Abbi Glines

Rosemary Beach 1. Fallen Too Far

Chceš to co bys neměl mít …

Je jí teprve devatenáct.

Je to dcera jeho nového otčíma.

Je stále naivní a nevinná, protože uplynulé tři roky strávila pečováním o nemocnou matku.

Ale pro dvaceti čtyřletého Rushe Finlaye je ona jediná věc, která je tabu. Peníze slavného otce, matčino zoufalství vyhrát jeho lásku a jeho šarm jsou tři důvody proč mu nikdy nikdo neřekl ne.

Blaire Wynn opustila malý farmářský domek v Alebamě poté co jí zemřela máma,

aby se přestěhovala k otci a jeho nové ženě do rozlehlého domu na pláži na

Floridě. Není připravená na změnu životního stylu a ví, že do tohohle světa nikdy nezapadne. A pak je tu její nevlastní bratr, se kterým jí táta přes léto nechal, zatímco se ženou utekl do Paříže. Rush je stejně tak zkažený jako je úžasný.

Dostal se jí pod kůži. Blaire ví, že pro ní není dobrý a že nikdy nikomu nebude

věrný. Je znuděný a má tajemství, o kterém Blaire, že by nikdy neměla odhalit, ale i když tohle všechno ví …

Blaire možná spadne příliš hluboko.

1. KAPITOLA

Před domy kde byla párty jsem byla zvyklá vídat náklaďáky s blátem na

pneumatikách. Ne drahý zahraniční auta. Na téhle příjezdové cestě jich takových

bylo nejmíň dvacet. Zajela jsem máminým patnáct let starým Fordem na trávu tak,

abych nikoho zevnitř neblokovala. Táta mi neřekl, že bude mít dnes večer párty.

Vlastně mi toho celkově moc neřekl.

Také se ani neukázal na mámině pohřbu. Kdybych nepotřebovala někde bydlet,

nebyla bych tu. Musela jsem prodat malý domek po babičce, abych zaplatila

máminy poslední účty za léčení. Všechno co mi zbylo bylo jen oblečení a náklaďák.

Zavolat tátovi, potom co za celé tři roky kdy máma bojovala s rakovinou, ani jednou nepřijel bylo těžký. Ačkoli to bylo nezbytné; byl jediná rodina co mi zbyla.

Dívala jsem se na masivní třípatrový dům, který stál přímo na bílém písku na

Rosemary Beach, Florida. To byl tátův nový domov. Jeho nová rodina. Nehodila

jsem se sem.

Dveře mého auta se náhle otevřely. Instinktivně jsem sáhla pod sedadlo a popadla svojí devíti milimetrovku. Otočila jsem jí na vetřelce a držela jí oběma rukama, připravená zatáhnout za spoušť.

“Vohou…chtěl jsem říct, že ses ztratila, ale řeknu ti cokoliv budeš k čertu chtít dokud nedáš tu věc pryč.” Na druhé straně zbraně stál kluk s hnědýma, střapatýma vlasama zastrkanýma za uši, ruce držel ve vzduchu a oči měl doširoka otevřené.

Povytáhla jsem obočí a držela pistoli zpříma. Pořád jsem nevěděla co je to za

kluka. Trhnutím otevřít dveře něčího auta nebylo normální přivítání cizince. “Ne, nemyslím si, že jsem se ztratila. Je tohle dům Abrahama Wynna?”

Kluk nervózně polkl. “Eh, nemůžu přemýšlet, když mi tímhle míříš na obličej. Jsem z tebe hodně nervózní, zlatíčko. Mohla bys to dát dolu než se stane nehoda?”

Nehoda? Opravdu? Ten kluk mě začínal štvát. “Neznám tě. Venku je tma a jsem sama na cizím místě. Takže mi odpusť jestli se v tuhle chvíli necítím moc bezpečně.

Můžeš mi věřit, když ti řeknu, že k žádný nehodě nedojde. Zvládam svojí zbraň.

Velmi dobře.”

Nezdálo se, že by mi věřil a teď když jsem se na něj tak dívala nevypadal skutečně nebezpečný. Nicméně jsem ještě nebyla připravená odložit pistoli.

“Abraham?” zopakoval pomalu a začal vrtět hlavou, pak se zarazil. “Počkat, Abe je Rushův nový otčím. Potkal jsem ho než s Georgianou odjeli do Paříže.”

Paříž? Rush? Cože? Čekala jsem na další vysvětlení, ale kluk dál zíral na pistoli a zadržoval dech. Sledovala jsem ho očima, sklonila svojí ochranu a ujistila se, že jsem zaklapla zpátky pojistku než jsem jí vrátila pod sedadlo. Možná se bude s pistolí z dohledu líp soustředit a vysvětlí mi to.

“Máš na tu věc vůbec povolení?” zeptal se nevěřícně.

Neměla jsem náladu bavit se o právech nosit zbraň. Potřebovala jsem odpovědi.

“Abraham je v Paříži?” zeptala jsem se, potřebujíc ujištění. Věděl, že dnes přijedu.

Mluvila jsem s ním minulý týden, potom co jsem prodala dům.

Kluk pomalu přikývl a jeho postoj se uvolnil. “Znáš ho?”

Ani ne. Viděla jsem ho všeho všudy dvakrát co mě s mámou před pěti lety opustil.

Pamatovala jsem si tátu, který chodil na moje fotbalové zápasy a griloval venku

hamburgery při sousedských oslavách. Tátu, kterého jsem měla do dne, kdy bylo

moje dvojče Valerie zabito při dopravní nehodě. Táta řídil. Toho dne se změnil.

Muže, který mi nezavolal, aby se ujistil jestli jsem v pořádku, zatímco jsem se

starala o nemocnou mámu, jsem neznala. Vůbec.

“Jsem jeho dcera, Blaire.”

Vytřeštil oči, zaklonil hlavu a zasmál se. Co tu bylo k smíchu? Čekala jsem na

vysvětlení, když napřáhl ruku. “Pojď Blaire, musím tě s někým seznámit. Tohle se mu bude líbit.”

Dívala jsem se dolů na ruku a natáhla se pro kabelku.

“Máš přibalenou jednu i v kabelce? Měl bych všechny varovat, aby tě neštvali?”

škádlivý tón jeho hlasu mě zadržel před tím, abych řekla něco protivného.

“Otevřel jsi dveře bez zaklepání. Bála jsem vyděšená.”

“Tvoje okamžitá reakce na leknutí je vytáhnout na někoho pistoli? Sakra holka, odkud jsi? Většina holek co znám ječí nebo tak něco.”

Většina holek co zná se nemusely poslední tři roky chránit sami. Musela jsem se

starat o mámu, ale nikdo se nestaral o mě. “Jsem z Alabamy,” řekla jsem, ignorovala jeho ruku a sama vystoupila z auta.

Do obličeje mě udeřil mořský vzduch a slaná vůně byla nezaměnitelná. Nikdy

předtím jsem pláž neviděla. Alespoň ne osobně. Viděla jsem fotky a filmy. Ale ta vůně byla přesně jak jsem si představovala.

“Takže, je pravda co se říká o holkách z Bamy?” řekl a já k němu obrátila pozornost.

“Co myslíš?”

Pohledem mi přejel dolů po těle a pak zpátky k tváři. Po obličeji se mu rozlil pomalý úsměv. “Těsný džíny, tílka a zbraně. Sakra, žiju ve špatným zasranym státě.”

Obrátila jsem oči v sloup a sáhla na korbu náklaďáčku. Měla jsem kufr a pak

několik krabic, které jsem potřebovala vyložit.

“Ukaž, vezmu to.” Obešel mě a natáhl se pro zavazadlo, které máma schovávala u sebe ve skříni na ten ‘výlet’, který jsem nikdy nepodnikly. Vždycky mluvila o tom jak jednoho dne pojedeme přes celou zem až na západní pobřeží. Pak onemocněla.

Setřásajíc vzpomínky jsem se soustředila na přítomnost. “Děkuju, ehm…myslím, že jsi mi neřekl jméno.”

Vytáhl kufr a pak se ke mně otočil.

“Cože? Zapomněla jsi se zeptat, když si mi mířila devíti milimetrovou do ksichtu?”

odpověděl.

Povzdychla jsem si. Dobře, možná jsem to se zbraní trochu přehnala, ale vylekal

mě.

“Jsem Grant, ehm, Rushův kamarád.”

“Rush?” Znova to jméno. Kdo je Rush?

Grantův úsměv se znovu rozrostl. “Ty nevíš kdo je Rush?”

Byl nesmírně pobavený. “Jsem kurevsky rád, že jsem dnes večer přišel.” Kývl hlavou k domu. “Pojď. Představím tě.”

Šla jsem vedle něj k domu. Když jsme se přiblížili, hudba byla hlasitější. Když tam nebyl táta tak kdo? Věděla jsem, že Georiana je jeho nová manželka, ale to bylo všechno. Byla tohle párty jejích dětí? Kolik jim bylo? Měla děti, nebo ne? Nemohla jsem si vzpomenout. Táta byl neurčitý. Řekl, že se mi nová rodina bude líbit, ale neřekl, kdo ta rodina přesně je.

“Takže, Rush tady žije?” zeptala jsem se.

“Jo, žije, alespoň přes léto. Stěhuje se do svých dalších domů podle období.”

“Jeho dalších domů?”

Grant se zasmál. “Nevíš vůbec nic o rodině, do které se tvůj táta přiženil, že ne Blaire?”

Neměl ani tušení. Zavrtěla jsem hlavou.

“Rychlá mini lekce než vejdeme dovnitř šílenství,” řekl, zastavil se na vrcholku schodů vedoucím k předním dveřím a podíval se na mě. “Rush Finlay je tvůj nevlastní bratr. Je jediné dítě slavného bubeníka ze Slacker Demon, Deana

Finlaye. Jeho rodiče se nikdy nevzali. Jeho matka, Georgianna, byla tenkrát

bláznivá fanynka. Tohle je jeho dům. Jeho matka tu žije, protože to on dovoluje.”

Zarazil se a ohlédl se na dveře, když se rozletěly. “Tohle jsou všechno jeho přátelé.”

Stála tam vysoká, štíhlá, přeslazená blondýna v krátkých, královsky modrých

šatech a podpatcích, ve kterých bych si zlámala vaz, kdybych je měla na sobě a

dívala se na mě. Neunikla mi nechuť v jejím zamračení. O těchhle lidech jsem toho moc nevěděla, ale viděla jsem, že moje oblečení z obchoďáku nebylo něco co schvalovala. Buď to, nebo po mě lezl obrovský brouk.

“No, ahoj, Nannette,” řekl Grant rozmrzelým tónem.

“Kdo to je?” zeptala se a přesunula pohled na Granta.

“Kamarádka. Setři si z obličeje ten úšklebek, Nan, nesluší ti,” odpověděl, natáhl se, aby mě chytil za ruku a táhl mě za sebou do domu.

Místnost nebyla tak plná jak jsem čekala. Když jsme prošli skrz velké, otevřené

foyer, klenutý v chod nás zavedl do obýváku. Už jen ten byl větší než celý můj dům, nebo vlastně bývalý dům. Dvojité skleněné dveře byly otevřené a skýtaly dech beroucí výhled na oceán. Chtěla jsem to vidět víc z blízka.

“Tudy,” instruoval mě Grant, když jsme šli k … baru? Vážně? V domě byl bar?

Dívala jsem se na lidi, které jsme míjeli. Všichni se na okamžik zastavovali a

věnovali mi rychlý pohled. Dost jsem tu vynikala.

“Rushi, seznam se s Blaire, věřím, že ti možná patří. Našel jsem jí venku a zdála se trochu ztracená,” řekl Grant a já přejela pohledem ze zvědavých lidí, abych se podívala, kdo je tenhle Rush.

Ach.

Bože můj.

“Je to tak?” odpověděl Rush dlouhým, líným tónem a naklonil se dopředu z uvolněné polohy na bílé pohovce s lahví piva v ruce. “Je roztomilá, ale mladá.

Nemůžu říct, že by byla moje.”

“Ach, ona je tvoje, jasný. Vidím to tak, když její tatík utekl s tvojí mámou na pár týdnů do Paříže. Řekl bych, že teď patří tobě. Rád jí nabídnu pokoj u sebe jestli chceš. Teda jenom jestli slíbí, že nechá svojí smrtonosnou zbraň v autě.”

Rush přimhouřil oči a pozorně si mě prohlížel. Měly zvláštní barvu. Neobvykle

ohromující. Nebyly hnědé. Nebyly zelené. Měly teplou barvu s nějakou stříbrnou

příměsí. Nikdy jsem nic takového neviděla. Mohly to být kontaktní čočky?

“To z ní nedělá mojí,” odpověděl nakonec a opřel se zpátky na gauč kde ležel, když jsme vešli.

Grant si odkašlal. “Děláš si srandu, že jo?”

Rush neodpověděl. Místo toho se napil z láhve v ruce. Jeho pohled se přesunul na Granta a já v něm viděla varování. Požádá mě, abych odešla. Tohle nebylo dobrý.

V kabelce jsem měla přesně dvacet dolarů a skoro prázdnou nádrž. Už jsem

prodala všechno cenné co jsem měla. Když jsem volala tátovi, vysvětlila jsem, že jen potřebuju někde zůstat dokud si nenajdu práci a nevydělám dost peněz, abych si našla vlastní byt. Rychle souhlasil a dal mi tuhle adresu s tím, že bude rád, když přijedu a zůstanu u něj.

Rushova pozornost byla zpátky u mě. Čekal na můj tah. Co ode mě čekal, že

řeknu? Rtů se mu dotkl arogantní úsměv a mrkl na mě.

“Mám dnes dům plný hostů a postele už jsou zabraný.” Podíval se na Granta.

“Myslím, že bude nejlepší když jí necháme najít si hotel, dokud se nespojím s jejím taťkou.”

Nechuť na jeho jazyku, když řekl slovo ‘taťka’ neušla pozornosti. Neměl mýho tátu rád. To jsem mu nemoha mít za zlé. Nebyla to jeho chyba. To táta mě sem poslal.

Utratila jsem většinu peněz za benzín a jídlo cestou sem. Proč jsem tomu chlapovi věřila?

Natáhla jsem se a popadla držadlo kufru, který Grant stále držel. “Má pravdu. Měla bych jít. Tohle byl hodně špatný nápad,” vysvětlila jsem, aniž bych se na něj podívala. Tvrdě jsem zatáhla za kufr a on ho poněkud neochotně pustil. V očích mě pálily slzy, když jsem si uvědomila, že se ze mě stal bezdomovec. Nemohla jsem se na nikoho z nich podívat.

Otočila jsem se, zamířila ke dveřím a oči držela sklopené. Slyšela jsem jak se

Grant hádá s Rushem, ale zablokovala jsem to. Nechtěla jsem slyšet co o mě ten

krásnej chlap říká. Neměl mě rád. To bylo očividné. Můj otec zřejmě nebyl vítaným členem rodiny.

“Odcházíš tak brzy?” zeptal se mě hlas připomínající hladký sirup. Vzhlédla jsem a uviděla potěšený úsměv holky, která předtím otevřela dveře. Byla jsem těmhle lidem až tak odporná? Rychle jsem zase spustila pohled k podlaze a otevřela

dveře. Měla jsem příliš mnoho hrdosti na to, aby mě tahle zlá mrcha viděla brečet.

Jakmile jsem byla bezpečně venku, vypustila jsem vzlyk a zamířila k autu. Kdybych nenesla kufr, rozeběhla bych se. Potřebovala jsem jeho bezpečí. Patřila jsem do svýho auta, ne do toho směšného domu mezi ty namyšlence. Stýskalo se mi po

domově. Stýskalo se mi po mámě. Unikl mi další vzlyk, zavřela jsem dveře auta a

zamkla je za sebou.

