. „Doufám, že máš ráda čokoládový.“

To Tina měla, teda měla je ráda přímo strašně.

Jenže ji zajímaly mnohem vážnější věci než čokoládové koblihy.

„Hele, Chrisi, co jsem tu našla.“ Ukázala mu Joshovy klíčky. „Jeli přece jeho autem.“

„To je jasný. Vzal si náhradní,“ řekl Chris rychle.

„Ale proč si s sebou nevzal přívěsek, kterej jsem mu dala?“

zeptala se Tina. „Říkal, že mu přináší štěstí.“

„Třeba se bál, aby ho neztratil,“ odpověděl Chris. „Nebo neodřel.

Měli kempovat na dost drsnejch místech.“

To zní logicky, řekla si Tina.

Cestou do kampusu zhltla dvě koblihy.

Slunce ji pálilo do ramen. Koruny stromů se třepotaly v příjemným vánku. Chris kráčel dlouhým, rozvážným krokem, klátil rukama podle boků.

Najednou se jejich prsty dotkly. Tina okamžitě zastrčila dlaně do kapes. Musím bejt opatrná, pomyslela si. Chris je do mě úplně hotovej.

„Tohle jsou baráky študáckejch fraternit,“ vysvětloval, když procházeli uličkou viktoriánských domků.

„Usiluješ o členství v nějaký fraternitě?“ zeptala se Tina. „Jak se jmenuje? Nebo jsi už přijatej?“

„Ne,“ odpověděl Chris ostře. „Já to neuznávám.“

„Josh taky ne,“ řekla Tina.

„Opravdu? A jak mi teda vysvětlíš, že má v příštím semestru podstoupit přijímací proceduru?“ zeptal se Chris.

„Cože má?“ vyjevila se Tina. Vždycky si s Joshem říkali, že fraternity a sorority jsou pitomost. Že by se tak strašně změnil?

„Nemluvil o tom s tebou?“ řekl Chris.

„Ale jo, něco říkal,“ zalhala.

„Patterson College,“ poznamenal Chris, když vstoupili na hlavní schodiště. „Domov věčně prohrávajících Mavericks. Maximálně jeden gól za zápas. Na víc se nezmůžou.“

„To ještě nikdy nevyhráli?“ zeptala se Tina.

„Sotva.“ Chris se zasmál. „Podíváme se na divadelku.“ Ukázal 39

nahoru na kopec. „Dramaťáci někdy chrněj v šatnách. Třeba je Holly s nima.“

Vyšli po svahu k impozantní cihlové budově.

Když vstoupili dovnitř, zůstala Tina zírat na vysoké stropy a dlouhé chodby. Stěny byly ověšené plakáty slavných divadel a portréty slavných herců.

S tímhle se ta ubohá divadelka ve Waynesbridge nedá vůbec srovnat, pomyslela si Tina.

Nakukovali spolu do různých místností.

„Je tu někdo? Holly?“ volala Tina.

Ticho.

„Podíváme se do sálu,“ navrhla.

Popadla Chrise za ruku a zatáhla ho do auly s jevištěm. Prázdným prostorem se rozléhaly jejich kroky.

Jednou budu na takovýmhle jevišti předváděl modely, pomyslela si Tina. Budu kráčet po rampě v nádhernejch šatech.

„Na co myslíš?“ zeptal se Chris.

„Na módní přehlídku,“ odpověděla Tina.

„Ty bys byla jedničková manekýna.“ Upřel na ni oči plný obdivu.

Jeho pohledy jí znervózňovaly a těšily zároveň.

„Pojď do šaten,“ popoháněla ho.

Vyhoupla se na jeviště a přeběhla dozadu. Prohlížela jednu šatnu za druhou. Na věšácích visely kostýmy. Upjaté viktoriánské šaty, peleríny, trikoty, věci na balet.

Pak nakoukla do rekvizitárny. Taky tam byly spousty věcí. Na týhle škole je teda fakt divadelka jako hrom, řekla si Tina. Holly se sem určitě přihlásí.

„V šatnách není,“ volal Chris.

„Tady taky není,“ oznámila mu Tina.

Když se přiblížili k východu, najednou něco zašustilo.

Tina se vrhla k Chrisovi.

Spatřila vrátného s koštětem.

Musím se krotit, pomyslela si. Jsem děsně splašená.

„Kam teď?“ zeptala se.

„Můžeme zkusit bufáč,“ navrhl Chris. „I Holly musí jíst – nebo ne?“

40

Tina se zasmála. „Někdy.“

Proběhli kampusem. Z oken bufáče se linula vůně kávy.

Tina vrazila dovnitř. „Je tu někdo z divadelky?“ zeptala se holek u dlouhýho pultu.

Zavrtěly hlavami. „Dneska ráno nikdo,“ odpověděla holka s dlouhými tmavými vlasy. „Ale možná bys někoho našla na Pátý ulici. Je tam mejdan. Už od včerejška.“

Tina se podívala na Chrise. „Myslíš, že by tam mohla bejt?“

„Je to možný,“ odpověděl. „Ale o víkendu je mejdan na každým rohu!“

Jo, kdyby mě naši pustili samotnou, pomyslela si Tina, bylo by po problémech.

Vypadli z bufáče. Tina klesla do trávy. „A co teď?“ zeptala se.

„Nemůžeme prohledávat celý město. Já nejsem žádná Hollyina hlídačka. I když je fakt, že by mi bylo líp, kdybych věděla, co s ní je.“

„A co třeba zavolat tý její kamarádce z Shadyside?“ navrhl Chris.

„Už jsem to zkoušela. Na informacích nemaj její číslo.“

„Já ho seženu,“ řekl Chris. „Támhle v knihkupectví maj kolejní seznam.“

Chris se rozběhl po svahu ke knihkupectví. Tina si utrhla stéblo trávy a začala ho protáčet mezi prsty. Byla na koleji, přímo v samotném senzačním vysokoškolském kampusu – a vůbec ji to netěšilo.

„Mám ho.“ Chris byl bleskurychle zpátky a vytrhl ji z chmurných myšlenek. „Tady máš čtvrťák.“

Zašli k telefonnímu automatu. Tina vhodila čtvrťák a namačkala číslo. Srdíčko jí poskočilo. Alyssa jí všechno řekne. A Holly bude těžko vysvětlovat, proč se neozvala.

Alespoň, abych měla jistotu, že je Holly v pořádku, pomyslela si.

Pak se vrátím na kolej a počkám na Joshe. Nejpozdějc za hodinu se musí objevit.

Dvakrát to zazvonilo a pak se ozval záznamník. „Tady Alyssa,“

spustil tenký, vysoký hlásek. „Jsem v divadelce na zkoušce. Uveďte své jméno a číslo a já vám…“ V přístroji to cvaklo. Záznamník ztichl uprostřed věty.

41

Sluchátko vypadlo Tině z ruky. Houpalo se jí u boku.

Něco se tu děje. Teď už to věděla na sto procent.

Hlas v záznamníku nepatřil Alysse Pryorové!

42

VIII.

„Něco se děje!“ vykřikla Tina. Děje se nějak moc divnejch věcí najednou, pomyslela si. Fakt že jo.

Musela uznat, i když nerada, že Hollyiny temné předtuchy se začínají vyplňovat.

„Přerušilo se to,“ řekla Chrisovi. „Ani jsem nemohla říct vzkaz. A nebyl to Alyssin hlas.“

„Znáš herečky,“ řekl Chris. „Pořád blbnou s různejma hlasama a přízvukama. Třeba Alyssa nacvičuje nějakou roli.“

„Třeba,“ řekla Tina. „Jenže já jí potřebuju říct, že ji hledáme.“

„Neměla bys zavolat domů?“ navrhl Chris. „Můžeš použít moji telefonní kartu.“ Vytáhl peněženku a začal se prohrabovat kreditkami.

Húúú! podivila se Tina. On má víc kreditních karet než moje máma!

Vrátila se na trávník a znovu padla do trávy. „Ne,“ řekla.

„Nemůžu jim přece říct, že mi Holly zmizela s nějakým klukem. To bych jí to zavařila! A sobě taky.“

Chris usedl vedle ní. Téměř se dotýkali rameny. „Ty za to přece nemůžeš.“

„Nevíš, jak to u nás chodí,“ odbyla ho. „Máme jedna druhou hlídat.“

Kolem prošli kluk s holkou. Drželi se za ruce a smáli se. Tina jim záviděla. Tak tohle měl bejt nejlepší víkend mýho života, pomyslela si. A zatím je nejhorší.

Ve větvích stromu, pod kterým seděli, skřehotala sojka. Z dálky se nesla muzika.

43

„Začíná pouť,“ poznamenal Chris. „Na hlavním nádvoří. Chceš se tam mrknout?“

Tina rozřízla nehtem stéblo trávy. „Kolik je hodin?“ zeptala se.

Chris mrkl na hodinky. „Za deset minut dvanáct.“

„Cože? Skoro dvanáct?“ Tina vyskočila. „Musíme se vrátit na kolej. Říkal jsi přece, že Josh bude v poledne zpátky.“

Chris mlčel.

„Co se děje, Chrisi?“ zeptala se Tina.

„Běží sem Carla,“ řekl a ukázal před sebe.

Carla se hnala travou. Měla na sobě bílý tričko s nápisem PATTERSON MAVERICKS. Vlasy měla po stranách sepnuté slunečními brýlemi.

„Konečně!“ volala. „Kde se vy dva touláte?“

„Tak různě,“ odpověděla Tina.

„Volali Josh a Steve,“ oznámila.

„Volali?!“ Tině se rozbušilo srdce.

„Josh to nejdřív zkoušel na svůj pokoj,“ vysvětlovala Carla, „ale ty jsi tam nebyla, nebo…“

„No, tak kde jsou?“ skočila jí Tina do řeči.

„Pořád zaseknutý. Rychlostní skříň jim opravili, ale zase se porouchalo něco jinýho.“ Carla si zasunula za uši spadlý pramen vlasů. Nervózně sebou kroutila, pořád před Tinou uhýbala očima.

„No nic. Jedu pro ně.“ Otočila se a vyrazila pryč.

„Počkej!“ Tina ji popadla za ruku. „Pojedu s tebou.“

Carla se zakousla do rtů. Sekla očima po Chrisovi. A pak Tině řekla: „Ne. To nejde.“

44

IX.

„Proč ne?“ Tina držela Carlu za ruku. Rozhodla se, že ji jen tak nepustí.

Co se s tou holkou děje? ptala se sama sebe. Bojí se mi podívat do očí. Josh je můj kluk. Musím jet s ní.

„Pojedu s tebou,“ trvala na svým.

„Nemám místo,“ řekla Carla. „Mám malý auto. Dvousedadlový.“

Shodila Tině ruku. „Jeden z těch dvou se bude muset nacpat do kufru.“

„Hele,“ řekla Tina, „v Chrisově džípu je dost místa pro všechny.“

Otočila se k Chrisovi. „Co říkáš?“

„Jasná věc,“ odpověděl a hodil Carle klíčky. „Jeďte spolu. Já tady počkám, kdyby se náhodou objevila Holly.“

Holly! uvědomila si Tina. Nemůžu odjet, dokud nebudu vědět, co s ní je.

„Radši tu zůstanu,“ řekla Carle s povzdechem. „Ale hoďte sebou.

Řekni Joshovi, že se ho už nemůžu dočkat.“

Carla kývla a odklusala. Tina položila Chrisovi ruku na rameno.

„Chová se nějak divně, nezdá se ti? Mám takovej pocit, že nechce, abych s ní jela.“

„Třeba má cestou rande s nějakým klukem,“ řekl Chris. „U Carly nikdy nevíš.“

Rande s nějakým klukem? Tině úplně vyschlo hrdlo. Jestli v tom náhodou není Josh. Přece říkala, že si se Stevem choděj každej, s kým kdo chce.

Celou dobu se mě snaží dát dohromady s Chrisem, řekla si Tina a pak to pochopila. Předhazovala ji Chrisovi, protože měla něco s 45

Joshem!

„Chrisi… myslíš, že Carla chce bejt s Joshem sama? Proto mě nechce vzít s sebou.“

„Ale vždyť je s ním Steve,“ namítl Chris.

„Hm, asi je to blbost. Ale stejně se ke mně chová divně. Nechápu to.“

„Trápíš se zbytečně.“ Položil jí ruku na ramena. „Hele, potřebuješ přijít na jiný myšlenky. Nechci, aby tu o víkendu bylo jako o pohřbu.

Mám nápad. Jeden známej má obchod s motorkama. Půjčíme si menší motorku a projedeme se. A v přírodě bysme mohli udělat nějaký fotky do tvý kolekce.“

„A co Holly?“ zeptala se Tina.

