Michelle Celmer

Tajemství ložnice

PRVNÍ KAPITOLA

Nemá dost peněz.

Tina DeLuca hleděla na drobné, které držela v dlani, a žaludek, který jen částečně zaplnila miska polévky, se jí sevřel hrůzou. Bylo to to nejlevnější jídlo na jídelním lístku, které mohlo alespoň trochu zasytit. Jenomže zapomněla na daň z prodeje, která se do menu nezapisovala, ale byla nedílnou součástí ceny.

Nejen že nemá dost na zaplacení účtu, nezbude jí už ani na telefon, aby mohla zavolat muži, z něhož by se tentokrát snad přece jen mohl vyklubat její otec. Chtěla mu nejdřív zavolat, než se u něj objeví na prahu. Navíc by tak mohla nejprve zjistit, jestli jde o správného Martina Lopeze, než mu vpadne do života.

A jestli ne? Co když jde o další slepou uličku? Pocit zděšení sílil. Došly jí peníze a neměla na celém světě vůbec nikoho, na koho by se mohla obrátit o pomoc. Právě se dostala na samý konec možností. Může jen doufat, že tu ve městě mají nějaký azylový útulek pro potřebné, kde by

mohla přespat.

Nebo vězení, protože přesně tam skončí, když nezaplatí útratu v restauraci, nebo se jí nějak nepodaří vymluvit. Jenže jediná věc, která jí připadala ještě horší, než být bez peněz a bez domova, bylo lhaní.

„Tam, kde bůh zavře dveře, otevře okno,” napsala její matka do svého deníku. V té souvislosti Tinu napadlo, jestli by náhodou na toaletách nemohlo být okno, kterým by se dostala ven.

Ne. Dostala se takhle daleko, aniž by někomu lhala nebo podváděla. Prostě vsadí všechno na upřímnost a bude doufat, že se nad ní ta žena s dobráckým obličejem přece jenom slituje.

„Určitě si nedáš nic jiného, děvče?” Vlídná starší servírka a zároveň majitelka restaurace „U Mae” se zastavila u jejího stolu a Tině se rozbušilo srdce.

Ruce se jí třásly tak, že se jí drobné mince, které svírala v dlani, rozsypaly po stole.

Mae se zatvářila upřímně ustaraně. „Není ti nic?”

Tina si připadala jako nejpodlejší stvoření na

celém světě. Jak se má podívat té laskavé paní do očí a říct jí, že nejenže jí nedá žádné spropitné za

prvotřídní obsluhu, ale dokonce nemá ani dost na zaplacení útraty?

Každopádně nic jiného se dělat nedá.

Žaludek se jí znovu sevřel, v uších jí zvonilo. Tak do toho, ať už je po všem.

„Nemám dost,” řekla, ale tak nezřetelně a tak rozechvělým hlasem, že jí Mae nerozuměla.

„Copak jsi říkala, děvenko? Co nemáš?”

„Nemám dost peněz,” řekla tedy Tina hlasitěji. Dvě ženy, které seděly u vedlejšího stolu, se okamžitě otočily a prohlížely si ji s neskrývaným

opovržením. Tina zrudla studem. Může snad být něco ještě víc ponižujícího? „Myslela jsem, že to, co mám, bude stačit,” vysvětlovala nešťastně, „ale zapomněla jsem na daň z prodeje. Mám o dvacet centů míň, než dělá útrata.”

Mae povytáhla obočí. „O dvacet centů?”

Tině vstoupily do očí slzy, ačkoli se je snažila

zadržet. Tohle není vhodná chvíle, kdy by měla propadnout sebelítosti. Nechtěla, aby si Mae myslela, že je nějaká herečka. „Umyju nádobí,”

nabídla se. „Nebo můžu vařit, vařím opravdu dobře.”

Mae se zamračila. „Ty asi nebudeš odsud z okolí, co?”

Tina zavrtěla hlavou.

„Pojď se mnou.” Ustoupila stranou, aby mohla Tina vstát. „Do mé kanceláře,” dodala.

A je to tady, napadlo Tinu stísněně. Mae teď

zavolá policii. No nevadí, koneckonců bude nocleh v cele lepší než na ulici. A jestli Ray nahlásil to, co se stalo minulý týden, jak vyhrožoval, pak ji

nepochybně zatknou za napadení.

Postavila se na roztřesené nohy a vzala si z vedlejší židle batoh. S hlavou vzpřímenou i přes znechucené pohledy žen od vedlejšího stolu zamířila za Mae do přední části restaurace. Pokusila se představit si, jak ji asi ty ženy vidí. Oblečení měla pomačkané a špinavé, protože už v něm byla několik dnů.

Pravděpodobně připomíná bezdomovce, které vídala pospávat na lavičkách v autobusových zastávkách.

Koneckonců ona je bezdomovec.

Mae ji provedla rušnou kuchyní a Tině začalo kručet v břiše, když cítila tu směsici opojných vůní. Pořádné jídlo už neměla několik dnů. Díky velmi skrovným finančním prostředkům se její jídelníček skládal z polévek a chleba.

Mae ji zavedla do malé kanceláře vzadu za kuchyní a ukázala na kovovou židli naproti malému přeplněnému psacímu stolu. „Jak se jmenuješ, děvče?”

„Tina,” řekla a posadila se na židli. Batoh si položila na zem. „Tina DeLuca.”

„Tak dobře, Tino, počkej tu na mě.” Mae odešla a zavřela za sebou. Tina se snažila obrnit vůči tomu, co nevyhnutelně přijde. Přelétla očima několik ocenění

Obchodní komory a plakát, který hlásal, že dezerty

od Mae jsou nejlepší v celém Michiganu. Kolem

visely spousty fotografií pravděpodobně Mainých vnoučat. Všichni vypadali nesmírně šťastně.

Velká šťastná rodina. Tina nic takového nikdy nepoznala. Když přišla o matku, zůstala jen ona, teta Louise a bratranec Ray.

Jednou budu mít vlastní rodinu, pomyslela si.

Najde toho pravého, usadí se a bude mít spoustu dětí. Kdo si počká, ten se dočká.

Tedy až se dostane z vězení.

Opřela si hlavu o stěnu a zavřela oči. Byla nesnesitelně vyčerpaná. Od chvíle, kdy utekla z Filadelfie, nespala víc než několik hodin denně. Napadlo ji, jestli jsou pryčny ve vězení pohodlnější než lavičky na autobusové zastávce.

Dveře se otevřely a ona ucítila čerstvý příval strachu. Čekala, až jí Mae oznámí, že policie už je na cestě.

Místo toho před ni ta dobrá žena postavila talíř. Talíř plný hranolek a s ohromným cheeseburgerem. Vedle postavila velkou sklenici minerálky.

Tina na to zírala s otevřenými ústy. Proč jí Mae přinesla další jídlo, když ví, že nemůže zaplatit ani za polévku?

Mae obešla stůl a posadila se. Otevřela horní zásuvku. Chvíli v ní něco hledala, pak zvedla oči k Tině. „To se na to budeš jenom dívat?”

„Ale…“

„Máš hlad, nebo ne?”

Mae policii nevolala. Chce jí pomoct. Tině začaly z očí vytékat slzy. Už vůbec nevěřila, že by někdo mohl být tak hodný.

„Můžu pro tebe něco udělat, moje milá, třeba někomu zavolat?”

Zavrtěla hlavou. „Nikoho nemám.”

„To jsem si říkala. Jen se najez, dokud je to teplé.”

Znovu začala přehrabovat obsah zásuvky. „No tak, vím, že tady někde musí být.”

Tina strčila do úst hranolek. Byla to ta nejmastnější, nejslanější a nejbáječnější věc, jakou kdy ochutnala. Hrdlo se jí znovu stáhlo emocemi.

„Á, tady je to.” Mae vytáhla trochu opotřebovanou navštívenku a položila ji před ni.

Tina vizitku zvedla a přečetla si jméno Tyler Douglas. Žádný titul, jen adresa a telefonní číslo.

„Má sestra, bůh jí žehnej, pracovala pro Tylera celé roky a uklízela v nemovitostech, které on pronajímá. Jenomže ten poslední rok se jí hrozně zhoršil ischias a tak už všechno to ohýbání a

natahování nezvládá. Zvlášť když je chladno. Právě včera mu řekla, že bude muset skončit, takže vím jistě, že teď bude shánět někoho na její místo.” Když bůh zavře dveře, otevře okno.

„Práce?” hlesla Tina.

„Řekni mu, že tě posílá Mae, to bude stačit.” Mae vstala a uhladila si zástěru. „Teď se v klidu najez a pak můžeš odejít zadními dveřmi.”

„Děkuju. Zaplatím vám to jídlo, hned jak budu moct,” ujišťovala ji Tina.

Mae se jen usmála. „To já vím.”

Když odešla, Tina měla pocit, jako by kolem jejích stříbrošedých vlasů viděla svatozář.

Tyler Douglas odporoval.

Emily sice je jeho sestra a on ji má velmi rád, ale všechno má své meze. „V žádném případě nepůjdu na tvé svatbě k oltáři s homosexuálem.”

„Ale jsi přece svědek a Alex je můj nejlepší přítel,” namítla Emily, jako by to bylo naprosto logické. „Musíte jít spolu.”

„Alex je homosexuál.” Odmlka. „No a?”

„Jaké no a? Co když si lidi budou myslet, že tam jsme… spolu?”

„Alex má pravdu, trpíš homofobií.”

„Nemohl bych jít k oltáři s žádným chlapem: homosexuálním, heterosexuálním ani bisexuálním. A

co si myslí máti o tom, že ti bude dělat družičku chlap?” Když Emily neodpovídala, zasmál se. „Tys jí to ještě neřekla, co?”

„Nezáleží na tom, co si myslí máti. Je to moje svatba.”

„No jasně, to si můžeš klidně namlouvat.”

„Tak si to promysli, ano? Jo, a když už spolu mluvíme, Matt říkal, že na gymnáziu mají novou sekretářku. Blond, prsatá, přízemní přesně jak to máš rád.”

„Nesnaž se mi lichotit.”

„No dobře, dělám si legraci. Matt říkal, že je moc milá a navíc svobodná. Co ty na to?”

„Ne, díky.”

„Procházíš právě nějakou romantickou kletbou, nebo tak něco?”

Trefa do černého. Ale kletba to ani zdaleka nevystihuje. No, však se to časem spraví, brzy bude jistě stejný chlapák, jako býval.

Alespoň v to doufal.

„Víš, jestli tě něco trápí, můžeme si o tom promluvit, kdybys chtěl.”

„Nic mě netrápí.” Přinejmenším nic, co by

nevyřešilo několik let psychoterapie. O tomhle prostě nemůže se svou sestrou mluvit ani náhodou.

„Tylere, už od střední školy jsi měl vždycky nějakou holku. Někdy dokonce dvě nebo tři najednou.”

Zvenčí se ozval zvonek a Tyler v duchu děkoval za

to vyrušení. „Právě někdo přišel, musím běžet. Zavolám ti později.”

„Tylere -”

„Pozdravuj ode mě Matta. Mám tě rád.” Vzápětí položil sluchátko. To bylo jen o fous. Jak znal Emily, nebavili se o tom naposledy. Ačkoli nebyli

jednovaječná dvojčata, přesto sdíleli ono záhadné pouto, jaké dvojčata mívají. Někdy se to hodilo, jindy o něco méně, podle okolností.

„Haló?” ozval se hlas z haly. Ženský hlas. No výborně.

„Jsem tady,” zavolal. Opravdu si bude muset pořídit novou recepční, která by třídila návštěvy. Nejlépe ošklivou recepční. Nebo ještě lépe recepčního.

Majitelka hlasu, která se u něj v kanceláři vzápětí objevila, nebyla ošklivá, naopak nanejvýš ženská. Stačil jediný pohled na ty tmavé zvídavé oči, hladkou olivovou pleť a Tyler instinktivně ucouvl za svůj bezpečný stůl.

Jak se zdá, opravdu se mu to vymyká kontrole,

když už nedokáže ani být v jedné místnosti s krásnou ženou, aniž by se kryl. Před třemi měsíci by ji přivítal u dveří a vzal ji za ruku jen pro potěšení z toho

dotyku. Kdysi na ženách miloval úplně všechno. Zato teď v nich viděl své nepřátele.

„Vy jste Tyler Douglas?” zeptala se.

Nasadil okouzlující úsměv. „Přímo osobně. Co byste potřebovala?” Hlavně ať je to rychlé a bezbolestné.

Oplatila mu úsměv nedostižným způsobem. „Mae mě sem posílá. Prý sháníte uklízečku.”

Jak je krásná. A tak mladá. Okamžitě si představil, jak svírá v dlaních její plná ňadra, líbá ji na smyslné rty. Jistě by chutnala sladce a lákavě… měl by s tím okamžitě přestat, než bude litovat. Už začínal cítit zrychlený dech a známý tlak v podbřišku.

Přišla blíž a jemu se zrychlil tep. Na čele mu vyskočil studený pot, hlava se mu zatočila. Uvolni se. Dýchej. Nádech. Výdech.

„Jmenuju se Tina DeLuca,” představila se a napřáhla ruku. „Ráda bych se o tu práci ucházela.” DRUHÁ KAPITOLA

Brad Pitt se může jít klouzat, pomyslela si Tina a

snažila se necivět. Rozhodně se tu v Chapelu rodí

ukázkoví chlapi. Z nějakého důvodu čekala někoho staršího. Někoho, kdo rozhodně nebude tak oslnivě nádherný a nebude vypadat jako dokonalost sama. Kdo by nestál jako mramorová socha a nedíval se na ni jako by… byla malomocná.

Ucouvl o krok a mávl k její napřažené ruce. „Tady u nás si na formality nepotrpíme,” řekl.

No tak dobře.

Spustila ruku k tělu. Ještě nikdy předtím nikde o práci žádat nebyla a nebyla si jistá, jak má takový pohovor vlastně vypadat. Místo aby chodila do práce, celou dobu se starala o tetu Louise. Takže komunikační schopnosti už hodně dlouho nevyužila.

„Je to místo ještě volné?” zeptala se.

„Ano, ale, ehm, plat je hodně malý.”

Malé peníze, taky peníze, rozhodně lepší než prázdný žaludek.

„To nevadí.”

„Já ale myslím opravdu malý, asi tak jako minimální mzda,” řekl Tyler rychle.

„Minimální mzda mi stačí.”

Zamračil se. „Je to vážně dost otravná práce, někdy je v těch domech opravdu svinčík.”

Snažila se udržet si veselý tón, ačkoli o veselí

rychle přicházela. Když jí Mae o tom místě pověděla, zdálo se, že je úspěch téměř zaručený. Zato teď to tak vůbec nevypadalo.

Jestli tuhle práci nedostane, co si pak počne? Nemá kam jít, kde spát, žádné peníze. „Ráda uklízím. A mám v tom velkou praxi,” dodala.

„Hezké děvče jako vy? Neměla byste radši dělat modelku nebo tak něco?”

Modelku! Dělá si z ní legraci? „Pane Douglasi -”

„Tylere,” řekl, pak zamžikal, jako by právě udělal nějakou osudovou chybu. „Říkejte mi Tylere.”

„Tylere, já umím vzít za práci.”

„O tom nepochybuji, slečno…?“

„Tina.”

„O tom nepochybuji, Tino. Jenom si nejsem jistý, jestli je tohle zrovna dobrý nápad.

Nevezme ji. Bylo to znát podle jeho výrazu. Odmítne ji a tím všechno skončí.

V duchu jako by viděla okno, které se jí právě zabouchlo před nosem.

Zhluboka se nadechla a sebrala veškerou odvahu. Hlas se jí chvěl, když promluvila. „Opravdu to místo potřebuju. Jsem na dně.”

„Já to chápu.” Pokrčil účastně rameny. „Je mi líto, že vám nemohu pomoci.”

Poslední zbytky sil, které ji držely pohromadě, vzaly za své. Unavenou a zoufalou Tinu přemohly emoce. Už to dál nevydrží, neustálou osamělost, strach a hlad. Je k smrti vyčerpaná.

Nedokáže být silná už ani minutu.

Zhroutila se na židli, zabořila tvář do dlaní a rozplakala se.

Ale ne, podařilo se mu rozplakat ji! Tyler se bez-

mocně rozhlížel kolem a horečnatě uvažoval, co má

dělat. Vzlykala tu před ním a on věděl, že je to jeho vinou. To bylo ještě horší, než závratě a studený pot, na které v poslední době trpěl.

Všechno jen díky jeho sobeckosti. Jednoduše nenáviděl to, co se s ním děje, jenže neměl ponětí, jak to zastavit.

A jako by nestačilo, že je v louži on sám, stahuje tam za sebou další lidi.

Popadl papírový kapesníček a natáhl se přes stůl, aby jí ho vtiskl do dlaně. „Tumáte.”

Vzala si ho a otřela si oči a nos. „Omlouvám se,” vypravila ze sebe. „Nechtěla jsem se vám tu sesypat. Byl to opravdu hrozný týden.”

„To mi povídejte,” řekl. Za poslední tři měsíce moc nescházelo, aby se neposadil do koutku a nezačal taky naříkat.

„Jenom mi dejte pár minut, abych se trochu sebrala, pak hned zmizím.” Když si otírala čerstvé

slzy, všiml si, že není vůbec nalíčená. Žádné potůčky řasenky na tvářích. Byla to přirozená krása.

Ale je to ještě dítě. Odhadoval ji nanejvýš na šestnáct nebo sedmnáct. A zřejmě tu práci opravdu zoufale potřebovala, když ji to takhle rozházelo. Vypadá

tak ztraceně. Tak… bezmocně. K čertu s tím.

„Můžete začít zítra ráno?”

Zvedla hlavu a spodní ret se jí zachvěl. „Vy mě přece jen vezmete?”

Bylo mu jasné, že je ztělesnění potíží. Jenže co s tím, když nedokáže vystát pohled na ženu, která je

nešťastná? Věděl, že dělá velkou chybu, ale nebude to první ani poslední.

Ignoruj to, dokud to samo nezmizí. No jistě.

Napsal na kus papíru adresu a vytáhl z horní zásuv-

ky psacího stolu klíč. Oboje jí podal. „V domě je všechno, co budete potřebovat. Čisticí prostředky,

vysavač, mop. Malíři tam skončili přede dvěma dny, takže by už všechno mělo být suché.”

„Mám uklidit celý dům?”

„Odshora dolů. Je v tom nějaký problém?” Zavrtěla hlavou. „Ne, vůbec ne.”

„Rád bych začal ukazovat nemovitost zájemcům o pronájem co nejdříve, takže se to pokuste zvládnout během zítřka, jestli to půjde. Až skončíte, přijdu si dům prohlédnout a jestli bude všechno v pořádku, vypíšu vám šek. Když to půjde dobře, mám kousek odsud malou kancelářskou budovu, kterou budu potřebovat uklidit později tenhle týden.”

Usmívala se. Úsměv, který prozářil celý její obličej

a zahřál ho u srdce. Až příliš se mu líbilo, jak snadno jí může udělat radost.

Přinejmenším se ale zdálo, že se mu podařilo překonat původní úzkost. Pokud se od ní bude držet dál, snad to bude fungovat. Ale stejně je nádherná. A tak bezbranná.

A dost!

„Děkuju, pane tedy Tylere. Moc vám děkuju, že jste mi dal šanci, nebudete toho litovat.” Málem se zasmál. Litoval už teď.

Tina upřela oči na cihlový dům, který odpovídal adrese na papírku od Tylera. Trvalo jí dlouho, než dům v neznámém městě našla. Už se stmívalo. Opíral se do ní ledový vítr, který pronikal skrz džíny a

tenkou bundu. Byla jí zima, byla vyčerpaná a prahla po klidné noci, kdy by se mohla pořádně vyspat.

Horká sprcha by byla jako dar shůry.

Nemohla uvěřit tomu, co se právě chystala udělat. Nebude to úplně vloupání, vždyť má klíč. Jen na jednu noc. Zítra už bude mít peníze na ubytovnu. A

na jídlo. Samozřejmě se vrátí do restaurace a zaplatí Mae, co snědla. Nebýt té laskavé paní, neměla by

dnes v noci kde spát. Ani čím zahnat hlad.

Zatím ještě nevěděla, co si má myslet o Tylerovi. Kdyby to nebyl nesmysl, myslela by si, že se jí bojí.

Ale někdo tak nádherný by jen těžko mohl trpět nejistotou.

Každopádně právě teď byl jejím zachráncem.

Co by tomu asi říkal, kdyby věděl, že zvažuje vloupání do jeho nájemního domu? Zničila by jeho důvěru.

No ale na druhé straně, přece jí výslovně neřekl, že tu nesmí dnes v noci přespat. Navíc, co oči nevidí, to srdce nebolí, nebo ne? Aspoň bude moct s úklidem začít brzy ráno a o to dřív bude hotová, což jen zvýší šance na to, že jí pak dá k úklidu další budovu.

Musí se rychle rozhodnout, jinak si lidé z okolí všimnou, že tam postává, a bude jim to podezřelé. Spát v zimě na ulici, nebo v teplém domě?

Rozhodování nebylo vůbec těžké. Vytáhla z kapsy klíč a pustila se po chodníčku ke vchodu.

Než si to mohla rozmyslet, zasunula klíč do zámku, odemkla, otevřela a vešla dovnitř.

Místnost byla cítit latexem a novými koberci, bylo tu poměrně chladno. Žaluzie byly zatažené a uvnitř byla tma, proto Tina šmátrala po zdi, až našla

vypínač. Rozsvítila a zamžikala v tom jasném světle. Pak se rozhlédla. Béžové stěny, béžový koberec.

Malý domek, ale útulný.

Bylo tu tak čisto, že ji na chvíli napadlo, že tu vlastně žádná práce není. Když se ale rozhlédla pořádně, zjistila, že žaluzie jsou pokryté silnou vrstvou mastného prachu, usoudila, že okna by potřebovala vyleštit.

Chodba vpravo vedla do malé kuchyně s jídelním koutem. V koutě stály veškeré věci, které budou třeba. Čisticí prostředky, kbelíky, papírové utěrky, kartáče.

Podlaha rozhodně bude potřebovat pořádně vydrh—

nout a navoskovat. Sporák byl pokrytý drobty a

omastkem. Otevřela lednici a v ústrety se jí vyvalil nechutný zápach. Fuj!

Rychle dvířka zabouchla. Bude potřeba pořádné vyčištění a vyvětrání.

Každopádně teď si bude muset dojít na toaletu. Našla ji v chodbě vedle dvou malých ložnic. Díkybohu nechal někdo na držátku toaletní papír a na umyvadle mýdlo. Přesto to tu bylo cítit plísní. Tina roztáhla sprchový závěs a okamžitě zjistila proč. Spáry mezi dlaždičkami plísní zčernaly. Rozhodně bude mít co dělat. Na druhé straně nepřeháněla, když Tylerovi řekla, že ráda uklízí. Stejně jako vaření a péče o tetu i uklízení ji velmi uspokojovalo.

Jenže pak chtěl i její bratranec, aby se o něj postarala. Ovšem v docela jiném slova smyslu, pomyslela si znechuceně. Ráda by věděla, jak dlouho asi ležel v bezvědomí na kuchyňské podlaze. A jak zareagoval, když zjistil, že utekla. Při vzpomínce na jeho masité ruce, které ji osahávaly, a páchnoucí dech se jí zvedl žaludek.

Ale už je to pryč. Najde svého otce a začne někde nový život. Možná zrovna tady v Chapelu.

Našla termostat a nastavila teplotu na příjemných dvacet čtyři stupňů. Když se osprchovala, bylo v domě dostatečně teplo, aby tu mohla chodit jen v tričku a kalhotkách. Těch pár kusů svého oblečení strčila do pračky ve sklepě a uchýlila se do jednoho z

pokojů. Zhasla, batoh si dala pod hlavu místo polštáře a natáhla se na koberec. Netrvalo ani pět minut, než usnula.

Jenže pak něco zaslechla.

S trhnutím se probudila, srdce bušící, dezorientovaná ve tmě. Nebyla si vůbec jistá, co ji to probudilo, ale věděla, že se něco děje. Po letech péče o

nemocnou tetu si navykla spát lehce a probudit se při sebemenším zvuku. Popadla hodinky, které měla v kapse batohu, a rozsvítila je. Téměř půlnoc. Pak to

uslyšela znovu. Kroky.

Někdo je v domě.

Chvíli byla paralyzovaná strachem. Pak zvítězily instinkty. Zvedla se, popadla batoh a zamířila ke skříni. Vlezla si dovnitř a zavřela za sebou dveře s hlasitým cvaknutím. V duchu zaklela. Doufala, že to neslyšel ten někdo v domě. Nebude trvat dlouho, než zjistí, že tu nic není a není co ukrást. Tedy pokud jim jde o krádež. Možná ji předtím někdo viděl vejít a věděl, že je tu sama. Zamkla vůbec dveře, než šla spát?

Srdce jí bušilo, ruce se jí třásly, když lovila v

batohu pepřový sprej. Sevřela ho v dlani a opřela se zády o zeď. Mezerou pode dveřmi viděla, jak se najednou v místnosti rozsvítilo. Srdce cítila až v krku. Kroky se blížily. Pak se najednou dveře skříně otevřely -

Tina zavřela oči a zmáčkla vší silou záklopku na pepřovém spreji.

„Co to sakra -”

A jéje. Ten hlas poznávala.

Otevřela oči a pepřový sprej jí vypadl z ruky.

Tyler Douglas klel jako špaček a snažil se ze sebe servat černou koženou bundu. Hodil ji na koberec a začal ze sebe rvát košili. Knoflíčky odlétly na všechny strany. Když ji ze sebe strhl, ukázalo se, že má kůži červenou jako řepa. Tehdy si Tina

uvědomila, že mu asi nenastříkala do obličeje, ale na prsa. Koneckonců byl o dost vyšší než ona.

„Zatraceně, to pálí,” sténal.

Viděla, že trpí bolestí. Rychle se vzpamatovala, když viděla, jak zvedá ruce k očím. „Nedotýkejte se obličeje! Je to pepřový sprej.”

„Pepřový sprej? Co to má sakra -”

„Do koupelny,” zavelela, vyskočila ze skříně a popadla ho za paži. „Musíme to z vás umýt!”

Táhla ho chodbou ke koupelně. Tam

roztáhla sprchový závěs, pustila naplno studenou vodu a strčila ho pod ni i v oblečení a botách. Zalapal po dechu, když ho zasáhl proud ledové vody, ale pálení na kůži a svíravá bolest na plicích ustupovaly. Ještě nikdy ho nikdo pepřovým sprejem nepostříkal, bylo mu ale jasné, že se musí snažit smýt ho ze sebe.

Když se podíval na Tinu, zjistil, že si upřeně prohlíží své ruce a je velmi bledá. „To pálí.”

Ještě tohle! Popadl ji za ruku a vtáhl ji do sprchy k sobě. Když ji zasáhla studená voda, vyjekla a snažila se mu vytrhnout, ale nepustil ji. Přitiskl ji k sobě. „To musíš vydržet.”

„Studí,” zajíkla se.

To tedy rozhodně studilo. Byl promáčený až na

kost a třásl se, ale to hrozné pálení opravdu přestalo. Přestala se vzpouzet a znehybněla. O chvíli později tiše řekla: „Už je to lepší. Myslíte, že byste mě, ehm, už mohl pustit?”

Podíval se na ni a zjistil, že ji drží za levé ňadro. Okamžitě ji pustil a ucouvl od ní. Jak se dostal od chvíle, kdy s ní nedokázal být ani ve stejné místnosti, k tomu, že ji osahává ve sprše?

Že by pod závojem bolesti?

Nahnula se přes něj a vypnula vodu, pak se otočila

k němu. Tričko měla promáčené, lepilo se jí na ňadra a obtahovalo tělo do posledního detailu. Vzhledem k mrazivé teplotě vody byly ty detaily poměrně dost zajímavé. Pak zjistil, že nemá kalhoty. Může to snad být ještě lepší?

Přinejmenším kalhotky měla růžový kousíček látky s něčím, co připomínalo koťata. Kristepane.

Vypadala neuvěřitelně úchvatně. Tak jak to, že se mu nerozbušilo srdce a nezrychlil dech?

Protože má pořádný vztek. Přesto že tu má u sebe

téměř nahou a zatraceně sexy ženu, na celé téhle situaci není vůbec nic vzrušujícího.

Hurá, sláva, je vyléčený.

„Hrozně se omlouvám,” vykoktala a ret se jí chvěl. Mohlo to být zimou, ale i strachem. Upřímně řečeno mu to bylo úplně jedno.

Otřel si vodu, která mu kapala z vlasů na obličej.

„Neříkejte.”

„Všechno vám vysvětlím.”

„Výborně. Tak začněte tím, co děláte v mém domě!”

TŘETÍ KAPITOLA

„N-nemohla bych s-se napřed usušit?” požádala Tina roztřeseně. Rty jí začínaly modrat.

„Jistě, pardon.” Tyler vylezl ze sprchy a sportovní boty mu pískaly na dlažbě. I on sám byl pořádně prochladlý. Když se však rozhlédl po něčem, čím by se osušil, uvědomil si, že v domě nic není. Nemají ručníky.

Výborně.

„P-papírové utěrky v kuchyni,” vypravila ze sebe Tina a objala si ramena. Lepší než nic.

V botách mu čvachtalo, když vyrazil do kuchyně pro dvě role utěrek. Vrátil se do koupelny a jednu hodil jí, druhou si nechal.

Utrhl několik utěrek a začal se sušit. „Kde máte oblečení?” zeptal se.

Kousla se do rtu. „V pračce.”

„Výborně. To nemáte vůbec nic suchého?” Zavrtěla hlavou.

„Mám v autě tašku do posilovny. Snad tam něco bude, co byste si mohla obléknout. Než pro ni dojdu, buďte tak laskavá a dejte si věci do sušičky, ano?” Kývla.

Nechal ji v koupelně a vyrazil ke dveřím z domu, bez

košile a celý promáčený, ven do mrazu. Když předtím projížděl kolem a zahlédl světlo v kuchyni,

usoudil, že malíři, nebo pokladači koberců zapomněli zhasnout. Ani ve snu by ho nenapadlo, že se ve skříni v jednom pokoji schovává Tina.

A už vůbec by ho nenapadlo, že schytá pořádnou dávku pepřového spreje.

Vytáhl z vozu tašku a doběhl zpátky do domu. Bez suchého oblečení ji odsud nemůže pustit, uhnala by si zápal plic.

Když vešel dovnitř, Tina právě vyšla ze sklepa.

Hodil tašku na zem a zalovil v ní, až našel to, co hledal.

„Zapnula jsem topení,” oznámila.

Podal jí tričko a běžecké šortky. „Oblečte si tohle.” Tina se podívala na nabízené oblečení, pak znovu na něj. Byl zrovna tak mokrý a mokrá džínovina není nic pohodlného. „A co vy?”

„Mám boxerky,” odpověděl a vytáhl jedny kostkované. Zřejmě na ní byl vidět úžas, protože přimhouřil oči. „Je v tom nějaký problém?”

„Ne.”

Byla mu vděčná, že ji nepopadl za ucho a

nevyhodil na ulici jen tak. Ačkoli nepochybovala, že vyhazov bude rychle následovat. Jen těžko by mohla čekat, že ji po tomhle bude ještě zaměstnávat.

Koneckonců čí je to vina, že se tu teď bude promenovat jen v trenkách? Zkusila si představit, jak bude asi bez oblečení vypadat. Nikdy by ji nenapadlo, že ho tak uvidí. Prozatím ji nezklamal. Ramena měl snad metr široká a svaly přímo dokonalé. Celý byl velký a nikde ani deko tuku.