2. KAPITOLA

Utřela jsem si oči a přinutila se zhluboka nadechnout. Teď jsem se nemohla

sesypat. Nesesypala jsem se, když jsem držela mámu za ruku při posledním

nadechnutí. Nesesypala jsem se, když jí spouštěli do studené země. A nesesypala

jsme se, když jsem prodávala jediné místo, které jsem měla k bydlení. Nesesypu se ani teď. Dostanu se přes to.

Nemůžu si dovolit hotel, ale mám svůj náklaďák. Můžu žít v autě. Najít bezpečné

místo k parkování na noc bude jediný problém. Tohle město se zdálo dost

bezpečné, ale byla jsem si celkem jistá, že tenhle starý křáp zaparkovaný někde

přes noc přitáhne pozornost. Policajti mi budou klepat na okno ještě než stihnu

usnout. Budu muset použít svých posledních dvacet dolarů na natankování. Pak

budu moct jet do většího města, kde bude moje auto na parkovišti nenápadné.

Možná bych mohla zaparkovat za restaurací a dostat tam taky práci. Nebudu

potřebovat benzín, abych se dostala do práce. Kručení v žaludku mi připomnělo, že jsem od rána nejedla. Budu potřebovat utratit pár dolarů za jídlo. Pak se budu modlit, abych ráno našla práci.

Budu v pohodě. Otočila jsem hlavu, abych zkontrolovala cestu za sebou než

nastarutuju a vycouvám. Stříbrné oči mi oplácely pohled.

Uniklo mi malé vyjeknutí než jsem si uvědomila, že to byl Rush. Co dělá, že stojí venku u mého auta? Přišel se ujistit, že opustím jeho pozemek? Opravdu už jsem s ním nechtěla mluvit. Začala jsem odvracet oči a soustředila jsem se na to, abych odsud vypadla, když na mě nadzdvihl obočí. Co to má znamenat? Víš ty co? Je mi to fakt jedno. Dokonce i když u toho vypadal neuvěřitelně sexy. Začala jsem

startovat auto, ale místo řevu motoru se ozvalo cvaknutí a ticho. Ach ne. Teď ne.

Prosím jen ne teď. Zalomcovala jsem klíčkem a modlila se, abych se spletla.

Věděla jsem, že mám rozbitý ukazatel benzínu, ale počítala jsem míle. Nemohl mi

dojít benzín. Ještě mí zbývalo pár mil. Věděla jsem to.

Praštila jsem dlaní o volant a nazvala svoje auto pár vybranými jmény, ale nic se nestalo. Zasekla jsem se. Zavolá Rush policii? Chtěl mě pryč z pozemku tak moc, že vyšel ven, aby se ujistil, že odjedu. Teď, když jsem odjet nemohla, nechá mě

zatknout? Nebo hůř, zavolá odtahovku. Neměla bych peníze na vyplacení auta,

kdyby to udělal. Ve vězení bych měla přinejmenším postel a jídlo.

Polkla jsem knedlík svírající mi pevně hrdlo, otevřela jsem dveře auta a doufala v nejlepší.

“Problémy?” zeptal se.

Frustrací jsem chtěla křičet z plných plic. Místo toho se mi podařilo kývnout. “Došel mi benzín.” Rush si povzdychl. Nepromluvila jsem. Rozhodla jsem se, že počkat na verdikt bude nejlepší řešení. Potom jsem vždycky mohla prosit a žadonit.

“Kolik ti je let?”

Cože? Opravdu se mě ptá na věk? Uvízla jsem na jeho příjezdovce, chtěl abych

odešla a místo prodiskutování možností se mě ptá jak jsem stará. Ten kluk byl

divnej.

“Devatenáct,” odpověděla jsem.

Rush nadzvedl obě obočí. “Opravdu?”

Těžce jsem se snažila nenaštvat. Potřebovala jsem, aby se nade mnou slitoval.

Spolkla jsem sarkastický komentář co se mi usadil na jazyku a usmála se. “Ano.

Opravdu.”

Rush se usmál a pokrčil rameny. “Promiň. Jen vypadáš mladší.” Zarazil se a jeho oči cestovaly pomalu dolů po mém těle a zase zpátky. Náhle teplo ve tvářích bylo ponižující. “Beru zpět. Tvoje tělo vypadá každým kouskem na devatenáct. To jen obličej vypadá tak svěže a mladě. Nenosíš makeup?”

Co je to za otázku? Co to dělá? Chtěla jsem vědět jaká bude moje bezprostřední

budoucnost, ne si povídat o skutečnosti, že nošení makeupu byl luxus, který si

nemůžu dovolit. Krom toho, Cain, můj expřítel a současně nejlepší kamarád

vždycky říkal, že nepotřebuju na vzhledu nic přidávat. Ať to znamenalo co chtělo.

“Došel mi benzín. Mam posledních dvacet dolarů. Můj táta zdrhnul a opustil potom co řekl, že mi pomůže postavit se zpátky na nohy. Věř mi; on byl POSLENÍ člověk, kterého jsem chtěla žádat o pomoc. Ne, nenosím makeup. Mám větší problémy než vypadat hezky. Teď, hodláš volat policii nebo odtahovku? Preferovala bych policii v případě, že bych měla na výběr.” Zaklapla jsem pusu, ukončujíc tak tirádu. Zatlačil mě příliš daleko a nebyla jsem schopná hlídat si pusu. Teď jsem mu pitomě dala blbou myšlenku na zavolání odtahovky. Kruci.

Rush naklonil hlavu a prohlížel si mě. Ticho bylo skoro víc než jsem mohla

zvládnout. Právě jsem s ním sdílela trochu moc informací. Mohl mi život ještě ztížit, kdyby chtěl.

“Nemám rád tvýho otce a podle tónu hlasu se zdá, že ani ty,” řekl zamyšleně. Dnes v noci je tu jediný volný pokoj. Bude volný dokud se máma nevrátí domů. Nedržím si tu její pokojskou, když tu není. Paní Henrietta se tu staví jen jednou týdně, aby uklidila, zatímco je máma na dovolené. Můžeš mít její ložnici pod schodama. Je malá, ale má postel.”

Nabízel mi pokoj. Nerozbrečím se. To můžu později v noci. Nepůjdu do vězení.

Díky bohu.

“Moje jediná další možnost je auto. Můžu tě ujistit, že co nabízíš je mnohem lepší.

Děkuju.”

Rush se chvíli mračil, to rychle pominulo a zase měl na tváři lehký úsměv. “Kde máš kufr?” zeptal se.

Zavřela jsem dveře auta a šla dozadu ke korbě, abych si ho odtamtud vzala. Ale

než jsem pro něj mohla sáhnout, natáhlo se přese mě teplé tělo, které zvláštně a lahodně vonělo. Ztuhla jsem, když Rush chytil kufr a vyndal ho ven. Otočila jsem se a podívala se na něj. Mrkl na mě. “Můžu ti odnést tašku. Nejsem tak velkej kretén.”

“Ještě jednou díky,” koktala jsem, neschopná uhnout před jeho pohledem. Ty jeho oči byly neuvěřitelný. Husté černé řasy, které je rámovaly, vypadaly skoro jako oční linky. Měl kolem očí kompletně přírodní zvýraznění. Bylo to naprosto nefér. Moje řasy byly blond. Co bych dala za řasy jako ty jeho.

“Ach, dobře, zastavil jsi jí. Dával jsem ti pět minut, pak bych sem došel, abych se ujistil, žes jí nenechal utéct.” Grantův povědomý hlas mě vytrhl z omámení, otočila jsem se, vděčná za vyrušení. Zírala jsem na Rushe jako idiot. Překvapilo mě, že mě neposlal znovu se zapakovat.

“Vezme si Henriettin pokoj, dokud se nespojím s jejím tátou a něco nevymyslíme.”

Rush zněl otráveně. Obešel mě podal Grantovi kufr. “Tady, vem jí do jejího pokoje.

Musím se vrátit ke svojí společnosti.”

Rush bez ohlédnutí odešel. Stálo mě to všechnu vůli nesledovat ho odcházet.

Zvlášť protože měl v džínech extrémě lákavej zadek. Nebyl někdo, kým jsem

potřebovala být přitahovaná.

“Je to náladovej bastard,” řekl Grant, zavrtěl hlavou a podíval se zpátky na mě.

Nemohla jsem s ním nesouhlasit.

“Nemusíš mi znovu nosit kufr dovnitř,” řekla jsem, natahujíc se pro něj.

Grant ho přesunul z dosahu. “Já jsem ten okouzlující bratr. Nenechám tě nosit tenhle kufr, když mám dvě velmi silné, nemluvě o tom, že zatraceně působivé ruce, abych ho nesl.”

Usmála bych se nebýt toho jednoho slova, který na mě právě hodil. “Bratr?” zeptala jsem se.

Grant se usmál, ale ten úsměv mu nesahal k očím. “Hádám, že jsem se zapomněl zmínit, že jsem dítě Georgiannina manžela číslo dvě. Zůstala za mého otce vdaná od doby co mě byly tři a Rushovi čtyři, až do mých patnácti. Od té doby jsme s

Rushem bratři. Jen protože se můj otec s jeho matkou rozvedl se pro nás nic

nezměnilo. Šli jsme společně na vysokou a dokonce jsme se připojili ke stejnému

bratrstvu.”

Ach. Dobře. To jsem nečekala. “Kolik manželů Georianna měla?”

Grant se krátce zasmál, pak se vydal ke dveřím. “Tvůj táta je manžel číslo čtyři.”

Táta byl idiot. Znělo to, že tahle ženská střídá manželi jako kalhotky. Jak dlouho bude trvat než se ho zbaví a půjde dál?

Grant vyšel schody a neřekl mi už nic dalšího, zatímco jsme mířili do kuchyně. Byla masivní s černou mramorovou deskou a složitým zařízením. Připomínalo mi to dekorace z časopisu o bydlení. Pak otevřel dveře, které vypadali jako velký

průchod do spíže. Zmateně jsem se rozhlédla a pak šla za ním dovnitř. Prošel k

zadní stěně, kde otevřel další dveře.

Měl akorát dostatek místa, aby vešel dovnitř a položil kufr na postel. Následovala jsem ho dovnitř a protáhla se kolem dvojité postele nechávající jen pár centimetrů mezi dveřmi. Bylo jasné, že jsem pod schody. Mezi postel a zeď se na těsno vešel noční stolek. Místo toho tu nic jiného nebylo.

“Nemám tušení kde si máš nechat kufr. Tenhle pokoj je maličkej. Vlastně jsem tu nikdy nebyl.” Grant zavrtěl hlavou a povzdychl si. “Poslouchej, jestli chceš jít se mnou ke mně do bytu tak můžeš. Přinejmenším ti dám ložnici, kde se můžeš hýbat.”

I když byl Grant hrozně milý, nehodlala jsem jeho nabídku přijmout. Nepotřeboval nežádoucího hosta zabírajícího mu jeden pokoj. Tady jsem byla aspoň přede všemi schovaná. Můžu uklidit kolem domu a dostat někde práci. Možná mi Rush dovolí

spát v téhle malé nepoužívané místnosti dokud nebudu mít dost peněz na

odstěhování. Neměla jsem pocit, že by mi tady bylo zase tak zle. Zítra najdu krám s potravinami a použiju svých dvacet dolarů na nějaké jídlo. Arašídové máslo a chleba by mi měli týden nebo tak vydržet.

“Tohle je perfektní. Tady vzadu nepřekážím. Krom toho, Rush zítra zavolá tátovi a zjistí, kdy budou doma. Možná má táta plán. Já nevím. Ale děkuju ti, opravdu si té nabídky vážím.”

Grant se ještě jednou rozhlédl po místnosti a zamračil se. Nebyl z pokoje nadšený, ale mě se ulevilo. Bylo od něj sladký, že se stará.

“Nelíbí se mi tě tu nechávat. Mam z toho špatný pocti.” Podíval se na mě zpátky, tentokrát s prosebným tónem hlasu.

“Tohle je skvělý. Mnohem lepší než by bylo moje auto.”

Grant se zamračil. “Auto? Chystala ses spát v autě?”

“Ano. Tohle mi ale dává trochu času přijít na to co si počnu dál.”

Grant si projel rukou ve střapatých vlasech. “Slíbíš mi něco?” zeptal se.

Na sliby mě moc neužilo. Co já jsem věděla, daly se snadno porušovat. Pokrčila

jsem rameny. Bylo to to nejlepší co jsem mohla udělat.

“Jestli Rush bude chtít, abys odešla, zavolej mi.”

Začala jsem se hádat a uvědomila si, že nemám jeho číslo.

“Kde máš telefon, abych ti tam mohl dát číslo?” zeptal se.

Teď budu znít uboze. “Žádný nemám.”

Grant na mě zíral. “Ty nemáš mobil? Není divu, že nosíš zatracenou pistoli.” Sáhl do kapsy a vytáhl něco, co vypadalo jako účtenka. “Máš tužku?”

Vytáhla jsem jednu z kabelky a podala mu jí. Rychle napsal svoje číslo a pak mi

papír i tužku podal. “Zavolej. Myslím to vážně.”

Nikdy mu volat nebudu, ale byla to milá nabídka. Kývla jsem. Nic jsem neslíbila.

“Doufám, že se tu dobře vyspíš.” S obavami v očích se rozhlédl po pokojíčku. Budu spát úžasně.

“Určitě jo,” ujistila jsem ho.

Přikývl, vyšel z místnosti a zavřel za sebou dveře. Počkala jsem dokud jsem ho

neslyšela zavřít i dveře spíže, než jsem se posadila na postel vedle kufru. Tohle bylo dobrý. S tímhle jsem mohla pracovat.

3. KAPITOLA

Dokonce i bez oken v pokoji, která by mi řekla jestli už vyšlo slunce jsem věděla, že jsem spala dlouho. Byla jsem vyčerpaná, ale i po osmihodinové jízdě mě kroky, co se hodiny ozývaly na schodech, nenechaly spát. Protáhla jsem se, sedla si a rozsvítila světlo na zdi. Malá žárovka osvítila pokoj a já sáhla pod postel, abych vytáhla kufr. Potřebovala jsem sprchu a záchod. Možná budou všichni ještě spát a mě se podaří bez povšimnutí vyplížit do koupelny. Grant mi včera večer neukázal kde nějaká je. Tohle bylo všechno co jsem dostala. Doufejme, že rychlá sprcha

nebude překročení hranic.

Popadla jsem čisté kalhotky, černé šortky a bílé tričko bez rukávů. Když budu mít štěstí dostanu se do sprchy a ven, než Rush sejde dolů.

Otevřela jsem dveře do spíže, prošla kolem polic plných tolika jídla než mohl někdo spotřebovat. Pomalu jsem otočila klikou a otevřela dveře. V kuchyni bylo zhasnuto a jediné světlo byly jasné sluneční paprsky proudící velkými okny s výhledem na oceán. Kdybych tak strašně nepotřebovala čůrat, šla bych si na chvíli užít výhled.

Ale příroda volala a já musela jít. Dům byl tichý. Všude se válely prázdné lahve, spolu se zbytky jídla a nějakými kusy oblečení. Mohla bych to uklidit. Možná kdybych ukázala, že umím být užitečná, mohla bych zůstat dokud nenajdu práci a

nedostanu jednu nebo dvě výplaty.