„Budeme odevšad volat. Nebo na ni třeba narazíme ve městě.“

Půl hodiny nato seděla Tina na zadním sedadle malého motocyklu a držela se Chrise kolem pasu.

Projížděli starými ulicemi. Vítr jí bičoval vlasy. Potom vyjeli na kopec nad městem a Chris zastavil.

Tina se zadívala na domy pod sebou. Ulice byly propletené jako pavučina. Chodníky byly lemované velkými javory. Městečko leželo na úpatí hor. Nejvyšší vrcholky byly pokryté sněhem.

Tady by se mi líbilo bejt na vejšce, pomyslela si Tina. Je tu fakt krásně.

„Tohle se jmenuje Vyhlídka,“ vysvětlil jí Chris. „Chtěl bych tu s tebou udělat pár fotek.“

Vytáhl brýle s kovovými obroučkami a nasadil si je. „Abych líp viděl do objektivu,“ pronesl zahanbeně.

Ty brejle mu slušej, řekla si Tina. Je to fakt pěknej kluk.

Chris vyndal foťák a Tina si na kopci stoupla na nejvyšší bod.

„Oukej,“ řekl. „Dívej se směrem k městu. A vlasy nech vlát ve větru.“

Nastavil clonu. „Chovej se přirozeně, Tino.“

To je těžký, pomyslela si Tina. Jak se mám chovat přirozeně, když tyhle záběry třeba uvidí Rob Roberts? Nevěděla, kam s rukama. Ani jak by měla mít nohy.

„Hlavně klídek,“ řekl Chris. „Mysli na dnešní večer. Třeba jak tancuješ.“

46

Tina si představila, že tancuje s Joshem.

„Perfekt!“ zvolal Chris. „Přesně takhle jsem to chtěl.“ Sekal jeden snímek za druhým.

Drží se mě jako klíště, řekla si Tina. Jde mu jenom o ty fotky?

Nebo je v tom ještě něco jinýho? Zamiloval se?

„Oukej,“ řekl a sklonil foťák. „To by prozatím stačilo.“

Zajeli ke knihovně, ohromné kamenné budově s katedrálními okny.

Chris u knihovny Tinu párkrát vyfotil na schodech.

A pak ještě jak se prochází před vchodem se sloupy v pozadí.

Pózovat pro někoho, kdo se v tom vyzná, je fakt příjemný, pomyslela si.

„Ty fotky budou pecka,“ řekl, vzal ji za ruku a vedl ji zpátky k motorce. „Jsi přirozená.“

Tině se rozbušilo srdce. „Jen aby,“ řekla. „Celej život toužím bejt modelka.“

Upřel na ni zamilované oči. Tině se sevřel žaludek. Tolik to focení prožívala, že úplně zapomněla na Holly.

„Musíme se vrátit na kolej. Co když mě Holly hledá?“

„Ne, hele, víš co? Zajedeme ke kolotočům. Holly by tam určitě šla. Kdyby tě hledala, domyslela by si, že bys tam mohla bejt.“

Tina kývla. „Oukej.“

Nasedli a rozjeli se do města.

Když museli zastavit na červenou, Chris najednou vyskočil.

Co blázní? řekla si Tina.

Popadl foťák a vyfotil Tinin vyjevený obličej.

Pak naskočila zelená a znovu nasedl. Tina ho objala kolem pasu.

Doufám, že ty fotky dopadnou dobře, pomyslela si. Jinak je nesmí nikdo vidět. A hlavně ne Rob Roberts.

Blížili se k hlavnímu nádvoří. Už z dálky bylo slyšet, že pouť je v plném proudu. Z centrifugy a horské dráhy se ozýval zděšený řev.

Přivítala je nasládlá vůně popcornu a cukrové vaty. Chris zaparkoval motorku pod stromem. Podal Tině ruku, aby jí pomohl slézt.

Okamžitě je začali lákat kluci v tričkách se jmény fraternit na prsou: „Tři hody za dolar! Přímo tady! Vystřel svý holce plyšovýho 47

medvídka!“

Tina sledovala roztomilého kloučka, který házel šipky na balónky.

Vyhrál medvěda většího, než byl sám.

Tak tady jsem měla bejt s Joshem, pomyslela si Tina. Jo, Chris je senzační. Celou dobu se mi věnuje. Ale Chris není Josh.

„Pojď,“ řekl a popadl ji za ruku. „Támhle se hází míčkama. Něco ti vystřelím. Co třeba jednoho z těch velkejch červenejch irskejch panáků?“

„Ach, bože, jen to ne! Dík,“ bránila se Tina.

Předal Tině foťák a vzal si tři míčky, kterými se strefovalo do kroužků.

Poválel míček v dlani, zamířil a hodil. Povedlo se. Před druhým hodem otočil hlavu a usmál se na Tinu. I druhý hod vyšel. Míček proletěl kroužkem. Chris na Tinu povzbudivě zamrkal.

Když házel třetí míček, Tina zatajila dech. Míček však narazil na kroužek a odrazil se na zem.

„Húúú, škoda.“ Chris sáhl do kapsy pro další drobňáky.

Dobrý, pomyslela si Tina. Žádnej vycpanej irskej panák se nekoná.

Vtom ji oslovil hluboký hlas. „Tino!“

„Jacku!“ vykřikla. „Čáaáu!“ Byl to kluk, který vyšel Shadyshideskou střední o rok dřív než Josh. Jack Hampton.

„Co tady děláš?“ zeptal se. Sekl očima po Chrisovi. „Už nechodíš s Joshem?“

„Chodím,“ odpověděla Tina. „Přijela jsem se na něj podívat.

Jenže znáš ho. Odjel na nějaký ty svý kameny a porouchal se mu auťák.“

Jack pokýval hlavou. „To je celej on.“

Tina přitáhla Chrise blíž a řekla: „Tohle je Chris. Bydlí s Joshem.

Ukazuje mi to tady.“

„My se známe,“ řekl Jack a podal Chrisovi ruku. Chris mu ji neochotně stiskl.

„Radši půjdem,“ řekl. „Chci udělat pár fotek u zvonkový dráhy.“

Nervózně v prstech žmoulal popruh foťáku.

Žárlí, řekla si Tina.

„Počkej moment,“ zarazila ho. „Dlouho jsme se s Jackem 48

neviděli.“

„Jsi tady sama?“ zeptal se Jack. „To zírám!“

„Ne tak úplně,“ přiznala se. „Přijela jsem s Holly, s tou svou praštěnou sestřenicí. Neviděl jsi ji náhodou někde? Měla by bejt s Alyssou Pryorovou.“

„S Alyssou Pryorovou?“ vyjevil se Jack. „Ze Shadyside?“

Tina kejvla. Koutkem oka si všimla, že Chris má najednou strašně práce s foťákem.

„Co by tu dělala?“ zeptal se Jack. „Alyssa tady s tím sekla a přestoupila na výtvarku do Seattlu.“

49

X.

„To není možný!“ vykřikla Tina. Sevřela Chrisovi dlaň a řekla Jackovi: „Víš to určitě? Alyssa Pryorová? Ta s těma krátkejma blond vlasama? Její táta má na náměstí obchod s oděvama.“

„Jasně, že to vím určitě,“ odpověděl Jack. „Minulej tejden jsem s ní mluvil v telefonu. Mluvili jsme i o tobě a Joshovi. Vlastně o každým ze Shadyside.“

Tině se zatočila hlava.

Někdo tady pěkně kecá. A musí to bejt Carla.

„Slyšíš to?“ řekla Chrisovi. „Kde je teda Holly?“

Představila si ji, jak leží ve škarpě. Nebo je někde svázaná a znásilňovaná opilými motorkáři.

„Třeba šla s nějakou jinou Alyssou,“ namítl Jack.

To těžko, řekla si Tina. Kdybych jenom věděla, o co Carle jde.

Objevila se krásná holka se zrzavými vlasy a zahákla se Jackovi rukou do podpaží. „Všichni na tebe čekaj,“ zavrkala a už ho vlekla pryč.

Jack se ještě otočil a zamával. „Nedělej si starosti. Až Holly najdeš, pozdravuj ji ode mě.“

Tina se otočila ke Chrisovi. „Musíme ji najít,“ vyhrkla. „Co když se jí něco stalo?“ Popadla ho za ruku a táhla ho do davu, pryč od atrakcí!

Srazila se s klukem se sáčkem popcornu. Málem sebou sekla. Pak se před ní zjevil klaun. Jeho červeně vymalovaná pusa jí připomněla krev. Za klaunem běžel zástup dětí. Děti ji obstoupily, smály se a vřískaly.

Tina si připadala jako v pasti. Pusťte mě! okřikla je v duchu.

50

Musím přemejšlet. Potřebuju prostor.

Zakryla si uši. Holly, kde jsi? „Musíme odsud vypadnout!“ ječela.

„Klídek,“ řekl Chris. Vzal ji za ruku a zavedl k lavičce.

„Copak můžu bejt klidná?“ křičela. „Ztratila se mi sestřenice!

Bůhví, kde je. A ten divnej hlas v telefonu! Byl tak zlej. Něco se děje. Něco strašnýho.“

Chris si upravil ohůnek. „Říkala jsi, že si Holly chce dělat, co chce, viď?“ Podíval se jí do očí. „A že si nenechá ujít žádnou zábavu.“

„Jo, ale…“ Zarazila se. Já vím, že Chris uvažuje rozumně, řekla si. A zařekla jsem se, že už nebudu bláznit. Jenže tohle je něco jinýho. Teď už vím, že mě tady někdo vodí z nos. „Musíme jít na policii.“

„Policie nepřijímá hlášení o pohřešovaný osobě, dokud není nezvěstná čtyřiadvacet hodin. A je teprve…“ Chris se podíval na hodinky. „Jsou dvě. Přijely jste včera v devět večer.“

Tak krátká doba? pomyslela si Tina. A já mám pocit, že už na Joshe čekám věčnost. „Asi bych měla zavolat strejdovi a tetě,“

vydechla.

„Jak myslíš,“ řekl.

Ne, to bych asi fakt neměla, řekla si Tina. Teta zavolá k nám a celý příbuzenstvo se rozjede do Pattersonu. A výlet za Joshem skončí dřív, než začal.

„Ne,“ rozhodla se. Šoupala podrážkou po asfaltu. Po chvilce řekla: „Když já nevím, co mám dělat.“

„Už vím, co potřebuješ,“ řekl Chris a plácl se dlaněmi do stehen.

„Mraženej banán v čokoládě!“

Tina milovala pouťové pamlsky a banán v čokoládě ze všeho nejvíc. Jak to dělá? zeptala se sama sebe. Umí číst myšlenky, nebo co?

Váhavě přikývla. „Oukej.“

Vymotali se od atrakcí a kolotočů ke stánku s banány v čokoládě.

Tině ujížděly myšlenky jinam. Musím ho pěkně otravovat, pomyslela si. Přece mu nebudu kazit víkend. Musím přestat blbnout a začít se bavit.

Když snědli banány, vyrazili na ruský kolo. Postavili se do fronty.

51

Tina chtěla mluvit o něčem jiném, než pořád o tom, co se jí honilo hlavou. Ale Chris začal sám.

„Tak slyšela jsi o nich?“ zeptal se.

„O kom bych jako měla slyšet?“

„Ale to nic,“ odpověděl. „Jsme na řadě.“

Obsluhující je odvedl ke gondole. Chris spustil ochranou tyč. Pak se kolotoč rozjel. Tině se opřel do tváře příjemný jarní větřík. Rachot lunaparku zanikl kdesi dole.

Když klesali, poskakoval Tině žaludek. A když stoupali, cítila, jak jí z žil mizí krev.

Chris vytáhl foťák. Namířil objektiv na Tinu a udělal na kolotoči několik záběrů.

Tina civěla do davů pod sebou, jestli někde nezahlédne Holly. Až budeme klesat, řekla si, kouknu se na druhou stranu.

Ale k žádnému dalšímu klesání nedošlo. Ruské kolo sebou škublo a zastavilo se.

„Zasekli jsme se,“ řekl Chris. „Už se s tebou někdy zasekl kolotoč takhle úplně nahoře?“

„Ne.“

Děti ve spodní gondole se rozbrečely a začaly volat tatínka a maminku.

Na loukoti toho obrovskýho kola přistál pták a hned zase odletěl.

Kdybych tak mohla taky odletět, pomyslela si Tina, a začít tenhle víkend znovu od začátku.

Zahloubaná do chmurných myšlenek nevšimla si, že k ní Chris poposedává. Najednou jí položil ruku kolem ramen a zadíval se jí do očí.