„Jdu se dolů převléknout a hodit si věci do sušičky, pak si promluvíme o vašem místě.” Jinými slovy o tom, že o něj tímto přišla. Kývla a on odešel po schodech dolů.

Jak se jí jenom podařilo všechno takhle pokazit? Bylo jí znovu do pláče, ale pochybovala, že by to

tentokrát něčemu pomohlo. Navíc předstírat stejně neuměla.

Zamkla se v koupelně a stáhla si mokré oblečení.

Věci, které jí dal Tyler, byly moc velké, ale byly

suché a zajistí, že bude aspoň trochu slušně zahalená, než jí vlastní věci uschnou v sušičce.

Pořád nemohla uvěřit, že spolu stáli ve sprše, polonazí, a on měl ruku na jejím ňadru. Tam se jí nikdo nedotkl od šestnácti, kdy šla na procházku do parku s Joem DeCaussinem. Chtěl pokračovat, ale ona ho nenechala. Řekla mu, že příště, ale nevěděla, že žádné příště už nebude.

Teta Louise utrpěla druhý den další mrtvici a to ukončilo Tinin společenský život.

Samozřejmě tu byl ještě tetin syn Ray, který ji osahával, ale to se nepočítalo, protože to bylo nechutné a navíc proti její vůli.

Zato dotek Tylerovy ruky ve sprše byl nanejvýš příjemný, jak si stihla překvapeně uvědomit, když ji přestaly pálit ruce a oči.

Pověsila mokré tričko na tyč sprchového závěsu, aby tu uschlo, a papírovými utěrkami vysušila loužičky na podlaze.

Znovu si všimla plísně a napadlo ji, jestli je mezi čisticími prostředky v kuchyni taky nějaký chlorový přípravek. Pak si vzpomněla, že jí to už může být jedno. Znovu je bez práce, bez domova a bez peněz a nemá, na koho se obrátit. Měla by být vyděšená k smrti, místo toho však cítila jen otupělost. Třeba usne

a až se probudí, všechno bude zase dobré. Zaslechla na schodech Tylerovy těžké kroky. Protože věděla, že je čas to vyřídit, otevřela dveře koupelny a vyšla do obývacího pokoje, kde našla Tylera

-panebože jen v boxerkách. Nohy měl svalnaté a

silné. Ještě nikdy neviděla téměř nahého muže z takové blízkosti.

„Je vám to?” zeptal se a ukázal na oblečení, které jí dal.

„Ano, díky.”

„Udělejte si pohodlí,” vybídl ji.

Posadil se na koberec a zády se opřel o zeď. Tina tedy udělala totéž a položila si bradu na kolena.

„Tak dobře, takže proč jste považovala za nutné postříkat mě pepřovým sprejem?” Řekl to naprosto klidně, i když musel nepochybně zuřit.

„Nevěděla jsem, že jste to vy. Myslela jsem si, že se sem někdo vloupal.”

„Tenhle dům mi patří. To vy jste se sem vloupala.”

„Já vím, je mi to moc líto. Byla to chyba.”

„Což mě přivádí k další otázce a to klíčové. Co

jste vůbec dělala polonahá v mém domě? A netvrďte mi, že jste uklízela, abyste získala náskok.”

„Spala jsem.”

To ho skutečně rozčílilo. „Takže vy jste to místo doopravdy vůbec nepotřebovala, jenom něco, kam byste se mohla nastěhovat?”

„Ne! Potřebovala jsem to místo. Pořád ho potřebuju.”

„Říkala jste, že znáte Mae. To byla taky lež?”

„Samozřejmě že ne! Seznámila jsem se s ní v restauraci. Dala mi vaši navštívenku, když -” odmlčela se, ještě pořád ji ta příhoda pokořovala.

„Když co?”

„Když jsem neměla na zaplacení útraty. Úplně jsem zapomněla na daň z prodeje a měla jsem o dvacet centů míň. Mae mě zavedla k sobě do kanceláře a já myslela, že chce volat policii.”

„Policii? Kvůli dvaceti centům? Vy asi nejste z okolí, co?”

Zavrtěla hlavou. „Místo toho mi přinesla cheeseburger a dala mi vaši navštívenku.”

„Mae je moc hodná ženská.”

Znovu kývla, hrdlo stažené emocemi.

„Nebudete zase plakat, že ne?” Ztěžka polkla a zavrtěla hlavou.

„Chci se vás na něco zeptat a chci pravdivou odpověď, ano?”

„Dobře.”

„Vy jste utekla z domova?”

„Svým způsobem.”

Vzdychl a zamnul si čelo. „Pak musíme zavolat vašim rodičům. Pravděpodobně jsou strachy bez sebe.”

On si myslí, že je ještě dítě, které uteklo od

rodičů? Málem se rozesmála. To opravdu vypadá tak mladě?

„To bohužel nepřipadá v úvahu.”

„I když věci někdy vypadají zle, útěk není žádné řešení. Navíc když vás tu nechám, mohl bych z toho mít pořádné potíže.”

„To sotva.” Přinejmenším ne z důvodu, který má na mysli. Leda tak za ukrývání stíhané osoby.

„Určitě už jste slyšela o tom, co je pohlavní zneužití. Mně je osmadvacet a vám, kolik? Šestnáct, sedmnáct?”

„Dvacet jedna.”

Povytáhl nevěřícně obočí. „No jistě.”

„Doopravdy. Řidičák mám v batohu ve skříni v tom pokoji. Klidně se tam zajděte podívat, jestli mi nevěříte.”

Nepokusil se vstát. „Jestli je vám jedenadvacet, tak proč jste utekla z domova?”

„Neměla jsem na vybranou. Stejně už to nebyl můj domov. Teta zemřela a můj bratranec… mě vyhodil. Nemám peníze, domov ani rodinu. A ne, není to vylhaná historka jen proto, abyste mě litoval. Prostě to tak je.”

Chvíli mlčel, pak se zeptal: „A co vaši rodiče?”

„Matka mi zemřela už dávno a otce jsem nikdy nepoznala. Snažím se ho najít a jedna stopa mě zavedla do Chapelu. Proto jsem taky tady.”

„Ale nemáte peníze.”

Zavrtěla hlavou, protože říci to na hlas bylo příliš

ponižující.

„A jak dlouho to je, co vás ten bratranec vyhodil?” zeptal se po chvíli.

„Pět dnů. Myslela jsem si, že se mi mezitím podaří otce najít a že mi pomůže. Jenomže zatím jsem se pokaždé dostala jedině do slepé uličky.”

„Proč bych měl věřit tomu, co mi tu vykládáte?”

„Asi nemusíte, ale jestli máte aspoň špetku soucitu, tak mě nevyhodíte. Musím zaplatit Mae za to jídlo a najít otce. Potřebuju tu práci.”

Znovu vzdychl a zamnul si červené oči. „Měl bych vám dát na místě vyhazov, ale z neznámého důvodu vám doopravdy věřím, takže vám tu práci nechám. Ale jedině když slíbíte, že na mě odteď už budete hodná.”

Ztuhla, do krku jí stoupla žluč. To ne, to není možné. Přece se jí to neděje znovu. Vždyť mu opravdu důvěřovala. Pokusí se ji donutit, aby mu byla po vůli

jako Ray, nebo prostě jen čeká, že si lehne na záda a nechá ho, aby si dělal, co chce?

Když ho předtím postříkala sprejem, měla utéct. Měla vzít nohy na ramena, dokud to šlo. Teď jsou tady, ona v jeho oblečení a on ve spodním prádle. Proč ji to za celou dobu nenapadlo? Jak mohla být tak hloupá?

Tyler se naklonil kupředu, jako by chtěl vstát, a Tina se okamžitě vrhla do nejvzdálenějšího koutu místnosti. „Nesahejte na mě!”

Překvapeně zvedl oči. „Cože?”

„Odejdu, hned jak mi uschne oblečení, jen mě nechte být, prosím.”

„Tino, co to blábolíte? Řekl jsem, že tu práci ještě pořád můžete dělat.”

„Je mi jedno, jak zoufale ji potřebuju. Spát s vámi nebudu ani za nic!”

Zamžikal, vypadal neuvěřitelně nechápavě. „Kdy jsem po vás chtěl, abyste se se mnou vyspala?”

Zamračila se. „Říkal jste, že na vás musím být

hodná. Myslela jsem…“

„Myslel jsem hodná, jako že na mě víckrát nebudete stříkat pepřovým sprejem. Jak vás mohlo napadnout, že bych tím myslel sex? Tedy samozřejmě kromě toho, že tu sedím v trenkách a předtím jsem vás nedopatřením držel za ňadro?” Neodpověděla. Nemohla. Cítila se hrozně.

Tyler odpověď ani nepotřeboval. Přišel na to sám.

„Kdo to byl? Neříkejte, že ten bratranec.”

„Není to pokrevní bratranec.”

Rozhodil rukama. „No, tak v tom případě to už vůbec není perverzní.”

„Měla jsem to čekat,” vzdychla. „Vždycky jsem z něj měla tak trochu husí kůži.”

„Neopovažujte se vyslovit, že to byla vaše chyba. Nikdo přece nemůže čekat něco takového. Proč jste vůbec s takovým člověkem žila?”

„Já nežila s ním. Byl to dům mé tety. Bratranec

Ray mi tvrdil, že až teta zemře, zůstane mi ten dům a polovina tetiných peněz.”

„Ale nedopadlo to tak,” doplnil Tyler. Bylo to spíš konstatování faktu, ne otázka.

„Všechno to byla lež. Nikdy mi nechtěl nechat ani pětník. Ale aspoň jsem měla střechu nad hlavou a něco k jídlu. Jenomže pak jsem zjistila, že k tomu se

pojí ještě jedna podmínka.”

„Jaká podmínka?”

„Abych na něj byla hodná.”

„Parchant.” Tyler si zajel prsty do vlasů. Když se objevila u něj v kanceláři, bylo mu jasné, že je na dně. Jenom nechápal, jak moc.

Najednou ho napadlo, že už s ní nějakou dobu sedí

v jedné místnosti, má na sobě jen spodní prádlo a zatím ještě vůbec nepřišel ani náznak úzkosti. Pořád

mu připadala velmi krásná, ale cítil k ní také bratrsky ochranitelské pocity, které zastínily všechno ostatní.

„Takže si myslíte, že váš otec je tady, v Chapelu?”

„Doufám.”

„Tohle je dost malé město. Možná bych ho mohl znát podle jména.”

„Martin Lopez?”

„To mi nic neříká, ale na druhé straně to nic neznamená. Spolupracuji s jedním soukromým očkem, prověřuje mi klienty. Mohl bych mu říct, aby se po něm poohlédl.”

Na okamžik se rozzářila, vzápětí to bylo pryč.

„Vážím si toho, ale nemám na to peníze.”

„O žádné jsem vám neříkal.”

„Nemůžu od vás brát milodary.”

„Chtěla jste dneska v noci zůstat v mém domě, nebo ne?”

„To je ale něco jiného. Měl jste mi zaplatit za úklid. Navíc jsem si mohla vybrat, buď tohle, nebo spát venku na ulici.”

„No a co zítřejší noc a všechny další?”

„Chtěla jsem se ubytovat v nějaké ubytovně za peníze, které si u vás vydělám.”

„Tady v okolí je jen jediná ubytovna a ta není zrovna levná.”

Kousla se do rtu. „Něco vymyslím. Třeba je tu nějaký azylový dům.”

„V Chapelu ne. Tohle je malé město, na tohle nemáme finance a ani to nepotřebujeme.”

Semkla ruce a Tyler viděl, že začíná panikařit.

„Něco vám řeknu,” navrhl. „Můžete bydlet u mě.”

„S vámi?” zeptala se ostražitě.

Kdyby mu ještě včera někdo řekl, že udělá takovou nabídku cizí ženské, vysmál by se mu. Ale na druhé straně by to mohlo být k něčemu dobré. Vždyť s ní dokáže být v jedné místnosti, aniž by přišel úzkostný záchvat. Možná by mohli strávit

nějaký čas společně a on by přitom mohl zapracovat na svých obtížích.

Nejen to. Líbila se mu. Navíc obdivoval její

odvahu. Ženy, se kterými se scházel dřív, by na ulici

nevydržely ani hodinu. Tahle dívka žena je houževnatá. Ale přitom i jemná a milá.

„Nad garáží mám prázdný byt. Můžete se tam ubytovat na tak dlouho, jak budete potřebovat.”

Chvíli to vypadalo, že o tom skutečně přemýšlí,

pak zavrtěla hlavou. „Ne, to nejde. Nemám, jak bych vám za to zaplatila.”

„Tak mi zaplatíte později, až budete mít peníze.”

„A co když je mít nebudu? Co pak? Nemůžu zneužít vaší laskavosti. Tedy pokud…“

„Pokud co?”

Zavrtěla hlavou. „Ale nic, je to nesmysl.”

„Tak mi to řekněte.”

Odkašlala si. „Napadlo mě, že byste třeba mohl potřebovat kuchařku…“

Předklonil se. „Vy umíte vařit?”

Dotčeně se na něj podívala. „Jsem napůl Italka. Jistěže umím vařit.”

Jediné, co měl Tyler raději než krásné ženy, bylo doma uvařené pořádné jídlo. Bohužel on sám vaření nesnášel a jídlo, které mu připravovala matka, mělo chuť i konzistenci podešve. „Takže jaká je nabídka? Jen večeře, nebo můžu mít i snídani?”

„Chcete snídani?”

„No aby ne! Podle mě snídaně a večeře každý den pokryjí měsíční nájem bohatě. Vlastně bych vám spíš měl přenechat dům a sám se nastěhovat do toho bytu.”

„Opravdu?” Ostýchavě se usmála. „Byt mi bude stačit, nezaberu moc místa.”

„Tak dobře, ale každopádně na téhle dohodě vydělám já.”

„A pořád můžu mít to uklízení?”

„Rozhodně.”

„Nerozmyslíte si to za pár dnů a neřeknete mi, že s vámi musím spát?”

To bylo něco, co mohl odpřísáhnout bez zaváhání.

„Určitě po vás nebudu chtít, abyste se mnou spala.” Zkoumavě se na něj dívala. „Slibujete?”

„Ano, Tino DeLuco, slibuju.” ČTVRTÁ KAPITOLA

Tyler ucítil čerstvou kávu.

Převrátil se v posteli a podíval se na budík. Nebylo nic neobvyklého, že se jeho matka objevila neohlášená u něj doma a pustila se do vaření, ale o půl osmé ráno?

Protáhl se a poškrábal se na prsou, vzápětí zamžikal, když ucítil bolestivé pálení. Okamžitě se rozpomněl na události předchozí noci. Pak ucítil vůni jídla, vůni tak lákavou, že s konečnou platností pochopil, že v kuchyni určití není jeho matka.

Posadil se. Sliny už se mu sbíhaly.

Slanina. Je to slanina. Ačkoli nespal ani šest hodin, okamžitě vyskočil z postele a rychle zamířil do koupelny. Za deset minut už byl osprchovaný,

oholený a oblečený a pospíchal po schodech dolů do kuchyně.

Tina stála u sporáku a něco míchala dřevěnou vařečkou v pánvi. Všimla si ho a věnovala mu zářivý úsměv. Bylo skoro půl druhé v noci, když ji ubytoval

v jednopokojovém bytě nad svou garáží, přesto vypadala odpočatě. Tmavé vlasy měla vlhké a stažené dozadu, pramínky se však ze spony uvolnily a splývaly

jí podél obličeje. Na sobě měla džíny, tenisky a růžovou mikinu. Vypadala přesně na sedmnáct. Úžasně.

Při pohledu na ni mu nevyvstal na čele studený pot, srdce mu ještě pořád bušilo normálně. Prozatím by to šlo.

„Dobré ráno,” pozdravila. „Doufám, že vám nevadí, že jsem si sama odemkla. Chtěla jsem začít připravovat tu snídani.”

„Výborně,” řekl, vzal si z linky šálek a nalil si kávu. „Jak se vám spalo?”

Slastně vzdychla. „Nádherně. Nejlíp za poslední týden.”

Nalil si do kávy smetanu, zamíchal obsah šálku a napil se. Ani moc silná, ani moc slabá. Prostě vynikající. Vypadalo to, že uzavřel po čertech výhodnou dohodu.

„V lednici toho moc nebylo, tak jsem trochu improvizovala,” řekla. „Doufám, že máte rád omelety.”

„Já sním v podstatě všechno. Když má člověk matku, která vaří jako ta moje, buďto zemře hlady, nebo si vypěstuje silný žaludek.”

Povytáhla pochybovačně obočí. „Zas tak zlé to přece nemůže být.”

„Je to horší než zlé. Ale myslí to dobře.”

Zdálo se, že mu nevěří. „Připravila jsem vám ke schválení jídelníček, taky budu potřebovat nakoupit nějaké potraviny, abych mohla vařit.”

Původně si myslel, že ona prostě něco uvaří a on to sní. Vůbec ho nenapadlo, že si bude moci vybírat, nebo že to Tina vezme tak vážně. „Nepochybuju o tom, že všechno, co uvaříte, bude dobré. Dnes po práci se můžeme zastavit v obchodě a nakoupit, co bude třeba.”

„Tak se posaďte, už to bude.”

Sledoval od stolu, jak aranžuje jídlo na talíř omeletu s křupavou slaninou, rozteklým sýrem a dozlato-

va opečenými bramborami. Když mu dala talíř na stůl a on vzal do úst první sousto, připadal si jako nejšťastnější člověk pod sluncem. „Je to výborné.”

Pyšně se usmála. Uvědomil si, že jeho pochvala pro ni byla důležitá.

Když se k němu neposadila, zeptal se: „Vy nemáte hlad?”

Pokrčila rameny. „Něco jsem měla, než jste vstal. Nechci vás obtěžovat.”

„To není žádné obtěžování. Jediná věc, která je

horší než vaření mé matky, je jíst sám. Jen se zeptejte mé sestry. Pořád se vnucuju na jídlo k ní a k jejímu snoubenci.” Ukázal na prázdnou židli naproti sobě.

„Tak se posaďte a dělejte mi společnost.”

Téměř ostýchavě se posadila na židli. Byla od něj tak blízko. Na dosah. Zachytil vůni mýdla a šamponu a cítil, jak se mu nepatrně zrychlil pulz.

Mysli na ni jako na sestru, napomínal se v duchu.

„Tak Tino, povězte mi o sobě něco. Odkud jste?”

„Vyrostla jsem ve Filadelfii,” řekla.

„U své tety?”

„Ano, když máma onemocněla a pak umřela. Teta Louise se stala mou poručnicí.”

„Na co vaše matka zemřela?”

„Měla ALS amyotrofickou laterální sklerózu.” Odložil vidličku. „To je mi líto.”

Vypadal, jako by ho to skutečně zarmoutilo. Tině bylo nejvíc líto, že všechny vzpomínky, které její matka měla, nakonec vybledly v pouhé dojmy. „Teta Louise na mě byla opravdu hodná. Proto taky, když měla mrtvici, jsem se nabídla, že se o ni budu starat. To mi bylo teprve dvanáct, ale začala jsem vařit a uklízet. Když mi bylo sedmnáct, přišla druhá mrtvice a od té doby už potřebovala péči čtyřiadvacet hodin denně. Tak jsem nechala školu a zůstala s ní.”

Napil se kávy a pokračoval ve snídani. Jedl jako někdo, kdo hladověl celé měsíce. Jeho apetit jí lichotil a byla ráda, že pro něj mohla udělat něco

hezkého. V podstatě jí zachránil život, když jí dal

práci a ubytování. Zachvěla se, když si pomyslela, co by s ní jinak teď bylo.

„Dokončila jste střední školu?” zeptal se.

„Nikdy jsem se tam nevrátila, ale dodělala jsem si maturitu dálkově a taky jsem pak ve volném čase dělala po internetu několik vysokoškolských kurzů.

Vlastně byl internet mé jediné spojení s vnějším světem. Bratranec Ray sliboval, že až teta zemře, nechá mi její dům a dá mi polovinu peněz. Ale já to samozřejmě nedělala pro peníze. Moc mně a mámě pomohla a já jí to chtěla oplatit.”

„Jenže lhal,” podotkl Tyler.

Kývla. „Dva týdny po její smrti se na okně

objevila cedule, že je dům na prodej, a Ray po mně chtěl, abych na něj byla hodná.“

„Slizký neřád,” zabručel Tyler.

„Řekla jsem mu, že v žádném případě, a on že prý nemám na vybranou, že mu patřím a že si vezme, co je po právu jeho.”

„A vzal…?“

„Zkusil to, ale já… zabránila jsem mu v tom.”

„Zabránila?”

Kousla se do rtu. „Budete se smát.”

„Přísahám, že něčemu takovému bych se nikdy nesmál,” ujistil ji vážně.

„No, ehm, praštila jsem ho do hlavy. Pánví.” Koutky úst mu zacukaly.

„Honil mě po domě, ale je hrozně tlustý, takže jsem byla mnohem rychlejší. Doběhla jsem do

kuchyně, popadla ze sporáku pánev, a když se na mě vrhl, praštila jsem ho. Zadunělo to a on přistál na zemi, až se dům otřásl. Bylo to jak v nějaké

grotesce.”

Tyler už ale nevypadal pobaveně. „Asi to zní

vesele, když je to takhle s odstupem, ale tehdy to asi moc zábavné nebylo. Musela jste mít hrozný strach.”

„To ne, spíš jsem byla znechucená. Strach jsem

měla až potom, co jsem ho praštila. Nejdřív jsem si myslela, že je mrtvý. Když jsem pak zjistila, že dýchá, bylo mi jasné, že bude zuřit, až se probere.

Zavolá policii a ta se pravděpodobně postaví na jeho stranu. Tak jsem si naházela do batohu pár věcí, popadla našetřené peníze a zmizela. Měla jsem několik vodítek, kde by mohl být můj otec, a

usoudila jsem, že přišel čas zkusit ho najít. Jenomže mi došly peníze rychleji, než jsem čekala. Tak jsem skončila tady.”

„Všechny věci máte ještě pořád ve Filadelfii?’

„Kdybych se pro ně pokusila vrátit, určitě by mě nechal zavřít za ublížení na zdraví.”

„ V z h l e d e m k t o m u ž e vás nejdřív sexuálně obtěžoval tak pochybuji, že by byl tak tupý a vznesl proti vám nějaké obvinění.” Zmuchlal ubrousek a dal ho na prázdný talií. „Snídaně byla skvělá, děkuju.” Usmál se na ni a ji to zahřálo u srdce. Napadlo ji, jestli vůbec ví o tom, jak je úžasný.

Jen těžko by ale mohl nevědět.

„Jste napůl Italka,” řekl. „A co je ta druhá půlka?”

„Máma říkala, že otec byl Hispánec.”

„Nikdy jste ho neviděla?”

„On ani neví, že existuju. Máma se s ním seznámila, když byl na dovolené po výcviku

nováčků. Strávili spolu jediný víkend, ale ona říkala, že to byla její životní láska. Prý jí dal ten

nejvzácnější dar na světě. Mě.”

„To vám všechno řekla?”

„Ne, přečetla jsem si to v jejím deníku, když umřela. Protože když onemocněla, začala zapisovat všechno, co kdy prožila, abych na ni nikdy nezapomněla.”

„Jak jste říkala, že se váš otec jmenuje?”

„Martin Lopez.”

Vstal a odnesl talíř do myčky. „A podle vašich informací by měl žít tady?”

„Našla jsem nějakého Martina Lopeze. Jenom nevím, jestli je to ten správný Lopez. Znám jen jeho

jméno, rok narození, vím, že se narodil v Texasu a že

byl u vojáků a dokončil nováčkovský výcvik devět měsíců předtím, než jsem se narodila.”

Tyler si dolil kávu. „To je poměrně dost.”

„Vypadá to tak, ale nevěřil byste, kolik existuje Martinů Lopezů.”

„Jestli byl u vojáků, nemůžete ho najít přes staré vojenské záznamy?”

„Armáda není zrovna instituce, která by ochotně rozdávala informace. Ale po dvou letech pátrání jsem zúžila okruh podezřelých na tři. Ti první dva to nebyli. Třetí vypadal slibně, ale adresa, kterou jsem sehnala, je stará. Na tom místě už bydlí někdo jiný a Lopezovi jim prý nenechali adresu, kam se stěhují, ale prý to bylo určitě někde poblíž. Hledala jsem ho v telefonním seznamu, ale není tam uvedený. Dál jsem se zatím nedostala.”

Tyler se opřel o linku a překřížil nohy. Vypadal jako zlatovlasý bůh. Měl džíny volného střihu a flanelovou košili vytaženou z kalhot, Tina už však

měla možnost přesvědčit se, jak dokonalé tělo se pod oblečením skrývá. V noci na něj hodně myslela.

Měla hrozné výčitky, že ho postříkala pepřovým sprejem, ale na druhé straně si pamatovala, jak ji objal ve sprše. Při vzpomínce na to, jak ji držel za ňadro, ji zašimralo kolem žaludku.

Jenomže je starší než ona a nepochybně mnohem zkušenější. Pro něj je jen dítě.

„Dneska zkusím obvolat pár lidí a zjistit, co se dá,” řekl Tyler.

Zavrtěla hlavou. „Nechci, abyste volal tomu vyšetřovateli.”

Tyler dopil zbytek kávy a odložil šálek do dřezu.

„To nebude třeba. Svět nemovitostí je moje doména. Jestli váš otec vlastní nějaký dům, musí o tom být zápis v katastru. Nemělo by být zas tak těžké zjistit to.”

„Jak dlouho by to mohlo trvat?”

„Den. Nanejvýš dva.” Řekl to ledabyle, jako by to byla hračka.

Pro ni to znamená všechno.

Během jednoho, dvou dnů by ji mohl dovést na konec té dlouhé cesty, po které bloudila už dva roky. Snad dokáže najít toho posledního člověka, který jí na světě zbyl a kterému by na ní mohlo záležet. Který by byl její rodina.

Takže už je to tady. Dělá ze sebe jejího hrdinu. Byly skoro čtyři, když Tyler zaparkoval před domem, který se chystal pronajímat. Došel na verandu. Těšil se, jak udělá z Tiny šťastnou ženu.

Dí vku, opravil se. Rozhodně bude lepší, když o ní i nadále bude přemýšlet jako o dívcemladé a naivní.

Odemkl a vešel. Zamnul si prokřehlé ruce.

„Tino!” zavolal, aby ji upozornil na svou přítomnost. Rozhodně netoužil po další dávce pepřového spreje.

„Jsem tady,” zavolala. „Čistím vanu.”

Následoval její hlas a přitom si všímal toho, co za den stihla. Kuchyně byla dokonale čistá, když otevřel ledničku, už to tam nepáchlo, jako by uvnitř skladovali mrtvolu. Koberec byl vysátý, žaluzie a okna naleštěná, když vešel do koupelny, podlaha se oslnivě leskla.

U vany klečela Tina, ohnutá dovnitř, a džíny obepínaly její pozadí, které se vrtělo, jak čistila odpad.

Tyler ucítil náhlý příliv vzrušení. Jestli si nedá pozor, brzy skončí se záchvatem.

Zvládne to.

„Vypadá to tu skvěle,” pochválil ji a snažil se upírat oči kamkoli jinam než na její pozadí.

Tina se ohlédla přes rameno a usmála se. „Díky. Už jsem skoro hotová.”

Tváře měla zardělé, oči jí zářily. Byla po čertech hezká. Pustila vodu a osprchovala čistící prášek z vany. Rukávy mikiny měla vyhrnuté k loktům, na

rukou žluté gumové rukavice. Když byla hotová,

vstala a otřela si čelo. Do očí jí spadlo několik neposedných pramínků. Odfoukla je. „Hotovo, šéfe.” Tyler vytáhl z kapsy svazek bankovek, oddělil tři dvacetidolarové a podal jí je. „Říkal jsem si, že asi budete chtít peníze na ruku než na účet.”

Stáhla si rukavice a hodila je do kbelíku u nohou.

„Myslela jsem, že jste říkal, že je plat jako minimální mzda.”

Pravda, to se ji snažil přesvědčit, aby tu práci nechtěla. „Říkal jsem skoro minimální mzda. Poslední uklízečce jsem platil sedm dolarů za hodinu.”

„Ale při šedesáti dolarech je to skoro sedm padesát. Nechci, abyste mi platil víc než normálně jenom proto, že mě litujete.”

„Panebože, můžete si ty peníze prostě vzít? Vydělala jste si je.” Mával před ní bankovkami, dokud si je konečně nevzala.

„Děkuju.” Strčila je do zadní kapsy džínů a společně zamířili do přední místnosti.

Tyler si říkal, kdy se ho asi zeptá, co zjistil o jejím

otci. Musí být přece zvědavá. Nemohl se dočkat, až jí to poví, protože věděl, že jí udělá radost.

„Můžeme jít?” zeptal se.

„Jasně.” Natáhla si bundu a hodila si batoh na rameno. „Co ty věci?” zeptala se a ukázala na čisticí prostředky v kuchyni.

„Vezmu je do té kancelářské budovy, až tam skončí malíři.” Následovala ho ven ze dveří. Tyler

zamkl. „Máte na dnešní večer něco v plánu?” zeptal se.

„Musím uvařit večeři, což znamená, že nejdřív budeme muset na nákup. Taky bych se ráda zastavila v restauraci a zaplatila Mae.”

Otevřel jí dveře vozu, počkal, než nastoupí, pak za

ní zavřel a nasedl z druhé strany. „Napadlo mě, že

bychom se třeba mohli najíst někde venku.” Povytáhla obočí. „A to proč?”

Už to nemohl vystát. Vytáhl z kapsy u bundy kus papíru s adresou Martina Lopeze a podal jí ho. „Abychom měli čas zajet sem.”

Velmi dlouho jen zírala na papír, jako by nemohla uvěřit. Když se nakonec otočila k němu, v očích měla slzy. „Jste si jistý, že je to opravdu on?”

„Ano. Bydlí asi kilometr od mého domu. Zvláštní, co?” Když nic neříkala, zeptal se: „Takže chcete tam jet?”

Zajela si prsty do vlasů a podívala se na vlhkou mikinu. „Vypadám hrozně.”

„Tak se můžeme zastavit nejdřív doma a můžete se dát do pořádku.”

„Škoda že nemám něco hezčího na sebe. Když jsem odešla z domova, sebrala jsem jen pár nejnutnějších věcí. Takže mám jen džíny.”

„Kdybych vám chtěl koupit šaty, dovolila byste mi to?”

Usmála se na něj. „Ne, ale je to od vás moc milé.”

„Tino, jestli je ten člověk opravdu váš otec, nezáleží na tom, co máte na sobě.”

O hodinu později už seděli znovu ve voze,

tentokrát na cestě k domu Martina Lopeze. Tina se neustále prohlížela v zrcátku na stínítku před sedadlem spolujezdce. Někdy své od přírody kadeřavé vlasy nenáviděla -vlastně skoro vždycky. Byly husté a silné a nikdy si nedaly poručit. Pokaždé, když se je pokoušela narovnat, dopadlo to ještě hůř. Nikdy prostě nezíská ten hladký elegantní vzhled,

jaký je teď v módě.

Vyplázla na svůj odraz jazyk a zrcátko zatáhla.

„Nesnáším své vlasy.”

Tyler k ní zalétl pohledem. „Máte hezké vlasy. Jste jenom nervózní.”

Byla to pravda. Byla nervózní tak, že se jí třásly

ruce, prsty měla jako led. Když jela za těmi

předchozími dvěma, byla také nervózní, ale ne

takhle. Možná proto, že tenhle Martin Lopez je poslední na jejím seznamu. Poslední šance. Musí to být on. „Co když mě bude nenávidět? Co jestli vůbec nechce vědět, že má dceru? Co když mu řeknu, kdo jsem, a on mě vyhodí?”