Pomalu jsem otevřela první dveře, ke kterým jsem došla a bála se, aby to nebyla

ložnice. Šatna. Zavřela jsem jí a šla chodbou směrem ke schodům. Jestli byly

koupelny připojené jen k ložnicím, byla jsem v háji. Ledaže…možná tu je jedna,

kterou lidé používají, když přijdou po celém dnu z pláže. Henrietta se musela

sprchovat a taky chodit na záchod. Otočila jsem se a zamířila zpátky do kuchyně k dvojitým skleněným dveřím co byly včera večer otevřené. Rozhlédla jsem se a všimla si schodů vedoucích dolů pod dům. Sešla jsem po nich.

Dole byly dvoje dveře. Otevřela jsem první, stěny pokrývaly záchranné vesty, surfy a plováky. Popošla jsem a otevřela druhé. Bingo.

Na jedné straně místnosti byl záchod a na druhé malá sprcha. Na stolku vedle ní

byl šampón, kondicionér, mýdla a ručník. Jak příhodné.

Jakmile jsem byla čistá a oblečená, pověsila jsem ručník a žínku přes sprchovou

tyč. Tahle koupelna se často nepoužívala. Mohla jsem používat stejný ručník a

žínku celý týden a pak je o víkendu vyprat. Jestli tu tak dlouho zůstanu.

Zavřela jsem za sebou dveře a zamířila zpátky nahoru po schodech. Mořský

vzduch báječně voněl. Když jsem došla nahoru, zastavila jsem se u zábradlí a

dívala se na vodu. Vlny narážely na bílou písečnou pláž. Byla to ta nejkrásnější věc jakou jsem kdy viděla. S mámou jsme mluvily o tom, že spolu jednoho dne uvidíme oceán. Ona ho jako malá viděla a její vzpomínky nebyly tak skvělé, přesto mi celý život vyprávěla příběhy. Každou zimu, když bylo chladno jsme seděly u krbu a plánovaly náš letní výlet na pláž. Nikdy jsme ho neuskutečnily. Napřed si to máma nemohla dovolit a pak byla příliš nemocná. Přesto jsme to dál plánovaly. Pomáhalo mít velký sen. Teď tu stojím a dívám se na vlny, o kterých jsme vždycky snily.

Nebyla to pohádková dovolená jak jsme plánovaly, ale viděla jsem to za nás za

obě.

“Tenhle výhled nikdy neomrzí.” Rushův hluboký, ospalý hlas mě vylekal. Otočila jsem se a viděla ho se opírat o otevřené dveře. Bez trička. Ach můj bože. Nemohla jsem zformulovat slova. Jediná nahá mužská hruď co jsem kdy viděla, byla Cainovo. A to bylo předtím než máma onemocněla, když jsem ještě měla čas na

randění a zábavu. Cainova šestnáctiletá hruď nebyla vůbec jako tahle široká a

vypracovaná přede mnou. Měl skutečné vlnky na břiše.

“Užíváš si výhled?” Jeho pobavený tón mi neunikl. Zamrkala jsem a vzhlédla k jeho pobavenému úšklebku na rtech. Sakra. Nachytal mě při tom jak si ho prohlížím.

“Nenech mě tě rušit. Sám si to užívám,” řekl, pak si usrkl z hrnku kafe v ruce.

Obličej mi hořel a já věděla, že má tři odstíny rudé. Znovu jsem se otočila a dívala se na oceán. Jak trapný. Snažila jsem se toho kluka přesvědčit, aby mě tu na chvíli nechal. Slintání nebylo nejlepší tah. Tichý smích za mnou to jen zhoršil. Vysmíval se mi. Fantastický.

“Tady jsi. Chyběl jsi mi ráno v posteli.” Ozval se za mnou jemný ženský hlas.

Zvědavost zvítězila a já se otočila. K Rushovu boku se tulila holka jen v podprsence a kalhotkách a přejížděla mu dlouhým růžovým nehtem dolů po hrudi. Nemohla jsem jí mít za zlé, že se jí chtěla dotýkat. Sama jsem byla pěkně v pokušení.

“Je na čase, abys šla,” odpověděl, sundal si její ruku z prsou a ustoupil od ní.

Sledovala jsem jak ukázal směrem k hlavním dveřím.

“Cože?” zeptala se. Její zmatený výraz na tváří říkal, že tohle nečekala.

“Dostala jsi pro co sis sem přišla, zlato. Chtěla jsi mě mezi nohama. Dostala jsi to.

Teď jsem hotovej.” Jeho chladný a tvrdý hlas mě vystrašil. Myslel to vážně?

“Děláš si ze mě srandu!” vyprskla holka a dupla nohou.

Rush zavrtěl hlavou a znovu se napil z hrníčku.

“Tohle mi nemůžeš udělat. Minulá noc byla úžasná. A ty to víš.” Natáhla se po jeho ruce a on rychle uhnul stranou.

“Včera, když jsi za mou přišla s prosíkem a svlíkala sis šaty jsem tě varoval, že to bude jen sex na jednu noc. Nic víc.”

Přesunula jsem pozornost zpátky k holce. Obličej měla zkroucený vztekem,

otevřela pusu, aby se hádala, ale pak jí zase zavřela. S dalším dupnutím nohy

odpochodovala zpátky do domu.

Nemohla jsem uvěřit tomu co jsem právě viděla. Takhle se tady lidi chovali? Jediná moje zkušenost se vztahy byla s Cainem. Ačkoli jsme spolu nikdy doopravdy nespali, byl ke mně opatrný a milý. Tohle bylo tvrdé a kruté.

“Takže, jak ses vyspala?” zeptal se Rush jako by se nic nestalo. Odtrhla jsem oči ode dveří, kde ta holka zmizela a prohlížela si ho. Co jí to posedlo, že se vyspala s někým, kdo jí řekl, že to nebude nic víc než sex? Jasně, měl tělo, který by mu záviděli i modelové spodního prádla a tyhle oči přiměly holku dělat bláznivý věci.

Ale stejně. Byl tak krutý.

“Děláš tohle často?” zeptala jsem se, než sem se stihla zastavit.

Rush nakrčil obočí. “Co? Ptám se lidí jestli dobře spali?”

Věděl moc dobře na co se ptám. Vyhýbal se tomu. Nic mi do toho nebylo.

Potřebovala jsem se držet z cesty, takže by mě nechal zůstat. Otevírat si pusu,

abych mu nadávala nebyl nejlepší nápad.

“Máš sex s holkama a pak je vyhodíš ven jako odpadky?” odsekla jsem. Zavřela jsem ústa, zděšená slovy ozývajícími se mi v hlavě. Co to dělám? Snažím se nechat vykopnout?

Rush položil hrnek na stůl vedle sebe a posadil se. Naklonil se dozadu a protáhl si dlouhé nohy. Pak se na mě podíval. “Vždycky strkáš nos kam nepatří?” odpověděl.

Chtěla jsem se na něj naštvat. Ale nemohla jsem. Měl pravdu. Kdo jsem byla,

abych na něj ukazovala prstem? Neznala jsem ho.

“Ne, normálně ne. Omlouvám se,” řekla jsem a spěchala dovnitř. Nechtěla jsem mu dát šanci mě taky vyhodit. Potřebovala jsem tu postel pod schody alespoň na dva týdny. Zaměstnala jsem se sbíráním prázdných sklenic a lahví od piva. Tohle místo potřebovalo uklidit a já to mohla udělat než si zamířím ven hledat práci. Jen jsem doufala, že takovýhle mejdany nepořádá každou noc, jestli jo, nebudu si stěžovat a kdo ví, možná to po pár nocích budu schopná prospat.

“Nemusíš to dělat. Henrietta tu bude zítra.”

Hodila jsem nashromážděné láhve do koše a pak se na něj podívala. Znovu stál

mezi dveřmi a pozoroval mě.

“Jen jsem myslela, že pomůžu.”

Rush se ušklíbl. “Už mám hospodyni. Nehledám k najmutí další, jestli je to to co sis myslela.”

Zavrtěla jsem hlavou. “Ne. To vím. Jen se snažím být nápomocná. Minulou noc jsi mě nechal přespat ve svém domě.”

Rush přešel k lince, postavil se k ní a zkřížil si ruce na prsou. “Ohledně toho.

Musíme si promluvit.”

Ach, do háje. Je to tady. Jedna noc byla všechno co dostanu.

“Dobře,” odpověděla jsem.

Rush se na mě zamračila a já cítila jak se mi zvýšila srdeční frekvence. Nehodlal sdělovat dobré zprávy.

“Nemám tvýho tátu rád. Je to vyžírka. Máma měla vždycky tendenci hledat si

takový chlapy. Na to má talent. Ale myslím, že tohle o něm už možná víš. Což ve

mně vzbuzuje zvědavost, proč jsi sem za ním přijela pro pomoc, když jsi věděla

jaký je?”

Ráda bych mu řekla, že to není jeho věc. Kromě skutečnosti, že jsem potřebovala

jeho pomoc a to z toho dělalo jeho věc. Nemohla jsem čekat, že mě nechá spát ve

svém domě a nebude chtít věci vysvětlit. Zasloužil si vědět proč mi pomáhá.

Nechtěla jsem, aby si myslel, že jsem taky vyžírka.

“Moje máma právě zemřela. Měla rakovinu. Tři roky se léčila. Jediná věc, kterou jsme vlastnily byl dům, který nám zůstal po babičce. Musela jsem prodat dům i všechno ostatní, abych zaplatila máminy účty za léčbu. Tátu jsem neviděla od doby co nás před pěti lety opustil. Ale je jediná rodina co mi zbyla. Nemám nikoho jiného, koho bych požádala o pomoc. Potřebuju místo kde zůstat než si najdu práci a dostanu pár výplat. Pak si pořídím vlastní byt. Nikdy jsem nezamýšlela zůstat tu dlouho. Věděla jsem, že mě tu táta nebude chtít.” Zasmála jsem se tvrdým neprocítěným smíchem. “Ačkoli jsem od něj nečekala, že uteče ještě než dorazím.”

Rush se na mě dál díval stabilním, pevným pohledem. Tohle byla informace, o které bych byla raději kdyby nikdo nevěděl. Byla jsem zvyklá mluvit o tom jak tátův odchod bolel s Cainem. Ztráta sestry a táty pro nás s mámou byla těžká. Pak Cain začal potřebovat víc a já nemohla být tím, koho potřeboval. Musela jsem se starat o nemocnou mámu. Nechala jsem Caina jít, takže mohl chodit s dalšíma holkama a bavit se. Já byla jen koule u jeho nohy. Naše přátelství zůstalo nedotčené, ale

uvědomila jsem si, že kluk, o kterém jsem si myslela že miluju, byla jen dětinská emoce.

“Je mi líto tvojí mámy,” řekla nakonec Rush. “To muselo být drsný. Říkala jsi, že byla nemocná tři roky. Takže od tvých šestnácti?”

Kývla jsem, nejistá co jiného říct. Nechtěla jsem jeho soucit. Jen místo na spaní.

“Chystáš se najít si práci a přestěhovat se do vlastního.” Neptal se na otázku.

Zpracovával co jsem mu právě řekla, takže jsem neodpověděla.

“Pokoj pod schody je na jeden měsíc tvůj. Měla bys být schopná najít si práci a vydělat dost peněz na vlastní byt. Destin odtud není tak daleko a náklady na bydlení jsou tam dostupnější. Pokud se naši rodiče do té doby vrátí, čekám že ti tvůj táta pomůže.”

Vydechla jsem úlevou a polkla knedlík v krku. “Děkuju.”

Rush se podíval ke spíži, kudy vedla cesta do pokoje kde spím. Pak se podíval

zpátky na mě. “Mám něco na práci. Hodně štěstí se sháněním místa,” řekl Rush.

Odstrčil se od pultu a odešel.

Neměla jsem v autě žádný benzín, ale měla jsem postel. A taky dvacet dolarů.

Spěchala jsem si do pokoje pro kabelku a klíčky. Potřebovala jsem si najít práci co nejrychleji to bylo možné.

4. KAPITOLA

Pod stěračem na autě jsem měla zastrčený vzkaz. Vytáhla jsem ho ven a četla.

“Nádrž je plná. Grant.”

Grant mi doplnil benzín? V hrudi jsem měla náhle teplo. To od něj bylo tak hezký.

Rushova slova ‘vyžírka’ mi zněla v uších a uvědomila jsem si, že budu muset

Grantovi zaplatit jakmile to bude možné. Nebudou si o mě myslet, že jsem stejný

příživník jako můj otec. Nastoupila jsem do auta, snadno nastartovala a vycouvala z příjezdovky. Venku bylo pořád několik aut, ačkoliv ne tolik jako minulou noc.

Přemýšlela jsem kdo všechno zůstal na noc. Budou tady vždycky? Dneska ráno

jsem neviděla nikoho kromě Rushe a holky, kterou vyhodil. Rush nebyl moc milý

člověk, ale byl fér. To jsem mu musela nechat. Taky byl zatraceně sexy. Jen se

budu muset naučit to přehlížet. Mělo by to být dost snadné. Nečekala jsem, že se kolem mě bude Rush často pohybovat. Nezdál se, že by byl v mojí přítomnosti rád.

Rozhodla jsem se dostat práci v Rosemary, abych šetřila benzín. Tak se budu moct rychleji odstěhovat z Rushova domu. Našla jsem místní noviny a zakroužkovala si několik různých prací. Dvakrát práci servírky v místních restauracích a stavila jsem se tam na pohovor. Měla jsem pocit, že mi z jedné nebo obou zavolají, ale nebyla jsem si jistá jestli chci v jedné z nich pracovat. I když budu, pokud to bude to jediné k dispozici. Jen se nezdálo, že tam budou nejlepší dýžka a v takovéhle práci budou potřeba. Také jsem se zastavila žádat o práci na přední registraci v místní lékárně, ale místo už obsadili. Pak jsem byla v kanceláři pediatra kvůli práci na recepci, ale chtěli zkušenosti a já žádné neměla.

Zbývala mi poslední zakroužkovaná práce, kterou jsem odkládala, protože jsem

předpokládala, že bude těžší jí dostat; obsluha v místním country klubu. Platili sedm dolarů na hodinu plus dýžka, která by měla být mnohem lepší. Mohla bych bydlet ve vlastním ještě dřív. Plus tu byly výhody. Zdravotní pojištění bylo skvělé.

Inzerát říkal, abych se přišla přihlásit do hlavní kanceláře v klubové budově za golfovým hřištěm. Sledovala jsem ukazatele a zaparkovala vedle drahého Volva.

Upravila jsem zpětné zrcátko, abych si zkontrolovala tvář. Když jsem byla v

lékárně, vybrala jsem si malou tubu řasenky. Jen trochu mascary mi pomohlo

vypadat starší. Rukou jsem si pročísla vlasy a řekla rychlou modlitbičku, abych

tuhle práci dostala. Když jsem si byla pro kabelku, převlékla jsem se z kraťasů a trička. Napadlo mě, že šaty mi pravděpodobně pomohou líp dostat práci. Rush řekl, že vypadám jako dítě. Chtěla jsem vypadat starší. Zdálo se, že šaty a řasenka pomohly. Neobtěžovala jsem se zamykáním auta. Tady nebylo nebezpečí krádeže.

Ne když většina aut zaparkovaných kolem stála přes šedesát tisíc dolarů. Do

kanceláře vedlo pár schodů. Naposledy jsem se zhluboka nedechla, otevřela dveře

a vstoupila dovnitř.

Když jsem vstoupila dovnitř, žena s krátkým hnědým mikádem a brýlemi s kovovým

rámečkem přešla přijímací místnost. Přejela přese mě pohledem, když šla k jedné z kanceláří, ale zastavila se, když mě uviděla. Rychle si mě prohlédla a kývla hlavou mým směrem. “Jsi tu kvůli práci?” zeptala se panovačně.