Teď ne, řekla si. Přece se s ním tady nahoře nebudu líbat. Ne, vůbec se s ním nechci líbat. Mám svýho kluka. Každou chvíli se vrátí.

Odtáhla se.

Chris ji pohladil po tváři. „Neboj,“ pronesl mile, „říkal jsem ti přece, že si děláš zbytečný starosti.“ Objal ji a sklonil se k ní.

A pak jí na pusu přitiskl své sametové rty. Tina nechtěla, ale nedokázala se tomu ubránit. Podlehla. Začala se s Chrisem líbat.

Chris ji sevřel ještě víc. Jeho polibky se prohlubovaly.

52

Líbí se mi to, řekla si Tina. Já vím, že by nemělo, ale mně se to fakt líbí.

Gondola se houpala v lehkém větru. Křik dětí zněl jakoby z šílené dálky.

Chris zajel Tině do vlasů. Pak jí vzal hlavu do dlaní. Bylo mu vidět na očích, že je úplně mimo.

Tina ho šťouchla do ruky. „Chrisi, co je s tebou?“

Nereagoval.

„Chrisi,“ opakovala. „Řekni něco.“

Civěl na ni jako zmámenej.

Co na mě kouká? pomyslela si Tina. Má takovej divnej, kamennej výraz.

Vtom sebou škubl a sundal si z ohůnku gumičku. Vlasy mu spadly na ramena. Zatřepal hlavou, aby se mu srovnaly.

„Sorry,“ řekl konečně. „Já jenom… nebyl jsem na ruským kole už od…“ Hlas ho opustil.

Tina se trpce usmála. „To je oukej. Carla mi o ní pověděla.“

„Pořád ji před sebou vidím,“ zamumlal Chris. „Chtěl bych zapomenout.“

„To chce čas,“ řekla. Líbilo se jí utěšovat ho. Když už nic jiného, alespoň ho nenudila.

Chris na ní znovu upřel své pronikavé zelené oči. „Víš, Josh udělal blbost, že takhle odjel,“ prohlásil. „Co, kdybych se na tý zastávce objevil o chvilku pozdějc? Dovedeš si představit, jak jste, holky, mohly dopadnout?“

Tina se zachvěla hrůzou. „Ani mi to nepřipomínej.“

„Měl tady zůstat,“ pokračoval Chris. „Řekl jsem mu, že kdybych já měl takovou skvělou holku, jako jsi ty, v životě by mě nenapadlo někam odjet.“

Přitiskl se víc.

Tina se podívala dolů a řekla: „Už aby ten krám spravili.“

„Nač ten spěch?“ Vzal ji znovu kolem ramen.

„Bojím se vejšek,“ zalhala.

Sevřel ji, až v ní zapraštěly kosti. Zalapala po dechu.

Bože, ať už se to rozjede. Bože. Jsme moc těžký, jsme moc na straně. Přepadneme.

53

Podívala se dolů na zem.

Chris ji k sobě otočil. Byl cítit čokoládou a banánem. Ne, už se s ním nebudu líbat, rozhodla se.

„Chrisi!“ vyjekla a odstrčila ho. „Prosím tě. Vždyť se převrhneme.“

Mocně ji políbil na rty.

Tina škubla hlavou. „Přestaň!“ vyštěkla.

„Co se plašíš?“ okřikl ji. „Co to na mě hraješ?“

„Já… já na tebe nic nehraju,“ vykoktala Tina.

Zacloumal s ní, dal jí pusu na tvář a pak jí zajel jazykem do ucha.

„Tak dost!“ vykřikla Tina. „Myslím to vážně!“ Zoufale ho tlačila na opačnou stranu gondoly.

Bože, ať už to spustěj! Bože!

„Myslel jsem, že ke mně něco cejtíš,“ pronesl Chris naštvaně.

„Ještě před chvílí ti to líbání nevadilo. No, řekni, že ke mně něco cejtíš!“

„Jo, to jo… teda, mám tě ráda… ale víš přece, jak je to s Joshem.“

„A co včera v noci?“ křičel Chris. „A před pár minutama? To ti Josh nevadil?“

Musím najít správný slova, usoudila Tina. „To je fakt,“ spustila.

„Jenže s Joshem chodím už dva roky.“ Těžce polkla.

Chris projel očima gondolu. Přidržel se rukama ochranné tyče a začal gondolu rozhoupávat.

„Otočím ten krám vzhůru nohama,“ křičel. „Ty si děláš srandu. Že si děláš srandu, přiznej se, Tino!“

Gondola se začala nebezpečně naklánět.

„Chrisi!“ ječela Tina. „Přestaň! Spadneme!“

„Tak mi dej pusu,“ řekl a přisunul se blíž. „Dáš mi pusu a pak mi řekneš, jaký to bylo. Dělej! Dej mi pusu!“

„Ne!“ zařvala Tina.

Chris se do gondoly opřel ještě víc.

Nahoru, dolů. Dopředu, dozadu.

„Přestaň,“ žadonila Tina.

Cítila, že se jí začíná zvedat žaludek. Do hlavy se jí hrnula krev.

Zoufale se držela tyče.

Koukla na lidi pod sebou. Představila si, jak padá… padá… a 54

rozbíjí se o beton.

„Chrisi! Ty jsi cvok!“ zavřískala.

Chris se chechtal. Gondola létala vzduchem.

Tině bušilo srdce až v krku.

Otevřela pusu, chtěla křičet. Ale nevyloudila sebeslabší zvuk.

Prsty na ochranné tyči jí povolily.

Chris ještě přidal.

Padám, řekla si.

Zabiju se!

Zavřela oči a nechala se unášet vzduchem k zemi.

55

XI.

Dolů… dolů…

Ne. Nepadala.

Klesala gondola. Ruské kolo se konečně dalo do pohybu. Houpání ustalo. Tina si dlouze oddychla. Podívala se na Chrise.

Hrál si s popruhem foťáku. A hleděl mlčky před sebe.

Na co myslí? Už mu došlo, že nás málem zabil?

Tina se třásla po celém těle. Schoulila se v gondole do rohu. Jeli dolů. Byla připravená okamžitě vyskočit, jen co kolotoč zastaví.

Jenže kolotoč nezastavil. Co se děje? podivila se Tina.

„Hej, Chrisi,“ zamával obsluhující. „Ještě vás trochu povozím za tu přestávku nahoře!“

Ne! zděsila se Tina. Musím od něj pryč!

„Uděláme ještě pár fotek?“ řekl Chris, jako by se nechumelilo, a otevřel foťák.

Jemu je to úplně jedno, pomyslela si Tina. To snad není možný!

„Je tu senzační světlo,“ poznamenal. Pak si všiml jejího ustrašeného výrazu. „Vyděsil jsem tě, viď?“

Tina kývla.

„Promiň,“ zamumlal. Nastavoval foťák. „Chtěl jsem tě jenom poškádlit. Fakt mě to mrzí.“

Už zase mluvil tím svým milým tónem. Už zase to byl ten skvělej Chris, který se o ni celou dobu staral.

Je nešťastnej, pomyslela si Tina. Smrt tý jeho holky s ním musela pěkně zacloumat.

Ruské kolo se otáčelo. Tina mlčela. Až tahle hrůza skončí, tak si to s Chrisem vyřídím, rozhodla se.

56

Konečně byli dole a kolotoč se zastavil.

Tina vyskočila z gondoly.

„Hej! Počkej!“ křičel Chris a hnal se za ní. „Nebuď naštvaná!

Tino, prosím tě…“

Tina si povzdychla. Připadal jí tak nešťastnej.

Kdybych se s ním nelíbala na tom mejdanu, nic takovýho by si nedovolil.

Podívala se na ruský kolo. Úplně se zachvěla, když viděla tu výšku.

„Prosím tě,“ žadonil Chris. „Omlouvám se. Mělo mi to bejt jasný.

Ale víš, nebyl jsem na kolotoči od tý doby… víš… co se stala ta věc s Judy.“

„Pojedeme zpátky na kolej,“ řekla a otočila se. „Třeba už tam bude Holly.“

„Oukej,“ připustil Chris a chtěl ji vzít za ruku.

Tina zastrčila ruce do džínů. Už se s ním víckrát nepovedu.

Odteďka budu pěkně odměřená… a opatrná.

Razila si cestu davem. Klaun se bláznivě chechtal. Muzika řvala.

Děti taky řvaly a pletly se jí pod nohama.

Bejt tady ještě chvíli, tak mi z toho praskne hlava, pomyslela si.

Uviděla před sebou motorku. Chris už na ní seděl. Naskočila.

Musím se dát do pucu, než se Josh objeví, řekla si. Chris nastartoval.

Naložím se do vany a umeju si vlasy a… Kam to jedeme?

„Moment, Chrisi!“ Šťouchla ho do ramene. „Kolej je přece na druhou stranu.“

„Myslel jsem, že bysme mohli zajet ke mně do aťasu. Udělat ještě pár fotek do tý tvý kolekce!“

„Teď ne!“ bránila se Tina. Zatahala ho za rukáv. „Otoč to!“

Chris zajel ke straně a zastavil.

„Jsou teprve tři,“ řekl. „Do pěti se Carla s klukama určitě nevrátí.

Tohle je jediná chvíle, kdy můžeme fotit v interiéru.“

„Jenže se na mě podívej, jak vypadám,“ pokračovala Tina a hrábla si do rozčepejřených vlasů.

„Nevypadáš,“ zasmál se. „A i kdyby, mám v aťasu kostýmy a líčidla. Všechno, co potřebuješ.“

Co když to na mě zase zkouší? řekla si.

57

„Tino, prosím tě. Řekl jsem strejdovi, že tě nafotím. A slíbil jsem, že mu přinesu ukázat kontaktní fotky.“

Tohle je moje šance, pomyslela si Tina. Třeba se ty fotky budou Robu Robertsovi líbit a pošle mi nabídku!

Řekla si, že bude ve střehu. A jestli Chris zase začne blbnout, okamžitě vypadne.

„Oukej,“ řekla. „Ale jenom na hodinku.“

„Platí!“ zvolal Chris a nastavil ruku.

Tina zaváhala. Jsem pitomá, řekla si. Chce si jenom plácnout.

Pomalu mu podala dlaň. Chris jí nadšeně potřásl.

Znovu se rozjeli. Asi jsem na tom ruským kole zbytečně magořila, usoudila Tina. Copak Josh nikdy nedělal podobný voloviny?

Například na pouti ve Fear street. Pokoušeli se s Jackem Cooperem vyhodit z dráhy závoďák.

Chris není schopnej ničeho špatnýho.

A ukáže mý fotky svýmu strejdovi.

Alespoň k něčemu bude tenhle podělanej výlet užitečnej.

Zatočili na přeplněnou křižovatku. Tina u jednoho zaparkovaného auta zahlédla holku, která se líbala s klukem.

Měla tmavé vlasy. A na sobě měla bílé tričko na zádech s nápisem PATTERSON MAVERICKS.

Tina zbystřila zrak.

Carla!

Tak ona pro Joshe a Steva nejela. Vůbec neodjela z kampusu!

Co to mělo znamenat?

58

XII.

„Zastav! Chrisi – zastav!“ vykřikla Tina a zacloumala s ním.

Chris zpomalil a zajel k chodníku.

„To byla Carla!“ ječela a ukazovala o blok zpátky. „Líbala se s nějakým klukem!“

„Húúúú!“ vypískl Chris. „To není možný.“

„Vrátíme se,“ řekla. „Rychle!“

„Jsme v jednosměrce,“ odpověděl. „Museli bysme objet blok.“

„Šlápni na to!“ řekla. Objala ho kolem pasu a Chris zamířil za roh.

Co se tady děje? ptala se sama sebe. Proč Carla lže?

Rychle! Rychle! pobízela Chrise v duchu. Musím si to s Carlou vyřídit. Musím zjistit pravdu!

Když ale zajeli za roh, motorka najednou zhasla.

„Neeee!“ zaúpěla Tina.

„To jsem blázen. Nevím, co se stalo,“ řekl Chris. „Zůstaň sedět.

Nespouštěj nohy z pedálů.“

Zkusil znovu nastartovat. Nic.

Kolem uháněly auťáky.

„Co se stalo?“ zeptala se Tina.

„Nemám ponětí,“ odpověděl Chris. „Chcíplo to.“

Odtlačil motorku k chodníku, aby se mrkl na motor.

Co kdybych se tam rozběhla? napadlo Tinu, ale hned ten nápad zavrhla. Vždyť se tady nevyznám.

Chris opakovaně startoval. „Asi to bude zahlcený.“

„Nech motorku tady a poběž se mnou,“ prosila.