„To se nestane.” Mluvil tak přesvědčivě. Přála si, aby v téhle věci byla stejně klidná jako on.

„A jsme tady.” Zajel před malý cihlový domek.

Světlo na verandě svítilo, jako by jeho obyvatelé čekali společnost. Byla už skoro tma, ale přesto bylo poznat, že je dům dobře udržovaný. Na příjezdové cestě parkovaly dva automobily novějšího ražení.

„Nemůžu uvěřit, že je to ono.”

Tyler zhasl světla a vypnul motor. „Mám zůstat tady, nebo vás doprovodit?”

Při představě, že by tam měla jít sama, se jí roztřásla kolena. „Já vím, že toho po vás chci hrozně

moc, zvlášť po tom co už jste pro mě udělal, ale nešel byste se mnou?”

Nezdálo se, že by ho to mělo nějak obtěžovat. Jen se usmál a řekl: „Ale jistě.”

Vystoupili a společně se vydali k domu. Tina všechno vnímala jako ve zpomaleném záběru. Vystoupali po schodech na verandu a jí bylo na omdlení.

Tyler ji vzal za paži a přitáhl ji k sobě. Musel cítit,

jak se chvěje, protože jí pošeptal: „Jen klid, všechno dobře dopadne.”

Zazvonil na zvonek. Zdálo se, jako by uplynula věčnost, než se zevnitř ozvaly kroky. Tina zatajila dech, když se dveře konečně otevřely a ven se vyřinul proud světla.

„Přejete si?”

Ze dveří se na ně dívala jakási žena. Rozhodně to byla Hispánka a vypadala, že jí táhne na padesátku.

Byla oblečená v kostýmku, jako by se právě vrátila z práce.

Tyler do Tiny nenápadně šťouchl, ale ta se ale ani za nic nedokázala přinutit promluvit. Nakonec tedy Tyler zakročil. „Dobrý den, jmenuji se Tyler Douglas

a tohle je má přítelkyně Tina DeLuca. Hledáme pana Martina Lopeze.”

„Tyler Douglas. Vy máte realitní kancelář ve městě, že? Martin je můj manžel.”

„Můžeme s ním mluvit?” Když se žena zatvářila neochotně, dodal: „Nezdržíme ho dlouho.”

„No, právě jsme zasedli k večeři…“

„Prosím,” naléhala Tina, kterou náhle přepadlo zoufalství. Dostala se až sem a nedokázala si představit, že by se všechno znovu odložilo na zítřek. Potřebovala hned teď zjistit, jestli našla otce. „Je to velmi důležité.”

Paní Lopezové zřejmě neušlo její zoufalství, protože nakonec ustoupila a pozvala je dovnitř. „Marty,” zavolala. „Máš tu nějakou návštěvu.”

Tina s Tylerem vešli do barevně zařízené předsíně. Z domu sem doléhaly zvuky televize, konkrétně zpravodajské relace. Všechno ale přehlušilo, když vešel Martin Lopez, který si právě otíral ruce do utěrky na nádobí. Byl starší, než Tina čekala, snad

protože si představovala toho mladého muže, kterého popisovala její matka ve svém deníku. Bylo na něm cosi známého, něco co zapadlo na své místo. Tina si uvědomila, že hledí do tváře, která je velmi podobná té její. I Tyler si musel všimnout té podobnosti,

protože jí stiskl paži.

„Marty, půjdu se postarat o jídlo,” řekla mu manželka.

Martin se usmál a pohladil ji po rameni. Díval se za ní, dokud neodešla, pak se otočil k Tině a Tylerovi. „Co pro vás mohu udělat?”

Tina sebrala poslední veškerou odvahu a předstou—

pila. „Dobrý den, já jsem Tina a domnívám se, že

jsem vaše dcera.” PÁTÁ KAPITOLA

„To musí být nějaký omyl,” řekl Martin Lopez, který vypadal víc než zaskočeně. „Jediná dcera, kterou mám, je moje Lucy,” dodal.

Tinu napadlo, že má možná nevlastní sestru. Její rozrušení jen zesílilo. Skutečná rodina? „Vím, že to zní bláznivě,” řekla, „ale nebyl jste před dvaadvaceti lety v armádě?”

Zamyšleně se zamračil. „Počkejte, dvacet dva roků, ano, to jsem právě skončil výcvik nováčků.” To nemohla být pouhá shoda náhod. Je to on. „A byl jste ve Filadelfii navštívit přátele?”

„Skutečně ano. Asi na týden.”

„Vzpomínáte si, že jste tam potkal ženu, která se jmenovala Carmela DeLuca?”

Zamračil se ještě víc a zavrtěl hlavou. „Ne, to mi opravdu nic neříká.”

Tina vytáhla fotografii, na které stála matka na prahu svého činžovního domu s Tinou v náručí. Tina byla ještě miminko a matka ji tiskla k sobě se šťastným úsměvem. „Takhle vypadala.”

Martin si od ní vzal fotografii a prohlédl si ji.

„Když o tom tak přemýšlím, je mi trochu povědomá. Pracovala v restauraci?”

„Ano!” vydechla Tina vzrušeně. V duchu už viděla vřelá rodinná setkání a svátky strávené s lidmi, kteří ji budou mít rádi. Otec, který jí poradí, sestra, se kterou bude vyrážet na nákupy. Rodina.

„Vzpomínám si na ni. Zastavil jsem se tam na

kávu a dali jsme se do řeči. Právě jí končila směna a bylo pozdě, tak jsem jí nabídl, že ji doprovodím domů.”

Tina si nebyla jistá, jak se diplomaticky zeptat na to nejdůležitější, nakonec zvolila jen jemný náznak.

„Pozvala vás dál?”

„Ne. Opustil jsem ji na prahu a vrátil se do hotelu. Druhý den jsem byl s kamarády z tábora a další den už jsem se vracel autobusem domů.”

Tině se sevřelo srdce.

„Ale ona o vás psala ve svém deníku. Napsala tam, že jste spolu strávili celý víkend. Že jste se do sebe zamilovali.”

Martin pokrčil rameny. „Je mi líto. Nevím, proč

vám tohle matka řekla. Prostě to není pravda. Hrozně nerad jsem vás zklamal, ale není možné, abych byl váš otec.”

Tyler popadl papírovou tašku s hamburgery, vystoupil z auta a zabouchl dveře nohou. Ačkoli Tina pozvání na večeři odmítla, věděl, že v ledničce nic k jídlu není a že bude mít hlad.

Měl o ni starost.

Když odcházeli od domu Martina Lopeze,

vypadala naprosto zničeně, celou cestu domů neřekla ani slovo. Když zajel na příjezdovou cestu,

poděkovala mu za pomoc a řekla, že ráno přijde připravit snídani. Zeptal se jí, jestli nechce jít na chvíli k němu, ale odmítla s tím, že potřebuje být sama. Čím víc o tom přemýšlel, tím víc mu bylo

jasné, že být sám není v takové situaci vůbec dobré.

Musí existovat něco, co by pro ni mohl udělat, aby

jí to ulehčil.

S jídlem v ruce se vydal po tmavém schodišti vedle garáže. Z okna vedle dveří vycházelo slabé světlo, což znamenalo, že je pravděpodobně ještě vzhůru. Zaklepal a počkal. Uplynula chvilka, než se závěs odtáhl. Po další chvíli se dveře otevřely.

Tina stála ve dveřích, ozářená lampičkou z nočního stolku vedle pohovky.

Tyler ukázal sáček. „Vím, říkala jste, že nemáte hlad, ale stejně jsem vám něco přinesl.”

„To jste nemusel,” řekla tak tiše, že ji sotva slyšel.

„Můžu dál?”

Po krátkém zaváhání ustoupila, aby mohl vejít. Tyler položil jídlo na stolek v kuchyňském koutě.

Všiml si hromady zmuchlaných papírových kapesníčků na kávovém stolku. Buďto plakala, nebo zčista jasna nastydla. Pak si všiml, jak si otřela oči, a došlo mu, že ještě pořád pláče. No nazdar. Moc rád by ji nějak utěšil, ale vůbec nic ho nenapadalo. Ještě nikdy v životě si nepřipadal tak bezmocný nebo zbytečný.

Nebo téměř nikdy.

Tina se posadila na pohovku, skrčila kolena pod bradou a objala si nohy.

Posadil se vedle ní. „Můžu vám nějak pomoct?” Popotáhla a zavrtěla hlavou. Slzy jí začaly téct po tvářích. „Mám strach.”

Její slova ho zasáhla jako rána do prsou. Nemůže tam jen tak sedět. Jediné, co chtěl udělat, jediné, co mohl udělat, bylo obejmout ji.

Vzal ji kolem ramen a přitáhl k sobě. Než se nadál, objala ho. Držela se ho jako o život a plakala mu do košile. Možná potřebuje, aby se necítila tak sama. Už jen tím, že je tam s ní, jí pomáhá. Ačkoli nebyl tak sebestředný, aby se zajímal jen o sebe, překvapeně si

uvědomil, že mu nic není. Žádné bušení srdce, žádná

hyperventilace. V jediném dni se Tině podařilo překonat tříměsíční peklo, které prožil. Připadal si znovu normální.

I když bylo zvláštní, že dokáže Tinu takhle objímat a necítit sexuální vzrušení. Ještě nikdy nebyl tak fyzicky blízko nějaké ženě, aniž by sledoval jeden konkrétní cíl. Vlastně do té doby ani neměl žádnou

ženu jako kamarádku. Vědomí, že je Tinin kamarád, bylo… příjemné. Opravdu příjemné.

Konečně se zase cítil jako muž. Hladil Tinu jemně

po zádech a kolébal ji chlácholivě sem a tam, dokud její vzlyky neodumřely.

„Asi si myslíte, že jsem vážně nemožná,” vzdychla nakonec ztrápeně.

Uhladil jí vlasy z čela. Byly jemné, zvlněné, voněly po jablkách.

„Myslím si, že jste prostě měla pár hodně

mizerných týdnů a potřebujete to ze sebe dostat ven, na tom nic není.”

„Když přišel, byla jsem si jistá, že je to on,” vyprávěla zdrceně. „Proč by mi matka lhala?”

„Možná je to on, kdo lže.”

„Z jakého důvodu by měl lhát?” Zavrtěl hlavou. „To já nevím.”

„Když jsem byla v sedmé třídě, dělali jsme

takovou genealogickou práci v rámci přírodovědy, měli jsme vyhledat rodinnou historii čtyři generace zpátky a udělat si genealogický strom. Nenáviděla jsem to. Byl to velký projekt a z velké části ovlivnil známku, co jsme dostali na vysvědčení. Já ho neudělala.”

„Proč?”

„Nemohla jsem. Teta Louise není ani pokrevní příbuzná. Byla to druhá manželka matčina strýce. O matčině rodině neměla žádné informace a já ani nevěděla, kdo je můj otec. Takže jsem dostala pětku.”

„Kdybyste si byla promluvila s učitelem a vysvětlila mu situaci, určitě by to pochopil.”

„Styděla jsem se za to, navíc bolelo přiznat, že ne-

mám rodinu. Ale naděje umírá poslední. Možnost, že

bych ho mohla jednou najít, mě držela při životě. A teď je všechno pryč, nezbyla žádná naděje.”

Její žal mu lámal srdce.

„Co teď budu dělat?” pokračovala. „Nemám

domov ani rodinu. Nemám peníze. Nemám vzdělání, abych sehnala nějakou pořádnou práci. Nemám vůbec nic.”

„Domov máte. Můžete zůstat u mě a pracovat pro mě, jak dlouho budete potřebovat.”

„Nemůžu tu být navěky. Nemůžu dělat do konce života uklízečku.”

„Tak můžete vařit. Mohla byste si třeba otevřít restauraci.”

Usmála se na něj, a i když měla oči zarudlé a opuchlé a nos růžový, nikdy mu ještě nepřipadala tak krásná. Vlastně ještě žádná žena a že jich stihl poznat dost -mu nepřipadala tak krásná.

Natáhla se, pohladila ho po tváři. V očích měla touhu a vzrušení a on věděl, že už na ni víckrát nedokáže myslet jako na „dívku”.

Neuvědomoval si, že by se rozhodl políbit ji.

Prostě se to stalo. Sklonil hlavu, ona hlavu zvedla a jejich rty se setkaly. Všechny jeho dobré záměry, odhodlání být jí kamarádem, byly rázem ty tam.

Chtěl ji, vlastně ještě nikdy po žádné tolik netoužil. Jenže místo aby při polibku zapomněl na celý svět, najednou si až příliš silně uvědomoval její prsty ve svých vlasech, chuť jejích rtů, vůni její kůže.

Věděl, že to přijde, když ucítil první záchvěv, ale chtěl to ignorovat. Líbat ji bylo příliš nádherné. Myslel si, že je vyléčený. Že to tentokrát bude jiné. Nebylo.

Jednu chvíli líbal Tinu, jako by na tom závisel jeho život, a pak ji najednou odhodil a vyskočil jako

popálený. Panika přišla stejně prudce, jako předtím

jeho touha. Nemohl dýchat, měl pocit, že mu explodují plíce. Pak zase dýchal příliš rychle. Zoufale lapal po dechu, měl pocit, jako když se topí. Srdce

mu bušilo ve zběsilém tempu, svět kolem se rozmazával.

Věděl přesně, co se děje, ale nebylo v jeho moci zastavit to. Nejradši by se schoulil do klubíčka a čekal, až to přejde, ale nemohl se přestat pohybovat, přecházet sem a tam jako zvíře v kleci. Potil se, tričko měl celé mokré, ale přitom mu byla hrozná zima. Hlava se mu točila. Věděl, že jestli se neovládne, nezačne dýchat normálně, buďto omdlí, nebo se pozvrací. Jenomže pokusy o racionální uvažování selhaly. Určitě umře.

„Dýchej do tohohle.”

Slyšel ji, ale bylo to, jako by byla stovky kilometrů od něj. Pak mu Tina strčila před obličej papírový sáček a on ho uchopil a přidržel si ho na nose a ústech.

„Dýchej pomalu a zhluboka.”

Zavřel oči a několikrát se zhluboka nadechl. Po pár minutách cítil, jak malátnost polevuje, stejně jako

tlak na prsou. Ale začal se třást. Třásl se jako osika, až se cítil slabý jako stařec.

Tina musela nějak předvídat, k čemu se schyluje, protože ho zatáhla k pohovce dřív, než ho nohy zradily. Místo aby se složil na podlahu, jen se opřel o opěradlo.

Pak přišla vlna pokoření tak intenzivní, že se mu znovu udělalo zle. Co si teď o něm bude myslet, když jí předvedl, jaký je slaboch?

Otevřel oči právě ve chvíli, kdy Tina vyšla z ložnice s náručí plnou dek.

Zastavila se kus od něj. „Musím k tobě blíž, abych tě mohla přikrýt, ano?”

Kývl. Všechno mu začínalo být jedno, byl k smrti prochladlý. Schoulil se do prenatální pozice, ale pořád se nemohl přestat třást.

Tina ho zabalila do pokrývek. „Už je to lepší?”

Nebylo, ale kývl.

„Mrzí mě to,” řekla a z jejího lítostivého výrazu mu bylo na zvracení. Myslí si, že je to její vina. Myslí si, že ji znovu někdo odmítl.

„Ale to ne,” procedil přes jektající zuby.

„Neomlouvej se za něco, cos neudělala.”

„Kdybych tě nepolíbila -”

„Já tě taky líbal. A není to tvá vina. Je to ve mně. Jsem… nefunkční.”

Posadila se na druhý konec pohovky a dala nohy pod sebe. „Míváš záchvaty úzkosti často?”

„Jak víš, co to bylo?”

„Když měla teta druhou mrtvici, občas je mívala. Nejdřív mě to hrozně děsilo, ale pak už jsem poznávala příznaky. Nakonec jí dal doktor nízkou dávku valia a tím se to vyřešilo.”

„Mně valium nepomůže.”

„Možná by bylo nejlepší, kdybych odešla. Má přítomnost tě rozrušuje -”

„Už jsem ti říkal, že to není tebou. Prostě blízkost jakékoli ženy, úplně všech, mě vždycky takhle rozhodí.” Zamnul si oči. Nechtěl jí vyprávět, co se stalo, bůh ví, že už tak se znemožnil dost, jenže když jí to neřekne, neuvěří, že to není její vina. Kdyby nic jiného, v její přítomnosti mu bylo dobře. Jinak by ji nepolíbil. „Opravdu jsi neudělala nic špatně, něco se mi před časem stalo a od té doby jsem na tom takhle.”

„Myslíš něco jako traumatický zážitek?”

„Přesně tak, dost traumatický.” Zabalil se těsněji do deky. Srdce se uklidňovalo, ale pořád mu byla zima. Navíc se styděl.

„Možná, že kdybys mi o tom pověděl, ulevilo by se ti,” navrhla.

Neřekl to ještě vůbec nikomu, dokonce ani svému

nejlepšímu příteli Mattovi. Jenže k čertu s tím, těžko

by se před ní mohl ztrapnit víc, než už se stalo. Přinutil se promluvit. „Byl jsem s jednou ženou a nedokázal jsem… fungovat.”

Nic neříkala. Nesmála se, ani mu neřekla nic nepříjemného. Prostě jen pozorně čekala, až bude pokračovat. A ačkoli nevěděl, proč vlastně, mluvil dál.

„Byl to fakt mizerný týden ten nejhorší ale konečně byl pátek a já si prostě chtěl vyrazit, opít se a na všechno zapomenout. Což jsem taky udělal.

Hodně pozdě v noci jsem narazil na jednu dívku, se kterou jsem chodil na univerzitě. Právě ji opustil snoubenec a ona toužila po sexu, kterým by se mu za to pomstila.”

Tina povytáhla obočí.

„Vím, že to je hloupé, ale vzal jsem si ji domů.”

Tady jsme se pořádně rozpálili, ale asi jsem vypil

víc, než jsem myslel. Každopádně mi to prostě nešlo, nepostavil se mi.”

„A jak to vzala ona?”

„Moc dobře ne.”

Tina se neptala na podrobnosti a on jí žádné nevyprávěl. Jedna věc byla mluvit o tom obecně, jiná líčit to do detailů. Ta žena ho tehdy obvinila, že je impotentní homosexuál, a to nebyla zdaleka nejhorší urážka. Byla opravdu záštiplná.

„Z jejího pohledu asi celkem chápu, proč ji to naštvalo,” podotkla Tina. „Nejdřív ji nechá snoubenec a pak ji první chlap, kterého potká, taky odmítne.”

„Já ji neodmítl záměrně.”

Tyler se opřel o polštáře, natáhl si nohy položil je

na kávový stolek. Už mu bylo o něco lépe a dokonce i zahanbení ustupovalo. Možná proto, že Tina byla chápavá a racionální. Původně čekal soucit, ale ten mu nevyjádřila.

„Chápu to správně, že před tou nocí jsi nikdy problémy s… fungováním neměl?”

„Ne! Všechno fungovalo náramně dobře. Nikdy si nikdo nestěžoval.”

„Nenapadlo tě promluvit si o tom s někým? Třeba

s psychologem?”

„Ani náhodou, žádného nepotřebuju. Je dost hrozné vyprávět to tady tobě, rozhodně to nebudu vykládat někomu úplně cizímu. Nějak to zvládnu sám.”

„A co když ne?”

To nepřipadalo v úvahu.

Ještě se nesetkal s překážkou, kterou by se mu nepodařilo zdolat. Na střední škole vynikal bez větší námahy téměř ve všech sportech, vystudoval s nejlepšími známkami a v pětadvaceti vydělal svůj první milion. Zvládne to. Jistě, trvá to trochu déle,

než čekal, ale to nic neznamená.

„Stává se ti to, jedině když jsi se ženou? Chápeš, myslím, jestli nemáš tyhle potíže, když, ehm, jedeš sám?”

Jedeš sám? Kristepane, nemohl uvěřit, že se ho na

to zeptala. Nescházelo mnoho, aby se začal červenat.

„Funguje to jedině, když jsem sám.”

„Takže fyzicky je všechno v

pořádku,”

konstatovala. „Potřebuješ tedy jenom překonat ty návaly úzkosti.”

Kéž by to bylo tak snadné.

„Co kdybych ti pomohla?” Přimhouřil oči.

„A jak?”

„V mé přítomnosti nemáš problémy, ne? Tedy pokud se nelíbáme.”

Kývl.

„Důvěřuješ mi?”

„Jsou různé druhy důvěry, Tino. Mluvíme tu o dů-

věře, že mi budeš zalívat kytky, když odjedu na dovolenou, nebo že ti dám podpisové právo ke svému účtu?”

Zazubila se. „Věříš, že bych nikdy neudělala nic, co by ti ublížilo?”

„To ano,” odpověděl, sám překvapený, že o tom nemusel ani uvažovat.

Tina byla tak milá a hodná, že si vůbec nedokázal představit, že by záměrně udělala něco, co by mělo někomu ublížit. Snad jen s výjimkou jejího bratrance Raye, který i podle Tylera zasloužil něco mnohem horšího, než co mu udělala.

„Líbím se ti?”

Jako by to nebylo víc než zřejmé. „Tino, kdyby ses mi nelíbila, neseděli bychom teď tady spolu po mém záchvatu a neprobírali tohle.”

Chvíli uvažovala, pak se usmála a Tyler měl matný dojem, že ho čekají skutečné potíže.

„Tak to máš opravdu štěstí, protože myslím, že vím přesně, co potřebuješ.”

ŠESTÁ KAPITOLA

„Co že chceš udělat?”

„Odcitlivět tě.”

Vzhledem k tomu, jak se tvářil, bylo Tině jasné, že

to nebude jen tak. Aby to zabralo, musel by jí přenechat kontrolu, a bylo zřejmé, že je zvyklý všechno ovládat a kontrolovat sám. Navíc musí být poměrně dost na sex, když na něj tahle jediná špatná zkušenost měla tak dramatický dopad. Čili bude zoufale toužit

po nápravě.

Stačí, když ji vyslechne, pak pochopí sám, že to je dobrý nápad.

„Bojím se zeptat, co to znamená,” zamumlal Tyler.

„V zásadě se budeš muset odnaučit všechno, co ses dodneška o sexu naučil, a začít znovu.”

„A jak to chceš udělat?”

„No, začneme se základy, jako je držení za ruce.

Až už v tobě držení za ruce nebude probouzet úzkost, pokročíme k dalšímu bodu.”

Zamračil se. „K jakému konkrétně?”

„Hm, asi sezení vedle sebe. Prostě budeme spolu. Další asi přijde na řadu líbání.” A že Tyler umí líbat.

Byl to neuvěřitelně úžasný polibek tedy do chvíle, než ji odstrčil.

„A pak?” chtěl vědět.

„Pak budou doteky.”

Vypadal skutečně zaujatě. „A kdo se bude dotýkat, ty nebo já?”

„My oba.”

Pomyšlení na to, jak se dotýká Tylera, jak se on dotýká jí, ji uvnitř celou rozpálilo. Jestli to s rukama umí stejně jako s ústy, mohlo by to být velice zajímavé.

Odkašlal si. „Hm, a kde přesně se budeme navzájem dotýkat?”

Pokrčila rameny a snažila se o nevzrušený tón.

„Nakonec všude.” Všimla si záblesku paniky v jeho očích a rychle dodala: „Ale to bude až hooodně za dlouho. Půjdeme na to velice pomalu.”

Polkl.

„Až se budeme dotýkat všude, kde to jde, co pak? Jak daleko to chceš dotáhnout?”

Ano, dobrá otázka. Nešlo jí o to, že by si panenství schovávala až po svatbě, nebo třeba jen pro tu opravdovou lásku. Zůstala pannou jednoduše díky okolnostem. Sice neměla potřebu zbavit se panenství honem honem, ale ani na něm nijak nelpěla.

Usoudila, že až přijde čas a ona bude připravená, pozná to. „Co kdybychom to prostě vzali jedno po druhém a viděli, jak to půjde?” navrhla. Zdálo se, že i jemu to zní rozumně, protože kývl.

Chvíli mlčel, pak se zeptal: „Proč bys to pro mě měla dělat? Proč bys mi chtěla pomáhat?”

„Tak to přece chodí. Ty pomůžeš mně, já zas

tobě.” Vzpomněla si na Raye. „Nebo by to tak aspoň chodit mělo.”

Ulehl a znovu si zamnul oči. Deka z něj spadla a

on ji tak nechal. Z toho Tina usoudila, že už je mu

docela dobře. Ztratil tu nezdravou bílou barvu a červené skvrny na tvářích. Uklidnila ho.

„Tak co si o tom myslíš?” zeptala se.

Tyler se po chvíli posadil, opřel si lokty o kolena a dal hlavu do dlaní. „Svým způsobem to, co říkáš, dává smysl. Ale já nevím…“

„Tylere, dej mi ruku.”

Pohlédl na ni s ostražitým výrazem.

Napřáhla ruku a položila ji mezi ně na pohovku.

„Žádný nátlak, žádná očekávání. Je to jen obyčejný dotek.”

Natáhl se a položil ruku na její. Neřekla ani slovo, nepohnula se. Prostě ho nechala, aby si na ten pocit zvykl. Nejdřív byl napjatý, ale po pár minutách se uvolnil. Dokonce ji pohladil palcem.

„Vidíš,” řekla spokojeně. „Stačí, když z tebe sejmeme ten tlak. Máme dost času, není kam spěchat.”

Pořád nevypadal tak docela přesvědčeně. „Víš určitě, že tohle chceš? Už je to několik měsíců a zatím se to jen zhoršovalo. Těžko říct, jak dlouho mi bude trvat, než budu zase normální.”

„Upřímně řečeno, já se s opačným pohlavím

dostala nejdál k osahávání na zadním sedadle, takže mi to pomalu bude taky vyhovovat.”

Nevěřícně se na ni podíval.

„Takže jedenadvacetiletá panna? To se tedy hned tak nevidí.”

„Věř mi, že jedině díky okolnostem.”

„Víš, kdybych neměl tyhle potíže, panna nebo ne, snažil bych se tě dostat do postele.”

Uspěl by. Možná ne hned, ale uspěl. Protože uhrančivý pohled jeho nebesky modrých očí a jeho vroucí polibky, jemné doteky, to bylo víc, než by jakákoli dívka mohla vydržet. Stačil by týden a byla by v jeho rukou vláčná jako hadrová panenka.

„Jsem rád, že jsem to neudělal,” řekl a znovu ji

pohladil palcem po dlani. Byl to dotek lehký jako

peříčko. Kdyby Tina nevěděla, jak se věci mají, myslela by si, že ji právě teď svádí. Každý pohyb

cítila stonásobně, vzbuzoval v ní těžkou touhu, jakou dosud nepoznala.

„Opravdu se mi moc líbíš, Tino. Jsem upřímně

rád, že jsme se my dva spřátelili dřív, než všechno mohl zkomplikovat sex, to mi věř.”

Panebože, jak je to příjemné! Tina měla pocit, že se vznáší. „Jestli je to krajní mez, tak rozhodně stojí za to.”

Stiskl jí ruku. „Myslím, že my jsme všechny meze překročili, co říkáš?”

Chvíli jí trvalo, než pochopila. „Znamená to, že máme dohodu?”

Zavrtěl hlavou a zasmál se. „Snažím se vymyslet nějaký dobrý důvod, proč říct ne, ale zatím jsem na nic nepřišel. Pravda je, že už toho mám po krk, cítit se jako poloviční chlap. Chci to srovnat, za každou cenu.” Zazubil se. „Takže to znamená, že máme dohodu.”

„Bože, to voní přímo rajsky.” Tyler se tyčil nad Tinou a pokukoval jí přes rameno do hrnce s omáčkou na špagety. Nebýt včerejšího rozhovoru, pravděpodobně by se takové blízkosti k ní vyhýbal, ale takhle byl v pořádku.

Strach, který v něm předtím sídlil, se přeměnil v očekávání a naději. Dopadne to dobře. Spolu to zvládnou. Všechno zase bude v pořádku.

Uplynulého večera seděli na pohovce u ní v bytě, jedli studené hamburgery s hranolky a povídali si až téměř do půlnoci. Když konečně odešel, vyprovodila ho ke dveřím. Usmála se, vzala ho za ruku a s úsměvem ji podržela ve své. Chápal, že mu tím říká, že od něj nic víc nečeká. Ani polibek na dobrou noc, ani objetí. Je to jen prostý obyčejný dotek.

Cítil se tak trochu, jako by se vrátil v čase do

čtvrté třídy, kdy vzal na školním hřišti poprvé nějaké děvče za ruku. Samozřejmě tehdy mu to připadalo tak nějak divné a záležitosti s děvčaty vůbec

nechápal. Což by se v mnohých ohledech dalo tvrdit i dnes. Jen Tina byla jiná. Nehrála s ním žádnou hru, nepřetvařovala se, neměla nějaký utajený motiv.

Pravděpodobně to byla ta nejupřímnější žena, jakou kdy poznal.

A navíc skvěle vaří, pomyslel si.

Natáhl se pro lžíci a ona ho plácla přes ruku. „Au! No tak, nemůžu ani trošku ochutnat?”

„Pokazíš si chuť.” Odstrčila ho stranou. „Běž radši něco dělat, ano? Už mě nebaví, jak mi pořád dýcháš na krk.”

„Nemůžu si pomoct. Tohle je pro mě novinka. Máti vařit neumí a sestra Emily, i když se hodně snaží, prostě nemá náturu hospodyně.”

Tina hodila špetku soli do hrnce s vroucí vodou a pak do ní zamíchala špagety a míchala, dokud se všechny neponořily. „A co ty? Taky neumíš vařit?”

„Asi to máme v rodině.” Kořeněná vůně ho táhla k hrnci i k Tině. Bylo těžko říct, co voní lákavěji, jestli omáčka nebo ona. Položil jí ruku na rameno v růžové mikině. Ohlédla se a usmála se na něj, neřekla však nic. Vlasy měla sepnuté na temeni, takže byla křivka šíje obnažena. Už se těšil, až ji tam bude líbat.

Trochu posunul ruku, až se dotýkal holé kůže. Ucítil, jak se zachvěla. Srdce mu poskočilo. Příliš brzy uvědomil si a ruku odtáhl. Na tohle ještě připravený není. Místo aby se tím nechal otrávit, byl rád, že alespoň dokáže stát blízko ní. Mohl by se jí klidně dotknout, i kdyby to znamenalo jen vzít ji za

ruku. Mohl by s ní sedět někde v klidu a povídat si o práci, o filmech nebo o čemkoli jiném aniž by přitom celou dobu přemýšlel, jak ji později dostane do postele.

Zvonek trouby zabzučel a Tina otevřela troubu.

Zevnitř se vyvalila vůně pečeného másla a česneku

spolu s horkým vzduchem. Tylerovi se sbíhaly sliny. Tina se shýbla, aby se podívala dovnitř. Džíny jí přímo

neuvěřitelně obepínaly zadeček.

Měla

skutečně velkolepé křivky, ačkoli je dovedně skrývala pod tou velkou mikinou. Na druhé straně ho napadlo, že stejně nemá na vybranou, když většina jejích věcí zůstala v domě její tety.

Možná přišel čas něco s tím udělat.

„Už jen pár minut a je hotovo,” oznámila. „Co kdybys šel prostřít?”

Tyler otevřel horní skříňku a vyndal dva talíře.

„Něco mě napadlo. Tenhle víkend musím na pracovní cestu a říkal jsem si, že bys třeba mohla jet se mnou. Vyjeli bychom v sobotu ráno, jednu noc strávili tam a v neděli bychom se vrátili, co ty na to?”

„Co je to za cestu?”