Přikývla jsem. “Ano, madam. Jsem tu vůli pozici obsluhy.”

Věnovala mi napjatý úsměv. “Dobře. Líbíš se mi. S takovouhle tvářičkou budou členové přehlížet chyby. Umíš řídit golfový vozík a otevírat piva otvírákem?”

Kývla jsem.

“Jsi přijatá. Potřebuju někoho na hřišti hned. Pojď za mnou; převlékneme tě do uniformy.”

Nehádala jsem se. Když se otočila čelem v zad a pochodovala do další místnosti,

následovala jsem jí. Byla to žena na misi. Otevřela dveře a vešla dovnitř.

“Máš šortky velikosti 3? Tvůj hořejšek bude menší než nosíš. I když chlapy to budou milovat. Mají rádi větší hrudníky. Podívejme …” Mluvila o mých prsou. Bylo to nepříjemný. Popadla ze stojanu bílé šortky a strčila mi je do ruky. Pak vzala z police bledě modré polo tričko a hodila mi ho.

“Je to malý triko. Musí být těsný. Jsme tady prvotřídní zařízení, ale naši muži se taky radí dívají. Proto je obsluhujeme v bílých šortkách a těsných polech. Nedělej si starosti s papírováním. Po práci pro tebe budu mít všechno vyplněné. Dělej tohle týden a dělej to dobře a uvidíme jestli tě přestěhujeme do jídelny. Tam nám taky chybějí zaměstnanci. Obličeje jako je ten tvůj se těžko hledají. Teď se převlékni, počkám na tebe venku a vezmu tě k nápojovému vozíku.”

O dvě hodiny později jsem dvakrát zastavila na všech osmnácti jamkách golfového

hřiště a vyprodala pití. Všichni golfisti se mě ptali jestli jsem nová a komentovali můj vynikající servis. Nebyla jsem idiot. Viděla jsem jak po mě starší muži pošilhávají.

Naštěstí se zdálo, že jsou všichni opatrní, aby nepřekročili hranice.

Žena, která mě najala mi konečně řekla svoje jméno, když mě strčila do vozíku a

poslala pryč. Byla to Darla Lowry. Měla na starosti najímání zaměstnanců. Taky to byla smršť. Řekla mi, abych se vrátila za čtyři hodiny, nebo až mi dojdou nápoje, což přišlo první. Byla jsem bez pití po dvou hodinách.

Vešla jsem do místnosti a Darla vystrčila hlavu z jedné z kanceláří. “Už jsi zpátky?”

zeptala se a vyšla ven s rukama na bocích.

“Ano madam. Došlo mi pití.”

Její obočí vystřelilo vzhůru. “Všechno?”

Přikývla jsem. “Ano. Všechno.”

Přes přísný obličej jí přejel úsměv a zasmála se. “Dobře, ať se propadnu. Věděla jsem, že se jim budeš líbit, ale tihle nedržený chlapy jsou schopný koupit cokoliv, jen aby ses zdržela trochu dýl.”

Nebyla jsem si jistá jestli to tak je. Venku bylo horko. Pokaždé, když jsem se

zastavila na jamce zdálo se, že se hráčům ulevilo.

“Pojď, ukážu ti kde je sklad. Musíš obsluhovat dokud nezapadne slunce. Pak přijď zpátky sem a já ti dám vyplněný papíry.”

Už byla tma, když jsem dorazila zpátky do Rushova domu. Byla jsem pryč celý den.

Extra auta už odjely. Dveře garáží na tři auta byly zavřené a před nimi stál drahý, červený kabriolet. Ujistila jsem se, že parkuju náklaďákem mimo cestu. Možná za Rushem přijede víc přátel a nechtěla jsem, aby bylo moje auto problém. Byla jsem vyčerpaná. Chtěla jsem jít jen do postele. Zastavila jsem se přede dveřmi a uvažovala jestli bych měla zaklepat, nebo prostě vejít dovnitř. Rush řekl, že tu můžu měsíc zůstat. Snad to znamená, že nemusím klepat pokaždé, když přijdu domů. Otočila jsem klikou a vešla dovnitř. Hala byla prázdná a překvapivě čistá.

Někdo už ten nepořádek posbíral. Dokonce i mramorová podlaha se leskla. Z

velkého obýváku jsem slyšela televizi. Nebylo tam moc dalších zvuků. Šla jsem do kuchyně. Čekala na mě postel. Opravdu bych si ráda dala sprchu, ale ještě jsem nemluvila s Rushem, kterou koupelnu mám používat a dnes už jsem ho tím

nechtěla otravovat. Zítra se prostě zase vyplížím a použiju tu samou co dneska.

Do nosu mě uhodila vůně česneku a sýra, když jsem vstoupila do kuchyně.

Žaludek mi zakručel v odpověď. V kabelce jsem měla krabičku krekrů s arašídovým

máslem a malé mléko, které jsem si koupila na čerpací stanici cestou domů.

Vydělala jsem si nějaké peníze na dýžkách, ale nemohla jsem plýtvat za jídlo.

Potřebovala jsem ušetřit všechno co jsem mohla. Na sporáku byla špinavá pánev a

otevřená láhev vína na lince. Rush měl společnost.

Zvenčí se ozval sten následovaný hlasitým zvukem. Přešla jsem k oknu, ale jakmile měsíční svit ozářil Rushův nahý zadek, ztuhla jsem. Byl to velmi pěkný, nahý zadek. Hodně, hodně, pěknej. I když jsem vlastně nikdy předtím nahý mužský

zadek neviděla. Nechala jsem oči putovat vzhůru po jeho zádech a tetování, které je pokrývalo mě překvapilo. Nemohla jsem říct co to přesně je. Měsíční světlo nestačilo a hýbal se.

Pohyboval boky dopředu a dozadu a všimla jsem si dvou dlouhých nohou

přitisknutým k jeho bokům. Znovu se ozval hlasitý nářek, když zrychlil tempo.

Zakryla jsem si pusu a udělala krok dozadu. Rush měl sex. Venku. Na verandě.

Nemohla jsem se od toho odvrátit. Rukama chytil nohy po obou stranách a víc je

rozevřel. Hlasitý výkřik způsobil, že jsem nadskočila. Na zádech se mu objevily dvě ruce a dlouhé nehty se mu zaťaly do tetováních pokrývajících opálenou pokožku.

Neměla bych se na to dívat. Potřásla jsem hlavou, abych si jí pročistila, otočila se a spěchala do spíže, schovat se v pokoji. Nemohla jsem na Rushe myslet tímhle způsobem. Byl dost sexy. Vidět ho mít skutečný sex mi dělalo vtipné věci se

srdcem. Nebylo to tak, že bych chtěla být jedna z těch ženských co s nima má sex a pak je odkopne.

Vidět takhle jeho tělo a poslouchat jaký v holce dokáže vyvolat pocity ve mně

vzbuzovalo trochu žárlivost. Nikdy jsem tohle nepoznala. Být v devatenácti pořád panna je smutný. Cain říkal, že mě miluje, ale když jsem ho potřebovala nejvíc, chtěl holku, která se za ním v noci vyplíží a bude s ním mít sex, aniž by se

strachovala o nemocnou mámu. Chtěl normální středoškolský zkušenosti. Já mu v

tom bránila a tak jsem ho nechala jít.

Když jsem sem včera ráno odjížděla, prosil mě, abych zůstala. Prohlašoval, že mě miluje. Že se přese mě nikdy nedostal. A že každá holka se kterou kdy byl, byla jen chudá náhražka. Nemohla jsem tomuhle všemu věřit. Tolik nocí jsem brečela až jsem usnula, sama a vyděšená. Potřebovala jsem někoho, kdo by mě držel. A on

tam tenkrát nebyl. Nerozuměl tomu co je láska.

Zavřela jsem dveře svojí ložnice a zhroutila se na postel. Ani jsem nestáhla

přikrývky. Potřebovala jsem spát. Ráno v devět musím být v práci. Pro sebe jsem

se usmála, protože jsem byla vděčná.

Měla jsem postel a práci.

5. KAPITOLA

Slunce bylo mimořádně horké. Darla nechtěla, abych si vyčesala vlasy do culíku.

Očividně si myslela, že je muži mají rádi rozpuštěné. Bohužel pro mě bylo dnes tak šíleně horko. Sáhla jsem do chladničky pro kostku ledu, promnula si s ní krk a nechala si jí sklouznout za tričko. Byla jsem skoro u patnácté jamky, dneska už po třetí.

Ráno nebyl nikdo vzhůru, když jsem vyšla ze svého pokoje. Na baru stály pořád

prázdné talíře. Uklidila jsem je a vyhodila jídlo, které včera nechal na pánvi. Bylo mi z toho plýtvání smutno. Včera večer, když jsem přišla domů to vonělo tak dobře.

Pak jsem vyhodila prázdnou láhev od vína a našla prázdné sklenice venku na stole, vedle místa kde jsem sledovala Rushe s neznámou ženou. Potom co jsem naskládala špinavé nádobí do myčky jsem jí zapnula a utřela linku a plotnu.

Pochybovala jsem, že si toho Rush všimne, ale měla jsem díky tomu lepší pocit,

když tu přespávám zadarmo. Zajela jsem vedle skupiny golfistů na patnácté jamce.

Byli mladší. Viděla jsem je už na třetí jamce. Koupili si toho hodně a dávali

skutečně dobré spropitné. Takže jsem držela krok s jejich flirtováním. Nebylo to tak, že by jeden z nich chtěl opravdu randit s holkou od vozíku na golfovém hřišti.

Nebyla jsem idiot.

“Tady je,” zavolal jeden z kluků, když jsem zajela vedle nich a usmála se.

“Ach, moje oblíbená dívka je zpátky. Je tu větší horko než v pekle, holka. Potřebuju jedno studený, možná dvě.”

Zaparkovala jsem vozík, vystoupila a obešla ho, abych přijala jejich objednávky.

“Chceš další Miller?” zeptala jsem se hrdá sama na sebe, že si pamatuju jeho předchozí objednávku.

“Jo, zlato, chci.” Mrkl a přistoupil ke mně blíž, což mi bylo trochu nepříjemné.

“Hej, taky něco chci, Jaci. Uhni,” řekl další kluk a já si na tváři držela úsměv, když jsem mu podávala pití a on mi podal dvaceti dolarovku. “Drobné si nech.”

“Děkuji,” odpověděla jsem a zastrčila si peníze do kapsy. Podívala jsem se na další kluky. “Kdo je další?”

“Já,” řekl kluk s krátkými, kudrnatými blond vlasy a pěknýma modrýma očima a mával kolem sebe bankovkou.

“Ty chceš Coronu, že jo?” zeptala jsem se, sáhla do chlaďáku a vytáhla pití, které si předtím objednával.

“Myslím, že jsem se zamiloval. Je nádherná a pamatuje si jaký pivo piju. Pak mi tu zatracenou věc ještě otevře.” Mohla jsem říct, že si mě dobírá, když mi strčil peníze do ruky a vzal si pivo. “Zbytek je tvůj, krásko.”

Všimla jsem si padesátky, když jsem si jí strkala do kapsy. Těmhle klukům vážně

nevadilo rozhazovat peníze. Bylo to bláznivý dýžko. Měla jsem pocit, že bych mu

měla za tolik říct ne, ale rozmyslela jsem si to. Pravděpodobně dávají takovéhle spropitné pořád.

“Jak se jmenuješ?” zeptal se jeden. Otočila jsem se a uviděla tmavovlasého kluka s olivovou pletí čekat na přijmutí objednávky a na mou odpověď.

“Blaire,” odpověděla jsem, sáhla do ledničky pro drahé pivo, o které požádal.

Sundala jsem víčko a podala mu ho.

“Máš přítele, Blaire?” zeptal se a vzal si ode mě pití, zatímco mi prstem přejížděl ze strany po ruce.

“Ehm, ne,” odpověděla jsem, nebyla jsem si jistá, jestli by v téhle situaci nebylo lepší lhát.

Kluk ke mně o krok přistoupil a podávali ruku i s penězi uvnitř. “Já jsem Woods,”

odpověděl.

“Je, ehm, hezké tě poznat Woodsi,” vykoktala jsem odpověď. Intenzivní pohled jeho tmavých očí mě znervózňoval. Mohl být nebezpečný a čpěl drahou kolínskou. Měl zkušené chování. Byl krásný a věděl to. Proč se mnou flirtuje?

“To není fér, Woodsi. Couvni, brácho. Jsi s týhle úplně mimo. Jen protože tvůj tatík vlastní tohle místo neznamená, že si jí první přivlastníš,” vtipkoval ten kudrnatý blonďák. Myslím, že vtipkoval.

Woods ignoroval přátelé a byl dál zaměřený na mě. “V kolik hodin končíš v práci?”

Oh-hou. Pokud jsem to správně pochopila tak Woodsův otec je můj nejvyšší šéf.

Nepotřebovala jsem trávit čas s majitelovým synem. To by mohla být velmi, velmi

špatná věc.

“Pracuju až do zavíračky,” vysvětlila jsem, podala poslednímu ze čtveřice pití a vzala od něj peníze.

“Proč mě nenecháš tě vyzvednout a vzít tě na něco k jídlu?” řekl Woods, stál teď velmi blízko. Pokud bych se otočila byl by ode mě jen pár centimetrů.

“Je horko a už teď jsem vyčerpaná. Všechno co budu chtít dělat je dát si sprchu a odpadnout.”

Teplý dech mě polechtal na uchu a zachvěla jsem se, když se mi po zádech

skutálel korálek potu. “Bojíš se mě? Nemusíš. Jsem neškodný.”

Nebyla jsem si jistá co si s ním počít. Ve flirtování jsem nebyla dobrá a byla jsem si jistá, že přesně to dělá. Roky se mnou nikdo neflirtoval. Jakmile jsem se rozešla s Cainem, trávila jsem dny školou a pak s mámou. Neměla jsem čas na nic jiného.

Kluci se se mnou neobtěžovali.

“Nebojím se tě. Jen na takovéhle věci nejsem zvyklá,” odpověděla jsem omluvně.

Nevěděla jsem jak správně reagovat.

“Jaké věci?” zeptal se zvědavě. Konečně jsem se k němu otočila čelem.

“Kluci. A flirtování. Alespoň si myslím, že to je to co se tu děje.” Zněla jsem jako idiot. Z úsměvu, který se Woodsovi rozlil po tváři se mi chtělo zalézt pod vozík a schovat se. Byla jsem tak mimo svojí ligu.

“Ano, tohle je rozhodně flirtování. A jak je možný, že někdo tak kurevsky,

neuvěřitelně sexy jako ty, není ta takovýhle věci zvyklý?”

Při těch slovech jsem ztuhla a zavrtěla hlavou. Potřebovala jsem vypadnout na

šestnáctou jamku. “Jen jsem byla minulých pár let zaneprázdněná. Jestli, ehm, nepotřebujete nic dalšího, hráči na šestnácté jamce jsou na mě už teď nejspíš naštvaní.”

Woods kývla a udělal krok zpět. “Neskončil jsem s tebou. Ani z daleka ne. Ale právě teď tě nechám vrátit se k práci.”

Spěchala jsem zpátky k řidičově straně vozíku a nastoupila. Na další jamce byla

banda mužů v důchodu. Nikdy v životě jsem se víc netěšila na pošilhávání starých mužů, ale oni alespoň neflirtovali.

Když jsem šla ten večer k autu, ulevilo se mi, že jsem nikde nezahlédla Woodse.