„Už to chytá,“ řekl. „Cejtím to.“

Motor zakašlal a konečně naskočil.

59

„Nasedni!“ poručil Chris.

Znovu se rozjeli. Chris to vzal doleva, míjel jednou ulici za druhou.

Kam to zase jede? podivila se Tina. Vždyť přejedeme!

„Tady!“ zaječela mu do ucha. „Tady to bylo!“

„Kde?“

Tina projela očima zaparkované auťáky. „Támhle! U tý dodávky!“

Chris zajel za dodávku, na kterou ukazovala. Nikdo tam nebyl.

„Vím určitě, že to byla Carla,“ tvrdila Tina, když znovu slezli.

„Jak to, že neodjela?“

„Odjela,“ odpověděl Chris. „Nemůže tu bejt. Vzala si můj džíp.“

„Ale přece víš, že byla nějaká divná. Třeba vůbec nikam nejela.“

Chris zavrtěl hlavou. „Proč by si vymejšlela?“

Tina těžce polkla. Někdo tu lže. A ten někdo je Carla.

„Podle mě nikam nejela, protože z nějakýho záhadnýho důvodu nechce, abych se s Joshem sešla,“ vyhrkla.

„Carla a Steve jdou spolu dneska večer na dýzu,“ řekl Chris.

„Potřebuje ho tady mít stejně, jako ty tu potřebuješ mít Joshe.“

Jak se tak dohadovali, objevily se na protějším chodníku dvě holky.

Chris na ně ukázal. „Hele, vidíš?“ řekl. „Vidíš tu menší?“

Menší z obou holek na sobě měla džíny a bílé tričko s nápisem PATTERSON MAVERICKS na předku i na zádech. Z dálky by si ji člověk klidně spletl s Carlou.

„Oukej. Vzdávám se,“ uznala Tina.

„Ulevilo se ti?“ zeptal se Chris.

„Ale jo,“ zalhala Tina. Neulevilo se jí ani trochu.

I kdyby všechny holky z koleje měly na sobě to samé, Tina si byla jistá, že viděla Carlu.

„Pojď, pojedeme,“ hučel do ní Chris. „Máme málo času.“

Za pár minut se ocitli v úzké, rozbité uličce. Tina se Chrise držela jako klíště.

Chris zpomalil před osamělým činžákem, po kterém se vinuly popínavé rostliny, a zastavil u vjezdu. Než vypnul motor, ještě ho několikrát protúroval. Pak seskočil.

60

„Aťas je dole,“ řekl Tině. Do suterénu vedlo schodiště ve výklenku v boční zdi činžáku.

Pod schody Chris odemkl dveře do dlouhé chodby. Páchlo to tam plísní. V slabém světle holé žárovky se rýsoval špinavý koberec.

„Jak jsi to tady sehnal?“ zeptala se Tina.

„Chvíli to trvalo,“ odpověděl Chris. Mířil ke dveřím na konci chodby. „Šlo mi hlavně o klid. Sem dolů nejde hluk zvenčí. Je to perfektní.“

Odemkl horní, bezpečnostní zámek a další dva pod ním.

Proč to má tak děsně zamčený? podivila se Tina. V životě by nikoho nenapadlo, že tu může bejt aťas.

„Mám dost drahý zařízení a věci,“ řekl, jako by jí četl myšlenky.

„Opatrnosti nikdy nezbejvá.“

Otevřel a ustoupil stranou, aby dal Tině ve dveřích přednost.

Než vešla, stiskl vypínač. Rozsvítila se světla a zároveň spustila písnička od Psycho Surfers.

„Mám všechno zapojený na tenhle vypínač,“ pokračoval Chris a pověsil klíče na háček u dveří. „Jo, muzika je dost nahlas, ale mě to při práci dodává tu správnou náladu.“

Tině se rozbušilo srdce. V místnosti bylo tolik zajímavých věcí!

Nevěděla, na co se dřív dívat.

Jediné venkovní světlo přicházelo dvěma okénky v úrovni ulice.

Podlahu kryl měkoučký béžový koberec. Stěny byly ověšené fotkami a plakáty modelek v úchvatných kostýmech.

Húúú! vyjekla Tina v duchu. Některý modelky znám! Ty fotky musel dělat jeho strejda!

Ale i fotky neznámých dívek byly fantastické. To jsem zvědavá, jestli ty moje budou taky takhle dobrý.

Na Chrisovi bylo vidět, jak se nadýmá pýchou. „Klidně si to tady prohlídni,“ řekl. „Musím se na něco mrknout ve fotokomoře.“

Zmizel ve dveřích na zadní straně místnosti.

Tina si prohlížela aťas, byla z toho úplně vyvalená. U jedné stěny byl dlouhý pult plný všelijakých rekvizit. U stolu stál stativ, ventilátor a byly tam i reflektory.

Na pultě leželo několik foťáků, objektivy a krabice se zásobou filmů.

61

Vzadu Tina objevila Chrisův pracovní stůl. Měl tam stereověž a televizi.

To je fantastickej ateliér, povzdychla si.

S rozzářenýma očima procházela kolem zadní stěny a prohlížela si fotky modelek ve večerních róbách. Všechny byly podepsané. Jména jako Gabrielle, Francesca, Tahnee…

Zamumlala svý vlastní jméno: „Tina.“ To je strašný! Budu si ho muset změnit.

Došla k fotkám, které by se daly nazvat zvláštní. Byly prostě udělané jinak.

„Myslel jsem, že bych něco takovýho mohl udělat i s tebou,“ řekl Chris a položil jí ruku na rameno.

Tina se lekla. Otočila se.

Zeptala se Chrise: „Jak to děláš?“

Ukázala na fotku dívky sedící v písku. Dívka měla sytě rudé rty i nehty. Z písku u jejích nohou trčela modrá lopata. Všechno ostatní bylo černobílé.

„Abych dosáhl efektu, jakej potřebuju, koloruju černobílý fotky speciálníma tužkama,“ vysvětloval Chris. „Mohl bych ti třeba udělat hnědý vlasy a zelený oči.“

„No, ty jsi fotograf. Můžeš si se mnou dělat, co chceš,“ řekla Tina.

Chris vykulil oči. „Můžu si s tebou dělat, co chci?“

Tina ucítila, že rudne. „Přece víš, jak to myslím.“

Tohle jsem neměla říkat, vynadala si v duchu. Musím se kontrolovat. Nesmím v něm vyvolávat marný naděje.

Otočila se zpátky ke zdi a upřela zrak na tmavovlasou dívku se zelenýma očima.

A vtom jí přeběhl mráz po zádech.

C o t o má znamenat? To jsem přece já… teda, ta holka vypadá jako já. Až na vlasy a oči by to klidně mohla bejt moje dvojnice.

Dívka se smála do objektivu, pusu měla pootevřenou, jako by chtěla něco říct. Úplně ji slyším, pomyslela si Tina.

Co mi říká?

Zachvěla se. Musela se přinutit, aby z té fotky spustila oči. Koukla na další fotky.

Chris se držel těsně za ní.

62

Zastavila se u fotky s jachtou. Ve větru se třepotaly zažloutlé plachty. „To je tvoje jachta?“ zeptala se.

Chris neodpověděl. Díval se na Tinu, vypadal vážně.

Zase jsem to zvorala. Proč, proboha, nedokážu držet pusu? On teď určitě myslí na Judy.

Vteřinku těkal očima po Tinině tváři a pak se jí zahleděl přes rameno jakoby někam do dáli. Vzpomíná na tu hroznou chvíli, řekla si Tina.

Vyndal z kapsy brýle a nasadil si je. Projel si prsty vlasy.

„Byla to moje jachta,“ pronesl hořce.

V místnosti se rozhostilo nepříjemné ticho. Tina předstírala, že si na zdi prohlíží další fotku.

Po chvilce Chris řekl: „V koupleně jsou líčidla. Běž se připravit.

Víš, chce to hodně očních stínů a rtěnky. Pak se zamyslíme, co si vezmeš na sebe.“

Prudce se otočil a začal vybírat foťák a objektivy.

Tina šla do koupelny. Měla na vybranou troje dveře. To bych ráda věděla, který to jsou, pomyslela si. Nejzazší vedly do fotokomory, to už věděla. Zbývaly dvoje dveře, které byly těsně vedle sebe.

Rozhodla se pro levé z nich.

Natáhla ruku po knoflíku.

„Nechoď tam!“ zařval Chris.

Tina ucukla.

Co je najednou takovej vzteklej? podivila se.

Rozběhl se k ní. „Promiň,“ omlouval se. „Mám tam chemikálie, na který nesmí přijít světlo.“

Tina si oddychla a řekla. „Já myslela, že je to koupelna. Bude asi tady vedle, viď?“

Chris kývl. „Měl jsem tě nasměrovat. Je to moje blbost.“

Tina otevřela vedlejší dveře a zašátrala po vypínači.

„Ach, já zapomněl,“ řekl Chris. „Je tu jenom lampička nad toaletním pultem.“

Tina se pomalu sunula temnou koupelnou, ruce před sebou. Je tu tma, pomyslela si. Vůbec nevidím.

Vtom narazila nohou na něco tuhého. Co to je? Poklekla a projela rukama podlahu.

63

Ucítila vlasy. Lidské vlasy.

V koupelně na zemi někdo ležel.

Nehýbal se. Vůbec se nehýbal.

Byl mrtvý!

64

XIII.

„Chrisi!“ vykřikla Tina. „Chrisi… pomóc!“

Chris vrazil do koupelny a rozsvítil lampičku.

Tina vytřeštila oči na nehybné tělo na podlaze.

Byla to figurína.

Figurína v červených šatech a s kaštanovou parukou. Měla hezky vymalovaný úsměv. Hleděla na Tinu neživýma modrýma očima.

„Ach! Já… promiň, Chrisi,“ vykoktala Tina. „Myslela jsem…“

„To je Mary,“ usmál se Chris. „Používám ji k nasvěcování. Měl jsem ji dát někam jinam. Jsi v pořádku?“

„Jo, jistě.“ Tina se musela uklidnit. Pak řekla: „Teď se dám do pucu.“

Podívala se do zrcadla. Světlo nad pultem bylo silné, z obličeje jí vystupoval každý pór.

Mám pěkný kruhy pod očima, řekla si.

Věděla, jak se nanášejí líčidla, tolikrát o tom četla v módních časopisech. Sama to ale dělala poprvé.

Zahleděla se na make-upy na pultě. Chris měl všechno. Rtěnky všech barev. Jasně červenou. Sytě modrou. Rudou. Bílou.

Nejrůznější oční linky a stíny. Krémy, tužky, pudry. Tady bych vydržela celej den, pomyslela si.

„Nejdřív podklad,“ instruoval ji. Přidržel ji u obličeje ruku.

„Hmmm. Spíš světlejší.“

Tina si nalila do dlaně pleťovou vodu a nanesla na obličej.

Normálně se vůbec nemalovala, jenže tentokrát to bylo něco jiného.

Na horní i spodní víčka vzala sytě šedé linky, udělala si stejné stíny a na řasy a obočí použila černou maskaru. Lícní kosti zvýraznila 65

světlounkou červení a rty si namalovala jasně červeně.

Chris ji pečlivě sledoval.

„Tu pusu víc,“ pobídl ji. „A pak tohle.“ Podal jí konturovací tužku. „Okraje rtů musej bejt tmavší.“

„Tak co, dobrý?“ usmála se na něj.

„Jo. A musíš se zapudrovat, aby ses neleskla.“ Otevřel zásuvku a vyndal kulatou pudřenku. Přistoupil k Tině. „Počkej, já to udělám,“

řekl.

To je fakt šílený, pomyslela si, když ji Chris pudroval. Hleděl jí upřeně do očí, ale Tina cítila, že na ni nekouká jako na Tinu Riversovou – díval se na ni jako na umělecké dílo.

Z módních časopisů věděla, že Rob Roberts své modelky vyloženě hýčká. Zacházel s nimi přímo otcovsky. A potom, když udělal geniální fotky, uchýlil se vždycky na svou jachtu a celé týdny s nikým nemluvil. Jenom s kočkami.

Celá rodina je asi trhlá stejným způsobem, pomyslela si Tina.

„Perfektní,“ usoudil Chris a odstoupil. „Protáhni si vlasy kartáčem a nech je volný. Za tebou ve skříni ve zdi jsou kostýmy. Možná bysme měli začít s červenou minisukní a přiléhavou bílou blůzkou. A vem si červený střevíce s vysokejma podpatkama.“

„Vezmu si, co řekneš,“ usmála se.

„Tak jo. Počkám vedle,“ řekl Chris a vypadl z koupelny.