„Ehm, záležitost s jednou nemovitostí. Musím to

dát do pořádku.” A taky se postarat o jedno nechutné prase. Upřímně doufal, že se její bratranec Ray pokusí obtěžovat je, aby měl důvod uštědřit mu

lekci. Jinak se k násilí neuchyloval, ale v tomhle případě to bylo víc než na místě. „Je to asi osm hodin cesty odsud, takže bych byl rád, kdybych měl v autě společnost.”

Vytáhla plech s česnekovým chlebem z trouby a položila ho na sporák. „Tak dobře, pojedu.”

„Výborně.” Tyler odnesl nádobí a příbory na stůl, ona zase jídlo. Posadil se a natáhl se pro krajíc chleba, celý natěšený, když najednou zazvonil zvonek. „No tohle, kdo to může být?”

Vypadal tak zdrceně tím vyrušením, že se Tina

musela usmát. „Běž otevřít, já zatím nandám,”

navrhla.

Něco zabručel, vstal a zamířil ke dveřím. Tina mu mezitím nandala na talíř štědrou porci špaget, zelených fazolek a krajíců česnekového chleba, pak nandala sobě.

Polila špagety omáčkou a posypala parmazánem. Ráno sepsala seznam, co je třeba nakoupit, a po práci s Tylerem vyrazili na nákupy. Když spolu procházeli mezi regály, přitahovala nejedny zvědavé oči, ale

Tyler se choval jako dokonalý džentlmen a každému ji představil jako svou kamarádku. Bylo to mnohem příjemnější, než kdyby ji představoval jako svou uklizečku nebo kuchařku. Ne že by se styděla za poctivou práci, ale nechtěla, aby si lidé mylně vykládali jejich vztah.

Možná je mladá a nezkušená, ale není naivní. Viděla, že je Tyler oblíbený a úspěšný člověk, daleko mimo její možnosti. Dům, ve kterém bydlel, byl renovovaný a interiér nově a poměrně nákladně zařízený, byť trochu neosobně, jako by to dělal někdo najatý a ne on sám. Zahradu měl dokonale udržovanou profesionálem.

Očividně si nežil špatně. Tohle bylo malé město. Co by si lidé mysleli, kdyby věděli, že žije se svou

„zaměstnankyní”? A co by si mysleli o ní? Tina zaslechla hlasy a otočila se. Zjistila, že Tyler stojí ve dveřích do kuchyně se starší ženou. Byla mu podobná, i když byla menší a štíhlejší. Měla stejně světle blond vlasy a modré oči. Ale na rozdíl od Tylera, který byl uvolněný, jak jen člověk může být, působila jeho matka ve značkovém kostýmku strnule a škrobeně. Vlasy měla uhlazené a stažené do nezničitelného drdolu, který by nerozcuchal ani hurikán, díky silné vrstvě dokonale aplikovaného líčení vypadala umělohmotně a bez života. Kůže

okolo očí byla napnutá přesně jako u všech žen, které až příliš často navštěvují plastického chirurga.

Nóbl panička, tak by ji nazvala Tinina teta. Přelétla Tinu pohledem a nakrčila obočí. Z jejího výrazu přímo sálalo pohrdání. Tina už ho viděla.

V Maině restauraci. Tylerova matka byla jedna z těch dvou žen, co seděly u vedlejšího stolku. Když neměla na zaplacení, zpražila ji tehdy stejně

pohrdavým pohledem jako právě teď.

To je ale náhoda, že?

„Vidíš, tady je,” řekl Tyler matce. „Tino, tohle je moje matka. Mami, to je Tina.”

Tohle bude hodně složité vysvětlování. Tina viděla, že vysvětlení je přesně to, co paní

Douglasová očekává. Ze všech lidí na světě musela být zrovna ona svědkem té nejvíc ponižující situace

v jejím životě. Osud má skutečně zvrácený smysl pro humor.

„Asi jste překvapená, že mě tu vidíte,” vypravila ze sebe.

„To tedy skutečně jsem,” opáčila paní Douglasová a nijak se nesnažila zamaskovat opovržení.

Tyler se otáčel z jedné na druhou. „Vy se znáte?”

„Tak nějak. Paní Douglasová seděla v restauraci ten den, co jsem neměla na útratu,” vysvětlila mu Tina.

„Je to podvodnice,” prohlásila jeho matka nepřátelsky. „Nedovedu si vůbec představit, z jakého důvodu ji máš u sebe doma!”

Tak tohle bude zlé.

Tyler položil matce ruku na rameno. „Už jsem ti říkal, že je to má kuchařka. To, co se stalo u Mae,

bylo nedorozumění. Byli jsme tam dnes odpoledne a Tina všechno zaplatila.”

Paní Douglasová nevypadala ani trochu usmířeně.

„Ona zaplatila, nebo ty?”

„Tina,” prohlásil naprosto klidně. Možná byl na podobné výlevy zvyklý.

„Nechápu, proč by sis měl platit kuchařku,” rozčilovala se matka, jako by šlo o osobní urážku.

„Vždycky přece můžeš jíst s otcem a se mnou.”

„Já jí neplatím. Vaří výměnou za nájem.”

Jeho matka zalapala po dechu. „Ona tu bydlí? Vždyť je to dítě, co si budou myslet lidé?”

Ačkoli to původně nepovažovala za možné, Tině

se zamlouvala čím dál méně.

Tyler pokrčil rameny. „Moc se staráš o to, co si myslí lidi, mami.” Objal ji kolem ramen. „Právě jsme si sedli k jídlu, takže tě vyprovodím ke dveřím.”

Paní Douglasová vrhla po Tině poslední

nenávistný pohled, pak se nechala odvést z místnosti. Tina se zhroutila na židli. Věděla, že se vůči té ženě nijak neprovinila, přesto si připadala provinile. O

chvíli později se vrátil Tyler, ale netvářil se nijak pohoršené.

„Omlouvám se za to,” řekl a posadil se ke stolu.

„Matka se někdy opravdu umí předvést.”

„Nemá mě ani trochu ráda.”

Pokrčil rameny. „Však ona to překousne. Tak teď se už konečně najezme.”

Jeho chování jako by nic nijak nezmenšilo její nepříjemné pocity. Přála si, aby dokázala zapomenout na hrubé chování jeho matky stejně snadno jako on. Nešlo o to, že se jí nezamlouvala. Díky ní se cítila… laciná. Jako by se měla za co stydět.

Za svou minulost se ale Tina nestyděla, stejně tak nepotřebovala připomínat, že pro někoho, jako je Tyler, není dost dobrá. Jsou každý z jiného světa, dohromady by jim to prostě neklapalo.

Tyler si nabral první sousto do úst a zasténal slastí.

„Tohle je ta nejúžasnější věc, jakou jsem kdy jedl.” Ukázal na její talíř. „Ty nebudeš?”

Tina se podívala na svůj talíř a zjistila, že docela ztratila chuť k jídlu.

SEDMÁ KAPITOLA

Tyler nebyl z těch mužů, co mají ve zvyku nutit

ženy, aby něco dělaly proti své vůli. V podstatě mu vždycky stačilo použít své kouzlo a stejně chtěly to co on. Bylo mu ale jasné, že kdyby řekl Tině, kam jedou, žádné osobní kouzlo by ji nedostalo do jeho trucku. Proto jí také nic neřekl. Neustále ji rozptyloval a mluvil o čemkoli jiném, jen ne o cíli jejich cesty.

Téměř přes noc přišel podzim a krajina se topila v

záplavách červené, oranžové a žluté, když mířili na jih. Jeli asi hodinu, když se Tina zeptala, kam přesně mají namířeno na návrat pozdě.

„Já nechci zpátky do Filadelfie,” bránila se napjatě a stiskla mu ruku. Drželi se za ruce většinu cesty,

vlastně i většinu času, kdy byli spolu. Samozřejmě se dalo říci, že je to součást procesu, ale pravda byla, že se Tylerovi prostě líbilo být v její blízkosti. Dotýkat

se jí.

Zřejmě se mu to líbilo až moc. Z neznámého důvodu ho to velmi děsilo. Neměl ve zvyku navazovat vážné známosti a nevyhledával žádné emocionální závazky.

Jenže k Tině měl tak nějak blízko.

„Říkal jsi, že to je pracovní cesta,” ohradila se Tina a znělo to upřímně vystrašeně. Tyler byl ale připraven ji chránit.

„Ano, to je. Čeká nás práce odstěhovat tvé věci.”

„Co když mě nechá zatknout?”

„Ale nenechá.” Stiskl jí ruku. „Tino, nedovolím, aby ti někdo ublížil.”

Nevypadala příliš přesvědčeně.

Zatahal ji za ruku. „Pojď ke mně, posaď se ke mně.”

Odpoutala se, přesunula se na prostřední sedadlo a znovu se připoutala. Vzal ji kolem ramen a ona se o něj opřela. Takhle seděli minulou noc na pohovce u něj v obývacím pokoji a dívali se na vypůjčený film. Na začátku Tylera rozptylovaly její měkké vlasy,

teplo jejího těla, které se tisklo k němu. Vždycky tak nádherně voněla. Sladce, jako dětský pudr, s nádechem čehosi exotického. První čtvrtinu filmu zesíleně vnímal každý její pohyb, byť nepatrný jak se jí zvedají ňadra, když dýchá, jak horký má dech. Ačkoli věděl, že nic víc se nestane, jeho tělu nějakou dobu trvalo, než to pochopilo. Na začátku mu srdce neklidně bušilo a na čele vyskakovaly kapky potu. Překvapovalo ho a zároveň dráždilo, že něco tak prostého, jako je sedět vedle ní, ho tak vyvádí z míry. Nakonec se ale začal uvolňovat.

Přestal myslet na to, co by se mohlo stát, a zaměřil se jen na přítomnost. Pak už to bylo dobré. Vlastně ještě lepší, než dobré.

Později, když ji vyprovázel k ní do bytu nad garáží, uvědomil si, že to je od střední školy poprvé, co se s nějakou ženou díval na film a viděl ho opravdu až do konce. Ne že by se mu nelíbily filmy, ale obvykle se do toho připletl sex.

„Co když už všechny moje věci vyházel?” strachovala se Tina v kabině trucku. „Co když tam nic nezbylo?”

„Pak to bude muset všechno nahradit.” Tyler nedodal,

co by ho jinak mohlo potkat, ačkoli ho ta slova

svrběla na jazyku. Postará se o to, aby ten odporný mizera Tině vrátil všechno, co jí patří.

„Je to hrozně divné, vracet se zpátky. Když jsem utíkala, myslela jsem, že je to napořád.”

„Nestýská se ti?”

Pokrčila rameny. „Je to prostě jenom město. Od sedmnácti jsem si toho venku moc neužila, celý život i přátele jsem si našla na internetu. Nikdo jiný mi nechybí. Jenže těžko bych s sebou byla mohla táhnout počítač.”

„Tos mi měla říct. Doma počítač mám, mohla jsi jít k němu.”

„To nevadí. Stejně jsem v podstatě neměla příležitost. Trávíme spolu hodně času.”

„Až moc?” zeptal se a cítil zvláštní zklamání. Užíval si společné chvíle víc než ona?

Usmála se. „Jistěže ne. Samozřejmě, že kdybych měla na vybranou, radši bych si kdykoli vybrala živého přítele, než někoho na chatu nebo e-maily. Jsem s tebou ráda. Je to… příjemné.”

„Ani vzrušující, ani vášnivé,” dobíral si ji. „Jen příjemné.“

Ne, pomyslela si Tina, vášeň tu rozhodně je, vře pod povrchem. Cítila, že až jí povolí uzdu, srazí ji na kolena. Už jen pomyšlení na to, čeho bude jednou

Tyler schopen, ji vzrušovalo. Ovládala se jedině díky tomu, že se dohodli, že je potřeba jít na to pomalu. Jinak by to možná nezvládla.

„Příjemné, to je přece dobrá věc,” namítla. „Nikdy jsem netoužila po vzrušení. Naučila jsem se ocenit i obyčejné věci, které život přináší. Je mi jasné, že většina chlapů by vzala nohy na ramena a utekla rychle pryč, ale já bych prostě byla nejspokojenější jako manželka a matka. Neprahnu po žádné kariéře, nenapadá mě žádná práce, která by mě naplnila víc než vlastní rodina. Vždycky jsem toužila po rodině.” Když nic neříkal, podívala se na něj. „Vidíš, i tebe to

vyděsilo, viď?”

„Ne. Myslím, že pro děti je důležité mít mámu nablízku. Moje matka až na příležitostné charitativní

akce taky nikdy nepracovala a byla doma. Ale asi

máš pravdu, kdykoli přede mnou začala nějaká dáma, se kterou jsem chodil, švitořit o rodině, tak jsem koukal zmizet. Protože ještě nejsem připravený usadit se. Jednou chci určitě rodinu mít. Vždycky jsem si

říkal, že až přijde ten správný čas, tak to poznám.” Tina nepochybovala, že jednou bude pro nějakou šťastnou ženu skvělým manželem. Je hodný, citlivý, chápavý. A poctivý. Možná je se ženami přelétavý, alespoň podle toho, jak to vypráví, ale byla si jistá, že až najde tu pravou, se kterou bude chtít strávit zbytek života, bude jí věrný. Bylo jí opravdu líto, že nejsou věci jinak, protože si dokázala bez obtíží představit, že by se do něj zamilovala. Možná už ho tak trochu miluje teď.

Vzdychla a opřela si mu hlavu o rameno. Vdechovala vůni jeho vody po holení. Teplý vzduch, který sálal z větracích otvorů v palubní desce, jí zahříval tváře a čuchal vlasy. Probudilo to v ní vzpomínku na to, jak jela v autě se svou matkou. Byla zima a sedadlo bylo tak studené, že ji záblo i přes kalhoty a cvakaly jí zuby. Vzpomínka to byla matná, ale přece si Tina vzpomínala, jak se předklonila tak daleko, jak jí pás dovolil, a přitiskla ruce na ventilátor, který

topil. Horký vzduch pronikal pletenými růžovými rukavicemi a ohříval jí prsty. Její matka se za volantem usmívala a prozpěvovala si. Vždycky se usmívala a zpívala si. Dokonce, i když onemocněla, měla pro Tinu úsměv.

Ačkoli Tina věděla o její nemoci matka k ní vždycky byla upřímná, i v těch nepříjemných věcech

ale tak úplně jí to nedocházelo. Na začátku vůbec nemocně nevypadala. V jejích vzpomínkách z dětství vypadala doba mezi konstatováním diagnózy a matčinou smrtí jako věčnost. Ale nakonec přece

přišel den, kdy už si s ní nemohla hrát a běhat s ní po

zahradě. Sedávala na verandě, usmívala se a tleskala, zatímco Tina skotačila na trávě.

Po nějaké době už matka nemohla ani vycházet ven. Ležela na pohovce, dívala se na televizi nebo poslouchala rádio. Nedokázala Tinu uložit večer do postele, ani jí zazpívat písničku. Teta Louise se

snažila, ale neznala písně, které jí zpívávala matka, a neměla ani ten sladký andělský hlas. Zpívala spíš jako žába. A když četla Tině pohádky na dobrou noc, neměnila hlas podle toho, jakou postavu právě mluvila, jako to dělávala maminka.

„Už to dlouho nepotrvá,” začala teta říkat a Tina věděla, co to znamená. Maminka půjde do nebe za babičkou a za dědečkem.

Nevzpomínala si moc na den, kdy matka zemřela, dokonce ani na pohřeb. Jen že šaty, které měla na sobě, měly krajku, která ji škrábala, a lesklé černé boty

ji tlačily do palců u nohou. Nevzpomínala si na smutek, ale jistě smutná byla. Věděla, že byla maminka moc nemocná, a že v nebi už lidi žádné nemoci nesouží. Poletují po obloze na obláčcích a všichni jsou šťastní a spokojení. Někdy si lehla do trávy, upírala oči na oblohu a snažila se zahlédnout ji.

Snad byla pro

ni smrt v

tak

ranném věku ještě těžko pochopitelná. Pořádně truchlit pro maminku začala až později, když na sebe v sedmnácti vzala břímě péče o nemocnou tetu.

A ve chvílích, kdy měla pocit, že je na celém světě docela sama. Lidé, kteří mají normální rodinu, si vůbec neuvědomují, jaké mají štěstí.

„Jsi tak zamlklá,” poznamenal Tyler. „Na co

myslíš?”

„Na rodinu. Máte u vás hodně blízké vztahy?”

„S Emily jsme dvojčata, takže k sobě máme tak blízko, jak to asi jde, s rodiči se vídám každých pár dnů. Někdy jsou tak trochu nesnesitelní, ale v zásadě jsou to dobří lidé. Na mě byli vždycky hodnější než

na Em.”

„Jak to?”

„Neodpovídala šabloně. Matka chtěla holčičku, kterou by mohla oblékat do parádních šatiček a popíjet s ní čaj, jenže Em je hotová divoška. Čím víc na ni matka tlačila, aby se změnila, tím víc se Em bránila. Vždycky spolu tak trochu válčily.”

„Tebe se matka nikdy změnit nesnažila?”

„Nebylo třeba. Vždycky jsem dělal to, co se ode mě očekávalo. Ze školy jsem nosil samé jedničky,

vynikal ve sportu, nikdy jsem neměl žádné průšvihy. Byl jsem prostě vzorný hošík.”

„To vypadá, jako že ses hodně snažil, aby sis získal jejich uznání.”

„To je právě zvláštní,” řekl a nepřítomně si na prst namotal pramen jejích vlasů. „Nikdy jsem se nijak zvlášť nesnažil. Nemusel jsem, všechno mi tak nějak šlo samo.”

Vlastně ji to ani nepřekvapovalo. Přímo vyzařoval dokonalost. Samozřejmě že nikdo není dokonalý, každý má své chyby. Ironické bylo, že jeho neochvějná sebejistota pro něj právě teď byla nejhorším nepřítelem. „Takže jsi byl zlaté dítě.”

„Asi ano, ačkoli když to takhle řekneš, připadám si jako snob.”

„Věř mi, Tylere, ty snob rozhodně nejsi. Ale hodně to vysvětluje.”

„Jako třeba?”

„Jako třeba proč se nedokážeš vyrovnat s tím, že něco nefunguje. Proč tě to, co se ti stalo, tak zdrtilo.” Když nic neříkal, zvedla oči a zjistila, že se mračí.

Vypadal jako když ho něco bolí. Ranila jeho pýchu.

Má v sobě i zranitelnou křehčí stránku. Kdo by to

řekl.

„Tylere, musel jsi někdy v životě o něco hodně usilovat?”

„Pracuju dost tvrdě,” ohradil se.

„To já vím, myslím tím, jestli ses někdy setkal s nějakým zásadním problémem, který se ti nepodařilo vyřešit. Před tím, co se stalo s tou ženou, měl jsi někdy pocit, že jsi selhal?”

Zamyslel se. „Ne, asi ne.”

„Nikdy jsi nezvoral důležitou písemku ve škole? Nepokazil důležité obchodní jednání? Udělal jsi někdy něco, co by tvé rodiče hodně zklamalo?” Pokrčil rameny. „Samozřejmě tu asi nějaké drobnosti byly, ale nic zásadního.”

„Umřel ti někdo blízký?”

„Babička umřela, když mi byly tři, ale v podstatě si na ni ani nevzpomínám.”

„Takže do té noci tě prostě nikdy nepotkalo nic doopravdy zlého?”

Neklidně se zavrtěl. „Asi ne.”

„Takže když se pak něco takového stalo, prostě jsi neměl představu, jak se s tím vypořádat, co si počít. Nenaučil ses to, co většina lidí zvládne už v dětství. Nikdy jsi neměl příležitost naučit se to, protože tvůj život byl naprosto dokonalý.”

„Mít dobrý život je přece dobré, Tino,” řekl defenzivně.

„Ano, ale když tě občas potká něco zlého, naučíš se vážit si toho dobrého.”

To má tedy pravdu. Nikdy si svého dokonalého života nevážil, vlastně si ani neuvědomoval, že ho má. Jako by celou dobu chodil s hlavou v oblacích. Připadal si… nenormální.

Tiše zaklel. „Takže chceš říct, že jsem k ničemu, protože jsem měl dobrý život?”

„Samozřejmě že ne. Jen se musíš naučit vyrovnat se selháním.”

„Takže jsem slabý?”

„Nemá to nic společného se sílou nebo slabostí. Prostě se musíš naučit to, co ses nenaučil jako dítě.”

„Když to říkáš, zní to tak jednoduše.”

„Jednoduché to asi nebude, ale nemožné taky ne.”

Čím víc o tom uvažoval, tím víc mu bylo jasné, že

má Tina pravdu. Místo aby se vypořádal s tím, co se stalo, bylo jeho řešením problém ignorovat.

Kde by asi skončil, kdyby nepotkal Tinu? Kdyby ji poslal pryč a nedal by jí práci? Zachvěl se při představě, jaký by byl život bez ní.

Ale má ji a to je to, na čem záleží. OSMÁ KAPITOLA

„Nevypadá to, že by byl někdo doma,”

poznamenal Tyler, když vjel na prázdné místo v úzké stromy lemované ulici před řadou udržovaných historických domů. Ačkoli neznal podrobně trh s nemovitostmi ve Filadelfii, bylo mu jasné, že dům, v němž žila Tinina teta, se prodá za pěknou částku. Napadlo ho, jestli má Tina vůbec ponětí, o kolik ji bratranec ošidil.

„Jsem nervózní,” vzdychla a zvedla oči k

zavřeným okenicím. „Co když se tu objeví, zatímco budeme uvnitř?”

V to pevně doufám, pomyslel si Tyler. „Tak se s ním vypořádáme. Teď jdeme pro tvé věci.”

Vystoupili a po dlážděném chodníku došli ke vchodu. U nohou jim šustily spadané listy, které ulicí honil studený vítr.

Tina vytáhla z kapsičky batohu kroužek s klíči a jeden zasunula do zámku.

„Ale ne.” Kroutila klíčem, ale ten se odmítal

otočit. „Tohle je správný klíč, měl by tam pasovat.”

„Vyměnil zámky.” Tyler zaťal pěsti. Další položka na seznam Rayových prohřešků.

„Mělo mě to napadnout,” řekla Tina rozčilené,

„Hnusák jeden, jako by toho už tak neudělal dost.”

„Má ten dům zadní vchod?”

„Nemyslíš, že když vyměňoval zámek, vyměnil všechny?”

„Určitě, ale rozhodně nás uvidí mnohem míň lidí, když se budeme vloupat zadem.”

„Tylere, nechme to být. Koupím si nové oblečení. Nestojí to za to, aby nás zavřeli.”

„Nikdo nás zavírat nebude. Máš tuhle adresu registrovanou jako trvalé bydliště?”

Kývla.

„Pak tu žiješ a máš plné právo jít dovnitř a vzít si svoje věci.”

„Vzadu je ulička. Musíme ale obejít celý blok.” Vzal ji za ruku a propletl s ní prsty. „Tak jdeme.”

„Tak tohle je typické.” Tina otevřela další krabici z hromady na podlaze v obývacím pokoji, označenou Charita. Jako ostatní i tahle byla plná jejích věcí, vesměs oblečení. Její počítač nikde v domě nebyl, obsah svého psacího stolu našla v popelnici vedle garáže.

Dům byl jinak pustý a prázdný. Na stěnách už

nebyly žádné obrazy ani fotografie a většina nábytku také zmizela. Kuchyňské skříňky byly prázdné, to, co zbylo, bylo v krabicích určených na charitu.

„Ray rozhodně neztrácel s matčinými věcmi čas, co?” Tina zavrtěla hlavou. Cítila nezměrný smutek. Velkou část života byl tohle její domov. Teď je teta

Louise pryč a ona ztratila veškeré naděje na to, že by mohla vypátrat svého otce. Osamělost se jí zařezávala do srdce jako nůž.

Poprvé od chvíle, kdy jí zemřela matka, se doopravdy cítila jako sirotek.

„Pojď sem.” Tyler ji vzal do náručí a jemně ji k sobě přitiskl. Hladil ji po vlasech. Nějak jako by vždycky věděl přesně, co má dělat.

Zavřela oči a položila tvář na jeho měkkou

flanelovou košili. Vědomí, jak mu na ní záleží,

zahánělo osamělost a zároveň v ní probouzelo touhu po něčem, co nikdy nemůže získat. Nikdy nebude vědět, kolik pro ni jeho přítomnost znamená. Objala ho kolem pasu a tiskla se k němu, jako by z něj čerpala sílu.

Cítila se v bezpečí. Dokonce milovaná, i kdyby jen přátelským způsobem.

„Hrozně rád bych to pro tebe dal všechno do pořádku. Chtěl bych ti pomoct, aby ti bylo dobře, ale vím, že s některými věcmi člověk nic nezmůže.” Políbil ji do vlasů. „Nejsem na tohle zvyklý. Na tenhle pocit… bezmocnosti.”

Věděla, že by neměla, že je na to možná ještě brzy, ale nedokázala se zastavit. Vytáhla se na špičky a políbila ho na tvář. Musela se nutit, aby se zase odtáhla, aby mu dopřála prostor a čas, který potřebuje. Nikdy by ji nenapadlo, že by mohla hrát ve vztahu vůdčí roli, zvlášť ne s Tylerem. Přála si, aby udělal další krok, aby ji také políbil.

Podíval se na ni a v jeho očích neviděla žádnou ostražitost ani nervozitu. „To bylo hezké.” Usmála se. „Ano, bylo.”

„Můžeš to zopakovat?” zeptal se a vyrazil jí tím dech.

Srdce jí poskočilo. „Určitě už jsi na to připravený?”

Vzal ji za bradu. „To asi budeme muset zjistit.” Znovu se tedy natáhla a přitiskla mu rty na tvář. Tentokrát trochu blíž k jeho rtům a setrvala tam o chvilku déle. Tyler vzdychl a zavřel oči. Vklouzl jí prsty do vlasů.

Když se odtáhla, nechal oči zavřené. Tina se polekala, že tentokrát zašla příliš daleko. Vzápětí však zašeptal: „Ještě.”

Srdce jí začalo bušit jako splašené. Tyler ji vískal

ve vlasech, a když se natáhla, aby ho políbila na tvář, natočil jí hlavu, takže polibek přistál v koutku jeho

rtů. Cítila jeho horký dech. Voněl čerstvým

vzduchem, kávou a čímsi neuvěřitelně sexy.

Položila mu dlaně na prsa. Přes flanelovou košili cítila, jak mu bije srdce. Chvíli tak setrvala, až cítila, že už nedokáže odolat, pak se zase odtáhla.

„To bylo krásné,” zašeptal a zvedl jí tvář tak, aby jí viděl do očí. Oči mu potemněly touhou. „Pojďme to udělat ještě jednou.”

Tentokrát sklonil hlavu a vyšel jí v ústrety. Ačkoli mířila na tvář, na poslední chvíli se pohnul a jejich rty se setkaly. Tinu zasáhla žhavá vlna vzrušení a touhy. Podlamovala se jí kolena.

Jemně se dotkl jejích rtů svými, jednou, dvakrát, pak jí zabořil ruce do vlasů a přitáhl si ji ještě blíž. Cítila, jak se jeho rty nepatrně pootevřely. Celé její tělo se radovalo. Zabořila mu prsty do látky košile. Začala zrychleně dýchat.

Víc, volalo její tělo. Dej mi víc. Věděla ale, že nesmí naléhat. Ačkoli po něm zoufale toužila, bylo jasné, že to musí být on, kdo bude udávat tempo.

Kdyby zašli příliš brzy příliš daleko, všechno, čeho zatím dosáhli, by se zmařilo a Tyler by byl znovu na začátku.

Jeho prsty ji držely až příliš pevně, skoro

křečovitě. Pochopila, že je nejvyšší čas dupnout na brzdu. Ještě krátkou chvíli její rty setrvaly na místě, pak se pomalu odtáhla. Ale když se mu chtěla vymanit z náruče, aby mu poskytla oddech, přitiskl ji k sobě.

„Tylere…“

„Jsem v pořádku,” řekl trochu zadýchaně. „Bylo to právě tak akorát.”

Kupodivu pro ni to ani náhodou nebylo „akorát”. Jejich vztah sice sotva začal, ale ona už prahla po něčem víc. Vzhledem k nedostatku zkušeností by měla být nervózní, místo toho dychtila po naplnění.

„Ještě nikdy jsem takhle ženu nelíbal,” zašeptal

Tyler. „Bylo to… já nevím… o vzájemné úctě? Zní

to hloupě?”

„Vůbec ne.” I když pro ni to byl ten nejerotičtější polibek. Další důkaz, že se jí situace s Tylerem začíná vymykat z rukou.

„Vlastně si ani nevzpomínám, kdy jsem se naposledy líbal se ženou bez použití jazyku. Vlastně jsem to možná nedělal vůbec nikdy.”

Tině to nepřipadalo až tak překvapivé. Ona sama by toužila, aby ji líbal přesně takhle.

Nepřítomně si namotal na prst kadeř jejích vlasů.

„Je to hezké. Myslím tím, že spolu můžeme takhle mluvit. S nikým jiným jsem si takhle nikdy nepovídal.”

Ráda by věděla, co to znamená. Říká tím, že ji bere spíš jako kamarádku, nebo že tím jejich vztah získal hlubší význam?

„Mně se to taky líbí,” řekla nahlas.

„Ale asi bychom teď měli spíš odnosit tyhle věci

do dodávky a pak najít místo, kde přespíme.” Spustil paže.

Dej mu čas. Netlač.

„Asi ano,” přitakala a ucouvla. Bude mnohem lepší, když to rychle poberou a zmizí odsud napořád.

Pak bude moci konečně tuhle epizodu uzavřít a začít nanovo.

„Chceš vzít tohle všechno?” zeptal se.

„Jenom oblečení a krabici s fotkami, co je venku u popelnice.”

„Opravdu?”

„Nic jiného si nechat nepotřebuju.” Dokud nenajde stálý domov, nechtěla se zatěžovat příliš mnoha věcmi, které by musela tahat s sebou. „Projdu ještě zbytek domu, jestli nikde nic nezůstalo. Nechci tu nechat žádné fotky.”

„Tak já začnu vynášet ty krabice ven.”

Tyler se díval za Tinou, když se vydala po

schodech do prvního poschodí. Prohlížel si její pěkné nohy a zadeček, dokud nezmizela z dohledu.

Když ho políbila na tvář, cítil okamžitě erekci. V poslední době to stačilo, aby propadl panice, ale tentokrát to bylo jiné. Snad protože věděl, že na něj Tina nebude tlačit. Chtěl znovu ochutnat její rty. Byl připravený na další krok. Líbat ji bylo po čertech skvělé. Navíc bylo dobře, že se odtáhla v té chvíli, kdy to udělala. Mnoho totiž nescházelo, aby odhodil veškerou opatrnost, a kdo ví, jak by to nakonec dopadlo.

Možná by se ale nestalo nic. Snad by to později večer mohl zkusit znovu. Pak se uvidí.

Zvedl několik krabic a vrazil ke dveřím. Sel stejnou cestu ještě čtyřikrát, než narovnal všechny

krabice s oblečením a fotografiemi do dodávky. Pak došel ke schodům a zavolal na Tinu: „Už budeš hotová?”

„Hned jsem tam!” Objevila se o chvíli později s malou krabicí v náručí. Když sbíhala po schodech, ňadra jí poskakovala pod mikinou. Nikdy by jí to neřekl do očí z obavy, aby to neznělo oplzle, ale

nemohl se dočkat, až se jich bude dotýkat. Ňadra byla část ženského těla, pro kterou měl odjakživa největší slabost. O těch jejích se mu už i zdálo. Po incidentu s pepřovým sprejem už věděl, že jsou plná a poddajná.

„Našla jsem ještě nějaké fotky,” řekla a podala mu krabici.

Držel ji před sebou, aby zamaskoval podezřelou vybouleninu

okolo poklopce. Bylo nanejvýš

uspokojivé znovu mít erekci v blízkosti ženy, i když ještě nepřišel čas využít toho. Ale nezoufal. Po každém dni s Tinou se cítil víc a víc sám sebou.