Měla jsem vědět, že jen pošťuchoval výpomoc. Dneska jsem si vydělala pár set

dolarů na spropitném a rozhodla jsem se odměnit skutečným jídlem. Zajela jsem si k okýnku u McDonalds a koupila si cheesburger a hranolky. Šťastně jsem si je snědla cestou zpátky k Rushovi. Dnes večer nebyla před domem žádná auta.

Dneska na něj nenarazím jak má sex. Na druhou strnu mohl někoho přivézt svým

autem. Vešla jsem dovnitř a zastavila se ve foyer. Žádná televize. Vůbec žádné

zvuky, ale dveře byly odemčené. Nemusela jsem použít schovaný klíč, o kterém mi

řekl. Dneska jsem se moc potila. Musím si dát sprchu než půjdu do postele. Vešla jsem do kuchyně a zkontrolovala přední verandu, abych se ujistila, že je volná od jakýchkoli sexuálních eskapád. Dostat se do sprchy bude jednoduché. Vklouzla jsem do svého pokoje a vzala si Cainovi staré boxerky a tílko, ve kterých jsem v noci spala. Cain mi je dal když jsme byly mladí a hloupí. Chtěl, abych spala v něčem jeho. Od té doby jsem v nich spala. Ačkoli teď byly mnohem těsnější než

tehdy. Od patnácti se mi vyvinuly křivky.

Když jsem vyšla ven, zhluboka jsem se nadechla mořského vzduchu. Tohle byla

moje třetí noc tady a mě je ještě nepodařilo dostat se dolů k vodě. Přišla jsem

domů tak unavená, že jsem neměla energii tam dolů jít. Šla jsem do koupelny a

položila si tam pyžamo, než jsem si zula tenisky.

Písek byl pořád teplý od slunce. Šla jsem tmou dokud jsem nenarazila na okraj

vody. Chlad mě vylekal a nadechla jsem se, ale nechala jsem si slanou vodou

pokrýt nohy. Mámin úsměv, když mi vyprávěla jak si hrála v oceánu mi probleskl

myslí, zaklonila jsem hlavu k nebi a usmála se. Konečně jsem tu byla. Byla jsem tu za nás za obě.

Do myšlenek se mi vkradl zvuk zleva. Otočila jsem se zrovna když se zpoza mraků

vydral sluneční svit a Rush byl v centru světla ve tmě. Běžel.

A znova byl bez trička. Šortky mu visely nízko na úzkých bocích a já byla

uchvácená způsobem jak jeho tělo vypadalo, když ke mně běžel. Nebyla jsem si

jistá jestli se pohnout, nebo jestli skončil. Zpomalil a pak si přišel stoupnout vedle mě. Ve slabém světle se mu na hrudi perlil pot. Kupodivu jsem se chtěla natáhnout a dotknout se jí. Něco, co dělalo tělo jako to jeho nemohlo být nechutný. Bylo to nemožné.

“Jsi zpátky,” řekl, když se několikrát zhluboka nadechoval.

“Zrovna jsem přišla z práce,” odpověděla jsem, snažila jsem se držet pohled na jeho očích a ne hrudi.

“Takže jsi sehnala práci?”

“Ano. Včera.”

“Kde?”

Nebyla jsem si jistá jestli mu chci tolik říkat. Nebyl můj přítel. A bylo jasné, že mě nikdy nebude považovat za rodinu. Naši rodiče možná byli manželé, ale bylo očividné, že se mnou a mým otcem nechce mít nic společného.

“Kerringtonský Country klub,” odpověděla jsem.

Rushovo obočí vystřelilo vzhůru a udělal krok blíž ke mně. Vklouzl mi rukou pod

bradu a zvedl mi obličej nahoru. “Máš na sobě řasenku,” řekl a prohlížel si mě.

“Ano, mám,” vytáhla jsem bradu z jeho sevření. Možná mě nechává spát ve svém domě, ale nelíbí se mi, když se mě dotýká. Nebo se mi to možná líbí a to je problém. Nechtěla jsem, aby se mi líbily jeho doteky.

“Vypadáš tak víc na svůj věk.” Ustoupil a pomalu si prohlédl moje oblečení.

“Jsi vozíková holka na golfovém hřišti,” řekl jednoduše a znovu se na mě podíval.

“Jak to víš?” zeptala jsem se.

Mávl ke mně rukou. “Oblečení. Těsný, malý, bílý šortky a polo tričko. Je to uniforma.”

Byla jsem ráda za tmu. Určitě jsem se červenala.

“Daří se ti zasraně vražedně, že jo?” zeptal se pobaveným tónem.

Vydělala jsem si pět stovek na spropitném za dva dny. To pro něj nebylo vražedný, ale pro mě jo.

Pokrčila jsem rameny. “Uleví se ti, když budeš vědět, že odsud vypadnu za méně než měsíc.”

Neodpověděl okamžitě. Nejspíš bych měla odejít a osprchovat se. Chystala jsem

se něco říct, když udělal krok ke mně. “Nejspíš by mělo. Ulevit se mi. Opravdu kurevsky ulevit. Ale, ne. Neulevilo se mi, Blaire,” odmlčel se a sklonil se, aby mi zašeptal do ucha, “Proč to?”

Chtěla jsem natáhnout ruce a chytit se ho za paže, abych se nesvezla na zem jako hromádka želé. Ale odolala jsem.

“Udržuj si ode mě odstup, Blaire. Nechceš se dostat příliš blízko. Včerejší noc.”

Hlasitě polkl. “Včerejší noc mě pronásleduje. Vědět, že ses dívala. Dohání mě to k šílenství. Takže, zůstaň mimo. Já dělám to nejlepší co umím, abych se od tebe držel dál.” Otočil se a běžel zpátky do domu, zatímco já jsem tam stála a snažila se nerozpustit jak louže v písku.

Co tím myslel? Jak věděl, že jsem je viděla? Když jsem viděla jak se za ním zavřely dveře domu, vrátila jsem se a dala si svojí sprchu. Jeho slova mě držela vzhůru většinu noci.

6. KAPITOLA

Držet se od Rushe nebylo úplně tak lehký, jelikož jsme žili pod jednou střechou.

Dokonce i když se snažil držet si odstup, pořád jsme na sebe naráželi. Také se

semnou vyhýbal očnímu kontaktu, ale tím mě jen víc fascinoval.

O dva dny později po našem rozhovoru na pláži jsem vkročila do kuchyně potom co

jsem si snědla sendvič s arašídovým máslem a byla přivítána další polonahou

holkou. Vlasy měla rozcuchané, ale i tak byla atraktivní. Nenáviděla jsem tyhle

holky.

Otočila se, aby se na mě podívala. Překvapený výraz rychle vystřídala rozmrzelost.

Přimhouřila oči a položila si ruce v bok. “Vyšla jsi zrovna ze spíže?”

“Ano. Přišla jsi zrovna z Rushovi postele?” odpověděla jsem. Vyletělo mi to z pusy než jsem se stihla zastavit. Rush už mě informoval, že jeho sexuální život není moje věc. Měla jsem být zticha. Holka nadzvedla obě perfektně vytrhaná obočí a

pak se jí po rtech rozlil pobavený úsměv. “Ne. Ne, že bych do jeho postele nešla, kdyby mě tam pustil, ale neříkej to Grantovi.” Zamávala rukou jakoby odháněla mouchu. “Nevadí. On už to stejně nejspíš ví.”

Byla jsem zmatená. “Takže, ty jsi právě vylezla z Grantovi postele?” zeptala jsem se, znovu jsem si uvědomila, že ani tohle není moje věc. Ale Grant tu nebydlel, takže jsem byla zvědavá.

Holka si projela rukou rozcuchané hnědé vlasy a povzdychla si. “Jo. Nebo alespoň z jeho starý postele.”

“Jeho starý postele?” zeptala jsem se.

Pohyb mezi dveřmi zachytil mojí pozornost a oči se mi střetly s Rushovými.

Sledoval mě s úšklebkem na rtech. Skvělý. Slyšel moje vyzvídání. Chtěla jsem se

podívat jinam a předstírat, že jsem se právě neptala jestli byla v jeho posteli.

Vědoucí pohled v jeho očích mi říkal, že by to bylo k ničemu.

“Prosím, nenech se rušit, Blaire. Pokračuj ve výslechu Grantova hosta. Jsem si jistý, že by mu to nevadilo,” protáhl Rush. Zkřížil si ruce na prsou a opřel se o rám dveří jakoby si dělal pohodlí.

Sklonila jsem hlavu a šla si ke koši oprášit drobky od chleba z prstů, zatímco jsem si dávala dohromady myšlenky. Nechtěla jsme v téhle konverzaci pokračovat, zatímco Rush poslouchal. Vypadala jsem, že se o něj příliš zajímám. Něco, co on

nechtěl.

“Dobré ráno, Rushi. Díky, žes nás tu nechal včera přespat. Grant toho vypil moc na to, aby mohl řídit až do svýho bytu,” řekla holka.

Ach. Tak tohle byl ten příběh. Sakra. Proč jsem se nechala dostat zvědavostí?

“Grant ví, že tu má pokoj, když ho potřebuje,” odpověděl Rush. Koutkem oka jsem ho viděla odstrčit se ode dveří a jít k pultu. Jeho pozornost byla zaměřená na mě.

Proč to nenechá být? Tiše bych odešla.

“No, ehm, myslím, že raději poběžím zpátky nahoru,” její hlas zněl nejistě. Rush neodpověděl a já se ani na jednoho z nich nepodívala. Holka to vzala jako povel k odchodu. Čekala jsem dokud neuslyším kroky na schodech, než jsem se podívala na Rushe.

“Zvědavost zabila kočku, sladká Blaire,” zašeptal Rush, když ke mně přišel blíž.

“Myslela sis, že jsem měl přes noc další návštěvu? Hmmm? Rozhoduješ se jestli byla v mojí posteli celou noc?”

Ztěžka jsem polkla, ale nic jsem neřekla.

“S kým spím není tvoje věc. Copak už jsme se přes to nedostali předtím?”

Podařilo se mi kývnout. Kdyby mě nechal prostě odejít, nikdy bych už s žádnou

holkou co se ukáže v jeho domě nepromluvila.

Rush se natáhl a namotal si pramen mých vlasů kolem prstu. “Nechceš mě poznat.

Možná si to myslíš, ale nechceš. To ti přísahám.”

Kdyby nebyl tak zatraceně nádhernej a neměla bych ho přímo pod nosem, bylo by

snazší tomu věřit. Ale čím víc mě odháněl pryč, tím jsem byla zaujatější.

“Nejsi jaká jsem čekal. Kéž bys byla. Bylo by to mnohem jednodušší,” řekl tichým hlasem, pak mi pustil vlasy, otočil se a odešel pryč. Když se zavřely dveře na verandu, vydechla jsem zadržovaný dech.

Co tím myslel? Co čekal?

Když jsem se ten večer vrátila domů, Rush tam nebyl.

Otevřela jsem oči a otočila se, abych se podívala na malý budík na nočním stolku.

Bylo po deváté ráno. Opravdu jsem se vyspala. Protáhla jsem se, natáhla se a

rozsvítila světlo. Minulou noc jsem se osprchovala, takže jsem byla čistá. Tenhle týden jsem si vydělala přes tisíc dolarů. Rozhodla jsem se, že se dnes můžu začít poohlížet po bytě. Příští týden bych měla být schopná pořídit si vlastní.

Projela jsem si rukama ve vlasech a snažila se je zkrotit než vstanu. Chystala jsem si jít dnes ráno na chvíli lehnout na pláž. Ještě jsem to neudělala. Dneska si budu užívat oceán a sluníčko.

Z pod postele jsem vytáhla kufr a hledala vevnitř svoje růžové a bílé bikiny. Byly to moje jediné. Upřímně byly velmi málo používané. Bílé se vzorem krajky a růžové proužkované vypadaly s mým odstínem pleti dobře.

Oblékla jsem si je a rozhodla se, že jsou menší než si pamatuju. Nebo se moje tělo od doby co jsem je na sobě měla posledně změnilo. Vytáhla jsem z kufru tílko, natáhla si ho přes plavky a popadla opalovací krém. Musela jsem si ho koupit po

prvním dni v práci. Opalovací krém byl při mojí práci nezbytný. Zhasla jsem, prošla spíží a vkročila do kuchyně.

“Do prdele. Kdo je to?” zeptal se mladší kluk a zíral na mě, když jsem vešla do světla. Podívala jsem se z cizince co seděl u baru a zíral na mě na Granta, který stál s úsměvem u ledničky.

“Vycházíš z toho pokojíčku tam takhle oblečená každý ráno?” zeptal se Grant.

Nečekala jsem, že tu někdo bude. “Ehm, ne. Normálně jsem oblečená do práce,”

odpověděla jsem, když kluk u baru tiše hvízdnul. Nemohlo mu být víc než šestnáct.

“Ignoruj toho hormonama zmítanýho idiota na baru. To je Will. Jeho máma je

Georgiinna sestra. Takže on je nějakým podělaným způsobem můj bratranec.

Včera se tu ukázal potom co nejmíň po stý utekl z domova a Rush mi zavolal,

abych sem pro něj přijel a vzal jeho bláznivou prdel domů.”

Rush. Proč se mi jen při zvuku jeho jména rozbuší srdce? Protože byl neuvěřitelně perfektní. Proto. Potřásla jsem hlavou, abych ji jí pročistila od Rush myšlenek.

“Ráda tě poznávám, Wille. Jsem Blaire. Rush se nade mnou slitoval, než si najdu vlastní byt.”

“Hej, můžeš jít domů se mnou. Já tě nenechám spát pod schodama,” nabídl Will.

Nemohla jsem si pomoct a usmála se. Tomuhle druhu nevinného flirtování jsem

rozuměla.

“Děkuju, ale nemyslím si, že by z toho byla tvoje máma nadšená. Je mi pod

schodama fajn. Postel je pohodlná a nemusím spát s pistolí.”

Grant se zasmál a Will vytřeštil oči. “Máš pistoli?” zeptal se užaslým hlasem.

“Teď jsi šla a udělala to. Raději ho odtud dostanu než se zamiluje ještě víc,”

odpověděl Grant a vzal si kelímek, který si právě naplnil kávou. Zamířil ke dveřím a řekl, “Pojď Wille, než dojdu vzbudit Rushe a budeš se muset vypořádat z jeho tvrdohlavou prdelí.”

Will se ohlédl na Granta a pak zpátky na mě jakoby byl rozpolcený. Bylo to

roztomilý.

“Hned Wille,” řekl Grant pevnějším tónem.

“Hej, Grante,” zavolala jsem než se dostal ke dveřím.

Otočil se, aby se na mě podíval. “Jo?”

“Díky za benzín. Zaplatím ti to jakmile dostanu šek.”

Grant zavrtěl hlavou. “Ne, nezaplatíš. Urazil bych se. Ale nemáš zač.” Mrkl a pak střelil po Willovi varovný pohled než odešel z kuchyně.

Zamávala jsem Willovi na rozloučenou. Později vymyslím jak Grantovi zaplatit

zpátky aniž by se urazil. Musí tu být způsob. Právě teď jsem měla jiný plány. Šla jsem ke dveřím vedoucím ven. Byl čas užít si první skutečný den na pláži.

Roztáhla jsem si ručník co jsem si půjčila z koupelny. Večer ho musím vyprat. Byl to jediný, kterým jsem se mohla utírat a teď bude samý písek. Ale stálo to za to.

Pláž byla tichá. Nebyli jsme v blízkosti jiných domů, takže tahle část pláže byla prázdná. Cítila jsme se statečně, sundala jsem si tílko a strčila si ho pod hlavu. Pak jsem zavřela oči a nechala se zvuky vln narážejících na břeh ukolíbat ke spánku.