Tina otevřela skříň ve zdi. Kromě toho, co jí navrhl, tam bylo několik bodýček, vypasované džíny, překrásné hedvábné blůzy. A pět nebo šest přepychových večerních rób.

Húúú! vyjekla Tina. Samý senzační věci!

Úplně jako u Dalbyho v Shadyside. Kdybych tak na ně měla, povzdychla si.

Prohlížela si šaty, jedny po druhých. Velikost čtyřicet šest.

Čtyřicet šest. Čtyřicet šest. Všechno její velikost.

Takhle se utrácej peníze! pomyslela si. Chris musí svejm modelkám kupovat jenom perfektní věci.

Rychle se převlékla. Na vnitřní straně dveří bylo velké zrcadlo.

Tina se před ním roztočila jako korouhvička.

To je neuvěřitelný, jak bezvadně mi to padne, řekla si. To by Josh koukal, kdybych k němu přišla takhle ohozená! Co kdybych to od 66

Chrise koupila…

Muzika přešla v něco, co neznala. Napadlo ji, co to je za skupinu.

„Hotová?“ zakřičel Chris do toho dunění.

Tina vyšla ze dveří. Chris stál u stativu, tvářil se vážně. Měl nasazené brýle.

„Kam se mám postavit?“ zeptala se Tina ostýchavě.

„Posaď se do dvojitýho křesla a otoč hlavu směrem od ventilátoru.“

Udělala, co řekl. Ventilátor jí čechral vlasy. Do tváří jí sálalo světlo silných reflektorů.

Chris mačkal spoušť. Znovu a znovu.

„Udělej zasněnej kukuč,“ řekl. Sundal foťák ze stativu a začal se k ní přibližovat. Pomalu klesl na kolena. „Hoď si nohy přes sebe. A teď vzdorně našpul pusu.“

Přibližoval se s děsně soustředěným výrazem.

Je ze mě úplně mimo, pomyslela si Tina. Asi se mi to daří.

„Zvedni prsty k puse,“ řekl. „Jako by ses chtěla na něco rozpomenout.“

A zase několikrát stiskl spoušť.

„Teď se zatvař nakrknutě.“ Zdůraznil slovo „nakrknutě“.

Žádej problém, pomyslela si Tina. Vzpomněla si na Carlu.

Zakousla se do spodního rtu. Bože, Carla by už měla bejt s klukama na cestě zpátky.

„Teď udělej, jako že jsi zamilovaná,“ řekl Chris. Díval se na ni přes objektiv.

Vzpomněla si na Joshe. Na jeho krásný úsměv a husté vlnité vlasy. A na jeho děsné fóry, z kterejch vždycky úplně hynula.

„Posloucháš mě?“ naléhal Chris. „Říkám, že máš bejt zamilovaná.

Dej do toho… víc citu. Víc.“

„Já se snažím,“ zamumlala.

Na čele jí vyskočily krůpěje potu. Její vlasy vlály Chrisovi do obličeje. Chtěla se poškrábat, ale věděla, že nesmí.

„To není ono,“ povzdychl si Chris a odložil foťák.

Zašel do koupelny pro pudr. Přinesl taky dvě limči. „Na,“ řekl a posadil se na křeslo.

Tina se napila. Pak si chtěla od Chrise vzít pudr.

67

„Počkej. Já sám.“ Rychle jí přepudroval čelo a tváře. Ruka se mu zastavila.

To snad ne, pomyslela si Tina.

Cítila jeho upřený pohled. Přitiskl se k ní.

Odvrátila oči. Prosím tě, jenom mě nechtěj líbat.

„Nějak si na to světlo nemůžu zvyknout,“ řekla. Musím mluvit o focení, rozhodla se. Zachovat pracovní, kamarádskou atmosféru.

„To jistě,“ řekl Chris. „Tino, ty jsi nejlepší modelka. Už dlouho jsem s takovou nepracoval.“

„Chrisi,“ spustila. Zvedla se a začala si uhlazovat minisukni.

„Nemůžu za to, ale tohle oblečení se mi strašně líbí. Jestli ho nepotřebuješ pro jinou modelku, koupím to od tebe.“

Chris mlčel.

„Nebo mi řekni, kde jsi to sehnal a já se podívám, jestli nemaj něco podobnýho,“ dodala.

Chris měl nepřítomný pohled.

Co jsem mu udělala? Tině se rozbušilo srdce. Řekla jsem něco špatnýho? Asi jo.

Podíval se na ni.

„Patřily Judy,“ řekl konečně tichým hlasem.

Judyiny věci!

Tině přeběhl mráz po zádech. Mám na sobě věci mrtvý holky!

Chtěla odejít, ale chytil ji za ruku. „Kam utíkáš?“ vyhrkl. „Ještě jsme neskončili.“

„Já… jenom jsem si na sebe chtěla vzít něco jinýho. Třeba některý ty šaty,“ zapištěla.

„Všechno jsou to Judyiny věci,“ řekl Chris. „Máš přesně její velikost.“

On si schovává její šaty? Proč? Přece všechny modelky, co fotí, nemůžou mít číslo čtyřicet šest!

Tina byla šokovaná, že se nemohla pohnout z místa.

„Dělej,“ poručil. „Vrať se na křeslo.“

Naskočila jí husí kůže. Mám na sobě něco, co předtím nosila mrtvá holka. Chodila v tý sukni tancovat? Nebo do kina? Nosila ty věci na rande s Chrisem?

„Posad se a přehoď si nohu přes nohu,“ pronesl Chris chladným 68

hlasem.

Poslechla.

„Ne. Otoč se.“

Nemoha najít správnou pózu. Nedokážu se soustředit, pomyslela si. Nemůžu mít na sobě tuhle sukni.

„Už vím, co to chce,“ řekl Chris.

Znovu zaběhl do koupelny a vrátil se s parukou z figuríny. „Na, nasaď si ji.“

Tina si nacpala vlasy pod paruku. Tahalo to. Po stranách hlavy se jí rozhoupaly dlouhé lokny.

„Tak je to lepší,“ zamumlal Chris.

Přiložil si foťák na oči, ale spoušť nestiskl. Jenom zaostřoval.

Posouval čočky tam a zpět.

Tady něco nehraje, usoudila Tina. Proč nefotí?

Přisunul se blíž a usedl před ní na podlahu.

A najednou zařval: „Jak to, že sis obarvila vlasy na blond?!“

Cože? Co to povídá?

Kroutila si konečky paruky, uhýbala před jeho pohledem. Třeba, když se na něj nebudu dívat, nebudu nic říkat, tak mě nechá bejt.

„Judy!“ vyštěkl. „Dívej se mi do očí!“

Judy? On mi řekl Judy?

Otočila se k němu. Snažila se zachovat klid.

„Co je to dneska s tebou?“ zeptal se. Vstal z podlahy a posadil se na křeslo.

Tina si rychle zastrčila ruce pod stehna. Nedovolím, aby se mě dotkl.

Ale Chris měl jinou představu. Položil jí ruku kolem krku a sklonil se k ní.

Začala ho odstrkovat.

„Co děláš?“ zeptal se. „Přece jsi sama chtěla, abych tě nafotil. A nic mi za to nedáš? Ani pusu?“

„Chrisi,“ prosila Tina. „Nech mě…“

„Nedáš mi pusu, Judy?“ řekl a ještě víc se k ní přitiskl. „Nedáš mi pusu? Víš, jak jsem šťastnej, že ses mi vrátila?“

69

XIV.

Tina se Chrisovi vytrhla a vyskočila na nohy.

Je to blázen, pomyslela si. Musím odsud okamžitě zmizet!

Chris taky vyskočil z křesla a přistoupil k ní.

Klídek. On myslí, že jsem Judy. Miloval ji. Nemůže jí ublížit…

nemůže mi ublížit.

Zhluboka se nadechla.

Chce políbit Judy. Nechce políbit mě. To fakt ne. Jediný, na co myslí, je Judy.

„Chrisi,“ řekla klidně. „To jsem já. Tina. Vzpamatuj se. Joshova holka.“

Díval se na ni, ale nic neříkal.

„Vzpamatuj se. Přijela jsem na víkend, ale Josh se zasekl na tý svý výpravě. Copak nevíš? Carla. Jela pro ně. Pro Steva a Joshe,“

pokračovala Tina. Prosím tě, vzpamatuj se.

Chris sklopil oči. Když se na ni znovu podíval, jeho výraz se změnil. „Ty jsi jí tak strašně… jsi jako ona…“ Hlas ho opustil.

„Neměl jsi mi dávat tu paruku. A ty věci,“ zamumlala.

Kývl a vydechl. „To je fakt.“

„Chrisi, já vím, že je to strašný. To, jak jsi přišel o Judy… je šílený. Fakt šílený. Ale musíš mi věřit – potkáš jinou holku…

jednou,“ řekla mu Tina. „Uvidíš. Dostaneš se z toho. Potkáš někoho, s kým ti bude dobře. Přestaneš se trápit.“

Chris stiskl zuby. „Možná,“ řekl.

Musím si sundat ty věci, rozhodla se. Musím odsud pryč.

„No,“ řekla, „myslím, že to pózovaní pro dnešek stačilo. Jsem utahaná. Netušila jsem, že je to tak namáhavý. Půjdu se převlíct. A 70

pak se vrátím na kolej.“

Vyrazila ke koupelně.

Chris ji chytil za ruku. „Jsi fantastická modelka,“ řekl. „Můj strejda z těch fotek bude nadšenej.“

Tina upřela oči na jeho ruku.

„Dobrý,“ řekla. Už ji nezajímalo, jestli Rob Roberts ty fotky uvidí. Jediný, co ji zajímalo, bylo vypadnout.

Chris ji držel pevně. „Ještě pár záběrů,“ řekl.

„Ne…“ vydechla. „Už jsem fakt unavená. Ty světla mě znervózňujou nebo co. Skončila jsem.“

Viděla, že se mu zablesklo v očích. Cítila, jak ji bere za ramena a tiskne. Už zase měl ten šílený, nebezpečný výraz.

Radši to na něj zahraju, rozhodla se. Dokud se odsud v bezpečí nedostanu ven, budu hrát komedii. Nesmím ho rozzuřit.

„Jo, tak oukej,“ přikývla, „ale nejdřív se převlíknu do svejch věcí.

Necejtím se v tomhle dobře. Víš, jak to myslím.“

„Počkej! Mám lepší nápad,“ vyhrkl a už ji táhl ke koupelně.

Tině z toho úplně vyschlo v krku. Co teď?

V koupelně vytáhl ze zadní části skříně starodávné šaty. Byly dlouhé až na zem a ušité z modročerného materiálu.

„Jsou sto let starý,“ řekl. „Nosila je moje prababička.“

„Jsou nádherný!“ vyhrkla Tina. Trochu se jí ulevilo. Ty šaty stoprocentně nepatřily Judy.

„Támhle na pultě vedle kaktusu je čepec. Dej si ho na hlavu,“

přikázal. „A obtáhni si rty. Tmavší rudou. Oukej?“

Tina kývla a Chris z koupelny odešel.

Hned ale strčil hlavu zpátky. „Ach, ještě něco. Dík, žes mi pózovala. Bude to perfektní kolekce!“ řekl a vděčně se usmál.

Taky se přinutila k úsměvu. Chris už byl zase úplně normální. To ale neznamenalo, že je všechno v pořádku. Chvíli to byl hodnej kluk, s kterým se dalo rozumně mluvit a byla s ním i zábava, a pak najednou blázen, zlostnej a děsivej. S kterým z těch dvou Chrisů se Tina setká, až znovu vyjde z koupelny?

Nejdřív na sebe hodila své vlastní věci a pak si přes ně přetáhla šaty po prababičce. Věřila, že se jí z toho aťasu podaří co nejrychleji vypadnout. Uklidnilo ji to.

71

Živůtek byl těsný, bohatě řasená sukně končila na podlaze. S

vlastními věcmi vespod si Tina připadala trochu nemotorná.

Při první příležitosti uteču, řekla si, ale do tý doby musím hrát komedii.

Zhluboka se nadechla. Živůtek se napnul.

Hlavu vzhůru! Zachovat klid!

Nervózně si pohrávala s knoflíky. Hrdlo se jí stáhlo strachem.

Rozhlédla se po sytě rudé rtěnce. Brala do ruky tubičku za tubičkou. Bylo tam všechno, jenom sytě rudá chyběla. Musí bejt někde v šuplíku.

Vytáhla horní zásuvku. Kutálely se tam dvě rtěnky.

Tina po jedné z nich šáhla a vtom si všimla otočené fotky. Nedalo jí to. Vzala fotku a obrátila ji. Dech se jí zastavil v hrdle. Po těle jí naskočila husí kůže. Zírala na fotku, obracela ji tam a zpátky.