„Tak to už je všechno, můžeme jít,” řekla.

„Fajn, už mám docela hlad.” A asi bude potřebovat studenou sprchu.

Spolu došli k východu. „Myslíš, že bychom měli zavolat Rayovi a říct mu, že je v zadních dveřích vyražené sklo? Byla bych nerada, kdyby se sem kvůli

nám někdo vloupal. I když tu toho k ukradnutí moc nezbylo.”

Tyler jí podržel otevřené dveře. Když vyhlédl ven, spokojeně se usmál. „Vypadá to, že nebudeme muset.”

DEVÁTÁ KAPITOLA

„Ale do háje,” ulevila si Tina tiše a potvrdila tím, že ten malý, tlustý a zavalitý mužík s prasečíma očkama, který se k nim valil po chodníku, je skutečně její bratranec Ray. Takže čím dál lépe. Když se dostal blíž, Tyler uviděl něco, co ho náramně pobavilo a uspokojilo -velkou červenou bouli přímo uprostřed Rayova čela.

Bod pro tebe, Tino.

„Vraťte to okamžitě všechno zpátky, nebo zavolám policajty,” vyhrožoval Ray a mával

telefonem. „Nemáte právo vloupat se do mýho domu a krást mý věci.”

Tina celá schlípla. Chtěla ucouvnout a narazila do Tylera. Vzal ji za paže, aby neupadla. Cítil, jak je napjatá.

Měla opravdu strach. A kdo by neměl poté, co by ho napadlo takové monstrum?

Zato Tyler se nebál ani trochu. Přímo se na tohle setkání těšil.

Postavil se mezi Tinu a toho slizkého červa. Ten si ho předtím zřejmě nevšiml, protože když ho teď uviděl, zůstal jako solný sloup.

Byl to ten nejhorší podlý prevít, který se vyžívá v

šikanování druhých. Nejlépe bezbranných, jako je

třeba Tina.

Ale dnes mu to neprojde. Dnes to bude on, kdo dostane pořádnou lekci.

„Tina si přišla pro své věci,” oznámil. Žádný prostor pro dohadování. Konstatování faktů. „A nikdo jí v tom nebude bránit.”

Ray ucouvl. „Copak, copak, Tino, přivedla sis na mě bodyguarda?”

„Přesně,” kývl Tyler. „Mám chuť někomu pořádně pocuchat fasádu.”

Tina ho popadla za paži. „Nikdo nikomu cuchat fasádu nebude.”

„Napadla jsi mě!” Ray na ni ukázal tlustým

prstem. „Měl bych zavolat policajty a podat na tebe oznámení.”

Což zřejmě znamenalo, že prozatím policii nekontaktoval, přesně jak odhadoval Tyler. A neudělá to ani teď. Nemá na to. Všechno to byly jen plané výhrůžky.

„Klidně to udělej, Rayi,” řekla Tina, náhle klidná a silná. „A než sem přijedou, aspoň si připravím obvinění ze sexuálního obtěžování.”

„Nemůžeš nic dokázat,” zavřískl Ray, ale už to neznělo tak sebejistě. „Mám na sobě následky toho, cos mi udělala. Mohla jsi mě zabít!”

„Příště to asi budu muset udělat líp.” Tina udělala krok vpřed a Ray skutečně ucouvl. Bylo jasné, kdo je teď pánem situace.

„Podívej, Rayi, nepřijela jsem vyhledávat potíže.

Jsem tu pro své věci, to je všechno. Jestli tohle chceš tahat na policii, prosím. Zavolej je. Ale komu myslíš, že budou věřit? Chceš to risknout?”

Ray byl v obličeji bílý. Očividně právě zjistil, že se šeredně spletl.

„Dobře, vezmi si svý krámy a zmiz, ale už nikdy tě tu nechci ani vidět.”

„Na to se spolehni.” Tina se otočila k Tylerovi.

„Pojeďme pryč, už toho tady mám právě dost.” Tyler jí otevřel dveře dodávky, pak nasedl na sedadlo řidiče. Ray je sledoval přimhouřenýma očima, jako by je podezíral, že je to všechno nějaká léčka. Tyler byl trochu zklamaný, že neměl příležitost vysvětlit si to s Rayem ručně, ale Tina nakonec všechno zvládla s přehledem a noblesou.

„Jak se zdá, už se ho nebojíš,” poznamenal.

Tina se usmála. „Ne. Asi jsem ho konečně uviděla v pravém světle.”

„Jako slizkého červa?”

„Jako ubožáka,” řekla. „Smutného zoufalého ubožáka.”

Nastartoval, a když vyjížděl od chodníku, Tina otevřela okno a křikla na Raye: „Jo mimochodem, promiň nám to rozbité sklo!”

Tina seděla se zkříženýma nohama na posteli hotelového pokoje vedle Tylera, uždibovala hranolky, které jim přinesli k večeři na pokoj, zatímco Tyler se probíral krabicí s fotografiemi.

Když odjeli od domu její tety, ubytovali se v hotelu -v oddělených pokojích a protože se ani

jednomu nechtělo ven do zimy, utábořili se v jejím pokoji a objednali si večeři.

„Tady je další s Rayem,” ohlásil a zvedl fotografii, aby ji viděla.

„Roztrhat,” nařídila Tina spokojeně. „Ještě pořád tě baví prohlížet to?” Pokrčil rameny.

„Stejně nemám co jiného na práci.”

Už zkontrolovali všechny televizní programy a nikde nenašli nic zajímavého, neměli ani chuť dojít si vypůjčit nějaký film do hotelové půjčovny.

Tina si lehla na postel a zavřela oči. Bylo tak příjemné obléknout si něco jiného než džíny a mikinu. Jakmile vešla do pokoje, zavřela se v koupelně a převlékla se do strečových kalhot a velké flanelové košile. Její domácí pohodlné oblečení.

Protáhla se a zívla.

„Jestli jsi unavená, půjdu k sobě do pokoje,” nabídl se Tyler.

„Nejsem unavená. Nudím se.”

„Můžeme jít ven.”

Nakrčila nos. „Je tam zima.”

Cítila, jak se postel pohnula pod jeho váhou. Otevřela oči a zjistila, že leží na boku vedle ní, hlavu opřenou o loket, a prohlíží si ji.

Dnes udělali hodně velký krok a Tina si byla jistá, že bude Tyler potřebovat nějakou dobu, aby to

strávil. Přesně proto nic nepřičítala tomu, že přišel k ní do pokoje. Domnívala se, že se podívají na nějaký film, nebo si prostě budou jen povídat.

Snad to byla jen její představivost, Tyler ale vůbec nevypadal jako člověk, který si chce povídat.

Odhrnul jí pramen vlasů z obličeje. „Mohli bychom si trochu hrát.”

V tu ránu cítila závrať a vzrušení jako patnáctiletá dívka na první schůzce. Bylo to opojné. Když ji prstem pohladil po tváři, cítila na tom místě jemné šimrání. Neustále se mu musela dívat na rty.

Dokázala myslet jen na to, jak by se ho dotýkala, nebo ho líbala.

Musíš být zodpovědná, nabádal ji racionální vnitřní hlas. „Myslíš, že je to dobrý nápad?”

„Jestli nechceš…“ řekl a znělo to tak neodolatelně nejistě, že se musela usmát. Jak by mohla nechtít? Právě naopak, až příliš. Proto také byla v pokušení odmítnout. Když ji Tyler líbal, mozek jí přestával fungovat.

„Ne že bych nechtěla. Jen mám strach, abychom moc netlačili na pilu.”

„Odpoledne jsem tě líbal a všechno bylo v pořádku,” namítl. „Proč by to teď mělo být jiné?”

Bylo by to jiné, protože tentokrát jsou spolu v hotelovém pokoji. Nemluvě o tom, že právě leží na

posteli.

„Dnes jsme opravdu udělali velký pokrok. Nechtěla bych všechno pokazit tím, že zajdeme příliš daleko.”

„Máš vůbec ponětí, jak úžasné bylo líbat tě? Bylo to tak skvěle normální. Chtěl bych to cítit znovu. Důvěřuju ti, že to nenecháš zajít moc daleko.”

No, byla ráda, že jí věří aspoň někdo, protože ona sama si nedůvěřovala ani trochu. Ale kdyby mu to řekla, ničemu by to neprospělo. Rozhodně nechtěla, aby se cítil odmítnutý. „Dobře, ale kdybys cítil jen trochu úzkost, chci, abys přestal.”

Kývl. „Tentokrát bych to rád udělal trochu jinak.”

„Jak jinak?”

„Chci se tě dotýkat.”

„Jako držet za ruce?”

„Ne, to děláme pořád. Už jsem se dotýkal tvé tváře i krku.” Jako by chtěl zdůraznit, co říká, pohladil ji po tváři palcem, pokračoval prsty na hrdlo. Tině se rozbušilo srdce a zrychlil dech.

„Vidíš, nic,” prohlásil spokojeně, v očích tmavé kaluže touhy. Začal si hrát s korním knoflíčkem její košile. „Pár ti jich rozepnu, ano?”

„Dobře,” souhlasila, překvapená tím, jak zastřeně najednou zní její hlas. Měla by být nervózní, nebo se aspoň trochu bát, ale místo toho by mu nejraději poradila, aby jí rozepnul všechny.

Tyler rozepnul jeden knoflíček, pak druhý. Tina

byla celá rozpálená. Na chvíli zaváhal, pak rozepnul další knoflíček. Chladný vzduch se dotkl jejích bradavek, když jí roztáhl lemy košile od sebe.

Upřeně sledoval její výraz, když se dotkl prstem její kůže a obtáhl lem krajkové podprsenky. Nejdřív na jednom ňadru, pak na druhém.

Zachvěla se a bradavky jí při jeho doteku ztvrdly tak, až to zabolelo.

Vklouzl prsty pod látku a zopakoval ten pohyb. V

očích neměl žádné známky úzkosti.

Celé její tělo prosilo, aby nepřestával.

„Nevím, jestli jsem se někdy takhle dotýkal ženy,” řekl a když se na něj nevěřícně podívala, zazubil se.

„Samozřejmě že už jsem se dotýkal ženských ňader, ale byla to jen součást celého procesu. Myslím, že jsem nikdy moc nevnímal, jaké to je. Chápeš, jak to myslím?”

„Moc ne.” Nechápala, jak by se někdo mohl někoho dotýkat a nevědět, jaké to je.

„Chápej, mám takový postup,” vykládal a dál ji hladil. „Pořadí, v jakém dělám věci. Myslím, že jsem

se tak soustředil na to, abych se tím postupem dostal k určitému cíli, že jsem si vůbec nevychutnal, co dělám.”

„Jaký byl ten cíl?”

Vklouzl prstem pod ramínko podprsenky a stáhl jí ho z ramene. „Sexuální uspokojení.”

„Opravdu?”

„Co jiného?”

„A co důvěrnost? Emocionální spojení?”

„To rozhodně součástí procesu nebylo,” prohlásil a přejel jí prstem po klíční kosti.

„V tom je tvůj problém,” zašeptala. „Nenecháš si prostor pro to, abys cítil.”

„Tebe cítím.” Sklonil hlavu a přitiskl jí rty na

odhalené rameno. „Mohla bys stát dva metry ode mě a přece bych tě cítil.”

Vzdychla a zavřela oči.

„To je důvěrný vztah.”

Přejel rty po oblině jednoho ňadra, pak druhého.

„Cítíš ty mě?”

Každým kouskem těla. „To si piš.”

Cítila horko sálající z jeho dlaně na bříšku. Uniklo jí zasténání.

„Asi je to tak,” řekl, hlas ochraptělý vzrušením.

Otevřela oči a zjistila, že se mu podařilo rozepnout

jí i zbytek košile a od pasu nahoru odhalit její tělo. Je

dobrý, ani necítila, že to dělal. Ale možná to bylo tím, jak silně byla vzrušená.

Pokusila se trochu vzpamatovat, kvůli němu, ale když jí pohladil bříško a dotkl se prsty spodní části

ňader, už nedokázala předstírat, že to s ní nic nedělá.

„Už se tě nějaký muž takhle dotýkal?” zeptal se. Zavrtěla hlavou. Obemkl prsty jedno ňadro a ona se mu prohnula v ústrety.

„Škoda, že se teď nemůžeš vidět. Kůži máš zardělou, rty červené. Vypadáš jako v extázi.”

„To protože jsem,” řekla. Zatínala prsty do deky. Byl to jediný způsob, jak zabránit, aby se ho také dotýkala.

Díval se na ni s výrazem naprostého úžasu a zaujetí. „Myslím, že se mi tohle u žádné jiné nikdy nepodařilo, aby vypadala jako ty právě teď.”

To se jí nechtělo věřit. Spíš to prostě nevnímal.

„Chci se tě dál dotýkat. Ale taky tě chci líbat.

Potíž je v tom, že se obávám, že obojí najednou bych asi nezvládl ustát.”

„Upřímně řečeno ani já ne,” řekla. Usmál se. Podařilo se jí přitáhnout lemy košile k sobě a pozapínat si knoflíčky. „Vypadá to, že ta věc s dotýkáním ti jde

víc než dobře. Co kdybychom teď chvíli cvičili líbání?”

„To zní dobře.”

Když se jí dotýkal, přestala se ovládat, byla si ale jistá, že líbání zvládne.

Zalétl jí očima ke rtům, pak sklonil hlavu a dotkl

se jich pomalu a jemně. Mmm, to je příjemné, ale dá se to zvládnout. Jenže netrvalo dlouho a Tina zjistila, že mu vůbec nešlo o jemný polibek.

A znovu se celá rozpálila.

Tyler se opíral o dveře své pracovny a díval se na Tinu, která něco psala na klávesnici počítače. Dnes byla uklízet jednu budovu, takže měla vlasy vyčesané nahoru. Měl sto chutí přikrást se k ní zezadu a začít ochutnávat tu měkkou a voňavou kůži na její šíji.

Během týdne a půl od návratu z Filadelfie od ní v podstatě nedokázal držet ruce stranou. Užili si mnoha žhavých chvilek na pohovce v jejím bytě, nebo v je-ho obývacím pokoji, a laskání od pasu nahoru a přes oblečení. Přesto i nadále mívali večery, kdy se jen schoulili k sobě a dívali se na film.

Svým způsobem měl tyhle chvíle nejraději. Byli

prostě spolu, ona přivinutá k němu. Někdy tak usnula a černé vlasy jí spadaly do tváří. Vypadala tak klidně a krásně, že by se na ni dokázal dívat celé hodiny.

Jejich vztah se vyvinul v cosi, co bylo mnohem víc než sex nebo přátelství. Nebyl si jistý, jak to nazvat. Jednoduše mu s ní bylo ohromně dobře.

„Mám to!” Tina švihla vítězoslavně rukou do vzduchu. „Byl to virus, proto se ti ikony pořád zavíraly.”

Došel k ní a položil jí ruce na ramena. „Kde ses naučila opravovat počítače?”

„Udělala jsem si pár internetových počítačových kurzů, ale většinu jsem se naučila sama. Když je tvé jediné spojení s venkovním světem internet, tak se naučíš udržovat si počítač v dobrém stavu.”

Přitiskl se zezadu k ní a díval se, jak se jí prsty míhají nad klávesnicí. „Jak rychle umíš psát?” Pokrčila rameny. „To nevím. Nikdy jsem si u toho neměřila čas.”

„Jaký znáš software?”

Vychrlila ze sebe seznam zahrnoval všechny programy,

které Tyler používal v

kanceláři.

Pozoruhodné. Právě teď totiž zoufale sháněl někoho, kdo by se mu staral o administrativní záležitosti

kanceláře, a přitom má ideální kandidátku celou dobu u sebe doma. Místo aby využil její jedinečné znalosti práce s počítačem, nechal ji dělat uklizečku. Na co jenom myslel?

„Co víš o vedení kanceláře?” zeptal se a začal jí jemně masírovat svaly na ramenou.

Slastně vzdychla a přestala psát. „Moc ne. Bože, tohle je hrozně příjemné.”

„A chtěla by ses to naučit?”

Naklonila hlavu ke straně, aby na něj viděla. „Práci administrativního správce kanceláře? Proč?”

„Jak sis možná všimla, já žádného nemám. Mohl bych tě využít. A plat bys měla lepší.”

„A co úklid?”

„Popravdě řečeno, pracuje pro mě úklidová společnost, která zajišťuje většinu úklidových prací. Mainu sestru jsem nechával dělat menší místa, protože jsem věděl, že si potřebuje přivydělat.” Zazubil se. „A tebe jsem na tu práci vzal jenom proto, že ses rozbrečela.”

Přimhouřila oči, což shora vypadalo poměrně legračně. „Nevím, jestli tě mám praštit, nebo políbit.” Zazubil se. „Mám rád ostré holky.”

Její přísný výraz roztál v úsměvu. Ty růžové plné rty mu připadaly neodolatelné.

Sklonil hlavu a přitiskl k nim své. Vklouzla mu

prsty do vlasů. Všechno na ní bylo tak jemné, vroucí a vzrušující. Vždycky přesně věděla, co udělat, aby ho rozpálila. Ani se ho nemusela dotknout. Stačilo jen, aby na něj upřela ty tmavé exotické oči, a hned po ní toužil tak, až to bolelo. Sladká bolest. To čekání bylo k zešílení a zároveň přímo fantastické. Olízl jí rty jazykem a ona je pootevřela, zvala ho,

aby ochutnal. Tyler odhodil veškeré zdráhání a přisál se k těm neodolatelným rtům.

V tu chvíli si někdo poměrně hlasitě odkašlal. Tyler se otočil a uviděl ve dveřích svou matku s

rukama založenýma na prsou a povytaženým

obočím. Vůbec nevypadala nadšeně.

„Ahoj, mami.”

Matka mu věnovala pohled, který by dokázal

rozdrtit i beton. Tina svěsila ramena. Tylerova matka dobře věděla, že nemá cenu zkoušet měřit síly se svým synem, zato Tina, to bylo něco docela jiného.

Měl to čekat. Za poslední dva týdny volala snad stokrát a tahala z něj informace. Na začátku jí zdvořile leč neústupně doporučil, aby se o to nestarala. Když to nepomohlo, přestal brát telefon, jakmile se na displeji objevilo její číslo.

Stiskl Tině povzbudivě ramena a narovnal se. Pokynul matce ke své pracovně. „Pojď dál, mami. Můžeme to rovnou vyřídit.”

Jeho matka odešla dovnitř do pracovny, nos nahoru. Tina jí věnovala omluvný pohled, jako by se něčím provinila.

„Vydrž tak pět minut, pak probereme to nové místo,” řekl, pak odešel do své kanceláře a zavřel za sebou dveře.

Jakmile se dveře zavřely, matka se na něj otočila.

„Jaké nové místo?”

Obešel svůj pracovní stůl a posadil se na židli.

„Posaď se mami.”

„Jaké místo?” zopakovala a postavila se ke stolu.

„Nemyslíš snad na to, že bys ji nechal pracovat tady?”

Založil si ruce na prsou. „Přesně tak.”

„Tylere, pro boha svatého, přemýšlíš ty vůbec?” Viděl na ní, že je nadmíru rozčilená, a že snažit se s ní rozumně domluvit v této chvíli už nemá cenu. Může jen sedět a počkat, než to ze sebe všechno vychrlí.

„Je naprosto nevhodné, že s ní v podstatě žiješ. Vždyť je to dítě! Co si lidé pomyslí, když vejdou k tobě do kanceláře a přistihnou vás v kompromitující situaci?”

Že mám po čertech štěstí, chtěl Tyler říct, ale obával se, že by matka ten žert neocenila.

„Nepřipadá ti jako příliš velká shoda náhod, že neměla práci ani peníze a teď se ti pověsila na krk? Vždyť je to příživnice, jde jí jenom o peníze!”

Odolal pokušení obrátit oči v sloup. Už zase. Bylo to přesně typické pro jeho matku, myslet si, že jde

všem jenom o jeho peníze. Jako kdyby to neslyšel už miliónkrát. Samozřejmě už hodně takových potkal a poznal je na sto honů. Ale Tina taková nebyla ani náhodou. „Potřebuje práci a já mám zrovna volné místo. Je to jednoduché jako facka.”

„Jsi úspěšný muž. Musíš si dávat pozor na lidi, co mají nekalé záměry. Sex dokáže člověka připravit o zdravý úsudek, jak je vidět.”

To myslí vážně? Už přece není žádný nevybouřený mladíček, i když se tak svým způsobem v poslední době cítil. Nemluvě o tom, že s Tinou nespí i když ne že by nechtěl. Jestli má někdo z nich dvou méně ušlechtilé záměry, pak je to rozhodně on.

Vstal, došel k matce a objal ji. Myslí to dobře, jen se občas nechává unést představivostí. Vzal ji za ramena. „Mami, vážím si, že máš o mě starost, opravdu. Ale s kým spím nebo nespím, to je jen a

jedině moje věc a tobě do toho nic není. Navíc bys už mohla vědět, že je mi jedno, co si bude kdo myslet.” Zjihla, téměř se usmála. „Jsi hodný člověk. Já jen nechci, aby ti někdo ublížil.”

„Já vím. Ale dokážu se o sebe postarat sám.” Posadil se na kraj stolu. „Už jsem nějakou dobu nemluvil

s Em. Jak to vypadá se svatbou?”

Paní Douglasová útrpně vzdychla. „Z tvé sestry budu mít smrt. Představ si, že chce, aby jí za družičku šel muž. Muž! Co si budou lidi myslet?”

Dalších deset, patnáct minut rozebírala plánovanou svatbu své dcery. Když se Tylerovi konečně podařilo dostat matku ze dveří, Tina už u stolu neseděla ale na monitoru byl přilepený vzkaz: sejdeme se doma. Doma.

To slovo získalo úplně nový význam od chvíle,

kdy mu Tina vstoupila do života. Musel myslet na to, jak bude asi žít, až se Tina rozhodne odejít.

DESÁTÁ KAPITOLA

Tylere, pro boha svatého, přemýšlíš ty vůbec? To

si Tina opakovala znovu a znovu a bušila do telecích kotlet paličkou na maso s větší vervou, než bylo třeba.

Ne že by s Tylerovou matkou nesouhlasila. Na veřejnosti bylo opravdu nejlepší, aby svůj vztah prezentovali jako pracovní, aby nikdo nedocházel k mylným závěrům. Ale když se na ni podíval s takovou náklonností a touhou, jako by byla středem jeho vesmíru, nedokázala mu v ničem odolat.

Zahanbovalo ji, že se jí věci vymykají z rukou. Vždyť to ona by měla být ta zodpovědná.

Zato ale rozhodně neocenila a nezaslouží si poznámku o příživnici, které jde jen o peníze.

„Co to maso provedlo, že si zaslouží takový nářez?” ozval se ženský hlas.

Tina překvapeně vyjekla a palička jí vypadla z ruky. Se zaduněním přistála na podlaze.

„Vyděsila jste mě k smrti,” řekla ženě, která stála ve dveřích do kuchyně další Tyler v ženském provedení. Mohla to být jedině jeho sestra Emily.

„Klepala jsem. Nikdo neotvíral, tak jsem šla dovnitř.” Došla ke kuchyňské lince a upřela oči na prkýnko. Dlouhý světle blond cop jí spadl přes rameno.

„Co to bylo?”

Tina se podívala na zmučené kotlety, rozbušené na kaši. „Telecí. Asi jsem se nechala trochu unést.”

„Omlouvám se, že sem vpadám bez ohlášení. Ale musela jsem se prostě přijít seznámit s někým, koho moje matka zavrhuje ještě víc než mě.” Nevypadala tak oslnivě jako její bratr, ale měla přirozenou sportovní krásu. Sice příliš nevyzařovala ženskost, ale na druhé straně měla ladnou eleganci, která byla téměř hypnotizující.

Všichni z rodiny Douglasových byli očividně

vysocí, protože Emily v kožených pracovních botách mohla měřit bezmála sto osmdesát centimetrů.

Napřáhla ruku. „Já jsem Emily,” představila se.

„Černá ovce rodiny Douglasových.”

Tina nabízenou ruku stiskla a málem zamžikala, když ji Emily sevřela. „Tina DeLuca,” řekla a neubránila se dodatku: „Příživnice rodiny Douglasových.”

Emily se zasmála. Byl to hluboký příjemný zvuk. Všechno na ní působilo směle a dynamicky byla jako Tyler. I když on byl přece jen trochu jemnější.

„Naše zlatá máti. Není k zulíbání? Ráda bych řekla něco na omluvu jejího otřesného chování, ale popravdě řečeno, ještě jsem na žádnou nepřišla.”

„Takže s ní nemám problémy jenom já?”

„Jsem její dcera a jedinou kvalitou, kterou na mně uznává, je můj snoubenec.”

Což znamenalo, že Tina nemá nejmenší šanci, že by si tu ženu mohla někdy získat ne že by po tom toužila. Nebo to potřebovala. Jejich vztah s Tylerem je stejně jenom dočasná záležitost.

„Moje matka, bohužel, nikdy nepostřehla, že pod těmi ocelovými svaly a sexy vzhledem se skrývá poměrně inteligentní chlapec. Tyler by ženskou, co jde

po penězích, poznal na míle daleko. Což znamená, že

ty taková nejsi.”

No, tak Emily se jí rozhodně zamlouvá.

„Díky.”

Emily si vzala z misky na lince olivu a strčila ji do pusy. „Navíc s ním žiješ, což on nikdy nedělá.”

„Ale ne, já tu nebydlím. Ubytoval mě v tom bytě

nad garáží, než si budu moct dovolit vlastní bydlení. Jsme jenom dobří přátelé.”

Emily pokrčila rameny. „Jasně.”

Z předsíně se ozvalo otevírání dveří. Vzápětí se ve dveřích do kuchyně objevil Tyler.

„Ahoj, Em,” pozdravil, sundal si bundu a hodil ji na kuchyňskou židli. „Co tady děláš?”

„Přišla jsem se seznámit s Tinou,” odpověděla a nastavila bratrovi tvář.

Dal jí pusu a pak došel k Tině, postavil se za ni a objal ji kolem pasu. Takhle se jí dotýkal pořád, ale že to udělal i před svou sestrou, to Tinu ohromilo. Pak ji vyvedl z míry ještě víc, když se sklonil a políbil ji na rty. Nebyl to sice vášnivý polibek, ale přátelský taky ne.

„Neobtěžuje tě, viď že ne?” zeptal se.

„Kdo, já?” podivila se Emily nevinně. „Hele, když mluvíme o obtěžování, už sis konečně rozmyslel to, o co jsem tě požádala?”

„O cos mě požádala?”

„Svatba?” napověděla mu popudlivě.

„No jo, tohle. Krucinál, Em, já nevím. Bude mít na sobě šaty?”

„Je to gay, Tylere! Ne transexuál. Bude mít smoking.” Tina hleděla z jednoho na druhého s povytaženým obočím.

„Emily chce, aby jí za družičku šel chlap. No a já jsem svědek. A protože svědek vždycky vede družičku, znamená to, že bychom museli jít uličkou spolu.”

„To je… změna,” řekla Tina.

„Nemusím se ho dotknout, nebo jo?” zeptal se Tyler.

„Ne, prostě jen půjdete vedle sebe,” odpověděla Emily trpělivě.

Tyler to chvíli zvažoval. „Tak dobře, udělám to,” uvolil se nakonec.

Emily se usmála a vzala si další olivu.

„Máš to u mě.”

„To si piš,” potvrdil.

„Matt má dneska večer zápas. Nechtěli byste přijít?”

„Její snoubenec trénuje rugby na střední škole,” vysvětloval Tyler. „Nemůžeme. Máme už s Tinou něco v plánu.”

Tina málem řekla „ano?”, pak si ale uvědomila, jaký plán má Tyler pravděpodobně na mysli.

„Přijdete příští pátek na setkání absolventů?” Znělo to spíš jako žádost než jako otázka a Tina usoudila, že má v sobě Emily přece jen slabou stopu své matky. Nikdy by se jí to ale neopovážila říct.

„Nechceš jít příští pátek na zápas?” zeptal se jí Tyler.

„Klidně.”

„Tak v sedm,” řekla Emily a podívala se na

hodinky. „Kruci, přijdu pozdě. Musím letět.” Vzala si další olivu a vyrazila ke dveřím. Přes rameno zavolala: „Bavte se spolu dobře, vy dva.”

„Myslí si, že mezi námi něco je,” řekla Tina, když se dveře zavřely.

„Taky je,” potvrdil a políbil ji na tvář.

„Líbí se mi. Je hodně jako ty.”

„Svým způsobem.” Objal ji pevněji a položil jí bradu na rameno. „Mělas počkat u mě v práci. Odvezl bych tě domů.”

„Potřebovala jsem trochu na čerstvý vzduch.”

„Už jsi přemýšlela o tom místě správce mé kanceláře?”

Být s Tylerem ve dne v noci. Popravdě řečeno to

znělo božsky pokud by to ovšem nezahrnovalo setkávání s jeho matkou. Jak často, každý týden? Každý

den? Aby jí neustále někdo připomínal, že není dost dobrá? Nebo že tohle všechno je jen dočasná záleži

tost? Připoutalo by ji to k Tylerovi ještě víc, i když

ví, že je žádná společná budoucnost nemůže čekat? Při tom pomyšlení ucítila v žaludku těžkou prázdnotu. Co si namlouvá? Vždyť už k němu připoutaná je.

„Tak dobře,” řekla a namlouvala si přitom, že jí jde o ty peníze navíc. Aby si mohla pořídit vlastní bydlení a začít nový život. Čím déle tu zůstane, tím těžší bude odejít.

„Bezva. Tak začneme zítra ráno.” Podíval se jí přes rameno na prkénko. „Co to je?”

„Bylo to telecí. Ale trochu jsem to s paličkou na maso přehnala.”

„Asi ano.”

„Když tvá matka řekla, že mi jde jen o peníze, opravdu to zabolelo.”

Zamračil se. „Tys to slyšela?”

„Tvoje matka nemluvila právě tiše. Podle mě to bylo slyšet nejmíň v celé ulici.”

„Takže sis vylila frustraci na bezbranném kusu masa?”

Zasmála se, ale kupodivu to vyznělo spíš jako vzlyknutí a do očí jí vstoupily slzy. Co to s ní je? Tohle přece nestojí za to, aby plakala.

Tyler ji otočil k sobě, tiše zaklel a přitiskl ji k sobě.

„Mrzí mě to, Tino.”

Opřela se o něj. Jeho objetí bylo tak příjemné přirozené. Není to spravedlivé. Není spravedlivé, že

najde tak skvělého a dokonalého muže a přitom nemá nejmenší šanci, že by s ním mohla zůstat. „To nic.”

„Ne, to neříkej. Já už jsem na matku tak zvyklý, že mi tyhle její řeči jdou většinou jedním uchem dovnitř

a druhým ven. Vím, že to neříká jen proto, aby ublížila. Prostě má hrozně silné ochranitelské pocity a bohužel i jedovatý jazyk, ale myslí to v zásadě dobře.”

„V jedné věci má pravdu. Jestli nechceš, aby

všichni docházeli k mylným závěrům, neměl bys mě líbat na veřejnosti. Ani před svou sestrou.”

„Proč by mě mělo zajímat, co si kdo myslí?”

Odtáhl ji od sebe. „Nebo jde o to, že ty nechceš, aby to všichni věděli?”

Kousla se do rtu.

„Tino?”

Pokrčila rameny. „Pracuju pro tebe, bydlím u tebe.”

„No a co? Bojíš se, že si budou lidi myslet, že tě využívám?”