“Prosím, řekni, že máš na sobě opalovací krém,” přelil se přese mě hluboký hlas a já se k němu naklonila. Čistá, mužná vůně byla tak mňam. Potřebovala jsem se dostat blíž.

Otevřela jsem oči, zamrkala do jasného slunce a zastínila si oči, abych vedle sebe uviděla sedět Rushe. Jeho oči mě studovaly. Jakýkoliv humor nebo teplo, které jsem si v jeho hlase představovala, chyběli.

“Namazala ses krémem, že jo?”

Podařilo se mi kývnout a pak jsem se vytáhla do sedu.

“Dobře. Nenáviděl bych, kdybych se musel dívat jak tahle hladká, krémová kůže zčervená.”

Myslel si, že je moje kůže hladká a krémová? Znělo to jako kompliment, ale nebyla jsme si jistá jestli bylo vhodné děkovat.

“Já, ehm, nějaký jsem si natřela než jsem sem šla.”

Dál se na mě díval. Bojovala jsem s nutkáním natáhnout se pro tričko a přetáhnout si ho přes bikiny. Neměla jsem takové tělo jako holky se kterýma jsem ho viděla.

Nelíbil se mi pocti jakoby mě porovnával.

“Dneska nepracuješ?” zeptal se nakonec.

Zavrtěla jsem hlavou. “Dnes mám volno.”

“Jak to jde v práci?”

Byl milý, tak trochu. Alespoň se mi nevyhýbal. Ač se to zdálo hloupé, chtěla jsem jeho pozornost. Cítila jsem k němu nějakou přitažlivost, kterou jsem nedokázala vysvětlit. Čím víc si udržoval odstup, tím víc jsem se chtěla dostat blíž. Naklonil hlavu a nadzvedl obočí jakoby čekal až něco řeknu.

Och počkat. Na něco se ptal. Kruci, ty jeho stříbrný oči. Bylo těžké se soustředit.

“Ehm, cože?” cítila jsem jak červenám.

Zasmál se. “Jak to jde v práci?” zeptal se pomalu.

Měla bych před ním ze sebe přestat dělat idiota. Narovnala jsem se v ramenou.

“Jde to dobře. Líbí se mi tam.”

Usmál se a podíval se na vodu. “To se vsadím, že jo.”

Zarazila jsem se, přemýšlela o tom co měl jeho komentář znamenat a pak se

zeptala, “Co jsi tím chtěl říct?”

Rush nechal svůj pohled putovat dolů po mém těle a pak zpátky nahoru. Litovala

jsem, že se jsem si neoblíkla tílko. “Ty víš jak vypadáš, Blaire. Nemluvě o tom tvým zatraceně sladkým úsměvu. Mužští hráči ti platí dobře.”

Se spropitným měl pravdu. Taky se mi z toho jak se na mě díval zvláštně dýchalo.

Chtěla jsem, aby se mu líbilo co vidí, ale na druhou stranu jsem se hrozila

výsledku. Co když si to s držením odstupu rozmyslí? Zvládnu udržet krok?

Chvíli jsme seděli tiše, když se díval přímo před sebe. Mohla jsem říct, že o něčem přemýšlí. Čelist měl pevně zatnutou a na čele měl zamračenou vrásku. Přemýšlela jsem o všem co jsem řekla. Nemohla jsem přijít na nic co ho mohlo naštvat.

“Jak dlouho to je co máma umřela?” zeptal se, obracejíc ke mně pohled.

Nechtěla jsem o mámě mluvit. Ne s ním. Ale ignorovat jeho otázku bylo hrubé.

“Před třiceti šesti dny.”

Čelist mu pracovala jakoby měl z něčeho vztek a zamračení se jen prohloubilo.

“Tvůj táta věděl, že je nemocná?”

Další otázka, kterou jsem nechtěla zodpovídat. “Ano. Věděl. Taky jsem mu volala v den kdy zemřela. Nezvedl to. Nechala jsem vzkaz.”

Fakt, že mi nikdy nezavolal zpátky bolel až příliš, abych to přiznala.

“Nenávidíš ho?” zeptal se Rush.

Chtěla jsem ho nenávidět. Ode dne, kdy moje sestra zemřela mi v životě

způsoboval jen bolest. Ale bylo to těžký. Byl moje jediná rodina.

“Někdy,” odpověděla jsem upřímně.

Rush kývl, natáhl se a zahákl si malíček s mým. Nic neříkal, ale v tuhle chvíli ani nemusel. Tohle malé spojení bylo dost. Možná jsem Rushe neznala moc dobře, ale dostával se mi pod kůži.

“Dnes večer mám párty. Je Nan, mé sestry, narozeninová. Vždycky jí pořádám

večírek. Možná to nebude nic pro tebe, ale jsi zvaná jestli budeš chtít.”

Jeho sestra? Měl sestru? Myslela jsem si, že je jedináček. Nebyla Nan ta protivná holka, kterou jsem potkala ten večer co jsem dorazila?

“Ty máš sestru?”

Rush pokrčil rameny. “Jo.”

Proč Grant říkal, že je jediné dítě? Čekala jsem na jeho vysvětlení, ale nic

neupřesnil. Tak jsem se rozhodla zeptat. “Grant říkal, že jsi jediné dítě.”

Rush se napjal. Pak zavrtěl hlavou, když mi pustil prst a otočil pohled k vodě.

“Opravdu není Grantova věc, říkat ti o mých záležitostech. Bez ohledu na to jak zatraceně moc se ti chce dostat do kalhotek.” Rush vstal a neohlédla se na mě, když se otočil a zamířil zpátky do domu. Něco na Nan bylo mimo hranice. Neměla jsem tušení co to je, ale rozhodně to bylo tabu. Neměla jsem tak čmuchat. Vstala jsem a vyrazila k vodě. Bylo horko a já potřebovala něčím dostat z hlavy Rushe.

Pokaždé když jsem kolem něj spustila ostražitost, připomněl mi proč jí potřebuju držet pevně na místě. Ten kluk byl divnej. Sexy, nádhernej a k nakousnutí, ale divnej.

Seděla jsem na posteli a poslouchal smích a hudbu v domě. Celý den jsem na

účast na téhle párty měnila názor. Naposledy jsem se rozhodla jít a oblékla si

jediné hezké šaty co jsem vlastnila. Byly červené, objímaly mi hruď a boky a pak visely volně dolů do půli stehen. Koupila jsem si je, když mě Cain pozval na maturitní ples. Pak byl nominován na krále plesu a Grace Anne Henry byla

nominovaná na královnu. Chtěla jít na ples s ním a on mi zavolal a zeptal se, jestli by bylo v pořádku, když místo toho půjde s ní. Všichni si mysleli, že vyhrají a on si myslel, že bude dobrý, když tam budou spolu. Souhlasila jsem s ním a pověsila šaty zpátky do skříně. Ten večer jsem půjčila dva filmy a udělal koláčky. Sledovaly jsme s mámou romantické komedie a jedly sladkosti, dokud jsem nebyly plné k prasknutí. To bylo naposledy co jí nebylo příliš zle z chemoterapie a mohla opravdu jíst.

Dnes večer jsem ty šaty vytáhla z pytle. Podle standardů těchhle lidí nebyly drahé.

Vlastně byly dost jednoduché. Červený materiál byl měkký šifón. Ohlédla jsem se

na máminy stříbrné lodičky, které jsem si nechala. Měla je na sobě v den svatby.

Vždycky jsem je milovala. Nikdy si je znovu neobula, ale byly schované v krabici a pevně zabalené.

Hodně jsem riskovala, že vyjdu ven a budu ponížená. Nehodila jsem se tam. Ani na střední jsem nikdy nezapadala. Můj život byl jen jeden velký, trapný moment.

Potřebovala jsem se naučit zapadnout. Odejít od divné holky, která byla na střední opuštěná, protože měla větší problémy.

Vstala jsem a přejela rukama po šatech, abych se zbavila zmačkání jak jsem tu

seděla a přemýšlela jestli je moudré připojit se k večírku. Můžu vyjít ven. Možná si dát drink a uvidím, jestli se mnou bude někdo mluvit. Pokud to bude kompletní katastrofa, vždycky můžu utéct sem, oblíknout si pyžamo a zalézt do postele. Tohle byl pro mě správný krůček.

Otevřela jsem dveře spíže a vešla do kuchyně, velmi vděčná, že tam nikdo nebyl.

Vyjít ven ze spíže by se trochu těžko vysvětlovalo. Slyšela jsem Granta hlasitě se smát a mluvit s někým v obýváku. On si se mnou povídat bude. S Grantem jsem do toho mohla snadno vklouznout. Zhluboka jsem se nadechla, vyšla z kuchyně a

chodbou do foyer. Všude byly bílé růže a stříbrné stuhy. Připomínalo mi to spíš

svatbu než narozeninovou oslavu. Otevření hlavních dveří mě vylekalo. Zastavila

jsem se a sledovala jak se známé, tmavé oči setkaly s mými. Obličej mi zčervenal, když mě Woodsův pohled dlouze a pomalu hodnotil.

“Blaire,” řekl, když se jeho oči konečně vrátili k mému obličeji. “Nemyslel jsem si, že je možný, abys byla ještě víc sexy. Mýlil jsem se.”

“Sakra, jo holka. Pěkně ses vyfikla,” usmál se na mě kluk s kudrnatými blond vlasy a modrýma očima. Nemohla jsem si vzpomenout na jeho jméno. Řekl mi ho vůbec?

“Děkuju,” podařilo se mi zaskřehotat. To bylo zase trapné. Tohle je moje šance zapadnout. Potřebuju na tom zapracovat.

“Nevěděl jsem, že Rush začal zase hrát golf. Nebo jsi tu s někým jiným?” Byla jsem zmatená a chvíli mi trvalo pochopit co Woods myslí. Když jsem si uvědomila, že si myslí, že tu jsem s někým, koho jsem potkala v práci, usmála jsem se. To vůbec nebyl můj případ.

“Nejsem tu s nikým. Rush je ehm … no Rushova matka se vdala za mého tátu.”

Tím se to vysvětlovalo.

Woodsův pomalý, snadný úsměv se rozšířil, zatímco ke mně přicházel. “Tak je to?

Nechává svojí nevlastní sestru pracovat v Country klubu? Tsc, tsc. Ten kluk nemá žádné vychování. Kdybych já měl sestru jako ty, držel bych jí pod zámkem …

pořád,” odmlčel se a zvedl ruku, aby mi palcem přejel po tváři. “Já bych zůstal s tebou, samozřejmě. Nechtěl bych, abys byla osamělá.”

Rozhodně flirtoval. Těžce. S ním jsem byla mimo svou ligu. Byl příliš zkušený.

Potřebovala jsem nějaký prostor.

“Na těchhle tvých nohách by mělo být varování. Nemožné se nedotknout,” trochu ztišil hlas a já se mu podívala přes rameno a viděla, že nás blonďák opustil.

“Ty jsi … jsi Rushův kamarád, nebo ehm, Nannettin?” zeptala jsem se, vzpomínajíc na jméno, které Grant použil, aby nás první večer představil.

Woods pokrčil rameny. “Nan a já máme komplikované přátelství. S Rushem se

známe celý život.” Woods mi rukou vklouzl za záda. “Vsadím se o co chceš, že Nan není tvůj fanoušek.”

Nebyla jsem si jistá. Od té noci jsme nebyly v kontaktu.

“Vlastně se moc neznáme.”

Woods se zamračil. “Opravdu? Divné.”

“Woodsi! Jsi tady,” vyjekla holka, když vstoupila do pokoje. Otočil se, aby viděl zrzku s dlouhými kudrnatými vlasy a ladným tělem, pokrytým černým saténem.

Tohle by ho mohlo rozptýlit. Chystala jsem se ustoupit a vrátit se do kuchyně. Můj okamžik statečnosti byl teď pryč.

Woods mi rukou stiskl bok a držel mě pevně na místě.

“Laney,” bylo vše co Woods odpověděl. Její velké oči přelétly z něj na mě.

Bezmocně jsem sledovala jak vzala na vědomí ruku položenou na mém boku.

Tohle jsem nechtěla. Potřebovala jsem zapadnout.

“Kdo to je?” odsekla holka a zírala na mě.

“Tohle je Blaire. Rushova nová sestra,” odpověděl Woods znuděným tónem.

Přimhouřila oči a pak se rozesmála. “Ne, to není. Má na sobě levný, šmejdšký šaty a ještě lacinější boty. Tahle holka, ať si říká co chce, ti lže. Ale ty jsi byl vždycky slaboch, když přijde na pěkný tvářičky, že jo, Woodsi?”

Opravdu jsem měla zůstat ve svém pokoji.

7. KAPITOLA

“Proč se nevrátíš na párty a nenajdeš si nějakýho pitomce, na kterým si brousit drápy, Laney?”

Woods se přesunul směrem ke dveřím, kde se odehrávala párty s rukou stále

pevně na mém boku, nutíc mě jít s ním.

“Myslím, že bych se prostě měla vrátit do svého pokoje. Neměla jsem sem dneska chodit,” řekla jsem a snažila se zastavit náš vchod na párty. Nepotřebovala jsem tam vejít s Woodsem. Něco mi říkalo, že to je špatný nápad.

“Proč mi neukážeš tvůj pokoj? Taky bych rád vypadnul.”

Zavrtěla jsem hlavou. “Není tam dost místa pro nás oba.”

Woods se zasmál a sklonil se, aby mi něco zašeptal do ucha, když se mi oči

uzamkly s Rushovým stříbrným pohledem. Pozorně se na mě díval. Nevypadal

šťastně. Bylo jeho pozvání jen zdvořilost a ne myšleno vážně? Bylo to

nedorozumění?

“Musím odejít. Nemyslím si, že mě tu Rush chce.” Otočila jsem se, abych se na Woodse podívala a odstoupila z jeho objetí.

“Nesmysl. Jsem si jistý, že je příliš zaneprázdnění na to, aby se staral o to co děláš.

Kromě toho, proč by tě nechtěl na narozeninové oslavě svojí druhé sestry?”

Znovu tu byla ta věc se sestrou. Proč mi Grant řekl, že Rush sourozence nemá?

Nan byla očividně jeho sestra.

“Já, ehm, no, on mě nepovažuje za skutečnou rodinu. Jsem jen nežádoucí

příbuzný matčina nového manžela. Vlastně jsem tu jen na pár týdnů, dokud se

nepřestěhuju do vlastního. Nejsem chtěný obyvatel tohohle domu.” Přinutila jsem se k úsměvu, doufajíc, že si Woods udělá obrázek a nechá mě jít.

“Nic na tobě není nežádoucí. Dokonce ani Rush není tak zatraceně slepej,” řekl Woods, znovu se ke mně přiblížil a já ustoupila.

“Pojď sem, Blaire,” ozval se za mnou Rushův panovačný hlas, zatímco mi kolem paže vklouzla velká ruka a přitáhla mě zády k němu. “Nečekal jsem, že dnes večer přijdeš.” Jeho varovný tón mi řekl, že jsem jeho pozvání špatně rozuměla. Nemyslel to vážně.

“Omlouvám se. Myslela jsem, žes řekl, že můžu,” zašeptala jsem, ponížená, že to Woods slyšel. Ostatní nás sledovali. Jednou se rozhodnu být odvážná, vystoupím z ulity a stane se tohle.

“Nečekal jsem, že se ukážeš takhle oblečená,” odpověděl s ledovým klidem. Oči měl stále zaměřené na Woodse. Co bylo tak špatně s mými šaty? Máma se obětovala, abych je mohla mít a já si je nikdy neoblékla. Šedesát dolarů pro nás bylo hodně, když jsem si je kupovala. Bylo mi zle z týhle pitomý bandy rozmazlenejch spratků chovajících se jako by moje šaty byly něco odporného.