To přece není možný! vydechla.

72

XV.

Tině se třásla ruka. Fotka jí málem upadla.

Byla to ona! Tina!

Spala v dlouhém tričku v Joshově posteli na koleji.

Vyfocená minulou noc!

Tina se chytila za pusu.

Nesmím křičet. Musím vypadat klidně.

Ale jak to udělat? Copak to jde?

Někdo byl v noci u Joshe na pokoji.

Chris!

Chris se tam vplížil a nafotil ji, když spala!

Je to normální blázen, řekla si.

Je to blázen – a možná nebezpečnej blázen.

Co si myslí? Myslí si, že se mu Judy vrátí?

Myslí si, že já jsem Judy?

Nadzvedla sukni a zastrčila si fotku do džínů. Rychle v duchu probrala svou situaci, své šance.

Měla jenom jednu. Uprchnout. Utéci od Chrise. Vykoukla z koupelny. Chris pokryl podlahu pískem, na který položil koupací osušku a nainstaloval vysokou palmu. Tině se sevřelo hrdlo.

Podívala se na bezvlasou figurínu, na ten tuhý úsměv a velké modré oči zírající z holé lebky. Rozklepala se.

„Co ti to tak trvá?“ zavolal Chris. „Máme málo času!“

„Moment,“ odpověděla. „Ještě adidasky.“

„Pojď bosá,“ křičel, „Máš bejt jako na pláži.“

Když vyšla ven, skláněl se Chris nad stolem a listoval v nějakém časopise. „Podívej se na tohle,“ řekl. „Myslím, že bysme mohli 73

udělat něco podobnýho.“

Bylo to fotografované na pláži. Rozesmáté holky ve večerních róbách, v rukou lahvičky přepychových parfémů.

„Posaď se semhle.“ Ukázal na plážové zátiší, které vytvořil. Na zemi písek a místo nebe modrá tapeta. Na podlaze ležel nafukovací balón.

Proč zrovna u moře? podivila se Tina. Judy se utopila v moři.

Když tady budu pózovat, bude si zase myslet, že jsem ona, to je jasný.

Musela ho rozptýlit. A pak profrčet z aťasu ven.

Chris řekl: „Lehni si. Bude to perfektní fotka. Jak ti písek protejká mezi prstama.“

„Nevím, jestli to v těchhle šatech půjde, ale zkusím to,“

odpověděla. „Počkej chvilku, musím vymyslet, jak pod sebou srovnat tu obrovskou sukni.“ Usedla na dvoukřeslo. Řekla si, že už za žádnou cenu nedopustí, aby ji fotil!

Musím odsud vypadnout! Musím vypadnout! opakovala si v duchu a zuřivě přemýšlela. Když šel pro pudr, přinesl mi limču. Ale nevšimla jsem si, že by měl v koupelně ledničku nebo něco. Spíš ji má ve fotokomoře.

Když se mi ho podaří dostat do fotokomory, budu mít šanci na útěk.

„Než začneme,“ řekla, „potřebovala bych se napít. Tady pod těma reflektorama je fakt děsnej hic.“

Tak já jsem tvoje jediná modelka, pomyslela si hořce. Za chvíli nebudeš mít žádnou.

Chris šel místo do fotokomory k pultu.

Ukázalo se, že jedna skříňka vedle poličky s objektivy je malá chladnička.

Že by tam měl pití? Jestli jo, tak do fotokomory vůbec nepůjde.

Bože, jak se odsud dostanu?

Chris otevřel chladničku. Byla tam jenom láhev s vývojkou.

„Tahle lednička je moc malá,“ zavrčel. „Nic se do ní nevejde.“

Skvělé!

Ještě pár vteřin, pomyslela si Tina a budu venku.

Otočil se a pomalým krokem zamířil k fotokomoře. Tina ho 74

sledovala, jak otvírá dveře a mizí uvnitř.

Teď! řekla si.

Nadzvedla starodávnou sukni rozběhla se ke dveřím.

Zamčeno!

Bože, má tu tolik zámků! zaúpěla a zuřivě zalomcovala knoflíkem bezpečnostního zámku.

Otočit doleva? Ne.

Tak kam? Dělej! Odemkni se! Odemkni se!

Otočit doprava? Přece to musí jít doprava.

Odemkni se, prosila. Odemkni se! Odemkni se!

Knoflík se otočil a v zámku to cvaklo. „Ano!“

Vzala za dveře. Nehnuly se.

Srdce jí bušilo až ve spáncích. Ruce se jí třásly.

„Hned jsem u tebe!“ volal Chris z fotokomory. „Jenom si něco zkontroluju.“

Musel být ještě zamčený některý ze spodních zámků.

Jenže kterej? Kterej?

Na háčku vedle dveří visely klíče. Chris je tam pověsil, když přišli.

Jsem zachráněná, zajásala Tina. Odemkla jeden zámek a pak druhý.

Dveře se otevřely.

V tyhle maškarádě daleko neuteču, usoudila.

Vběhla do tmavé chodby.

Musím to ze sebe shodit. V běhu si rozepínala živůtek.

Hnala se chodbou k východu.

„Au!“ vyjekla. Šlápla bosou nohou na něco ostrého.

Střep.

Sklonila se a vytáhla si ho z chodidla. Na špinavý běhoun odkápla krev.

Rána dost bolela, ale Tina si toho nevšímala. Musela utíkat.

Musíš! řekla si. Teď není čas na fňukání. Pryč odsud!

Celá zadýchaná dorazila k venkovním dveřím. Užuž budu venku!

Sevřela knoflík.

Nic! Venkovní dveře byly taky zamčené!

Klíče. Bože, já husa jsem je pověsila zpátky na háček!

75

Musím se vrátit.

Vrátím se do aťasu, řekla si. Budu předstírat, že jsem neodešla.

Chris musí bejt pořád ještě ve fotokomoře.

Otočila se. Za každou cenu se musela dostat ke klíčům a zkusit to znovu. Narazila do Chrise.

Měl v obličeji šílený škleb.

„Tak ty mi chceš zdrhnout, Judy?“ rozkřikl se na ni.

„Chrisi, já… já…“ koktala Tina. „Věř mi, Chrisi. Já už musím jít.

To focení nejde. Vím, není to tvoje vina. Já… já jsem děsně nervózní. Ty světla… Já… já… nesnáším ty světla… Prosím tě, Chrisi… pusť mě odsud!“

„Pojď zpátky, Judy,“ zachrčel. „Pojď. Podruhý už tě nezabiju.“

76

XVI.

Cože? Mluví o zabíjení? zděsila se Tina.

Takže Judyina smrt nebyla nehoda!

Hruď se jí sevřela panickým strachem. Po těle jí vyskočily krůpěje potu. „Pusť mě odsud!“ křičela.

Chris ji neposlouchal. Zkroutil jí ruku.

Pohlédla mu do očí.

Nenávist. Děsná nenávist, jakou ještě nikdy u nikoho neviděla.

Tlačil ji před sebou. Zpátky do ateliéru.

„Prosím tě…“ úpěla. „Chrisi, prosím tě!“

Nikdo neví, kde jsem, došlo jí. Vůbec nikdo!

Přitiskl ji zády na pult s fotopotřebami. Zacházel s ní tvrdě. Ucítila pod sebou kaktus. Zaslechla, jak se trhá látka. Bodliny se jí zapíchly do holé kůže. Chris křičel: „Co jsem ti udělal?“ Hlasitě dýchal.

Tina sevřela rty bolestí.

„Tenhle výraz se mi líbí,“ řekl. Oči mu svítily. „To je ono. Vydrž.

Udělám záběr.“

Výborně. Jen jdi pro foťák, pomyslela si. Popadnu klíče a budu venku.

Chris ale pro foťák nešel. Místo toho udělal kolečko z prstů a přiložil si je na oči. Zahleděl se na Tinu, jako by měl v ruce skutečný objektiv. Dělal, že zaostřuje.

„Bylo nám spolu tak krásně. Proč jsi to všechno musela zničit?“

rozkřikl se. „Proč? Odpověz, Judy!“

Otočil ji k sobě zády. Jednou rukou jí zkroutil paži až k lopatkám a druhou jí zezadu stiskl krk.

Tina zalapala po vzduchu. Co chtěl dělat?

77

„Vidíš, Judy?“ zachrčel. „Nemáš šanci.“

Kopla ho do nohy a zároveň švihla hlavou dozadu a zasáhla ho do zubů.

Chris se zasmál.

Sešlápla mu bosou nohou kotník.

Znovu se zasmál. Byl to krutý, šílený smích.

„Pusť mě!“ úpěla. „Já nejsem Judy!“

Ale Chris si toho nevšímal.

Ještě víc jí stiskl krk. Tina se mu zakousla do ruky.

„Auuu!“ vykřikl a povolil.

Zařvala jako zvíře a vykroutila se mu.

Chris ji znovu chytil a mrštil jí na zem. Dopadla na obličej.

Otřásla se bolestí, která jí projela celým tělem.

Chtěla se zvednout, ale Chris ji popadl za nohy a začal táhnout po podlaze.

Tina zatínala nehty do koberce. Nebylo to nic platné.

„Chrisi, prosím tě,“ úpěla, „pusť mě! Proč mi to děláš?“

„Už nebude podle tvýho, Judy,“ chrčel.

„Ale já nejsem Judy. Prosím tě!“ vzlykala. „Já jsem Tina. Tina!“

„Teď bude podle mýho.“

Zatáhl ji do fotokomory.

„Užij si to!“ zakřičel a zabouchl dveře. Ozvalo se cvaknutí v zámku.

Tinu zahalila tma.

Vzduch ve fotokomoře čpěl kyselými výpary. Tina tu pachuť cítila až v hrdle. Chemikálie, usoudila.

Rozřešenýma rukama ze sebe strhala starodávné šaty a mrskla s nimi někam za sebe.

Seděla na zemi, svaly ji bolely. Rána na chodidle pálila. Musím se uklidnit, řekla si. Musím mít jasnou hlavu. Jinak se tomu šílenci neubráním.

Postupně uvykala tmě. V místnosti se začaly rýsovat jednotlivé předměty.

Zvětšovák. Řezačka fotopapíru. Výlevka. Dlouhý pult s chemikáliemi. Kovová skříň. Nad hlavou jí visela nylonová šňůra s vyvolanými filmy.

78

Našla papírové ubrousky a izolepu a jakž takž si zalepila poraněnou nohu. Pro případ, kdyby musela utíkat.

Potřebuju něco, čím bych se mohla bránit, řekla si. Abych byla připravená, až Chris zase přijde.

Ale co když už nepřijde? napadlo ji.

Co když přijde Josh a osvobodí mě?

Ano, počkám, až přijde Josh a najde mě tady. Vrátí se každou chvíli, a když mě nenajde na koleji, půjde se podívat sem.

Zůstanu tady v tý fotokomoře, dokud mě neosvobodí. V týhle útulný, bezpečný fotokomoře.

Slyšela Chrise, jak v aťasu huláká: „Ty už ne, Judy. Teď jsem to já, kdo tady poroučí!“

Místnůstka se s ní začala točit. Tina si připadala, jako by se znovu octila na ruském kole s pevnou zemí hluboko pod sebou.

Holka, nebuď blázen, pokárala se. Zůstat tady? V bezpečí? Co je to za pitomost?

Zešílím, řekla si. Ty temný stěny na mě spadnou.

A Chris sem může každou chvíli vrazit. Musím si najít nějakou zbraň.

Rozeznala ve tmě na stěně lampu. Zvedla se z podlahy, natáhla ruku a rozsvítila ji. Místnost zaplavilo rudé světlo.

„Ne!“ vykřikla Tina. „To ne!“

V té chvíli zalitovala, že ji napadlo tu lampu rozsvěcet.

79

XVII.

Tina mžourala do rudého světla. Stočila oči na zeď.

Stěny byly ověšené fotkami.

Jejími fotkami!

Obrovské zvětšeniny očí a rtů.

Chris Joshovi ukradl moje fotky, pochopila. Zvětšil je a rozstříhal.

Dívala se na ústřižky svého života.

Její život. Její vzpomínky – na zdi u šílence!

Měl tam všechno.

Fotku, jak Tina o vánocích sedí na zasněžené verandě. Jak jede na kobylce Bělce, když byla u strejdy na farmě. Fotku v bikinách, kterou udělal Josh na pikniku, když ukončil střední školu. A taky ten obrázek ze školního plesu.

Tina ho strhla ze zdi a otočila. Na zadní straně bylo věnování, které napsala Joshovi. Chris Joshovo jméno přepsal svým!