„Ne! To by si nikdo nikdy nemyslel, mají tě rádi. Nechci, aby si mysleli, že já využívám tebe. Nemám ponětí, kolik vyděláváš, ale podle řečí tvé matky asi hodně. Lidi by si mohli myslet, že mi jde o tvé peníze.”

„To jsou jen řeči mé matky.”

„Možná na nich něco je.”

„Ne, máti trpí mimo jiné paranoiou. To, co dělám ve svém soukromí, a s kým, to je jen a jedině moje věc a nikomu do toho nic není. Máš snad pocit, že spolu děláme něco nemorálního?”

„Jistěže ne.”

„Tak co na tom záleží, co si kdo myslí?”

„Nezáleží,” řekla o něco přesvědčivěji, než to ve skutečnosti cítila. Jestli s tím nemá žádný problém on, nenechá se tím rozházet ani ona.

Podívala se na rozbušené maso. „Asi jsem zavraždila večeři.”

Zasmál se. „Jestli tě někdy naštvu, tak tu paličku radši schovám.”

Usmála se na něj. Je tak milý, zábavný,

pomilování hodný. Dokonalý nebo téměř. „Můžem si objednat donášku.”

„Možná potom. Právě teď nemám chuť. Aspoň ne na jídlo.” Odhrnul jí vlasy a políbil ji na hrdlo. „Co kdybychom si šli trochu pohrát?”

Milovala, jak se jí na to ptal s rozpustilým

výrazem. „Co přesně máš na mysli?”

„U mě v ložnici.”

Ano, volal její vnitřní hlas, přinutila se však ke klidu. „Víš jistě, že to zvládneš?”

„Rozhodně, jestli to zvládneš ty.”

Ucítila jeho horký dech a pustila všechny myšlenky z hlavy, ačkoli ji rozum nabádal, aby

zpomalila, byla zodpovědná. Jenže v poslední době se jí často stávalo, že svému racionálnímu já nařídila, aby zmlklo.

Od té žhavé noci v hotelu se k posteli nepřiblížili. Poprvé od té doby Tyler cítil, že je připravený. Nebyl si jistý, jak to ví, prostě to věděl. Vzal Tinu za ruku a vedl ji z kuchyně, vzhůru po schodech a chodbou k ložnici.

„Máš to tu hezké,” řekla, když se rozhlédla. Byl od přírody pořádný, takže na podlaze neleželo žádné špinavé oblečení ani jiné věci. Nábytek nebyl nijak exkluzivní. Borovicový prádelník a šatní skříň, velká borovicová postel. Povlečení bylo z tmavě modrého flanelu a přes deky byl hozený kostkovaný pléd. Pánská záležitost.

„No, asi ano,” pokrčil rameny.

„Velká postel.” Došla k ní a posadila se na kraj, několikrát poskočila. „Pevná.”

Zkřížil ruce na prsou. „Máš ráda pevné věci?” Povytáhla obočí.

„Sexuální narážky? To je novinka.”

„Rád bych dnes večer vyzkoušel několik dalších novinek.” S těmi slovy si přetáhl košili přes hlavu a odhodil ji na podlahu.

„Co je nové, to je dobré.” V jejích očích se usadil ten zasněný výraz, který miloval, ten co říkal, že je

vzrušená. Dobře si uvědomoval, že to, jak se dohodli jít na věc pomalu a pozvolna, ji trýzní stejně jako

jeho. I ženy mají své potřeby a všechno to dotýkání

za poslední týden muselo být jako jedno velké dráždění. Doufal, že dnes večer se mu podaří něco s

tím udělat.

Došel k posteli.

„Vím, že tohle už jsi asi slyšel miliónkrát, ale máš nádherné tělo,” řekla, oči upřené na jeho hrudník. „A to dokonce asi ani nechodíš posilovat.”

„Třikrát týdně jednu hodinu. Chodím o přestávce na oběd.”

„Tak to se mi ulevilo, protože kdyby ti všechny ty svaly narostly samy od sebe, musela bych tě nenávidět.”

Začal jí rozepínat knoflíčky košile. S každým dalším knoflíčkem mu bylo čím dál větší horko. Čekal na tohle už týden, až se znovu bude dotýkat její holé kůže, až bude cítit její ruce na svém těle. Stáhl jí košili z ramen a odhodil ji stranou. Podprsenku tvořily dva trojúhelníčky z růžového hedvábí a krajky, které stěží zakrývaly její plná ňadra, zato ale tvořily nádherný dekolt. Pleť měla hladkou a tmavou. Slovo krásná by ani zdaleka nevystihlo, jak nádherně vypadala. Nebyla slova, jimiž by se dalo vyjádřit, co cítil, když se na ni díval nebo když se jí dotýkal.

Za normálních okolností by z ní podprsenku stáhl během vteřin, teď ale nespěchal. V poslední době zjišťoval, že očekávání nějakého úkonu dovede být stejně vzrušující jako úkon sám. Líbilo se mu dávat si na čas, vnímat i jemné nuance, každou křivku jejího těla. Někdy večer se líbali třeba i hodinu nebo déle, než se dotkl něčeho jiného než jen obličeje.

„Lehni si,” vybídl ji.

Posunula se doprostřed postele, položila se na záda a vyčkávavě sledovala, jak skopl boty a vlezl si k ní. Jestli byla nervózní, nebylo to na ní znát.

„Můžu se tě dotýkat?” zeptala se. „Nechci na tebe tlačit.”

Vzal ji za ruku a položil si ji na prsa. Měla dlouhé a krásné prsty. „Chci, aby ses mě dotýkala. Ale

zůstaň od pasu nahoru. Kdyby to bylo příliš, zastavím

tě.”

Sklonil se k ní, aby ji políbil. Obtahoval jazykem tvar jejích rtů. Zatímco se líbali, prozkoumávala

rukama jeho hruď. Nejdřív napjatě, jako by si nebyla jistá, jestli to zvládne, pak odvážněji. Přesto cítil, že se drží zpátky. Opravdu se snažila nespěchat na něj. Co by tak řekla malému překvapení?

Začal ji líbat důkladněji a cítil, jak ho škrábe na kůži. Ještě před týdnem by ho tohle znovu rozhodilo.

Od té doby ale ušel dlouhý kus cesty. Vzal do dlaně její ňadro a ona zasténala a prohnula se mu v ústrety. Chtěl, aby sténala, aby křičela rozkoší.

Odtáhl se, aby jí viděl do tváře. Vypadala neodolatelně sexy, ležela tam zardělá, rty pootevřené, oči napůl zavřené. Obtáhl prstem lem podprsenky, pak totéž zopakoval jazykem.

Tina se zajíkla a zabořila mu nehty do ramen. Nedokázal už čekat ani vteřinu. Rozepnul jí přední zapínání podprsenky a odsunul látku stranou.

Dokonalá, přesně jak čekal. Celé jeho tělo se napjalo slastí. Její ňadra byla plná a oblá, bradavky malé a pevné barvy mléčné čokolády. Na její barvě bylo něco nesmírně vzrušujícího. Olivový odstín její pleti, tmavé rysy. Snad proto je pro něj tak jiná. V každém případě dosáhl málem vrcholu už jen při pohledu na ni.

Ačkoli se jí oči zavíraly, chtěla se dívat, jak si ji prohlíží. Měl fascinovaný výraz, jako by ještě nikdy holá ňadra neviděl. Což byl samozřejmě nesmysl, proto nechápala, co je zrovna na těch jejích tak zvláštního. Když se sklonil a dotkl se jí jazykem, zasténala a vklouzla mu prsty do vlasů. Cítila slastné opojení a zároveň bolestná muka, protože každou chvíli budou muset přestat.

Toužila po jeho dotecích. Byla celá rozpálená, z

žáru mezi jejíma nohama téměř bolelo.

Uprostřed opojení ucítila nějaký tlak v oblasti

pasu, a když se podívala, zjistila, že jí rozepíná džíny. Na chvíli byla příliš zaskočená, aby reagovala. Jedna

její část, ta těžce zkoušená a toužící, volala ano, ta druhá neustále našeptávala, že by to měla zastavit, že je na tohle ještě příliš brzy.

Pokusila se promluvit, ale hlas jí selhal. Odkašlala si a zkusila to znovu. „Ehm, Tylere, co to děláš?” Stáhl jí džíny z boků. „Snažím se ti sundat kalhoty.

Není to tak lehké, jak to vypadá, takže bys mi mohla pomoct, co ty na to?”

Nejdřív se s ním chtěla přít, pak si pomyslela, že lepší bude spolupracovat. Nechce, aby se cítil odmítnutý,

to by všechno jen pokazilo.

Nadzvedla zadeček, aby mohl stáhnout džíny až dolů, pak je skopla na zem. Zůstala ležet jen v kalhotkách, odhalenější, než kdy před nějakým mužem byla.

Tyler byl v obličeji zardělý a zrychleně dýchal, ale těžko říct, jestli v tom byla nějaká stopa stresu. Tina to ani nechtěla vědět. Jenže stejně se musí zeptat, protože jí důvěřuje, že všechno zastaví včas.

Nenáviděla, že musí být ta zodpovědná.

„Neměli bychom přestat?” zeptala se.

„Chceš snad přestat?”

„Ne!” odpověděla o něco důrazněji, než zamýšlela, a on se zazubil.

„Tak co kdyby sis o mě přestala dělat starosti, uvolnila se a užila si to?”

To jí nemusel říkat dvakrát. Zavřela oči a soustředila se na to, jak Tyler zkoumá její tělo. Používal ruce, ústa i zuby s něhou, která byla přímo trýznivá.

„Už jsem ti říkal, jak jsi krásná?” hladil ji po

vnitřní straně stehen.

Nedokázala odpovědět, ani přemýšlet. Celé tělo jí pulzovalo touhou. A on to jen zhoršoval líbal ji, dotýkal se, jako by měli před sebou celou noc. Už pojď, chtěla říct, ale nedokázala ze sebe vypravit ani slovo, dokázala jen sténat, když jeho ruce putovaly výš, podél okraje kalhotek.

Tam se na chvíli zdržel a tlak, který cítila v podbřišku a mezi nohama, téměř bolel. Už je tak

blízko… zmítá se na okraji… stačí jen jediný krůček. Tyler vklouzl rukou do kalhotek a dotkl se toho horkého vlhkého místa. Její tělo se vymrštilo vstříc jeho ruce, vzápětí jí unikl přiškrcený zvuk. A pak se rozlétla na milion malých kousíčků.

Když se znovu vrátila do přítomnosti a dokázala promluvit, řekla zadýchaně: „Ano. Tohle jsem potřebovala.”

„Bylo to rychlé.”

„Rychlé? Tomuhle říkáš rychlé?”

Usmál se. Byl to přímo raketový start. „Líbilo se ti to?” zeptal se.

„Tylere, moc se mi to líbilo.”

Usmál se jako hladový vlk. „To je dobře, protože to jdeme dělat znovu.”

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Co to má být?” zeptala se Tina.

Stáli s Tylerem vedle sebe a nahlíželi do zapékací mísy s hnědozelenou rosolovitou hmotou.

Tylerova matka se vrátila. Od pondělí už potřetí přišli domů z práce a našli v lednici záhadný pokrm.

„Já nevím.” Tyler vzal nůž a několikrát do toho píchl. „Vypadá to, že je to mrtvé.”

„Je to… vařené?”

„Těžko říct. Vypadá to tak trochu jako žrádlo pro kočky.”

Šťouchla ho loktem do žeber. „To bylo ošklivé.”

Začichal. „Smrdí to jako zkažená vejce.”

„Ale no tak, zas tak zlé to není.”

„Tak to ochutnej.”

Podívala se na něj, pak na mísu, pak zpátky na něj. Zavrtěla hlavou. „Na to zapomeň.”

„Proč tohle pořád dělá? Ví přece, že mi vaříš.”

„Pravděpodobně to dělá právě proto.” Chce předstírat, že Tina vůbec neexistuje.

Tylerova matka zašla za synem v pondělí do práce. Prohnala se kolem Tinina stolu, nos nahoru, aniž by její přítomnost vzala na vědomí. Totéž ve středu.

Jako by Tina byla neviditelná. Možná si paní Douglasová myslí,

že když ji bude ignorovat, Tina nakonec zmizí. A Tina si nebyla jistá, co je horší, její otevřené nepřátelství, nebo tohle významné ticho.

Když se Tina ujala vedení kanceláře, bylo jí alespoň zřejmé, proč Tylerova matka tak oddaně a zapáleně stráží synovy zisky. Byly totiž skutečně nemalé.

Podle toho, co zatím zjistila, mu patří půlka Chapelu domy, byty, kanceláře i obchodní zóna.

Nemluvě o bezpočtu pozemků v okolí, navíc měl v sousedním městě celou budovu plnou zaměstnanců, kteří se o jeho nemovitosti starali. Jezdil tam jen dvakrát třikrát do týdne a pokaždé jen na pár hodin.

Zdálo se, že kancelář v Chapelu je jeho

soukromým rájem a protože se tak držel stranou srdce své společnosti, nabyla Tina dojmu, že nechce, aby lidé věděli, jak moc je zámožný. Bylo to jediné vysvětlení jeho prostého životního stylu, když by si vzhledem ke svému majetku mohl žít na vysoké

noze. Tina se v nemovitostech příliš nevyznala, ale všechny, které dohromady vlastnil, musely mít hodnotu mnoha milionů. Možná i desítek milionů.

„Vyhoď to,” rozhodl Tyler a naposledy píchl nožem do obsahu mísy.

Tak to by bylo další jídlo, pomyslela si Tina s potěšením. Bylo to od ní malicherné, ale nemohla si pomoci. Tylerova matka je možná bohatá, vzdělaná a noblesní, ale Tina bude vždycky lepší kuchařka.

Podržela mísu nad dřezem dnem vzhůru, ale obsah nechtěl vypadnout. Zatřásla mísou, zaklepala na dno. Pořád nic, hmota zůstávala uvnitř.

„Drží se tam zuby nehty,” poznamenal Tyler a znovu do obsahu šťouchl, aby ho uvolnil. „Zkus to teď.” Tina znovu pevně zatřásla mísou a hmota se konečně uvolnila s komickým mlaskavým

zvukem. Přistála v nerezovém dřezu. Tyler ji

nakrájel na kusy a nastrkal do drtiče odpadu, zabudovaného ve dřezu.

„Tohle je otřesné,” vzdychl. „Zavolám jí a řeknu jí, aby s tím přestala.”

„Nedělej to.” Ačkoli jeho matku upřímně neměla

ráda, věděla, že paní Douglasová svého syna zbožňuje. Neměl by jí ubližovat jen proto, že se o něj snaží svým nevhodným způsobem starat. „Prostě asi trochu žárlí. Ráda se o tebe stará a já jsem se vetřela na její území. Jestli jí řekneš, aby ti přestala nosit jídlo, bude zničená.”

Tyler ji pohladil po tváři s nesmírnou něhou. „Ty

jsi opravdu úžasná, víš to? Matka se k tobě chová strašně a ty přece myslíš na to, abych neranil její city. Nechápu, jak se na tebe může dívat a nevidět všechny ty báječné věci, co vidím já. Jak je možné, že

nechápe, jak jsi pro mě výjimečná?”

Tině přetékalo srdce láskou. Nebylo pochyb, že se do Tylera zamilovala až po uši. Bylo to strašné i nádherné. Protože i kdyby on miloval ji, jeho matka ji bude vždycky nenávidět a tím by vznikla mezi Tylerem

a jeho

rodiči propast.

Takovou

zodpovědnost by si Tina na sebe nechtěla vzít. Věděla, jaké je žít bez rodiny. Ona na to byla zvyklá, ale i kdyby to mezi ní a Tylerem nějakou chvíli fungovalo, nakonec by ji stejně zavrhl, protože by kvůli ní přišel o rodinu. I kdyby si to neuvědomoval. S tím by nedokázala žít.

Tyler sklonil hlavu a políbil ji na rty. Její tělo okamžitě zareagovalo. Zahnala ty nepříjemné

myšlenky a poddala se jeho polibku. Nic na světě se nevyrovnalo líbání s ním. A zdálo se, že ani on se jí

nemůže nabažit.

Ten týden si ji v podstatě každý večer vzal nahoru do své ložnice, pomalu ji svlékl. Jen kalhotky jí vždycky nechal. Snad poslední krok, který ještě

nedokázal udělat až do předchozího večera. Včera večer klečel mezi jejíma nohama. Pak jí stáhl kalhotky a dlouho se jen díval. Poté jí roztáhl nohy, nahnul se k ní a ochutnal ji ústy. Bylo to tak důvěrné,

osobní a zakázané, že téměř vzápětí přišel orgasmus.

Vzal ji za ruku a navedl ji k poklopci svých džínů. I přes silnou látku cítila, jak je dlouhý a silný.

Nemohla se dočkat, až se ho konečně dotkne. Ale po pár minutách ji popadl za ruku.

„Na to ještě nejsem připravený,” řekl ochraptěle. Ačkoli byla zklamaná, nedala to znát.

Snad dnes večer, pomyslela si, když se polibek stával důkladnějším a Tyler ji tiskl k sobě. Byl čím dál odvážnější, takže měla důvod doufat.

„Myslíš, že máme čas na jednu rychlovku?” zeptal se.

Rychlovku? Rychle rozhodně nebylo to, na co si

od něj zvykla. Na tom, jak se jí dotýkal, nic rychlého nebylo. Rád to protahoval, až měla pocit, že umře touhou. A pak to protahoval ještě víc.

Podívala se na hodiny nad sporákem. „Za čtvrt hodiny tam máme být.”

Zaklel a pustil ji. „Řekl bych, abychom se na to vykašlali, ale Em tenhle týden volala snad desetkrát, jestli opravdu půjdeme. Takže by to asi nebylo vhodné, na poslední chvíli z toho vycouvat.”

„Bude to zábava,” řekla Tina. „A až se vrátíme, pořád máme před sebou celou noc.”

„Celou noc?” Věnoval jí další z těch žhavých pohledů, který jasně říkal, že ji bere za slovo.

Tina toho o sportu věděla ještě méně než o trhu s nemovitostmi, ale obyvatelé Chapelu brali místní rugbyové mužstvo velmi vážně a i Tina se nechala nakazit tím nadšením. Lavice na tribunách byly plné, další zástupy se mačkaly u stánků s občerstvením. Vypadalo to, jako by přišlo celé město.

Jak jí prozradil Tyler, pokud se mužstvu podaří vyhrát, dostane se do nějakého poháru. Což bylo podle nadšení diváků zřejmě velké terno. Když místní zabo-dovali, publikum přímo šílelo, lidé tleskali, ryčeli a

troubili do frkaček. Dechová kapela hlasitě vyhrávala a roztleskávačky poskakovaly podél čar.

Tina byla namačkaná mezi Tylerem a Emily v

přední řadě a snažila se sledovat dění na hřišti, přece jen ji to ale trochu mátlo. Tyler pokřikoval a jásal s diváky, Emily hlasitě povzbuzovala hráče.

„Tohle je Mattův první rok v roli trenéra,” vysvětlila Tině. „Děti ho zbožňují.”

Tina se s jejím snoubencem ještě neseznámila, ale podle toho, co slyšela, dřív hrál za profesionály a

navíc mu patřila nějaká restaurace, než se přestěhoval zpátky do Chapelu. A bylo víc než zjevné, že ho

Emily zbožňuje skrz naskrz.

Na hřišti se cosi semlelo a Tyler s Emily propadli záchvatu šílenství a mačkali ji mezi sebou jako lívanec. Zdálo se, že tu Tyler všechny zná. Potkali se s mnoha lidmi, kteří je zdravili, ovšem naštěstí ne s chladnou odtažitostí jako paní Douglasová. Pokud k

ní měl někdo nějaké výhrady, nechával si je pro sebe. Vlastně se naopak zdálo, že se mnozí nemohou dočkat, až se s ní seznámí.

„Tak vy jste ta Tina,” říkali. „Vítejte v Chapelu.” Pak tu také byli lidé, které viděla během uplynulého týdne v kanceláři nebo v samoobsluze. Všichni

působili přátelsky, pár se s ní dokonce dalo do řeči. A všichni se nezapomněli pochlubit městskou pýchou nejstarší kaplí ve státě Michigan.

Za ty čtyři týdny od chvíle, kdy sem přijela, jí začal Chapel připadat jako domov. Nebyla si jistá, jestli je to dobře nebo špatně. Na jedné straně by moc ráda zůstala, ale až to, co je mezi ní a Tylerem, skončí, znamenalo by to, že ho bude pravidelně vídat. Měla

strach, že by nedokázala žít ve stejném městě jako on s vědomím, že ho nikdy nebude moct mít pro sebe.

Příliš by to bolelo.

„Všechno v pořádku?” zeptal se Tyler. „Vypadáš tak nějak divně.”

Nasadila úsměv. „Ne ne, to se ti zdá.”

„Jsi unuděná k smrti, co?”

„Ne, bavím se.”

Sehnul se a zlehka ji políbil, tam přede všemi. Chutnal po čokoládě a nos měl jako led.

Zamnul jí rameno. „Není ti zima?”

„Ne, teploučko. Ale asi si dojdu pro horké kakao. Chceš taky?”

„Určitě.”

„Dáš si taky kakao, Emily?”

„Ne, díky,” odmítla jeho sestra roztržitě, oči upřené na hřiště.

„Mám jít s tebou?” nabídl se Tyler.

„Není třeba, hned jsem zpátky.”

Díval se za ní, dokud nezmizela v davu. Nemohl se dočkat, až spolu budou doma. Myslel jen na to, jak ji zase svlékne. Bouřlivě reagovala na všechno, co s ní dělal. Dávat jí rozkoš ho neuvěřitelně uspokojovalo. Ačkoli když se ho minulou noc dotýkala přes džíny, přišlo vyvrcholení i pro něj. Neustále čekal, kdy udeří úzkost, kdy se ho znovu zmocní panická hrůza.

Ale nic se nedělo. Nebyl si vlastně ani jistý, proč ji zastavil. Snad proto, že věděl, že se takhle muže nikdy dřív nedotýkala a nechtěl ji vyděsit. Ona ale vůbec nevypadala vystrašeně, ani jednou za celou tu dobu. Kdyby mu sama neřekla, že je ještě panna, ani ve snu by ho to nenapadlo.

Ačkoli mu svědomí radilo, aby chvíli počkal, že není kam spěchat, jeho tělo velelo, že dnes v noci.

Tentokrát se svléknou oba a on ji nechá, aby se ho dotýkala, zatímco se bude dotýkat jí.

„Ještě jsem tě nikdy neviděla tak spokojeného,” ozvala se Emily. „A taky jsem tě nikdy neviděla dívat se na nějakou ženu tak, jako se díváš na Tinu.”

„Ne?”

„Ne. Ale mám z toho radost. Ona je vážně fajn.” Tyler se usmál. Stačilo jen pomyšlení na ni a už se usmíval. „To je. Miluju na ní úplně všechno.”

Em chvíli mlčela, proto se k ní otočil. Zírala na něj

S otevřenými ústy. „Miluješ?“ To jsi ještě nikdy o žádné neřekl, v žádném slova smyslu.”

Neřekl. Nikdy totiž žádnou ženu nemiloval. Může

tohle být láska? Tenhle nadšený, spokojený a šťastný pocit? Je to ten důvod, proč na ni nedokáže přestat myslet? Proč s ní chce trávit každou minutu každého dne?

Zkusil si představit, jaký by byl jeho život bez ní, a opravdu to nedokázal. Co vůbec dělal předtím, než ji poznal? Zdálo se to být milion let zpátky. A když si představil, že by s ní strávil zbytek života, že by si ji vzal, měl s ní děti a všechno ostatní, co se s tím pojí, připadalo mu to… správné. Celý život říkal, že až jednou pozná tu pravou, rád se usadí.

Je tohle to jednou? Je Tina ta pravá? „Tylere,” řekla Em pomalu, „miluješ ji?”

„Mám pocit, že asi ano.”

Dívala se na něj, jako by čekala, že se zasměje a řekne, že to byl vtip. Když to neudělal, vydechla překvapeně: „Pane jo, ty to myslíš vážně!”

„Myslím. Miluju ji.” Ta slova chutnala na jazyku tak, jako by tam patřila.

Miluje Tinu. Kdo by to řekl?

„Tuhle mi tvrdila, že jste jen přátelé.”

„No, hrozně se bála, že si všichni budou myslet, že jí jde jenom o moje peníze.”

„A jéje, kdepak na to asi přišla?”

„Máma jí nepřipravila zrovna vlídné uvítání.”

„Pořád o tom mele. Když jsem šla k tobě, abych se

s Tinou seznámila, čekala jsem nějakou krvežíznivou upírku. Hned jak jsem ji uviděla v té kuchyni, jak

buší do kotlet, bylo mi jasné, že taková vůbec není.”

„Není. Vlastně ji moje peníze spíš znervózňují.”

„Působí moc… mile.”

„Říkáš to, jako by na tom bylo něco špatného.”

„Jestli to má v téhle rodině přežít, bude se muset naučit, že se nesmí nechat rozházet každou jedovatou poznámkou. Ty jako dokonalý synek nemáš tušení,

jak hrubá umí matka být. Bude šťourat a pošťuchovat

a snažit se Tině udělat peklo ze života. Protože ji bude chtít vyštípat pryč.”

„Neboj se, to zvládneme.”

„Říkám ti to, jen abys věděl, co máš čekat. Mám z tebe opravdu radost. Je to překvapení, ale moc ti to přeju.”

„I mě to trochu překvapilo.” Zejména to, že mu takovou dobu trvalo, než si své city přiznal. Em se plete, matka přijde k rozumu a všechno bude dobré.

„Chceš další překvapení?” zeptala se Em. „Budeš strejda!”

Tyler se rozesmál. „Kdy?”

„Přišla jsem na to tenhle týden. Má se narodit v červnu.”

„No tohle.” Objal ji. „Blahopřeju! Myslel jsem, že nechcete hned mít děti.”

„Nechtěli jsme. Bylo to takové menší nedopatření. Myslela jsem si, že jsme fakt opatrní, ale jak je vidět, nikdy to není jisté.”

„Máš radost?”

„Když jsem to nedostala, nejdřív jsem měla pocit,

že se asi oběsím. Má firma právě odstartovala a já teď nemám čas na dítě. Čekala jsem celý měsíc, než jsem si udělala těhotenský test. Vůbec jsem to nechtěla.

Jenže Matt je tak nadšený, že jsem tomu podlehla taky. Už se nabídl, že jestli budu chtít pokračovat v práci, zůstane na mateřské on.”

„To je skvělé, Em,” řekl a stiskl jí paži. „Už jsi o tom pověděla našim?”

„Čekám na zítřejší večeři. Máma bude vyšilovat,

že jsem otěhotněla ještě před svatbou, ale řekla bych, že nakonec bude nadšená, že bude mít konečně vnouče. Jdete tam s Tinou taky, ne? Budu potřebovat veškerou morální podporu, jakou můžu dostat.”

Na večeři s rodiči docela zapomněl. Byl to rituál,

který probíhal každý měsíc. Možná to bude nejlepší

způsob, jak je s Tinou lépe seznámit. Aby viděli, jak je skvělá. Byl si jistý, že jakmile jeho matka překoná tu žárlivost či pocit ohrožení, určitě si Tinu zamiluje. Stejně jako on.

„Jasně, budeme tam,” řekl a pak ho napadlo, jestli se vůbec dá Tina přesvědčit, aby šla. Možná nemá chuť urovnávat vztahy s jeho matkou. Možná k němu necítí totéž, co on k ní. Možná…

Co když ho nemiluje? Co když má v plánu odejít od něj?

Emily si odsedla a on zjistil, že se Tina vrátila se dvěma pěnovými pohárky s kakaem. Tváře měla zrůžovělé, tmavé kadeře rozcuchané. Vypadala nádherně. Vypadala jako všechno, co v životě potřebuje.

Podala mu kakao a posadila se vedle něj. Zakryl ji dekou a vzal ji kolem ramen. „Co mi uteklo?” Kdyby jen věděla.

„První body pro soupeře,” řekla Em.

Tina se přivinula k Tylerovi a položila mu hlavu na rameno. Vlasy jí voněly jablečným šamponem a čerstvým vzduchem. Nemohl se dočkat.

Určitě dnes v noci, rozhodl se v duchu. Pošeptal jí do ucha: „Jen jsem tě chtěl varovat, abys měla čas připravit se. Půjdeme domů a dokončíme to, co jsme začali včera večer.”

Neřekla ani slovo. Dokonce se na něj ani nepodívala, jen se usmála. Pod dekou mu položila ruku nahoru na stehno a on ztvrdl. Jen tak málo stačilo. Tak to

bylo s Tinou vždycky. Chvíli tak seděla a on se ani za nic nedokázal soustředit na zápas. Pak se její ruka posunula výš, pod bundu a do rozkroku. Málem se zadusil kakaem. Takže to byla odpověď na otázku, jestli je Tina připravená.

Začala ho mnout přes džíny. Ne důrazně, takže přes deku nebylo nic vidět, ale dost na to, aby ho

přiváděla k šílenství. Každému, kdo by se na ně díval,

by se zdálo, že je Tina plně pohlcena zápasem. Zato

Tyler nevnímal z dění na hřišti vůbec nic.

Nemohl uvěřit, že se ho takhle dotýká uprostřed přeplněného stadionu a on přitom necítí ani stopu úzkosti. Navíc už měl čekání právě dost. Vyrazí domů a zbaví se všech těch hloupých vrstev oblečení.

„Odcházíme,” řekl nahlas a Tina ruku stáhla.

„Hned teď?”

„Hned teď.”

DVANÁCTÁ KAPITOLA

„Nemůžu uvěřit, že tohle řeknu.”

Tina zavřela oči a přála si, aby to neříkal. Aby bylo všechno tentokrát jiné. Opravdu si myslela, že to bude v pořádku, že už se vyléčil. Až do té chvíle to bylo naprosto dokonalé.

Cesta domů netrvala Tylerovi déle než pět minut. Sotva prošli dveřmi dovnitř, než ze sebe začali strhávat oblečení. Nazí padli do postele, líbali se a dotýkali. Konečně se mohla i ona dotýkat jeho. A protože si myslela, že tentokrát to bude jiné, že už je připravený, prosila ho, aby se s ní pomiloval.

Okamžitě ztuhl v její náruči. Ihned poznala, že všechno zničila.

„Nemůžu se s tebou milovat, Tino.” A je to tady.

Zhluboka se nadechla a snažila se zklidnit své bušící srdce. Zakrýt zklamání. Ležela mu v náručí, nohy propletené, celá zardělá. Bylo to tak dokonalé. Jak je možné, že nevycítila jeho úzkost? Jak to, že neodhadla situaci?

„To nic,” řekla nahlas. „Necháme tomu dalších pár dnů, pak už to určitě půjde.”

„Ne.” Díval se na ni s upřímným výrazem a také

lítostivým. „Neříkám, že nemůžu, ale že nebudu. Milování nebylo součástí naší dohody.”

Ulevilo se jí, zároveň ale nic nechápala. Myslí si

snad, že ona by nechtěla? Že na ni příliš tlačí? „Ale já opravdu chci, Tylere.”

Přetočil se na záda vedle ní. „To i já. To je právě na tom to praštěné.”

Opřela se o loket. „Ale já to myslím doopravdy.”

„To říkáš teď, ale co později? Co třeba za rok ode dneška? To ti prostě nemůžu udělat.”

Později? Za rok? O čem to, proboha, mluví?

„Později to bude úplně stejně v pořádku,” řekla zdrceně. Co od ní chce, aby prosila?

„Tino, mluvíme o tvém prvním milování.”

„No a?”

„A já tu ležím, zmítaný výčitkami svědomí, a myslím na to, kolik takových poprvé jsem zkazil. S kolika pannami jsem se miloval jen proto, že to byla jakási trofej, úlovek. Vzal jsem jim něco vzácného, co už jim nikdy nikdo nevrátí.” Podíval se na ni s upřímnou starostí. „Nemůžu to udělat i tobě. Na to mi na tobě moc záleží.”