Milovala jsem tyhle šaty. Milovala jsem ty boty. Moji rodiče byli jednou šťastní a zamilovaní. Tyhle boty toho byly součástí. K čertu s nima se všema.

Vytrhla jsem se Rushovi a zamířila zpátky do kuchyně. Pokud mě tu nechtěl, abych byla jeho přátelům pro smích, tak mi to měl říct. Místo toho jsem se díky němu cítila jako blázen.

“Co je tvuj zasranej problém, chlape?” zeptal se naštvaně Woods. Neohlédla jsem se. Doufala jsem, že se poperou. Doufala jsem, že Woods rozbije Rushovi jeho odporně dokonalej nos. Pochybovala jsem o tom, protože Rush z nich byl ten, kdo

vypadal drsnější.

“Blaire počkej,” zavolal Grant, chtěl jsem ho ignorovat, ale právě teď on tu byl nejblíže tomu co jsem mohla nazývat přítelem. Když jsem se dostala na chodbu, daleko od přihlížejících, zpomalila jsem, aby mě mohl dohnat.

“To tam nebylo co si myslíš,” řekl Grant, přicházející za mnou. Chtěla jsem se zasmát. Co je jeho bratra týkalo, byl velmi slepý.

“To je jedno. Neměla jsem chodit. Měla jsem vědět, že to pozvání nemyslel vážně.

Jen si přeju, aby mi řekl ať zůstanu ve svém pokoji jak po mě chtěl. Nerozumím

slovním hrám,” odsekla jsem, odpochodovala do kuchyně a rovnou do spíže.

“On má problémy. Vyříkam si to s ním, , ale on tě svým zvláštním podělaným

způsobem chrání,” řekl Grant, když jsem položila ruku na chladnou, mosaznou kliku dveří.

“Věř si dál v to dobré v něm, Grante. Tak to dobrý bratři dělají,” odpověděla jsem, škubnutím jsem otevřela dveře a zase je za sebou zavřela. Po pár hlubokých nádeších, abych zmírnila bolest v hrudi, jsem vešla do svého pokoje a klesla na

postel.

Mejdany nebyly moje věc. Tohle byla moje druhá párty a ta první nebyla o moc

lepší. Vlastně byla nejspíš horší. Šla jsem překvapit Caina a nakonec jsem byla

sama překvapená. Byl v ložnici Jamie Kirkmanový s jejím nahým prsem v puse.

Neměli spolu sex, ale rozhodně si k tomu propracovávali cestu. Tiše jsem za sebou zavřela dveře a odešla zadními dveřmi. Někteří lidé mě viděli a věděli do čeho jsem vkročila. Cain se u mě doma ukázal o hodinu později, prosil mě o odpuštění a na kolenou brečel.

Miloval jsem ho od svých třinácti let a dal mi první pusu. Nemohla jsem ho

nenávidět. Jen jsem ho nechala jít. To byl konec našeho vztahu. Uklidnila jsem mu svědomí a zůstali jsme přátelé. Někdy to porušil, řekl mi, že mě miluje a chce mě zpátky, na druhou stranu měl každý víkend na zadní sedačce svýho mustanga jinou holku. Byla jsem jen vzpomínka z dětství.

Dnes v noci mě nikdo nezradil. Byla jsem jen ponížená. Sáhla jsem dolů, zula si

máminy boty a uložila je bezpečně zpátky do krabice, kde je vždycky měla. Pak

jsem si je strčila zpátky do kufru. Neměla jsem je dnes v noci nosit. Příště až si obuju její boty, bude to výjimečné. Bude to pro někoho speciálního. To samé platí pro šaty. Až si je znovu obléknu, budu je mít na sobě pro někoho, kdo mě miluje a myslí si, že jsem krásná. Nebude záležet na cenovce. Sáhla jsem nahoru, abych si je rozepnula, když se otevřely dveře a malá futra byla vyplněná Rushem. Velmi rozzlobeným Rushem.

Nic neřekl a já nechala ruce padnout podél boků. Nebudu si šaty svlíkat zrovna teď.

Vešel dovnitř a zavřel za sebou dveře. Byl pro tenhle malý pokoj příliš. Musela jsem couvnout a posadit se zpátky na postel, aby se sem vešel aniž bychom se dotýkali.

“Jak znáš Woodse?” zavrčel.

Zmateně jsem na něj zírala a uvažovala proč se mu nelíbí, že se s Woodsem

znám. Nebyly přátelé? Bylo to ono? Nechtěl mě v blízkosti svých přátel. “Jeho táta vlastní Country klub. Hraje golf. Servíruju mu pití.”

“Proč máš na sobě tohle?” zeptal se tvrdým, chladným hlasem.

To byla poslední kapka. Znovu jsem vstala a postavila jsem se na špičky, abych mu byla tváří v tvář. “Protože mi je máma koupila, abych je nosila. Byla jsem odpálkovaná a nikdy nedostala příležitost si je obléct. Dneska jsi mě pozval a já chtěla zapadnout. Tak jsem si oblíkla nejhezčí věc co mám. Omlouvám se, že to není dostatečně hezký. Ale víš ty co? Seru na to. Ty a tvoji povýšení, rozmazlení přátelé se všichni potřebujete přenést přes svoje ega.”

Prstem jsem ho strčila do hrudníku a dívala se na něj, vyzívajíc ho, aby se opovážil říct ještě jedné slovo o mých šatech.

Rush otevřel pusu, pak pevně zavřel oči a zavrtěl hlavou. “Kurva!” zavrčel. Pak otevřel oči, jeho ruce jsem najednou měla ve vlasech a jeho pusu na svojí.

Nevěděla jsem jak reagovat. Rty měl měkké, ale odhodlané, když mi olízl a kousl

do spodního rtu. Pak vtáhl můj horní ret do úst a jemně ho sál. “Chtěl jsem ochutnat tenhle sladkej, plnej ret od chvíle co jsi vešla do mýho obýváku,” zamumlal, než mi jazykem vklouzl do pusy, když jsem při jeho slovech zalapala po dechu. Chutnal jako máta a něco bohatého. Podlomila se mi kolena a chytla jsem se ho za ramena, abych se udržela na nohou. Pak jazykem pohladil můj jakoby ho vyzýval, aby se připojil. Udělala jsem malý v pád do jeho pusy a pak ho jemně kousla do spodního rtu. Z krku mu vyšlo malé zasténání a další věc, kterou jsem věděla bylo, že jsem pokládána na postel za mnou.

Rushovo tělo bylo nade mnou a tvrdost, o které jsem věděla, že je jeho erekce se mi tiskla mezi nohy. Oči se mi protočily do hlavy a slyšela jsem jak mi ze rtů uniklo bezmocné zasténání.

“Sladká, tak sladká,” zašeptal mi Rush proti rtům, než jeho pusa zmizela a on ze mě vyskočil. Zaměřil oči na moje šaty. Uvědomila jsem si, že se mi vyhrnuly až k pasu a vystavuju kalhotky. “Do prdele,” zanadával a praštil rukou do zdi než škubnutím otevřel dveře a odešel jakoby ho pronásledovali.

Stěna se otřásla jak zabouchl. Nepohnula jsem se. Nemohla jsem. Srdce mi tlouklo a mezi nohama jsem měla známou bolest. Už jsem předtím byla vzrušená, když jsem sledovala sex v televizi, ale nikdy takhle intenzivně. Byla jsem tak blízko.

Nechtěl, aby se mu to líbilo, ale líbilo. Cítila jsem to, ale taky jsem ho viděla mít sex s nějakou holkou. Navíc jsem věděla, že včera v noci měl sex s další holkou a pak jí poslal pryč. Postavit Rushe do pozoru nebyl velký výkon. Vlastně jsem ničeho nedosáhla. Byl jen naštvaný, protože jsem to byla já, kdo ho vzrušil. To bolelo.

Vědět, že mě neměl tak moc rád, že si nechtěl myslet, že jsem atraktivní. Pulzování mezi nohama se pomalu vytratilo, když se usadila realita. Rush se mě nechtěl dotknout. Byl vzteky bez sebe, že se to stalo. Dokonce i vzrušený byl ode mě

schopný odejít. Měla jsem pocit nicotnosti. Většina holek co ho chtěla, ho i dostala.

Se mnou se nedokázal přimět spustit. Byla jsem bílá chudina, se kterou uvázl

dokud nevydělá dost peněz na odstěhování.

Obrátila jsem se a stočila do klubíčka. Možná už si tyhle šaty znovu neobléknu. Teď v sobě nesly ještě smutnější vzpomínky. Bylo na čase, abych je na dobro zabalila. I když dnes v noc v nich budu spát. Bude to sen na rozloučenou. Takový, kde jsem dostačující na to, aby mě nějaký kluk chtěl.

8. KAPITOLA

Dům byl zase jeden velkej bordel, když jsem druhý den ráno vstala. Tentokrát jsem to nechala být a spěchala do práce. Nechtěla jsem se zpozdit. Potřebovala jsem tuhle práci víc než cokoliv jiného. Táta ještě nevolal, aby mě zkontroloval a jsem si dost jistá, že Rush s jeho matkou nebo mým otcem ještě nemluvil, protože to nezmínil. Nechtěla jsem se ho na to ptát, protože jsem nechtěla, aby se jeho vztek na otce obrátil proti mně. Už tak tu byla solidní šance, že mě Rush dnes požádá, abych se odstěhovala. Nezdál se mnou zrovna nadšený, když utíkal z pokoje. A já ho líbala zpátky a sála mu ret. Ach bože, na co jsem to myslela? Nemyslela jsem.

To byl ten problém. Rush příliš dobře voněl a příliš dobře chutnal. Nebyla jsem

schopná se ovládat. Teď tu byla dobrá šance, že najdu svoje věci sbalený na

přední verandě až se vrátím domů. Alespoň mám peníze na motel.

Oblečená v šortkách a tričku s límečkem jsem vyšla schody ke dveřím do

kanceláře. Potřebovala jsem se přihlásit a vzít si klíčky od nápojového vozíku.

Darla už byla uvnitř. Začínala jsem si myslet, že tu žije. Byla tam každý den když jsem přicházela i když jsem odcházela. Ačkoli její malá rázná osobnost byla děsivá.

Skoro se mi chtělo salutovat, když na mě štěkala rozkazy. Mračila se na holku,

kterou jsem předtím neviděla. Ukazovala na ní prstem a téměř křičela.

“Nemůžeš se stýkat se členy. Je to pravidlo číslo jedna. Podepsala jsi papíry Bethann; pravidla znáš. Pan Woods sem dnes brzy ráno přišel, aby mě informoval, že jeho otec není nadšený z tohoto obratu událostí. Mám jen tři holky na vozících.

Pokud ti nemohu důvěřovat, že nebudeš spát se členy, potom tě budu muset jít.

Tohle je poslední varování. Rozumíš mi?”

Holka přikývla. “Ano, teto Darlo. Omlouvám se,” zamumlala. Dlouhé, tmavě hnědé vlasy měla stažené do culíku a její nebesky modré polo tričko odhalovalo obrovský hrudník. Pak tu byly její dlouhé opálené nohy a kulatý zadek. A byla Darlina neteř.

Zajímavé.

Darlin rozzlobený pohled přeletěl ke mně a úlevně si oddychla. “Ach, dobře, tady jsi Blaire. Možná bys tady s mojí neteří něco svedla. Je v podmínce, protože se zdá, že není schopná přestat spát se členy, zatímco je v práci. Nejsme bordel. Jsme Country klub. Následující týden bude jezdit s tebou a ty na ní pozorně dohlédneš.

Bude se od tebe učit. Pan Woods podepsal tvoje papíry. Je velmi potěšen tvou

odvedenou prací a požádal mě, abych tě alespoň dva dny v týdnu nechala pracovat

v jídelně. Ohlížím se teď po nové holce na vozík, takže si nemůžu dovolit Bethann vyhodit.” Řekla jméno neteře se zavrčením a zírala na ní.

Holka zahanbeně svěsila hlavu. Bylo mi jí líto. Měla jsem hrůzu z rozzlobené Darly.

Nedovedla jsem si představit, že by se na mě takhle křičelo.

“Ano, madam,” odpověděla jsem, když mi podala klíčky od vozíku. Vzala jsem si je a podívala se na Bethann, aby šla za mnou.

“Teď jdi s ní, děvče. Nestůj tady a netrucuj. Měla bych zavolat tvému otci a říct mu co děláš, ale nechci bratrovi zlomit srdce. Takže jdi ven a nauč se nějaké morálce.”

Spěchala jsem ze dveří a dolů po schodech. Dojdu připravit nápojový vozík a

počkám na Bethann tam.

“Hej, počkej,” zavolala za mnou holka. Zastavila jsem se, otočila se a viděla jí jak za mnou běží, aby mě dohonila. “Promiň, bylo to tam brutální. Kéž bys to neviděla, nebo neslyšela.”

Byla … milá. “To je dobrý,” odpověděla jsem.

“Mimochodem, říkají mi Bethy. Ne Bethann. Tak mí říká jen táta a teta Darla. Ty jsi ta neslavná Blaire Wynn, o které jsem tolik slyšela?” Úsměv v jejím hlase mi řekl, že není zlá.

“Omlouvám se, jestli ti mě teta předhazuje.” Podívala jsem se na ní a červení pokryté rty se jí zkroutily do úsměvu.

“Ach, nemluvila jsem o tetě. Mluvila jsem o klucích. Zvlášť Woods tě má hodně rád.

Slyšela jsem, že jsi včera způsobila trochu rozruch na narozeninový párty tý děvky Nan. Přála bych si to vidět, ale najatá pomoc nedostává pozvánky na tyhle akce.”

Naložila jsem vozík, zatímco tam Bethy stála a sledovala mě. Točila si pramen

dlouhých vlasů kolem prstu a usmívala se na mě.

“Takže jsi moje jediná spojka uvnitř. Vyprávěj mi o tom.”

Nebylo toho moc co říkat. Pokrčila jsem rameny a jakmile jsem naložila vozík, šla jsem k místu řidiče. “Šla jsem na tu párty, protože spím u Rushe pod schody, dokud nebudu mít dost peněz na odstěhování, což by mělo být opravdu brzy. Byla to chyba. Nelíbilo se mu, že jsem se tam objevila. O tom to bylo.”

Bethy si kecla na sedačku vedle mě a překřížila nohy.

“To není všechno co jsem slyšela. Jace řekl, že Rush viděl jak se tě Woods dotýká a stal se z něj neandrtálec.”

“Jace tomu špatně rozuměl. Věř mi. Rush se nestará o to, kdo se mě dotýká.”

Bethy vzdychla. “Je na hovno být chudej člověk, že jo? Ty žhavý se na nás nikdy nedívají vážně. Jsme jen další píchačka.”

Opravdu to pro ní takhle bylo? Prostě to vzdala a stala se holka do boční uličky?

Na to byla příliš hezká. Kluci u nás doma by jí slintali u nohou. Oni možná neměli miliony v bance, ale byli to dobří kluci z dobrých rodin.

“Nejsou tu nikde kolem jiný pěkný kluci, co by neměli napěchovaný konta? Ten dav co sem chodí nemůže být všechno z čeho si můžeme vybírat. Určitě můžeš najít kluka, který tě hned další ráno neodstrčí stranou.”

Bethy se zamračila a pokrčila rameny. “Já nevím. Vždycky jsem chtěla sbalit milionáře, víš? Žít dobrý život. Ale začínám vidět, že to nemám v kartách.”