Joshi, Joshi – přijď pro mě! prosila ho v duchu.

Strašně se třásla.

Přecházela s rukama kolem těla po fotokomoře a prohlížela si fotky.

Nemůžu tomu uvěřit.

A pak objevila něco šíleného.

Úplně čerstvý záběr. Ze zastávky! Byl to její zděšený obličej, když na ni vyskočil ten chlap, co chtěl peníze.

Chris si ji, ještě předtím, než chlapa zahnal, vyfotil! Bože, to je odporný!

Třeba mě fotí i teď, napadlo ji. Co, když má někde ve zdi díru?

Dívá se na mě?

80

Zbláznil se do mě.

Zbláznil se do Judy.

A zavraždil ji.

A já jsem se s ním líbala, uvědomila si Tina. Líbala jsem se s vrahem. Otřásla se při vzpomínce na to, jak jí Chris něžně hladí po tváři.

Kdyby se tak mohla rozplynout do těch fotek! Ztratit se v nich!

Vrátit se do časů, kdy jí nehrozilo žádné nebezpečí!

„Joshi – kde tě mám?“ zamumlala. „Prosím tě, pospěš si. Prosím tě, Joshi!“

Vyschlo jí v krku. Při každém polknutí ji zaškrábalo. Z očí se jí hrnuly slzy a tekly po tvářích ke rtům. Ne, nemůžu tady sedět a čekat.

Čekat na smrt. Na vraždu.

Musím se pokusit otevřít dveře. Musím odsud pryč.

Přecházela fotokomorou a dívala se, jestli někde neleží něco špičatého, co by se dalo strčit do zámku. Nohy se jí podlamovaly.

Upřela zrak na velkou kovovou skříň.

Musíš bejt statečná, řekla si. Všechno bude oukej.

Ale okamžik nato, když skříň otevřela, poznala, že už nikdy nic nebude oukej.

Nejdřív Tinu ovanul příšerný zápach.

Málem se jí zvedl žaludek. Ucítila na jazyku odpornou pachuť.

„Neeee!“ Z hrdla jí unikl zděšený výkřik.

Musela se přinutit, aby pohlédla na tvář, kterou měla před sebou.

Na to, co z té tváře zůstalo.

Civěly na ni prázdné, mrtvé oči. Bílé jako sníh.

Znala to tričko!

Černé tričko s obrázkem hor na prsou.

Sama ho kupovala. Pamatovala si, že mu ho koupila ten den, co dostal oznámení o přijetí na Pattersonku.

Ne. To přece nemůže bejt on! To není on! Ne, není!

Tina křičela.

Na podlahu dopadla Joshova mrtvola.

81

XVIII.

Tina se dusila pláčem.

Přinutila se otočit mrtvolu na záda.

Joshova tvář… Joshova krásná tvář…

Kůže byla v rozkladu, z mrtvého obličeje vystupoval obnažený nos a lícní kosti.

Z čela visely cáry kůže. Byly vidět žilky na linii vlasů.

Tam, kde Josh míval krásné, vlnité vlasy, zela holá, spálená lebka.

Chemikálie? Polil Chris Joshe nějakou žíravinou?

N a s t raně lebky zela hluboká rána. Chris zřejmě Joshe nejdřív oslepil tím, že mu vchrstl do obličeje kyselinu, a pak ho udeřil do hlavy.

Tině přeběhl mráz po zádech. Zvedla z podlahy Joshovu ruku.

Byla studená. Studená a ztuhlá.

Ucítila, že se jí do krku hrne obsah žaludku. Položila ruku zpátky na podlahu, otočila hlavu a začala zvracet.

Napadlo ji, na co asi tak Josh v posledním okamžiku myslel.

Myslel jsi na mě, Joshi?

Miluju tě. Ani nevíš, jak strašně tě miluju…

Vtom jí z myšlenek vytrhl Chrisův řev: „Judy! Judy!“

Dveře fotokomory se rozletěly.

Chrisovi poklesla spodní čelist. Vytřeštil oči na Tinu klečící vedle mrtvého Joshe.

Že by ani nevěděl, co spáchal? pomyslela si Tina s pláčem. Že by si to nepamatoval?

„Judy!“ zašeptal a vzal ji za ruku. Vytáhl ji na nohy. Usmíval se.

Vzal její hlavu do dlaní.

82

Přejížděl jí prstama po tvářích. Tina cejtila drsnou kůži jeho dlaní.

Je to vrah, pomyslela si. A dotýká se mě. A tak něžně. Nevydržím to.

„Už nás nikdy nic nerozdělí. Nic,“ šeptal. Chvíli těkal zrakem po komoře zalité rudým světlem a pak zase upřel oči na Tinu.

Naskočila jí husí kůže. Už úplně zešílel.

„Končím,“ vydechl. „Za pár minut můžeme vyrazit.“

„Vyrazit?“ zeptala ze Tina. „Kam… kam mě chceš odvézt?“

„Nedělej blbou, Judy. Víš, jak to nesnáším.“

Tina věděla, že nemá dost síly na to, aby se s ním prala. Budu mluvit úplně normálně, rozhodla se. Předtím už to zabralo. Třeba to zabere zase.

„Bude nám spolu fajn. Uvidíš, Judy.“ Vesele jí rozhoupal ruku, za kterou ji držel.

Chová se, jako bysme stáli někde na ulici a jen tak si povídali, zhrozila se. Jako bysme ani nebyli ve fotokomoře s mrtvým Joshem na zemi.

„Chrisi,“ řekla. Zoufale v sobě dusila pláč.

„Ano?“ Pevně jí sevřel dlaň.

„Nemysli si, že se z toho vyvlíkneš,“ zamumlala. „Lidi mě začnou hledat a…“ Těžce polkla. „Joshe. Budou se ptát, kde jsem.“

„Nikdo tě nebude hledat, Judy.“ Pustil jí ruku a rozhlédl se po fotkách. „Nikdo nebude pátrat po někom, kdo je mrtvej.“

„Skončíš ve vězení, Chrisi,“ pronesla rozechvělým hlasem.

„Chceš strávit zbytek života za mřížema?“

„Strávím zbytek života s tebou, Judy.“ Těkal očima po jejím těle.

Prohlížel si ji od hlavy k patě.

Už na tý zastávce mně mělo dojít, že po mě jde, že je do mě úplně hotovej, pomyslela si. Jak je možný, že jsem to neviděla?

Chris se usmíval. Byl sám se sebou absolutně spokojen.

Zachovat klid, připomněla si Tina. Zachovat klid. Je to jediná možnost, jak si zachránit život.

„Když mě pustíš, nikomu nic neřeknu. Slibuju,“ zalhala.

Začala pomalu ustupovat.

„Kam jdeš?“ vyštěkl na ni.

„Nikam.“

„No proto, Judy.“ Sunul se za ní. „Jsem rád, žes to konečně 83

pochopila.“

Ustoupila o půl metru. „Ano, Chrisi,“ zašeptala. „Pochopila.“

Mířila pozadu k pultu, kde stály nádoby s chemikáliemi.

Tak, pomyslela si. Teď zaplatíš za to, co jsi udělal Joshovi.

Sáhla po nejbližší nádobě. Kyselina! Určitě stejná kyselina, kterou polil Joshe.

Chris se vítězně šklebil.

A šklebil se i potom, když švihla rukou – a vchrstla mu kyselinu do tváře.

84

XIX.

Tekutina zalila Chrisovi obličej.

Zařval. Chytil se za oči.

Když za okamžik ruce spustil, čišela z něj místo bolesti zloba.

„Nepovedlo se ti to, Judy,“ zachrčel. „Byla to voda.“

Voda! Tina měla pocit, že padne. Komora se s ní zatočila.

„Moje focení tě nikdy nezajímalo, viď, Judy?“ zařval a rychle přešel k pultu. Z obličeje mu kapala voda.

Hmátl po dalších dvou nádobách.

Tina zalapala po dechu.

Co chce dělat? zděsila se.

Podíval se na fotky na zdi a zamumlal: „Taková krásná tvář!“

A pak sebou škubl a s rachotem smetl obě nádoby na podlahu.

Tekutina vystříkla do vzduchu. Tina uskočila.

Ale pár kapek ji přece jen zasáhlo.

Ucítila prudkou, palčivou bolest.

Zděšeně pohlédla na svou paži. Na několika místech se jí dělala drobná kolečka. Kůže se okamžitě začala odlupovat.

Takhle to bolelo, když kyselina zalila Joshovi celej obličej?

Z prsou se jí vydral výkřik.

„Snad sis nemyslela, že bych tě polil?“ řekl Chris. Přejel jí prstem po lícní kosti. „Nedokázal bych ublížit takový krásný tváři. Budeme bohatý. Ty a já. My dva spolu.“

Musím okamžitě pryč, než mě zabije, rozhodla se Tina.

Zoufale se rozhlížela po fotokomoře, hledala něco těžkého, něco, co by po něm hodila. „Ty už jsi bohatá. Máš všechno.“

„Všechno?“ podivila se.

85

Chytil ji záruce. „Já mám taky všechno. Jediný, po čem jsem v životě toužil, jsi byla ty, Judy. Nechápu, jak je možný, že ti to nedošlo. Ale už je to pryč. Jdeme.“

Táhl ji z fotokomory. Tina v posledním okamžiku zahlédla na podlaze pod zvětšovákem kovový stativ. Perfektní.

Dostala nápad.

Stočila zrak na Joshovo tělo na zemi a děsně zaječela.

„Chrisi! Josh! On se hejbe! Vstává!“

86

XX.

„Cože?“

Chris se otočil.

Tina popadla stativ – a udeřila.

Zasáhla Chrise do obličeje. Něco prasklo.

Chrisovi vytryskla z nosu krev.

Vytřeštil na Tinu oči.

Než stačil ke krvácejícímu nosu zvednout ruku, Tina se znovu rozmáchla.

„Nenávidím tě!“ zaječela. „Zavraždil jsi Joshe!“

Zvedla stativ vysoko nad hlavu.

Chris chtěl vyrazit na útěk.

Zasáhla ho do zátylku. Zachrčel a zhroutil se na podlahu.

Dopadl těsně vedle Joshovy mrtvoly.

Tině vytryskly slzy. Stativ jí vypadl z ruky.

Zalil ji studený pot. Sevřela si rukama tělo.

Zabila jsem Chrise? Zabila?

Jak třeštila oči na ty dvě mrtvoly, zvedl se jí žaludek.

Předklonila se a znovu začala zvracet.

Už v sobě nic nemám, pomyslela si. Vůbec nic.

Utřela si zpocené ruce do papírového ručníku.

Pak se vypotácela z fotokomory. Úplně se dusila.

Policie, napadlo ji. Musím zavolat policii.

Nohy se jí třásly. Z posledních sil se dopotácela k telefonu.

Vydrž, říkala si. Přijde pomoc.

Vypnout přehrávač, uvědomila si. Ta muzika mi duní až v hlavě.

Přišourala se k stereověži a mačkala tlačítka, až muzika zmlkla.

87

Když se rozhostilo ticho, měla pocit, že něco slyší. Ťukání. Někde vzadu.

Prudce se otočila. „Chrisi?“

Ne. Nikdo tam nebyl. Pohlédla na dveře další místnosti. Na dveře, které jí Chris předtím zakázal otevřít.

Co tam může bejt?

Pomalu, opatrně se k nim přiblížila.

Možná bych tam neměla chodit, pomyslela si.

Přiložila na dveře ucho.

Musím, rozhodla se. Musím zjistit, co tam je. Něco, co jsem neměla vidět.

Srdce se jí sevřelo strachem.

Otevři! poručila si.

Položila ruku na knoflík.

Zatáhla a otevřela.

„Holly!“ vykřikla.

Její sestřenice ležela na podlaze. Mrtvá.

88

XXI.

Mrtvá? Ne!

Holly byla spoutaná na rukou a nohou. Kaštanové vlasy měla spadlé do obličeje. Sténala.

„Kdo… kdo…“ Holly zvedla hlavu, oči pořád zavřený.

Je živá!

Tina k ní padla na kolena. „Holly! Holly! Jsi v pořádku? Jsi živá?

Holly! Prosím tě, neumírej, Holly. Prosím tě!“

Tině vytryskly slzy. Vrhla se na Holly a pevně ji objala. „Nemůžu uvěřit, že jsem tě našla. Bylo to strašný. Úplně děsný!“

Holly několikrát zamrkala. Zmámeně zavrtěla hlavou. Těkala očima po Tině, snažila se soustředit. „Tino… jsi to ty? Ach, bože…

Jak dlouho jsem tady v tý komoře?“

„To ne… nevím,“ vykoktala Tina.