Jeho starost byla obdivuhodná, ale stejně, dělá si legraci? Vážila si toho, že k ní má tolik ohledů, ale už je dospělá a víc než schopná rozhodovat se sama. Posadila se. „Tylere, o nic mě neobereš. Jsem dospělá a vím přesně, co chci. Dávám ti to o své vlastní vůli.”

Také se posadil. „Stejně to nejde. Hrát si spolu, dělat si navzájem dobře, to je jedna věc. Ale milování je moc… jedinečné. Moc osobní. Nechci sex jen pro sex. Už takový nejsem. Tys mě změnila.”

„Tak v tom případě beru všechno zpátky, kruci!” Pokrčil rameny. „Prostě to nejde. Já to taky nechá-

pu. Je to, jako kdyby mi po osmadvaceti letech najednou narostlo svědomí. Tohle se mi vůbec nepodobá.”

Měla sto chutí ho praštit. Prostě s ním nehne, nenechá si to vymluvit. „Já tomu nevěřím.“

Vzal ji za ruce. „Tino, poslouchej mě. Až se s někým budeš milovat, mělo by to být výjimečné.”

„Tohle přece je výjimečné.”

Frustrovaně vzdychl, jako by to pořád nechápala.

„Já tím myslím, že bys měla být zamilovaná.”

„Copak to nechápeš?” vypadlo z ní dřív, než tomu mohla zabránit. „Já tě přece miluju!”

Okamžitě se zděsila, když to dopověděla. Uviděla v Tylerově tváři výraz „ale ne, co jsem to udělal”.

Výborně, Tino, jestli s tebou nechtěl spát předtím, tak teď to můžeš rovnou zabalit.

Otevřel pusu, ale ona mu položila ruku na rty. „Ne. Nic neříkej, dokud ti to nevysvětlím, ano?”

Kývl.

„Nechtěla jsem to na tebe vychrlit,” řekla, ruku dál

na jeho ústech. „Vůbec od tebe nečekám žádnou reakci. Nemusíš mě taky milovat. A jestli se bojíš milovat se mnou, protože bych pak od tebe mohla čekat víc, než chceš dát, tak se neboj, nebudu. Nemám o našem vztahu žádné iluze. Prostě půjdem tak daleko, jak to jde, a budeme doufat, že i potom můžeme zůstat přáteli.”

Seděl tam a tiše ji pozoroval, proto pokračovala.

„Hodně jsem o tom přemýšlela, a i kdybych nenašla otce, možná bych mohla zůstat tady. V Chapelu,” dodala. „Ne u tebe doma, protože si samozřejmě budu muset nakonec najít vlastní bydlení. Nemůžu tu na tobě viset do nekonečna. Ale líbí se mi tu. A stejně nemám kam jinam jít.” Odmlčela se a zhluboka nadechla. „Takže tím říkám, že asi zůstanu, ale musíš vědět, že mi nic nedlužíš a nic od tebe nečekám.” Odtáhl její dlaň ze svých úst. „Už jsi domluvila?”

„Asi ano.”

„Můžu teď mluvit já?”

„Jistě.”

„Dobře.” Sklonil se a políbil ji. „Taky tě miluju.”

„Cože?”

„Řekl jsem, že tě taky miluju. Už bych to řekl předtím, ale nenechala jsi mě promluvit.”

Seděla tam jako zkoprnělá. Tohle od něj vůbec nečekala. Nečekala, že by ji mohl milovat. „Ale ty mě nemůžeš milovat. Nehodíme se k sobě.”

„To říká kdo?”

„Za prvé tvoje matka. Nenávidí mě.” Pokrčil rameny. „Překousne to.”

„Ale to není jenom tohle. Jsi moc…“ Mávla rukou

a pátrala po správném výrazu. „Dokonalý. Chápej,

jen se na sebe podívej. Jsi krásný, máš úžasné tělo. Jsi milý a ohleduplný. Jsi zábavný. Vážíš si mě.”

Vypadal velmi pobaveně. „Takže tím říkáš, že

jsem pro tebe dokonalý, proto se pro tebe nehodím?”

„Ne… ano.” Zničeně vzdychla. „Já nevím, zní to hloupě, když to takhle řeknu.”

„Protože to je hloupé.”

„Pochop, chtěla jsem říct, že proč by někdo jako ty měl mít rád někoho, jako jsem já?”

Prohlédl si ji od hlavy k patě, což bylo trochu rozrušující vzhledem k tomu, že byla nahá. „Jsi pro mě výjimečná. Jsi chytrá, zábavná, krásná, sexy a

ještě spoustu malých věcí, dohromady jediné úhledné balení, které je pro mě naprosto dokonalé.”

„Vidíš,” řekla a ukázala na něj prstem, „a ještě ke všemu jsi bohatý.”

Zasmál se. „Tak tohle je tedy změna. Žena, která mě nechce pro peníze. Myslím, že tě miluju ještě víc.”

„Tak to nedělej,” varovala ho, „protože tenhle vztah nemůže dopadnout dobře.”

„Pozdě. Už se stalo.”

„Ale ty se přece ještě nechceš usadit. Sám jsi mi to jednou říkal.”

„Taky jsem říkal, že až budu připravený a potkám

tu pravou, poznám to.”

„Ale-”

Dal jí ruku na ústa. „Zmlkni, Tino.”

Nahnul se k ní a políbil ji. A znovu… a znovu. A protože to dělal tak dobře, protože byla opilá jeho chutí, ukolébaná kmitáním jeho jazyka, ani nevnímala, že se sesula zpátky do polštářů. Miluje ji. Všechno je dobré. Nemusí se jí přestat dotýkat. Už nikdy. A tentokrát se navíc může i ona konečně dotýkat jeho. Zvědavýma rukama prozkoumávala tajemství jeho těla a on jí oplácel stejným. Jako vždycky si dával na čas. Tu pohlazení, tam ochutnání, až všechno vnímala jako přes závoj. Dovedl ji téměř na okraj, jen malý kousek od uspokojení, a tam ji držel, až si myslela, že přijde touhou o rozum.

„Tylere, pomiluj mě,” zašeptala.

Tentokrát, místo aby odmítl, sáhl po kondomu,

který si nechal na nočním stolku. Dívala se, jak sáček roztrhl a otevřel a jak si nasazoval ochranu. Vypadal tak velký. Její vlastní tělo jí najednou přišlo velmi

malé. Kdo ví, jestli to bude fungovat. Co když najednou, po tom všem, zjistí, že jejich těla prostě nepasují? Co potom?

Klekl si jí mezi nohy a vyhoupl se nad ni. Zavřela

oči, zaťala pěsti. Prosím, prosím, modlila se v duchu, ať to vyjde. Měla strach a zároveň byla vzrušená.

Tyler jí roztáhl stehna a dotkl se vlhkého místa mezi nimi. „Jsi tak nádherná,” zašeptal.

Zatajila dech, když cítila, jak do ní pronikl.

Zatlačil, pak nic, pak znovu zatlačil, ale zdálo se, že to nejde. Není v ní. Opravdu to nepůjde!

„Tino, uvolni se,” řekl a ona otevřela oči.

„Nejde to,” hlesla zděšeně. „Jsem moc malá.” Zazubil se. Vůbec nevypadal tak ustaraně, jako se ona cítila. „Jen se neboj, půjde to, jen potřebuju, aby

ses trochu uvolnila. Tedy pokud nechceš, abych přece jenom přestal.”

„Ne! Nepřestávej.” Povolila zaťaté pěsti a pokusila

se uvolnit, zvláčnět. Tyler, oči upřené do její tváře, ji

vzal za boky a zvedl je do vzduchu. Stačil jediný

pohyb pánví a byl v ní. Vydala ze sebe překvapené:

„Ach!”

Stáhl se zpátky. „Bolí to?”

„Ne,” hlesla. Podle všech pravidel by mělo, ale nebolelo. Nedokázala vůbec vyjádřit, jaké to je.

Znovu zatlačil, tentokrát pronikl hluboko… tak hluboko. A byli spojeni, jejich těla propletená. Uvědomila si, že tak úplná a naplněná se nebude cítit nikdy jindy, jedině při milování s ním. Měl pravdu.

Bylo to výjimečné, osobní a intimní. Nedovedla si představit, že by to někdy mohla dělat s někým jiným.

Chvíli se nehýbal, pak z ní vyklouzl. Chytila ho za ramena a prohnula se. „Nepřestávej.”

„Nepřestanu.” Pomalu zatlačil vpřed, pak se zase stáhl, jednou, dvakrát… pak to přestala počítat. Přestala myslet. Líbal ji, dotýkal se jí a ona se mu snažila přirážet v ústrety. Jako by její tělo ožilo svým

vlastním životem. Cítila se dychtivá a sexy, nořila se čím dál hlouběji do čehosi horkého a vzrušujícího. Všechen ten pocit, to opojné tření, které v ní vyvolával, se pomalu linulo ven a celou ji pohltilo, až přestala vnímat cokoli jiného kromě oslepující vlny slasti.

Byla na pokraji čehosi neuvěřitelného, cítila, jak se jí zatínají svaly. Tyler zasténal a tvrdě přirazil a bylo to tu. Zvrátila hlavu a narazila se na něj, když se v ní všechno zaťalo, rychle, prudce, vysálo jí to všechnu energii z těla.

„Kruci,” uniklo Tylerovi. Položil jí hlavu na

rameno a objal ji, dýchal rychle a zprudka. „Kruci.”

„Jsi v pořádku?” zeptala se. Cítila se docela slabá, stěží ze sebe dokázala vypravit ta slova.

Zvedl hlavu a usmál se na ni. „Jsem víc než v pořádku. Cítím se úžasně. Jsem zase normální… ne,

lepší než normální.”

Usmála se, byla na sebe pyšná. Dokázali to, podařilo se jim zbavit Tylera úzkosti. Je vyléčený.

„Víš, už jsem si sexu užil hodně, ale asi jsem ho nikdy necítil. Nikdy jsem… já nevím… nedosáhl toho spojení. Jako kdyby moje hlava dělala něco jiného než tělo, chápeš, jak to myslím?”

„Snad ano.”

„Nevím, jestli je to proto, co se mi stalo, nebo protože tě miluju, nebo protože jsem si dřív prostě ničeho nevšímal. Ale dnes jsem cítil všechno. Bylo to… ach Tino, bylo to úžasné. Chtěl jsem, aby to trvalo, ale pak přišel tvůj orgasmus a já ho v tobě cítil. Ještě pořád to cítím, to mi věř.”

Pomalu se usmála. „I já.”

„Nebolelo tě nic, viď? Chtěl jsem na to jít pomalu, ale trochu se mi to vymklo z ruky.”

„Ano?”

„Mám pocit, jako bych uběhl maratón.” Svalil se na záda a přitáhl si ji k sobě.

Ležela v jeho náruči, zesláblá a zamyšlená, a poslouchala tlukot jeho srdce. Na tohle by si dokázala zvyknout. Vlastně by to klidně mohla dělat do konce života.

Pohladil ji po zádech. „Určitě tě nic nebolelo?” Podepřela si bradu a usmála se na něj. „Určitě.”

„Pořád mě miluješ?”

„Pořád tě miluju.”

„To je dobře. Řeknu ti to radši teď, dokud jsi ještě celá rozehřátá a obranné mechanismy nefungují.”

„A jé, to nezní dobře. Co mi chceš říct?”

„Zítra jdeme k našim na večeři. A protože mě miluješ, nemůžeš odmítnout.”

Přimhouřila oči. „Tak to je podraz.”

„Ovládám špinavou hru.”

„Ví tvá matka, že mám přijít?”

„Zavolám jí ráno a řeknu jí to.” Pohladil ji jemně po tváři. „Prosím. Pojď tam se mnou. Dej jí šanci, aby tě mohla líp poznat.”

Bylo vidět, jak velmi mu na tom záleží a jak si

přeje, aby mezi nimi zavládl mír. Nedokázala by ho odmítnout. „Tak dobře, půjdu.”

Usmál se a ona celá roztála. „Vím jistě, že až tě pozná, zamiluje si tě stejně jako já.”

Tina jen doufala, že má pravdu. Protože jinak nemají šanci vydržet spolu.

„Uklidni se, dopadne to dobře.” Tyler jí stiskl ruku. Nijak to nepomohlo uklidnit žaludek, který se jí svíral. Čím blíž byli k domu jeho rodičů, tím horší to bylo.

V hloubi duše byla přesvědčená, že to bude katastrofa, ale neměla jak z toho vycouvat. Nechtěla zklamat Tylera, nechala se nakazit jeho neochvějným optimismem.

Jenže teď už ji sžíraly pochybnosti.

Zastrčila si vlasy za ucho. Dobře hodinu se s nimi potýkala, aby nevypadaly tak chaoticky. Téměř stejně dlouhou dobu strávila před šatní skříní a uvažovala,

co si má vzít na sebe. Tyler tvrdil, že jde o velmi neformální večeři, takže šaty by se nehodily, džíny by však asi byly příliš uvolněné. Nakonec se rozhodla pro džínovou sukni do půli lýtek, háčkovaný svetřík a baleríny. Dokonce se i trochu nalíčila, i když to jindy nedělala.

Když teď ale byli téměř u cíle, byla najednou přesvědčená, že její oblečení je naprosto nevhodné. Uhladila si sukni z výprodeje a přemítala, jestli je na ní vidět, že byla levná. „Možná jsem si měla na sebe vzít něco jiného,” vzdychla.

„Moc ti to sluší,” uklidňoval ji Tyler. „Přestaň si dělat starosti.”

„Co když se pleteš a vaši mě budou nenávidět?”

„Nebudou.” Říkal to s takovou jistotou.

Jenže Tina nemohla zahnat pocit blížící se katastrofy. Proč jí vlastně tak záleží na tom, co si o ní budou

myslet jeho rodiče? Tyler ji miluje, tak co? Bude

stačit, když se k ní budou chovat trochu slušně, to přece nemůže být tak těžké. Nebo ano?

Chce ale vůbec takhle žít? Tolerována? Aby se vždycky cítila jako podřadná? Navíc by to mohlo způsobit rozkol mezi Tylerem a jeho rodiči. To by bylo nejhorší.

Miluje ji, ale kdyby došlo na to, že by si musel vybrat mezi ní a svou rodinou, koho by asi zvolil? Na to ale nikdy nedojde. To by nedovolila. Nevzala by si na svědomí rozbití rodiny, to by raději odešla.

„Napadlo mě, že by sis možná mohla ke mně domů nastěhovat nějaké věci z bytu. Chápeš, abys pořád nemusela běhat sem a tam. Nebo by sis možná měla přestěhovat ke mně se vším všudy, co myslíš?”

Žádá ji, aby se k němu nastěhovala?

Chvíli nevěděla, co říct. Byla pravda, že v poslední době chodila do bytu nad garáží už jen přespat a minulou noc dokonce ani to. Ale nastěhovat se k němu? Na druhé straně je v Chapelu měsíc a za tu dobu byli neustále spolu. Dokáže člověk za měsíc někoho poznat? Vědět, jestli by s ním mohl žít?

„Je to velký krok,” řekla nakonec.

„Já vím, že je. Rád bych, abys věděla, že jsem o to ještě nikdy žádnou jinou nepožádal. Dokonce jsem ani nikdy žádnou nevzal, abych ji představil rodičům. Ale s tebou mi všechno tohle připadá správné.”

„Co když ta večeře bude propadák a tví rodiče mě budou nenávidět?”

„Ale nebudou,” odmítl to, a když chtěla protestovat, dodal: „Ale kdyby přece jen náhodou k něčemu

takovému došlo, tak to, že tě s nimi jdu seznámit, je z mé strany jenom formalita. Miluju tě. Je mi jedno, co si budou myslet.”

Věděla, že to myslí doopravdy. Dojalo ji to. „Tak dobře, přestěhuju se k tobě.”

Usmál se.

„Hned jak se vrátíme domů?”

„Dobře,” souhlasila a hned byla z večeře ještě nervóznější a žaludek se jí svíral o to víc.

Jeli ulicí lemovanou nádhernými javory a duby, jejichž koruny zářily podzimními odstíny červené, žluté

a oranžové. Za nimi bylo jedno ohromné sídlo za druhým. Takový životní styl jí k Tylerovým rodičům

přesně seděl. Jako by už tak nebyla dost nervózní.

„A jsme tu,” oznámil a zajel na okrouhlou příjezdovou cestu. Zaparkoval za černým BMW a zelenou dodávkou s logem firmy na tvorbu a údržbu zahrad.”

„Zelená zahrada?” podivila se Tina.

„To je Emilyina společnost,” vysvětloval Tyler.

„Asi přijela rovnou z práce.”

Vypnul motor a vystoupil. Tina se sílící úzkostí čekala, až jí otevře dveře.

„Připravená?” zeptal se. Zavrtěla hlavou.

„Ne.”

„Dopadne to dobře, věř mi.” Naklonil se a políbil ji. Z nevinného polibku se záhy stal mnohem důkladnější. Tina málem zapomněla na nervozitu.

„Hej, nechcete jít dál?” zavolal někdo.

Odtrhli se od sebe. Za nimi stála ve vchodu do domu Emily, ruce zkřížené na prsou, dlouhé blond vlasy rozpuštěné. „Máte v plánu jít dovnitř, nebo budete celou dobu sedět tady venku a pak zas pojedete?”

„Můžu si vybrat?” zeptala se Tina. Zazubil se a podal jí ruku. „Už se neboj.”

Mohl by jí to říkat miliónkrát a stejně by měla

strach. Chytila se jeho ruky a vystoupila. Kolena se jí mírně podlamovala, když vyrazili ke vchodu.

„Máma je dost nakvašená,” poznamenala Emily,

když vystoupili na verandu. „Dnes odpoledne jsme se tak trochu pohádaly kvůli svatbě a ona to ještě pořád nerozdýchala. Berte to jako varování.”

Tině se udělalo zle. Tyler jí stiskl ruku o něco silněji. „Dopadne to dobře.“

Znělo to jistě a přesvědčivě, ale v jeho očích bylo

co si, co ji zneklidňovalo. Napadlo ji, koho se vlastně snaží přesvědčit, ji nebo sebe?

TŘINÁCTÁ KAPITOLA

Tyler zavedl Tinu dovnitř, pak si od ní vzal bundu

a pověsil ji na věšák. První, co ji zaskočilo, byl absolutní nedostatek barev. Téměř všechno tu bylo bílé a nebyla to ani žádná příjemná domácká bílá. Interiér působil chladně, sterilně a nedostupně, člověk se bál, že když se něčeho dotkne, umaže se to a bude zle. Tina dokázala myslet jen na to, jak hrozné musí být ta-dy uklízet.

Bylo to tu cítit chlorovými čistidly a nějakým masem. Nepříliš vábná kombinace.

„Co je k večeři?” zeptal se Tyler Emily.

„Rostbíf. Nebo tomu tak aspoň říká. Tino, dala by sis sklenku vína?”

Bože, cokoli, jen když to trochu otupí její nervozitu. „Ano, moc ráda.”

„Červené?”

„Ano, díky.”

„Já si dám taky,” ozval se Tyler a otočil se k Tině.

„Tak pojď, představím tě tátovi a Mattovi.”

Vedl ji domem přes kilometry bílého koberce, kolem točitého schodiště do prvního poschodí a

druhého, které vedlo dolů, až se dostali do zadní části domu. Francouzská okna se tu otevírala na ohromnou terasu,

obehnanou zdí velkých stromů. Nalevo byla bílá formální jídelna, napravo velké překvapení, ještě bělejší obývací pokoj, kde seděli dva muži, starší a mladší, oči přilepené k ohromné televizní obrazovce.

„Hraje Michigan,” řekl Tyler Tině. „Matte, tati,” zvýšil hlas, „tohle je Tina.”

Oba muži se otočili a Tinu ohromilo, jak dobře vypadají. Měla před sebou genetický poklad. Tylerův otec, kterému táhlo na šedesátku, měl husté stříbrem prokvetlé vlasy, štíhlou a svalnatou postavu a překvapivě

mladistvý obličej, za

který ale

pravděpodobně vděčil zázrakům plastické chirurgie. Matt byl prostě úchvatný. Muž, na kterého se žena podívá a toužebně vzdychne.

Oba vstali a ukázalo se, že jsou navíc dost vysocí. I kdyby si byla vzala vysoké podpatky, pořád by si mezi nimi připadala jako trpaslík.

„Tino.” Pan Douglas se pousmál a stiskl jí ruku vlažný bezvýrazný stisk pak se roztržitě otočil zpátky k televizi. Nebyl přátelský ani nepřátelský. Tak nějak… prostě bez zájmu.

No, mohlo to být horší, usoudila, když se znovu posadil. Všechno je lepší než pohrdání.

Zato Matt ji přivítal přátelským a oslnivým úsměvem. Pevně jí stiskl ruku, v tmavých očích vřelý výraz. „Moc rád tě poznávám, Tino.”

Viděla, že to myslí vážně, což jí pomohlo cítit se o trošku lépe. Alespoň někdo jí tu je nakloněn. Ačkoli vypadal jako naprosto dokonalý zástupce mužského pohlaví, z jeho chování a držení těla poznala hned, že

si na nic nehraje a nepřetvařuje se. Jak že to říkala

Emily? Že je její snoubenec jejím jediným pozitivem, které rodiče uznávají. Jestli uznávají trenéra fotbalu, snad si nakonec zvyknou i na ni.

Konečně si alespoň našla nějakého spojence. Možná jí později i poradí, jak nejlépe s Tylerovými rodiči vyjít.

Výborně.

„Večeře je skoro hotová,” oznámila Emily a vešla

do pokoje se dvěma sklenkami vína. Podala je Tině a Tylerovi, pak se otočila na Matta. „Miláčku, už jsi s Tylerem mluvil o té vile?”

„No ano, konečně se prodala,” řekl Matt. „Včera mi volal realitní agent.”

„Říkal jsem ti, že to půjde rychle,” podotkl Tyler a napil se vína. „A jak jste dopadli?”

„Máme z toho slušný zisk,” pokrčil Matt rameny a otočil se k Emily. „Kolik jsme to spočítali, zlato?” Tina se napila vína -

„Mám dojem, že asi osm milionů.”

a v tu ránu se začala dusit.

Osm milionů? Baví se o dolarech?

Tyler ji poklepal po zádech, než přestala kašlat.

„No tak, no tak, už je to dobré?”

Tina kývla, oči uslzené, jak ji pálilo víno v krku.

„Nateklo mi do špatné trubky,” zasípěla.

„Můj koberec!” vyjekl někdo a všichni se otočili. Za nimi stála paní Douglasová se zástěrou kolem pasu a sledovala Tinu vražedným pohledem.

Pak se všechny oči upřely na zem. Tina se tam také podívala a zděšeně zjistila, že jí víno vystříklo ze sklenky a nechalo na dokonale bílém koberci šířící se karmínovou skvrnu.

Výborně. Tylerova matka se zřejmě schovávala za rohem a čekala, až Tina udělá něco špatně, aby mohla v pravý čas udeřit.

„Nezlobte se,” vydechla Tina.

„Je zničený!”

„Panebože, vždyť je to jen skvrna,” vzdychla

Emily a obrátila oči v sloup. Otočila se k matce. „Jen se neboj, já to vyčistím.”

Tyler vzal Tině sklenku a podal ji Mattovi. Paní

Douglasová mučednicky vzdychla a odhrnula si neviditelný pramen vlasů z čela. „Večeře je hotová.”

Vzápětí se večer změnil ze špatného v hrozný.

Strašlivý.

Jinak se kuchařské umění paní Douglasové nedalo popsat. Pečeně byla suchá, jako by ji pekla o tři až čtyři hodiny déle než bylo nutné, omáčka hustá a hrudkovitá, šťouchané brambory bez chuti. Zato brokolice byla tak nedovařená, že ještě křupala a plavala v přesolené slizké sýrové omáčce nevábné barvy.

Zkrátka kulinářský horor.

Ale Tina jedla, protože nechtěla být nezdvořilá. Každou chvíli na ni Tyler upřel oči a soucitně se usmál, pohladil ji po zádech nebo po paži. Ale většinu času se Tina snažila být neviditelná. Poslouchala, jak se ostatní baví. Dozvěděla se také mimo jiné, že Matt není jen trenér rugby, ale že nedávno prodal úspěšný řetězec restaurací a má asi víc peněz, než všichni ostatní přítomní u stolu. Čili rázem o domnělého spojence přišla.

Tylerova matka měla téměř patologickou potřebu soustředit na sebe pozornost všech. Vše, co bylo řečeno, musela okomentovat, a veškerý hovor manipulovala tak, aby skončil u ní.

Emily mluvila o tom, že musela vyhodit zaměstnankyni za neposlušnost. Cítila se kvůli tomu hrozně, ale ona prostě odmítala dělat věci tak, jak Emily potřebovala. To nic není, řekla na to paní Douglasová. To ona už vyhodila celou armádu hospodyň, protože nedokázaly uklidit podle jejích požadavků. Nakonec to s cizími uklízečkami vzdala dlouhý útrpný povzdech -a rozhodla se, že nejlepší bude, když bude doma uklízet sama.

Tyler se zmínil o problematickém nájemníkovi, který mu neustále platil nájem s měsíčním zpožděním.

„Měsíc?” kontrovala jeho matka. „To je všechno?

Vzpomínáš si na tu budovu na Čtvrté, tu advokátní

kancelář? Ten nájemník byl doslova otřesný. Měli

jsme štěstí, když vůbec zaplatil. Právník, kristepane, a nedokáže ani zaplatit včas nájem! Vzpomínáš, Phile?” Tylerův otec kývl a něco nesrozumitelného řekl.

„A ten svinčík, který po něm zůstal, když jsme se

ho konečně zbavili. Proto jsme taky naše nemovitosti prodali.” Znovu dramaticky povzdechla a obrátila oči v sloup. „Měli jsme spoustu otřesných nájemníků.

Dnes vás chce každý jen využít.”

Střelila po Tině významným pohledem, jako by ji právě začlenila do této skupiny. Tina se snažila být neviditelná. Prostě jen mlčky jedla a sledovala konverzaci. Pokud zůstane neviditelná, snad se jí nějak podaří tenhle večer přežít.

„Tak Tino,” oslovil ji Matt. „Jak se ti líbí u nás v Chapelu?”

Všechny oči se upřely na ni. Bylo jí jasné, že se Matt snaží chovat hezky a zapojit ji do hovoru. Přinutila se tedy k úsměvu.

„Moc,” řekla. „Všichni tu jsou ohromně milí.”

Zalétla pohledem k paní Douglasové a litovala, že nemá odvahu dodat „skoro všichni”. Věděla ale, že taková konfrontace by ničemu nepomohla, ačkoli by si to paní Douglasová zasloužila.

„Odkud vlastně jsi?” zeptala se Emily.

„Z Filadelfie,” odpověděla.

„Původně?” dotázala se paní Douglasová, jako by čekala nějakou jinou odpověď, jako třeba z Marsu. Nebo z Mexika. O tohle tu tedy jde? Vadí jí Tinin etnický původ?

„Ve Filadelfii jsem se narodila i vyrostla.” Tina se přinutila vzít do úst další sousto gumového nerozžvýkatelného masa a spláchla ho hltem vína. V duchu dokázala myslet jen na to, jak by si přála být někde úplně jinde.

„Kvalitní víno je mnohem lepší usrkávat,”

prohlásila paní Douglasová škrobeně, zvedla sklenku

a názorně

předvedla.

„Vždycky necháváme

Matthewa, aby vybral víno.” Natáhla se a pohladila

Matta po rameni. „Má vytříbený vkus. Prostě ho všichni zbožňujeme.”

Matt se napjatě usmál.

Za větou stálo nevyslovené „na rozdíl od tebe”. Srovnávání Tiny s Mattem byl zajímavý obrat v konverzaci. Tina se znovu napila, aniž by se zajímala o to, jak se pít má nebo nemá. Tyler seděl tiše vedle ní, jedl, ve tváři jasně patrné napětí.

„Tyler nám říkal, že jsi skvělá kuchařka,” ozvala se Emily. „Tak samozřejmě očekáváme pozvání na večeři.”

„Vaše matka je také kuchařka?” zeptala se jedovatě paní Douglasová. Další skryté bodnutí.

„Má matka byla servírka,” řekla na to Tina. „Umřela, když mi bylo šest.”

„A váš otec,” pokračoval neúprosně křížový výslech. „Ten dělá co?”

Otázky se vyvíjely čím dál lépe. Tina se znovu

napila a zjistila, že má sklenku prázdnou. Věděla, co přijde.

Tyler, který měl v sobě záchranářské instinkty, jí rychle dolil. „Otce jsem nikdy nepoznala.”

„Také zemřel?” vyptávala se paní Douglasová. Znělo to téměř přátelsky, ale Tině bylo jasné, že jen doluje informace chce se vyzbrojit. A dostane, po čem prahne.

„To já nevím,” řekla nahlas a obrnila se. „Nikdy se s maminkou nevzali.”

„Ale ne, takže jste nemanželská?” nadhodila paní Douglasová ledabyle, jako by šlo jen o příjemný rozhovor. Tina si všimla, jak Tylerovi zbělely klouby a

jak po matce střelil pohledem. Ta ho však ignorovala. Znovu se napila. Měla sto chutí Tylerovu matku zaškrtit. Měli by tu ženskou držet na vodítku a

nejlépe jedině za plotem.

„Tino, a jaké jsou vaše dlouhodobé plány?” zeptala

se, očividně na koni. „Odjedete z Chapelu, až Tyler nebude potřebovat vaše… služby!”

Služby?

Nemusela být zrovna laureát Nobelovy ceny, aby pochopila, co to mělo znamenat. Všichni kolem stolu zírali s otevřenými ústy. Dokonce i Tylerův otec vypadal překvapený manželčinou urážkou.

Tina měla sto chutí zalézt pod stůl.

Zato Tyler vypadal, jako kdyby měl vzápětí explodovat. Otočil se k matce, usmál se a naprosto klidně řekl: „Tina z Chapelu neodjede, naopak se stěhuje ke mně.”

Téměř to stálo za to, vidět naprosto zaskočený výraz ve tváři paní Douglasové. „Nepřipadá ti to nanejvýš nevhodné, Tylere?”

Podíval se matce do očí.

„To skutečně nepřipadá.”

Nastalo dlouhé nepříjemné ticho. Nikdo nevěděl, co na to říct.

„Čekáme přírůstek do rodiny,” vypadlo z Matta. Rozhodl se posloužit jako obětní beránek, aby zachránil Tinu s Tylerem. „To je novinka, co?”

„Cože?” Paní Douglasová chvíli jen zírala. „Ale

vždyť ještě nejste svoji. Stačí, že žijete na hromádce. Co si o vás všichni pomyslí?”

„Panebože,” zaúpěla Emily a dala hlavu do dlaní. Ačkoli se Tině už začínala motat hlava, znovu se napila vína. Tenhle večer se za střízlivá přežít nedal. Paní Douglasová chvíli zírala na Emily s Mattem, pak se otočila na Tylera a Tinu. „Co se to v téhle rodině děje?” zanaříkala.

Tyler bouchl vidličkou o stůl a všichni nadskočili. Podle jejich ohromených výrazů bylo zřejmé, že se Tyler přestává ovládat jen velmi zřídka.

Odsunul židli a vstal.

„Na slovíčko, máti.”

Paní Douglasová vzala ubrousek z klína a hodila jej rozčileně na talíř, pak rázně odkráčela za svým synem

z místnosti.

Tina si uvědomila, že je to poprvé, co Tylera vidí rozzlobeného. A je to jen její vina.