„Já se tak bála. Chris na mě pořád křičel, že jsem mu nebourala plány. Chtěl tě mít jenom pro sebe,“ vzlykala Holly. „Svázal mě a zavřel mě tady. Do tmy. Nevím, jak jsem tady dlouho. Nevím ani, co myslel těma svejma plánama. My… myslela jsem, že mě tu nechá zavřenou pořád!“

Tina se pustila do provazů, kterými byla Holly spoutaná. Byly to spíš provázky a o to víc byly utažené. Zadíraly se Tině do prstů.

Ruce se jí třásly, měla pocit, že to trvá věčnost.

„Dělej. Proboha dělej,“ prosila Holly. „Moje tělo… nemohla jsem se pohnout. Rozvaž mě, Tino. Musím odsud pryč. Tak strašně jsem se bála. Myslela jsem, že umřu. Opravdu jsem myslela, že umřu.“

Tina se mořila s provázky. Holly byla celou dobu v týhle komoře, uvědomila si. Zatímco já jsem pózovala Chrisovi, Holly tady ležela a 89

trpěla.

„Josh je mrtvej!“ řekla.

Holly vykřikla: „Ne, Tino! Ne! To je strašný!“

Tina zoufale zápolila s drobnými uzlíky.

„Asi… asi jsem Chrise zabila,“ pokračovala Tina. „Praštila jsem ho. A hodně. Zezadu. Do zátylku.“

Holly zatřepala hlavou, byla pořád jako omámená. Zřejmě jí dělalo potíže vnímat, co Tina říká. „Praštila jsi Chrise? Čím?“

„Stativem. Rozbila jsem mu hlavu. Já…“

„Zabila jsi ho?“ Holly ze sebe soukala chraplavá, rozechvělá slova.

„Asi jo,“ řekla Tina. „Nevím určitě, ale asi jo.“

Konečně provázky povolily. Holly zasténala a posadila se. Třela si nohy. „Nevím, jestli můžu chodit. Byla jsem tu tak dlouho. Zavřená ve tmě. Už od toho mejdanu.“

„Jak ses sem dostala?“ zeptala se Tina.

„Chris mě seznámil s jedním klukem,“ řekla Holly. „Na tom mejdanu. Ten kluk mě vzal do města. Byli jsme na dýze. Skoro do rána.“

„Proč ses nevrátila zpátky na kolej?“ pokračovala Tina.

„Ale jo, vrátila jsem se,“ odpověděla Holly. „Kolem čtvrtý. Ale když jsem šla na pokoj, zastavil mě Chris. Myslím, že tam na mě čekal. Chytil mě. Něčím mě praštil.“

Holly si ukázala na hlavu. Tina v slepených vlasech objevila sraženou krev.

„Probrala jsem se až tady v tý komoře,“ pokračovala Holly.

„Tak… tak strašně jsem se bála, Tino.“

„Je to šílenec,“ povzdychla si Tina. „Chris úplně zešílel. Myslel, že jsem Judy. Jeho bejvalá holka.“

„Mně bylo hned jasný, že je divnej. Od první minuty,“ řekla Holly. Toporně se vysoukala na nohy. „Pojď. Vypadneme odsud.“

Tina vzala Holly v podpaží a pomohla jí z komory ven.

„Už se nám nemůže nic stát,“ řekla.

Ale já tomu moc nevěřím, pomyslela si, dokud odsud nebudeme venku.

Podívala se na písek. Nebylo to ještě ani půl hodiny, co se snažila 90

před Chrisem předstírat, že se jí ta jeho pláž líbí.

Předstírat.

Takový byl Chrisův život. Předstíral, že je hodnej chlapeček.

Předstíral, že jeho Judy je pořád ještě naživu.

Tina se zachvěla.

Zamířila s Holly ke dveřím.

„Co… co to je?“ vykoktala Holly. „Je tu ještě někdo?“

Tina to taky slyšela. Kroky.

Otočila se.

Chris!

Chris! Živej!

Vyšel z fotokomory s obličejem zbroceným jasně červenou krví.

V ruce držel dlouhé špičaté nůžky. Cvakal s nimi ve vzduchu.

„Sbohem, Judy,“ vydusil ze sebe.

Cvak. Cvak. Cvak.

„Sbohem, Judy.“ Spolu se slovy se mu z pusy valila krev a odkapávala z brady na zem.

Vrávoral, ale přesto se rychle přibližoval.

Tina začala ustupovat.

Zakopla.

Upadla na zeď.

Chris zvedl nůžky nad hlavu.

Vtom se rozletěly dveře.

Do ateliéru vpadla Carla a vysoký světlovlasý kluk.

„Carlo – pomoz nám!“ zaječela Tina. „Carlo – díky bohu, že jsi tady!“

Chris sklonil nůžky. Otočil se ke Carle. S úlevou si vydechl. „Kde jsi tak dlouho?“ okřikl ji. „Málem mi utekly.“

91

XXII.

„Carlo…?“ vydechla Tina. „Carlo… snad nejseš s Chrisem? Ty…

ty mu celou dobu pomáháš?!“

„Kde jsi tak dlouho?“ chrčel Chris. Hřbetem ruky si setřel krev z brady. Sáhl si na zátylek – kam ho Tina praštila – a zasténal.

„Carlo…?“ vykřikla Tina.

Carla oběhla Tinu a Holly a vrhla se ke Chrisovi. „Chrisi… krev!

Tvoje hlava! Jsi v pořádku? Máš rozbitou hlavu!“

„Co se tady děje?“ zeptal se světlovlasý kluk. „Jak se ti to stalo?

Máme zavolat sanitku?“

„Jsem oukej, Steve,“ odpověděl Chris klidně. Mávl nůžkami.

„Měli jsme tu menší konflikt. Ale už je zase všechno v pořádku, když jsi tady ty a Carla. Kde jste byli tak dlouho?“

Tina byla v šoku, měla vztek, myslela, že se z toho zblázní. „Carlo

– jak mu můžeš pomáhat?“ zaječela. „Jak můžeš bejt taková mrcha?!“

Steve s Carlou si toho nevšímali. Chovali se jakoby nic, jako by tam ani nebyli, jako by neviděli Tinu podpírající svoji sestřenici, jako by neslyšeli, jak na ně ječí.

„Hej, chlape, ukaž, podívám se ti na tu hlavu,“ řekl Steve a vykročil ke Chrisovi.

Chris hrozivě zamával nůžkami. „Ani krok! Už jsem ti řekl, že jsem oukej!“

Steve zvedl ruce a řekl: „No tak teda jo. Dobrý, dobrý.“ A rychle ustoupil.

Carla se od Chrise otočila, ukázala na Tinu a Holly a zeptala se:

„Co s nima uděláme?“

92

„On zabil Joshe!“ kvílela Tina. „Je to vrah! Zabil Joshe. Jak můžeš bejt na jeho straně? Je to vrah! Nic ti to neříká?“

Carla ji neposlouchala. Otočila se zpátky ke Chrisovi. „Jsem tady, abych ti pomohla, Chrisi. Ty to víš. Přece to víš – nebo ne?“

„Oba jsme tady, abysme ti pomohli,“ přidal se Steve. „Co pro tebe můžeme udělat?“

Chris si třel zátylek. Obličej měl zkroucený bolestí. Tina viděla, že těká očima na všechny strany, jako by je nedokázal ovládat. „Judy už mi nechtěla pózovat,“ zachrčel. „Potřeboval jsem ještě pár záběrů.“

„Oukej,“ řekla Carla. „Steve a já to uděláme za tebe. Co kdybysme tě vyblejskli s Judy? Pro tvoji kolekci?“

„Ne!“ vykřikla Tina. „Vy jste se všichni zbláznili! Já nejsem Judy! A nebudu se s ním fotit!“

Carla po ní sekla zlostným pohledem.

Holly jí pošeptala: „Radši udělej, co chtěj.“

Už se k němu ani nepřiblížím, pomyslela si Tina. Nemůžu. Radši umřu, než by se mě ještě jednou dotkl.

„Steve, podej mi foťák,“ přikázala Carla. Nespouštěla z Chrise oči.

Steve šel k pultu, vzal foťák a podal ho Carle.

Carla ho ukázala Chrisovi a řekla: „Nastav mi to a já udělám fotku.“

Podívala se na Tinu. „Judy, stoupni si semhle.“ Ukázala ke Chrisovi. „Tak bude to?!“

Tina těžce polkla. Nemůžu. Nemůžu.

„Nastav mi to,“ řekla Carla Chrisovi a strčila mu foťák pod bradu.

Chris zvedl k foťáku ruku.

A v tom okamžiku mu Carla vytrhla nůžky.

„Skoč po něm!“ křikla na Steva. „Rychle!“

Steve proletěl vzduchem.

Sevřel Chrise rukama.

Nasadil mu zápasnický chvat.

Tina v šoku sledovala, jak ho skládá na podlahu. Chris se nebránil. Svinul se do klubíčka, hlavu si zabořil do dlaní. „Proč jste mi to zase překazili?“ zaštkal. „Proč?“

93

Carla se rozběhla k Tině a Holly. „Omlouvám se, holky,“ řekla a vzala Tinu kolem krku. „Já to nevěděla. Nevěděla jsem, co provádí.

Nemůžu uvěřit, že zabil Joshe. Fakt nemůžu!“

„Ty… ty nejsi na jeho straně?“ vykoktala Tina. „Ty jsi mu nepomáhala?“

„Proboha ne!“ vykřikla Carla. „Ne. Musíte mi věřit! Steve a já jsme to na něj zahráli – abysme mu mohli vzít ty nůžky. Aby vám už nemohl ublížit.“

Tina si vydechla. „Já… ti věřím.“

Holly Carlu objala. Všechny tři holky si padly do náručí.

Steve stál nad Chrisem jako stráž, nespouštěl z něj oči.

Tina zaštkala. „Kdybys viděla, co udělal Joshovi!“

„Zavolám policii,“ řekla Holly.

„Je mi tak strašně,“ řekla Carla. „Chris říkal, že Josh má jinou holku. Že s ní tajně odjel pryč. Na několik měsíců. Ach, Tino, odpusť mi to. Chris říkal, že musíme udělat všechno pro to, aby to na Joshe o tý nový holce neprasklo.“

„Byl jsem kempovat v horách,“ přidal se Steve. „Carla mi řekla, že Josh odjel s nějakou holkou a že ty jsi tady s Chrisem.“

„Steve mi otevřel oči,“ pokračovala Carla. „Řekl mi, že Chris lže.

Řekl mi, že Josh nemiluje žádnou jinou, jenom tebe. Řekl mi, že Josh se celej tejden těšil, až přijedeš. Dělal si plány, kam všude tě vezme.“

„Proto taky se mnou nejel kempovat,“ dodal Steve.

Tina se nemohla ubránit slzám. Hrnuly jí po tváři a na krk.

Chudák Josh.

„Zděsila jsem se,“ řekla Carla. „Napadlo mě, když teda Josh není se žádnou holkou, tak kde teda je? V tý chvíli mi došlo, že mu Chris musel něco udělat.“

„Zavraždil i Judy. Řekl mi to,“ vydusila ze sebe Tina. „V životě by mě něco takovýho nenapadlo. Já… já…“

„Jo, koho by to napadlo? Chris měl kvůli Judy hluboký deprese,“

řekl Steve. „Mohla jsi na něj mluvit a vůbec tě nevnímal. Pořád blábolil jenom o Judy.“

Holly přiběhla od telefonu. „Policie tu bude každou chvíli,“

oznámila. „Tenhle víkend byl jako zlej sen. Jako nejděsivější noční můra.“

94

Chris, schoulený na zemi do klubíčka, upřel na Tinu oči. „Zejtra vyvolám ty fotky, Judy,“ řekl. „Budou se ti líbit. Tentokrát se ti budou fakt líbit. Budeš fakt šťastná, Judy. Se mnou budeš šťastná.

Uvidíš.“

Tina si rukama zacpala uši a vyběhla z ateliéru. Už ho nemůžu poslouchat ani vteřinu! zaúpěla. Ani vteřinu!

Nezastavila se, dokud nebyla na čerstvém vzduchu. Venku padla do trávy. Lapala po dechu.

Čerstvý vzduch jí naplnil plíce. Pomalu se zklidnila. V dálce se ozvaly sirény. Přijížděla policie.

Tina pohlédla na tmavnoucí oblohu. Zastavila se očima na první večerní hvězdě.

Dneska nemám žádný přání, pomyslela si.

Vůbec žádný přání.

Věděla, že i kdyby si to přála sebevíc, na tenhle víkend v životě nezapomene.