„No tak,” řekl pan Douglas a otočil se k Emily s Mattem, jako by se nic mimořádného nedělo. „Kdy se to maličké narodí?”

Tyler došel s matkou do otcovy pracovny a zavřel za nimi dveře. Byl trpělivý, snažil se přimhouřit obě oči, ale tentokrát už zašla příliš daleko. Jedna věc

byla mít přehnané starosti nebo předsudky na to byl zvyklý. Ale dnes večer byla skutečně zlá.

Je to všechno jeho vina. Chovala se otřesně celou dobu, a místo aby se s ní vypořádal, raději zavíral oči

a čekal, až to přejde. Přesně jak říkala Tina, nedovede se vypořádat s žádným velkým problémem.

Měl si to s ní vyjasnit hned první den.

„Co to mělo znamenat?” vybuchl. „Byla to snad svatá inkvizice?”

Jeho matka si založila ruce na prsou a bojovně zvedla bradu. „Tohle byl tvůj nápad. Nechápu, proč

jsi ji sem musel vodit. Sám jsi chtěl, abych ji poznala. Jenomže ona vůbec nemluví. Tak jak ji mám bez vyptávání poznat?”

„Vyptávání, které ji ponižuje a uráží?”

„Jako například?”

„Nehraj nechápavou. Víš naprosto přesně, co myslím. Všichni to poznali.”

„Jestli nemá co skrývat, proč by ji mělo urážet

něco z toho, na co jsem se ptala? Možná prostě nerad slyšíš pravdu ty sám.”

„Takže ty si ještě pořád myslíš, že jí jde jenom o mé peníze?”

„Nemohu uvěřit, že to nevidíš! Vždyť už se nakvartýrovala i k tobě domů.”

„Nikam se nenakvartýrovala. Já sám jsem ji požádal, aby se ke mně nastěhovala. Bála se něco si se

mnou začít právě kvůli tomu, že mám peníze.”

„No jistě, to ti namluvila. A víš, co přijde potom? Otěhotní s tebou! Co uděláš potom?”

Popravdě řečeno by to Tylerovi vůbec nevadilo, dřív nebo později jí stejně navrhne, aby založili rodinu. „Vezmu si ji,” odpověděl.

Jeho matka vypadala, jako když omdlí. Bylo by to celkem zábavné, nebýt toho, co řekla potom. „Něco takového neuděláš, alespoň pokud si přeješ zůstat členem této rodiny!”

Tyler ztuhl. Jistě špatně rozuměl, neřekla přece něco takového. „Prosím?”

„Já to nedovolím. Jedna věc je mít s takovouhle poměr, ale svatba? To je naprosto nepřijatelné.” Ucítil příval horkého vzteku. „S takovouhle? S jakou přesně, máti?”

Zafuněla. „S tulačkou! Vždyť se na ni podívej. Ona není jako my.”

„Není jako my?” zopakoval. „Co přesně to má znamenat?”

Jeho matka semkla rty a odmítla odpovědět, jemu však bylo jasné, jak to myslela. Dělalo se mu z ní zle.

„O čem to tu mluvíme?” zahřměl. Uvědomoval si,

že křičí, a podle matčina zaskočeného výrazu také to, že na ni zvýšil hlas poprvé v životě. „O společenské třídě? Etnickém původu? Je jiná, protože má trochu tmavší kůži než já? Kvůli tomu je podle tebe spodina? Nehodná mé lásky?”

Jeho matka nic z toho nepopřela. Stála tam a tvářila se zarputile a neústupně.

Tyler se nutil ke klidu. „Jestli si Tinu nedokážeš oblíbit, dobře, s tím můžu žít. Ale očekávám, že se k ní budeš chovat s úctou, a chci, aby ses omluvila za své dnešní chování.”

Paní Douglasová vypadala pobouřená už jen tou představou. „To v žádném případě neudělám.”

„Dobře. Jak chceš.” Neustoupí ani o píď. Je třeba

tenhle rozhovor ukončit, než řekne něco, čeho by litoval.

„Děkuji za večeři.” Otevřel dveře a vrátil se do jídelny. Slyšel odtamtud tlumenou konverzaci, ale když vešel, všichni utichli.

Tina seděla s kamenným výrazem a nedávala najevo žádné emoce, věděl však, že jí to ublížilo. Koho by se taky něco takového nedotklo?

„Myslí to dobře,” řekl jeho otec. „Jen je v poslední době ve velkém stresu.”

„Je mi úplně jednu, v jakém je stresu,” opáčil Tyler. „Pro to, jak se chovala, není omluva. Tino, odcházíme.”

ČTRNÁCTÁ KAPITOLA

Tyler vycouval z příjezdové cesty od domu rodičů

a přitom cítil větší zlost, než za celý život. Věděl, že je jeho matka předpojatá a úzkoprsá, ale tohle byl vrchol.

„Opravdu se moc, moc omlouvám,” ozvala se Tina.

„Ty se omlouváš? Za co, prosím tě?”

„Za všechno, co se tam stalo. Byla to katastrofa.”

„A čím by to měla být tvá vina?”

Zavřela oči a opřela se. Byla téměř tma, ale Tyler viděl, že nemá daleko k slzám. „Asi jen tím, že jsem.”

„Tino, poslouchej. To, co se tam stalo, nemá nic společného s tebou. Má matka je samolibý snob. To já se omlouvám tobě. Neměl jsem dovolit, aby se k tobě tak chovala. Ale slibuju, že se to víckrát nestane.”

„Kdyby sis to rozmyslel, pochopím to.”

„Rozmyslel co?”

„Mé stěhování k tobě.”

Sevřel volant. „Rozhodně si to nerozmyslím*.”

„Možná by bylo lepší, kdybych to nedělala.”

„Tino, chci tě mít u sebe doma, ve svém životě.

Jestli to znamená, že musím přerušit styky s matkou, nedá se nic dělat. Já to přežiju.”

„Přesně toho jsem se celou dobu bála,” zavrtěla

hlavou. „Nemáš ponětí, jaké je žít bez rodiny. Říkáš, že to klidně sneseš, ale brzy bys vychladl a zjistil, že

to nedokážeš. Jste si blízcí, s tím já nemůžu soupeřit a ani nechci.”

„Nikdo to po tobě nežádá.”

„Jestli se náš vztah postaví mezi tebe a tvou

matku, jednou mě z toho budeš vinit. Možná ne hned, ale jednou určitě.”

Pořád to nechápe. Ona přece není ten, kdo udělal něco špatného. Přece se nevzdá jediné ženy, kterou kdy miloval, jen protože jeho matka trpí komplexem vlastní nadřazenosti. „Tino, právě teď dávám vinu jedině své matce. Konec.”

Zbytek cesty domů mlčeli.

„Půjdu se k sobě převléknout,” řekla, než vystoupila. Jenže trochu zakopla a málem upadla na chodník. Chytil ji za paži. „Dobrý?”

Zatřásla hlavou, aby si ji pročistila. „To asi všechno to víno.”

„Mělas jen dvě sklenky.”

„To je o dvě víc, než si obvykle dopřávám.”

„Doprovodím tě nahoru.” Rozhodně nechtěl, aby spadla ze schodů. Navíc měl matné podezření, že jakmile se dostane do bytu, už z něj nevyjde.

Čekal námitky, ale Tina jen kývla a nechala se odvést. Sotva vešli, objala ho a políbila.

No dobře, možná nechce být sama. Domníval se, že po dnešním večeru nebude mít na sex náladu.

„Pomiluj mě, Tylere,” řekla tiše a stáhla mu bundu.

Omyl.

Jemu to tak rozhodně vyhovovalo. Její absolutní důvěra v něj ho občas zaskočila. Vždycky si znovu uvědomil, jak drahocenný je tenhle vztah a kolik pro něj Tina znamená.

Zvedl ji do náruče a odnesl na postel. Neztrácel čas

a rychle jí pomohl svléknout se. Když si pak sundal džíny, Tina už byla nahá a klečela na rozestlané

posteli. Čekala na něj. Bylo zřejmé, že ji víno připravilo o veškeré zábrany, které by mohla ještě mít. Vypadala neodolatelně sexy.

„Pojď ke mně,” kývla na něj prstem a smyslně se usmála. „Chtěla bych zkusit něco nového.”

„Nového?” Došel k posteli a Tina ho objala kolem krku. Chutnala po víně a navýsost žensky.

Zasypávala ho polibky. Sklouzla k jeho bradavkám, jemně do nich kousala. Zachvěl se. Pak ho líbala níž a níž. Tyler byl rozpálený jako žhavé železo. A pak

ho chytila do ruky, sklonila hlavu a vzala ho do úst. Zasténal a zavřel oči. Vklouzl jí prsty do vlasů.

Bylo to úžasné. Rukama ho přitom laskala ještě níž a on věděl, že za chvíli bude po všem. Jenže ji chtěl pomilovat, být v ní.

Zaprotestovala, když ji zvedl a napůl položil, napůl hodil na záda. Dívala se na něj zpod přivřených

víček, když se k ní spouštěl. Objala ho nohama kolem pasu a bylo jasné, že to dnes nebude žádné pomalé sladké milování.

Byla celá horká, a když do ní pronikl, zachvěl se. Uniklo mu zachrčení a Tina vykřikla. Začal ztěžka přirážet. Minulou noc to bylo skvělé, ale tohle bylo nepopsatelné.

Pak mu to najednou došlo. Nevzal si kondom. Proto to bylo tak skvělé. Ani u sebe žádný neměl. Všechny zůstaly u něj v ložnici.

Opravdu si říkal, že přestane asi tak půl vteřiny. Snažil se v dané situaci zvážit důsledky, jenže když si představil Tinu s bříškem, jak nosí jeho dítě, místo aby ho to vyděsilo, začal přirážet ještě prudčeji.

Ovládla ho prapůvodní touha, která umlčela zdravý rozum. Bude jenom jeho. Za každou cenu.

A pak už bylo pozdě. Tina se prohnula a vykřikla. Jeho vyvrcholení přišlo rychle a prudce. Nakonec zů-

stali oba bezvládně ležet, dvě zpocená a propletená

těla.

Chvíli leželi mlčky, než se zeptala: „Nepoužili jsme ochranu, viď?”

A sakra. Doufal, že si možná nevšimla. „Ne.”

„Byla to náhoda?”

Zaklel a zavrtěl hlavou. „Mohl jsem to zastavit. Ale nechtěl jsem.”

Vzdychla. „Nemůžeš zařídit, aby mě přijala, tím že

s tebou otěhotním. Právě naopak. Když budu v téhle fázi těhotná, jen to potvrdí její podezření, nemyslíš?” Zvedl hlavu a podíval se na ni. Nevypadala rozčileně, jen… rezignovaně.

„Tino, mrzí mě to. Vůbec jsem nepřemýšlel. Ani mě nenapadlo, že bys mohla nechtít -”

Pohladila ho po tváři. „Moc ráda bych s tebou měla dítě. Víš, jak toužím po rodině. Ale vzhledem ke všemu, co se teď odehrává, asi nebude ta nejlepší chvíle.”

„To máš pravdu. Omlouvám se, byl jsem sobec.”

„No, snad není čeho se bát. Každou chvíli mám dostat měsíčky.”

„To je dobře,” řekl a v duchu čekal na úlevu, místo které však přišlo zklamání.

„Možná bych měla zvážit nějakou hormonální antikoncepci,” navrhla.

„Jak ti to bude vyhovovat.”

Přetočil se na záda a Tina se přivinula k němu, sáhla pro deku a zakryla je.

„Miluju tě,” řekla a on jí stiskl ruku.

„Miluju, když tohle říkáš.”

„Jen doufám, že to bude stačit. Že se milujeme.”

„Jestli mluvíš o tom s mou matkou, určitě se to nějak vyvrbí. Upřímně věřím, že až se trochu uklidní a začne přemýšlet o tom, co jsem jí dnes řekl, dostane rozum. Možná z vás nebudou nikdy kamarádky, ale určitě dokážete žít vedle sebe, aniž byste si šly po krku.”

Upřímně v to doufal. Nějak to musí dopadnout. Miloval ji tolik, že už si život bez ní nedokázal představit.

Tyler byl tak pohlcený tím, co pročítal na monitoru počítače, že když práskly dveře jeho kanceláře, přímo nadskočil. Vzhlédl a uviděl svou sestru.

Někdy ho překvapovalo, jak moc se podobá matce a to i chováním. Samozřejmě by jí to nikdy neřekl, protože by mu pravděpodobně přerazila nos.

„Bože, Em, tys mě vyděsila.”

„Kde je Tina?”

„Šla něco vyřídit do banky.”

„To je dobře, potřebuju si s tebou promluvit. Musíš mi pomoct!”

„S čím?” užasl.

„Musíš se máti omluvit, než z ní zešílím. V poslední době je jako můj stín.”

„Za co bych se měl omlouvat? To ona se chovala hrubě. Myslí si, že mě pořád bude kibicovat a já jí všechno odkývu.”

„Aspoň vidíš, jaké je být na mém místě. Jak

myslíš, že se ke mně chovala posledních osmadvacet let? Nikdy jsem se jí ničím nezavděčila!”

„Pak bys měla mít radost.”

„Tohle je ještě horší. Když teď má na tebe vztek, upnula se na mě! Volá mi do práce, nosí mi jídlo. Jako by najednou chtěla být moje nejlepší kamarádka.”

„No, aspoň vidíš, jaké je být na mém místě.”

„Tylere, už jsou to dva týdny. Nemohl by ses

aspoň pokusit nějak to dát do pořádku? Dneska ráno se mi rozbrečela do telefonu, že ji nemáš rád.”

„Proč bych měl věci dávat do pořádku já, když jsem nic špatného neudělal?” Mrzelo ho, že je jeho matka nešťastná. Jenže o to jí šlo, takhle nakonec

vždycky prosadila svou. Ale tentokrát ne. Už měl

téhle hry po krk. Jestli to vzdá, nic se nezmění.

„Koukni, Em, já z toho taky nemá radost. Nesnáším konfrontace a je mi vážně líto, jestli je máma nešťastná, ale…“

„Tak s ní promluv!”

„…ale nemůžu žít podle jejích požadavků.”

Emily rozhodila poraženě rukama. „Jste oba nesnesitelně tvrdohlaví.”

„Já žádám jen omluvu za to, jak se chovala k Tině,

a slib, že v budoucnu se k ní bude chovat s úctou. To není zas tolik.”

„Pro máti je.”

„Koukni se na tohle,” řekl Tyler a ukázal na monitor. Emily obešla jeho stůl a užasla, když zjistila, jaké webové stránky si prohlíží.

„To jsou snubní prstýnky.”

„Přesně, jenomže co se týče šperků, vůbec se v tom nevyznám. Co myslíš, dva karáty, tři?”

„Vy chlapi jste posedlí velikostí,” zavrtěla hlavou.

„Nezdá se mi, že by Tina byla ten typ, co si libuje ve velkých kamenech. Spíš bych vybrala něco unikátního.”

„Exotický kámen,” řekl Tyler. „Se slabým zabarvením.”

„Přesně.”

„Kolik máš času?”

Podívala se na hodinky. „Asi tak hodinu.” Tyler vstal a popadl bundu. „Tak jdeme na nákupy.”

Tina zamířila k domovu a ostrý vítr ji bodal do tváří, ale právě teď se tak trápila, že to ani nevnímala.

Když se vrátila z banky do kanceláře, vyslechla část rozhovoru mezi Tylerem a Emily která nebyla určena pro její uši a bylo jí jasné, že je všechno ještě horší, než myslela. Tylerova matka trpí a on zrovna tak. Všechno je to její vina. Když říkal, že je mu líto,

že se jeho matka trápí, Tina už víc slyšet

nepotřebovala.

Ačkoli jí to nijak nedával najevo, bylo zřejmé, že

je nesvůj a posmutnělý. Rozepře z matkou ho trápila víc, než byl ochotný připustit. A bude to čím dál horší. Nakonec to Tině vyčte.

Byl to důkaz, že i když se dva lidé mohou milovat, pořád jim ještě nemusí být souzeno žít spolu.

Pocházejí každý z jiného světa a jejich vztah byl odsouzen k nezdaru hned od začátku. I tak byl ale velmi přínosný: on pomohl jí a ona zase jemu.

Teď je čas ukončit to.

Možná bude chvíli trvat, než si bude moci dovolit vlastní bydlení, ale do té doby se aspoň nastěhuje zpátky do bytu nad garáží. Bude si také muset najít jinou práci, protože jestli se rozejdou, nebude možné, aby se s ním viděla každý den v kanceláři. Možná by ji Mae mohla zaměstnat jako kuchařku.

Nebo by mohla z Chapelu úplně odejít.

Město si sice velmi oblíbila, ale každičké místo v sobě neslo vzpomínku na Tylera.

„Slečna DeLuca?”

Otočila se a překvapeně spatřila pana Lopeze, jak jde k ní. I když věděla, že není možné, aby byl její otec, přesto při pohledu na něj cítila cosi zvláštního.

„Mohli bychom si, prosím, spolu promluvit?” zeptal se. „Třeba kdybych vás pozval na kávu?”

„Víte, právě teď není zrovna nejvhodnější chvíle.”

„Opravdu mě hrozně mrzí, jak se věci vyvinuly,

když jste přišla k nám domů. Myslel jsem, že bychom to mohli probrat.”

To poslední, co potřebovala, bylo popíjet kávu s tímhle člověkem. Byl jako připomínka toho, co nemá

co nikdy nebude mít. I takhle se stěží držela. „Bez urážky, pane Lopezi, ale nechci s vámi mluvit.”

„Možná budete chtít, až uslyšíte, co vám chci říct.”

Něco v tom, jak to řekl, něco v jeho očích jí zježilo chloupky na krku. „O čem bychom spolu mohli

mluvit?”

„O tom, že jsem vám lhal.” PATNÁCTÁ KAPITOLA

Tina seděla u stolu v Maině restauraci naproti panu Lopezovi Martymu, jak ho měla oslovovat. Jen horko těžko vstřebávala ty novinky.

„Takže vy říkáte, že jste s mou matkou doopravdy strávil víkend?”

„Ano.” Měl tolik slušnosti, aby se aspoň tvářil provinile.

„Takže je skutečně možné, že jste můj otec.”

„Řekl bych, že je to velmi pravděpodobné.

Vypadáte přesně jako má dcera Lucy. To mě napadlo už tehdy večer.”

A přece jí neřekl pravdu. Nebyla si jistá, co je horší, jestli nevědět, kdo je její otec, nebo být jím odmítnuta. „Čili jste to věděl už tehdy, ale nechtěl přijmout tu zodpovědnost?”

„Nedivím se, že se zlobíte. Jistě vás to ranilo. A budete mnou pohrdat ještě víc, až zjistíte, proč jsem vám lhal. Když jsem strávil víkend s vaší matkou, byl jsem už ženatý.”

Čím dál lepší, pomyslela si. „Takže o tom vaše žena nevěděla?”

„Ne. Ale teď už to ví.”

To alespoň vysvětluje, proč lhal. Aby to nezjistila

jeho žena. Bylo to lepší, než kdyby to bylo proto, že s ní nechce mít nic společného.

„Svou ženu jsem měl moc rád a pořád mám, jsme si velmi blízcí. Ale když jsem potkal vaši matku, byla

tak vášnivá, plná života. Hrozně nás to k sobě táhlo.”

„Věděla, že jste ženatý?”

„Ano. Ten první večer v restauraci jsme si povídali celé hodiny. To, co se mezi námi stalo… se prostě stalo. Nikdo z nás to neplánoval ani nečekal.

Své ženě jsem to řekl minulý týden, ale ona si to

prý stejně dala dohromady, když vás viděla. Čekala, jestli jí sám dokážu říct pravdu. Nechtěl jsem jí

ublížit. Ani vám. Prostě jsem nevěděl, co mám dělat. Doufám, že mě alespoň trochu pochopíte.”

„Nikdy bych vás nechtěla dostat do takové pozice. Asi mě vůbec nenapadlo, jak něco takového může ovlivnit vaši rodinu.”

„Já vím, že jste to myslela dobře.”

„Nechci vám způsobovat žádné potíže,” vzdychla rozechvěle. „Samozřejmě bude obtížné zařídit, abychom se nepotkávali, ale budu se snažit.”

„To by byla škoda, protože má žena by vás moc ráda poznala a chceme vás představit Lucey. Vaší….tvé sestře.” Natáhl se přes stůl a vzal ji za ruku. „A především já bych tě moc rád poznal, Tino. Dovolíš mi to?”

Najednou měla na dosah všechno, po čem kdy snila.

„Moc ráda,” řekla se slzami v očích. „Opravdu moc.”

„Tino! Jsi doma?” zavolal Tyler ode dveří a sundal

si bundu. Nevrátila se po cestě do banky do kanceláře a domů volal už několikrát, ale nikdo to nezvedal.

Měl o ní opravdový strach. Došel do kuchyně.

„Jsi tu?”

„Tady.” Vynořila se z prádelny za kuchyní s košem oblečení v náruči. Tylerovi se ohromně ulevilo. Než si všiml jejího výrazu. „Tino, co se stalo? Tys plakala?”

Vyhnula se jeho pohledu. „Byl to opravdu zajímavý den. Musím ti toho hodně říct.”

Následoval ji po schodech do ložnice a cítil čím

dál větší neklid. Pak uviděl na posteli dva otevřené kufry a bylo mu jasné, že se doopravdy něco děje.

„Co to má být?”

„Půjčím si je, jestli ti to nevadí. Jakmile si odstěhuju věci, kufry vrátím.”

„Kam se chceš stěhovat?” zeptal se zděšeně. Co se stalo, je v tom snad znovu jeho matka?

Tina si začala skládat oblečení do kufru. „Dnes za mnou přišel Martin Lopez.”

„Kvůli čemu?”

„Aby mi řekl, že mi lhal. Je to můj otec.”

„A proč tedy lhal?”

„Když spal s mou matkou, byl ženatý. Ale už to řekl své manželce i dceři a odpustily mu. Chtějí, abych se stala součástí jejich rodiny. Většinu odpoledne jsme spolu seděli u Mae a povídali si, abychom se poznali.”

„To je skvělé, Tino. Tak proč nevypadáš šťastně?” Znovu se na něj nepodívala. „Má nevlastní sestra Lucy žije v Royal Oak. To odsud není zas tak daleko.”

„Já vím, kde to je.”

„No a nad obchodem se spodním prádlem, kde pracuje, má byt a hledá spolubydlící. Majitelka obchodu navíc právě porodila, takže bych tam dočasně mohla najít i práci.”

Nějak to vůbec nechápal.

„Vždyť práci i bydlení máš.”

„Myslím, že oba víme, že to takhle nefunguje.”

„Ale jistěže ano. Jsi nejlepší správce kanceláře, co jsem kdy měl.”

„Já myslím něco jiného.”

O čem to mluví? Nikdy nebyl šťastnější. Vytrhl jí koš z ruky. „Kruci, Tino, podívej se na mě.” Udělala to, v očích slzy. „Ty jsi nešťastný, tvoje matka je nešťastná. Nejlepší bude, když půjdu.”

„Tak zaprvé, já se netrápím. A co má trápení mé matky společného s námi dvěma? Jestli je nešťastná, je to její problém, ne můj.”

„V poslední době jsi celý nesvůj, nepopírej, že tě to netrápí.”

„Jistěže mě to trápí, ale ne tak, abych kvůli tomu skončil náš vztah. O tom tady mluvíme, je to tak? Chceš skončit?”

„Říkal jsi, že ti je hrozně líto, že se trápí. A bude to jen horší, Tylere. Ona mě nikdy nepřijme.” Zaklel. „Tys vyslechla, jak jsme se s Em bavili?” Kývla.

„Já to klidně zopakuju posté. Je mi jedno, co si myslí moje matka.”

Tina vzhlédla, náhle z ní čišel chlad. „Možná by nemělo.”

„Cože?”

„Nenapadlo tě někdy, že by mohla mít pravdu? Že tě jenom využívám?”

„Ne, nenapadlo.”

„Třeba jsem ti řekla, že tě miluju, jen aby ses se mnou vyspal. Třeba jsem tě prostě chtěla dostat do postele, byl to plán. Třeba ten sex nebyl zas tak skvělý.”

„Ten byl zatraceně skvělý,” opáčil.

„Možná pro tebe. Ale my podvodnice umíme zatraceně dobře předstírat.” Snažila se mluvit nevzrušeně, ačkoli vevnitř se hroutila. Proč ji prostě nenechá odejít? Copak nevidí, že to bude

nejlepší? Nechtěla mu ublížit, ale jedině když teď bude zlá, bude to pro jeho dobro. „Myslíš, že je

náhoda, že jakmile mám šanci zmizet z tvého života, skočím po ní?”

Zíral na ni a svíral prádelní koš. „Jestli na to chceš

jít takhle, dobře. Zavolej, až budeš hotová, odnesu ti kufry dolů.”

Hodil koš na postel a odešel z místnosti. Přesně tohle chtěla, ale místo aby se jí ulevilo,

bylo jí nanic. Asi nečekala, že se vzdá tak snadno. Snad chtěla, aby o ni bojoval.

Ne, takhle to bude nejlepší.

Naskládala do kufru zbytek věcí. Nejhorší na tom všem bylo, že věděla, že mu ubližuje. Ale má rodinu

a přátele, brzy to překoná. Pak si najde nějakou milou a přijatelnou ženu a on i jeho matka budou šťastní.

„Už jsi hotová?”

Stál ve dveřích, v tváři neutrální výraz. Vůbec nevypadal zdrcený jejím odchodem. Možná už se přes to přenesl.

Zapnula kufry. Prsty se jí třásly tak, že to málem nesvedla. Bála se, že se brzy zhroutí. Musí odsud rychle pryč, aby u toho nebyl, až se to stane.

Napřímila se a sebrala poslední zbytek sil. „Ano.”

„Chceš odvézt, nebo ti mám zavolat taxi?”

„Taxi bude asi lepší.”

Došel k ní. Hlavně ať se mě nedotkne, modlila se. Tím by veškeré její odhodlání vzalo za své. Nedotkl se jí. Vzal kufry z postele. „Tak jdeme.”

Vyšla za ním z ložnice a dolů po schodech, musela se přidržovat zábradlí. S každým krokem se cítila h ů ř . Opravdu od něj odchází. Napořád.

Jenomže když sešla až dolů, uviděla na pohovce v hale Tylerovy rodiče. Vůbec nic nechápala. „C-co tu dělají?”

Tyler položil kufry na zem. „Abys věděla, nejsi jediná, kdo ovládá špinavou hru.”

„Já bych také ráda věděla, co tu děláme,” ozvala se

nedůtklivě Tylerova matka. Vedle ní seděl Tylerův

otec s nepatrným úsměvem, jako by přesně věděl, co se bude dít, a náramně si to užíval. I on ji nenávidí?

„Zavolal jsem tátovi, aby tě sem přivezl, abys viděla, cos zavinila,” řekl Tyler matce. „Snažila ses,

cos mohla, abys ode mě Tinu odehnala, tak tady to je, už si sbalila kufry. Máš radost?”

Kupodivu paní Douglasová příliš spokojeně nevypadala.

„Taky jsem se tě chtěl na něco zeptat. Proč ti připadám tak špatný a nehodný lásky, že se do mě podle tebe nemohla Tina zamilovat?”

„Já já nic špatného na tobě nevidím,” zakoktala

se jeho matka. „Jak tě to vůbec mohlo napadnout?”

„Takže jediný problém je v Tině, ano? Tak mi tedy pověz, proč to tak cítíš. Co udělala, kromě toho, že se stala obětí dost ohavných okolností, že tě tak uráží její přítomnost?”

A je to tady, pomyslela si Tina. Bude následovat seznam prohřešků. Jenže Tylerova matka mlčela.

„Byla k tobě neuctivá?” zeptal se Tyler.

„Ne,” vypravila ze sebe nakonec.

„Nebo snad k tátovi?”

„Ne,” odvětil pan Douglas vesele. „Mně se líbí.”

„Ukradla ti něco? Třeba stříbrné příbory při večeři?”

„O ničem takovém nevím,” řekla paní Douglasová škrobeně.

„Tak co udělala?”

„Bojím se, že tě využívá,” odpověděla.

„Kvůli čemu, kvůli penězům? Všechny peníze, které jsem jí dal, si zasloužila. Vaří výměnou za nájem, protože odmítá přijmout laskavost. Nabídl

jsem jí, že jí koupím spoustu věcí, ale odmítá. Nikdy mě vůbec o nic neprosila. Tak kdes přesně vzala dojem, že mě využívá?”

Paní Douglasová znovu mlčela.

„Není pro to žádný důkaz, že? Prostě ji nemáš ráda, protože ses tak rozhodla.”

„Snažím se tě chránit. Chci, abys byl šťastný.”

„Opravdu?”

„No jistě!”

„Jenže za jakých podmínek? Protože já s Tinou šťastný jsem. Miluju ji. Když myslím na budoucnost, nedovedu si ji bez ní představit. Copak nechápeš, že jsem tohle ještě k žádné jiné necítil? A ona mě tak miluje, že chce ode mě odejít, protože ji neschvaluješ. Myslí si, že by náš vztah rozvrátil rodinu.” Otočil se k Tině. „Ale já ji nepustím.”

Takže ji nechtěl jen potrápit. Celou dobu se snažil, aby zůstala. Do očí jí vstoupily slzy. Milovala ho tolik, až to bolelo.

„Pravda je,” obrátil se Tyler znovu na matku, „že by se ti pravděpodobně nezamlouval nikdo, koho

bych ti přišel představit, protože taková prostě jsi. A přesto tě mám rád. Ale takhle už to dál nepůjde.

Nikdy to nemělo zajít tak daleko.”

„Možná jsem byla příliš příkrá,” připustila jeho matka, „ale jsem velmi úzkostlivá, když jde o mé děti.”

„Nežádám příliš. Nechci po tobě, abys byla Tinina nejlepší kamarádka. Stačí jen, když se k ní budeš chovat s úctou. Dokážeš to?”

Po dlouhé odmlce paní Douglasová kývla. Nevypadala příliš nadšeně, ale ani nepřátelsky.

„Tino, samozřejmě máš slovo i ty. Dokážeš s tím žít?”

Vždyť to je mnohem víc, než kdy čekala.

„Ano, jistě.”

„Takže jsme se dohodli?” zeptal se. Když obě kývly, pokračoval. „Výborně. Takže jsem chtěl

počkat, až budeme sami, ale k čertu s tím.” Vytáhl z kapsy malou sametovou krabičku a otevřel ji. Uvnitř byl prstýnek spletený ze zlata a stříbra s průhledným

kamínkem. Byl nádherný.

„Jakmile jsem ho uviděl, bylo mi jasné, že je to pro tebe ten pravý.”

I kdyby to byl jen pouťový prstýnek, byl by pro ni nejkrásnější, protože je od něj.

Tyler před ní poklekl a Tině se stáhlo hrdlo. Chce ji požádat o ruku!

Podíval se na ni a usmál se.

„Vezmeš si mě?”

„To si piš.”

Vzal ji za ruku a nasadil jí prsten. Padl dokonale. Oni dva si dokonale padli.

Tina docela zapomněla, že mají publikum, a vrhla se mu kolem krku.

„Nemyslela sis snad, že bych tě doopravdy nechal odejít?” zašeptal jí.

Vzala mu hlavu do dlaní. „Tohle je skutečnost, že? Nezdá se mi to?”

„Klidně tě štípnu, jestli chceš,” zazubil se. Vyhrkly jí slzy.

„Neumím si představit, co by se mnou teď bylo, kdybych tě byl nepotkal,” řekl procítěně. „Udělala jsi ze mě lepšího člověka.”

„A tys mi dal to, po čem jsem vždycky toužila ze všeho nejvíc. Dal jsi mi rodinu.”