Jela jsem k první jamce. “Bethy, jsi krásná. Zasloužíš si víc než dostáváš. Začni se poohlížet po chlapech někde jinde. Najdi si takovýho, který tě nebude chtít jen na sex. Ale toho co bude chtít tebe. Jen tebe.”

“No k čertu, možná jsem ze zrovna zamilovala do tebe,” odpověděla škádlivě a zasmála se. Položila si nohy na palubku, když jsem zastavila u prvních hráčů.

Nikde jsem neviděla mladší kluky. Obvykle to nebyli ranní ptáčata. Na chvíli se

nemusím o Bethy strachovat, že bude dělat nemravnosti v křoví, nebo kdekoli to

během práce dělá.

O čtyři hodiny později, když jsem po třetí zajela ke třetí jamce jsem rozeznala

Woodse a ostatní. Bethy se na sedadle narovnala a vzrušený výraz na její tváři mě uvedl do nejvyšší pohotovosti. Byla jako malé štěně, čekající až jí někdo hodí kost.

Kdybych jí neměla tak ráda, ani bych se neobtěžovala pomáhat jí udržela práci. Být její chůva nebylo v mém popisu práce.

Woods se zamračil, když jsme vedle nich zajely. “Proč jezdíš kolem s Bethy?”

zeptal v momentě, když jsem úplně zatavila.

“Protože mi pomáhá nepíchat s tvýma kámošem a nesrat tě. Proč jsi šel a řekl to tetě Darle?” našpulila pusu a zkřížila si ruce na krásné hrudi. Nepochybovala jsem, že každý kluk kolem nás zaostřil na ty nárazníky.

“O to jsem jí nežádal. Žádal jsem jí, aby Blaire povýšila, ne jí zasekala s tebou,”

vyštěkl a vytáhl z kapsy mobil. Co to dělá?

“Komu voláš?” zeptala se Bethy zpanikařeným tónem a narovnala se.

“Darle,” odsekl.

“Ne, počkej,” řekly jsme s Bethy současně.

“Nevolej jí. Jsem v pohodě. Mám Behty ráda. Je dobrá společnost,” ujišťovala jsem ho.

Chvíli si mě prohlížel, ale nezavěsil.

“Darlo, tady Woods. Rozmyslel jsem si to. Chci Blaire uvnitř čtyři dny v týdnu. Na hřišti jí můžeš nechávat v pátky a soboty, když je plno a ona je nejlepší, kterou máš, ale zbytek času jí chci vevnitř.” Nečekal na odpověď, ukončil hovor a zastrčil si mobil zpátky do kapsy naškrobených kostkovaných šortek. Na každém jiném by vypadaly směšně, ale kluk jako Woods si je mohl dovolit nosit. Jeho polo tričko bylo taky bezvadně nažehlené. Nebyla byl překvapená, kdyby bylo zbrusu nové.

“Teta Darla bude naštvaná. Blair mi měla dělat chůvu několik týdnů. Kdo na mě teď bude dohlížet?” zeptala se, házejíc svůdný pohled po Jaceovi.

“Prosím kluci, jestli mě máte aspoň trochu rádi, otočte hlavy a nechte mě jí vzít do klubovny, jen na pár minut. Prosím,” žadonil Jace, když se pohledem vpíjel do Bethy, která tam seděla s nahama nahoře, lehce rozevřenýma, takže byl její rozkrok plně na odiv. Šortky co jsme nosily byly příliš krátké a těsné na to, aby nechávaly v téhle pozici místo představivosti.

“Nezajímá mě co sakra děláš. Píchej jí jestli chceš. Ale pokud o tom znova zavětří otec, budu jí muset vyhodit. Je nasranej kvůli stížnostem.”

Věděla jsem, že se Jace nestará o její vyhození. Prostě jí nechá být a půjde dál. V

jeho pohledu nebyla žádná láska, jen chtíč.

“Bethy ne,” prosila jsem tiše vedle ní. “Až budu mít volno, půjdeme spolu večer ven a najdeme nějaké místo, kde jsou kluci hodní tvého času. Jen kvůli němu neztrať práci,” mluvila jsem tak tiše, že mě mohla slyšet jen Bethy. Ostatní věděli, že jí něco povídám, ale nevěděli co.

Behty ke mně otočila pohled a přitáhla kolena k sobě. “Opravdu? Půjdeš se mnou ven a podíváme se po klukách? Na mojí půdě?”

Kývla jsem a jí se po tváři rozlil úsměv. “Dohodnuto. Půjdeme na honky-tonky.

Doufám, že máš kozačky.”

“Jsem z Alabami. Mám kozačky, úzký džíny a zbraň,” odpověděla jsem s mrknutím.

Zachechtala se a dala nohy dolů. “Dobře chlapci, co chcete k pití? Musíme se dostat i na další jamky,” řekla, vystoupila z vozíku a přešla dozadu. Šla jsem za ní, rozdávaly jsme pití a braly peníze.

Jace se jí snažil několikrát chytit za zadek a šeptal jí do ucha. Ona se nakonec otočila a usmála se na něj. “Skončila jsem s tím být jen tvoje kámoška na šukání.

Tenhle víkend jdu tady se svojí kámoškou ven a najdeme si nějaký skutečný chlapy.

Takový co nemají svěřenecký fond, ale mozoly na rukách od dobrý tvrdý práce.

Mám pocit, že oni budou vědět jak udělat holku opravdu šťastnou.”

Musela jsem polknout smích, který se mi probublával nahoru hrudí nad Jaceovým

šokovaným výrazem. Otočila jsem vozík, když Bethy naskočila vedle mě.

“Sakra, to byl dobrý pocit. Kdes byla celý můj život?” zeptala se a tleskala rukama, když jsem odjížděla usmívajíc se a mávajíc na Woodse.

Projely jsme celé hřiště a pak se stavily ve skladu. Žádné další problémy. Věděla jsem, že možná znova uvidíme Woodse a jeho kamarády, ale věřila jsem, že si bude Bethy stát pevně za svým. Bethy vesele blábolila o všem od barvy svých

vlasů až po poslední hrozbu těhotenství co ve městě měli mezi pracovnicí a

členem.

Nevěnovala jsem pozornost hráčům na první jamce. Řídila jsem a snažila se

soustředit na Bethyno nekonečné tlachání. Bethyno zamumlání ‘kruci’ upoutalo

mou pozornost.

Podíval jsem se na ní a pak sledovala její pohled k páru na první jamce. Okamžitě jsem poznala Rushe. Světle hnědé šortky a volné, bledě modré polo tričko na něm vypadali tak nemístně. Nehodilo se to k tetováním, které jak jsem věděla, že

pokrývala jeho záda. Byl syn rockera a to z něj vyzařovalo dokonce i v usedlém

golfovém oblečení. Otočil hlavu a setkal se s mým pohledem. Neusmál se. Jen se

odvrátil pryč, jakoby mě neznal. Žádná reakce. Nic.

“Děvka v dohledu,” zašeptala Beth. Přesunula jsem pohled na holku, která byla s ním. Nannette, nebo Nan, jak jí říkal. Jeho sestra. Ta, o které nerad mluví. Měla na sobě bílou mini sukni, která vypadala jako by byla připravená hrát tenis. K tomu měla ladící modré polo a bílé sluneční clonítko, posazené na vrcholu blond pramenů.

“Nejsi příznivec Nannette?” zeptala jsem se, i kdy jsem z její komentáře už znala odpověď.

Bethy se krátce zasmála. “Ehm, ne. A ani ty ne. Jsi pro ní nepřítel číslo jedna.”

Co to mělo znamenat? Nemohla jsem se jí zeptat, protože jsme zastavily jen šest

stop od odpaliště a pářečku sourozenců. Nesnažila jsem se s Rushem znovu

navázat oční kontakt. Zřejmě si nechtěl trochu poklábosit.

“Děláš si ze mě srandu? Woods jí najal?” zasyčela Nan.

“Nech toho,” odpověděl Rush varovným tónem. Nebyla jsem si jistá jestli se snaží chránit mě, jí nebo se jen vyhýbá scéně. Ať tak či tak, štvalo mě to.

“Můžu vám nabídnout pití?” zeptala jsem se se stejným úsměvem, který jsem věnovala každému členu, když jsem se na tuhle otázku ptala.

“Alespoň zná svoje místo,” řekla Nan pobaveným jízlivým tónem.

“Vezmu si Coronu. Limetkovou, prosím,” řekl Rush.

Náhodou jsem se podívala jeho směrem a naše oči se na moment setkaly, než se

otočil k Nan. “Dej si pití. Je horko,” řekl jí.

Ušklíbla se na mě a položila si dobře pěstěnou ruku na bok.

“Perlivou vodu. Ale utři jí, protože nesnáším, když je celá mokrá od vody.”

Bethy sáhla do chlapáku a vyndala vodu. Myslím, že se bála, že bych jí mohla Nan hodit na hlavu. “Nevídám tě tu venku poslední dobou často, Nan,” řekla Bethy, zatímco utírala láhev ručníkem pro tyhle účely.

“Asi protože jsi příliš zaneprázdněná v křoví s bůh ví kým, komu roztahuješ nohy místo práce,” odpověděla Nan.

Zatnula jsem zuby a otevřela víčko Rushovo Corony. Chtěla jsem pití hodit Nan do jejího samolibého obličeje.

“To stačilo, Nan,” pokáral jí lehce Rush. Byla jeho zatracený dítě? Choval se jakoby jí bylo pět. Byl dospělá pro rány boží.

Podala jsem Rushovi láhev, opatrná, abych se nepodívala na Nan. Bála jsem se, že bych mohla mít slabší chvilku. Místo toho se můj pohled setkal s jeho, když si ode mě bral pití.

“Díky,” řekl a strčil mi peníze do kapsy. Neměla jsem čas reagovat než ustoupil a vzal Nan za loket.

“Pojď a ukaž mi jak mi tu pořád dokážeš nakopat prdel,” řekl škádlivým tónem.”

Nan ho rukou šťouchla do ramene. “Porazím tě.” Upřímná láska v jejím hlase, když mluvila s Rushem, mě překvapila. Nedovedla jsem si představit, že někdo tak zlý jako ona, dovede být na někoho tak milý.

“Jedeme,” zasyčela Bethy a popadla mě za ruku. Uvědomila jsem si, že tam stojím a pozoruju je. Rush se na mě ohlédl přes rameno. Malý úsměv se mu dotkl rtů, pak se znovu otočil k Nan a říkal jí jakou hůl použít. Náš moment skončil. Jestli to vůbec moment byl.

Jakmile jsme byly z doslechu, otočila jsem se na Bethy. “Proč jsi o mě předtím říkala, že jsem nepřítel číslo jedna?”

Bethy se zavrtěla na sedadle. “Upřímně přesně nevím. Ale Nan je k Rushovi

majetnická. To vědí všichni …” odmlčela se a nepodívala se mi do očí. Něco

věděla, ale co? Co mi ucházelo?

9. KAPITOLA

Když jsem se dostala domů, bylo u Rushe zaparkovaných pár aut. Aspoň ho

nezastihnu při sexu. Teď když jsem věděla jak dobré jsou jeho polibky a jak pěkný je mít na sobě jeho ruce, nebyla jsem si jistá jestli bych zvládla vidět dělat ho to někomu jinému. Bylo to směšné. Ale byla to pravda.

Otevřela jsem vchodové dveře a vešla. Ze zvukového systému hrála sexy hudba

tak nahlas, že se rozlévala v každé místnosti. No, každé kromě mojí. Vykročila jsem do kuchyně když jsem uslyšela ženské sténání. Zvedl se mi žaludek. Snažila jsem se to ignorovat, ale nohy mi zakořenily v mramorové podlaze. Nemohla jsem se

hýbat.

“Ano, Rushi, zlato, přesně takhle. Tvrději. Saj tvrději,” naříkala. Okamžitě jsem žárlila a to mě ještě víc naštvalo. Jednou mě políbil a byl tak znechucený, že nadával a utekl.

Pohybovala jsem se za zvukem dokonce i když jsem věděla že to je něco, co vidět

nechci. Bylo to jako vlaková srážka. Nemohla jsem se nejít podívat, dokonce i když jsem to nechtěla mít vpálené do mozku.

“Mmmmm ano, prosím dotýkej se mě,” prosila. Přikrčila jsem se, ale dál se posouvala jejich směrem. Vkročila jsem do obýváku a našla je na gauči. Její vršek byl kompletně svlečený a jedna její bradavka byla v Rushově puse, zatím co si rukou hrál mezi jejíma nohama. Nemohla jsem se na to dívat. Potřebovala jsem

odtud vypadnout. Hned.

Otočila jsem se a spěchala k předním dveřím, nestarajíc se jestli jsem potichu nebo ne. Byla jsem v autě a venku z příjezdovky než se vůbec stihli dostatečně uklidnit, aby si uvědomili, že je někdo viděl. Chystal se to dělat přímo tam na gauči kam mohl každý vejít a vidět to. Věděl, že přijdu každou chvíli domu. Fakt byl, že chtěl, abych je viděla. Připomínal mi tím, že on je něco co nikdy nezažiju.

Právě teď jsem ani nikdy nechtěla.

Jela jsem městem, naštvaná sama na sebe za plýtvání benzínem. Potřebovala

jsem šetřit. Hledala jsem telefonní budku, ale nikde tam žádná nebyla. Časy

telefonních budek byly dávno pryč. Pokud jste neměli mobil, byli jste v prdeli. Stejně jsem si nebyla jistá komu volat. Mohla jsem zavolat Cainovi. Nemluvila jsem s ním co jsem minulý týden odjela. Normálně jsme si spolu povídali alespoň jednou týdně.

Ale bez telefonu to nešlo. Grantovo číslo jsem měla zastrčené v kufru. Ale na

druhou stranu, proč bych mu volala? To by bylo divné. Opravdu jsem mu neměla co

říct. Zajela jsem na parkoviště u jedné z kaváren ve městě a zaparkovala. Můžu si zajít dát kafe a pár hodin si prohlížet časopisy. Pak už Rush možná bude hotový se svým fuck festem.

Jestli se mi pokoušel poslat zprávu, obdržela jsem jí hlasitě a jasně. Ne že bych nějakou potřebovala. Sama jsem už zaregistrovala fakt, že prachatý kluci nejsou nic pro mě. Líbila se mi myšlenka najít si dobrého kluka s poctivou prací. Takového, který ocení moje červené šaty a stříbrné podpatky. Vyskočila jsem z auta a vykročila směrem ke kavárně, když jsem uvnitř uviděla Bethy s Jacem. Viděla jsem je ve vášnivé diskusi u stolu, seděli v boxu ve vzdáleném rohu, ale viděla jsem je oknem. Pro nejmenším ho vzala někam na veřejné místo. Budu u ní doufat v nejlepší a nechám to být. Nebyla jsem její matka. Víc než pravděpodobně byla

starší než já. Alespoň starší vypadala. Sama se může rozhodovat, s kým chce

ztrácet čas. Slaný vzduch mě zalechtal v nose. Přešla jsem ulici a místo toho

zamířila na veřejnou pláž. Tam můžu být sama.

Vlny narážející na tmavý břeh byly uklidňující. Tak jsem šla. Vzpomínala jsem na mamku. Dokonce jsem si dovolila zavzpomínat na sestru, to jsem dělala zřídka, protože ta bolest byla občas příliš. Dnes v noci jsem chtěla rozptýlení. Potřebovala jsem si vzpomenout, že jsem trpěla mnohem horšími věcmi než pitomou přitažlivostí ke klukovy, který absolutně vůbec nebyl můj typ. Nechala jsem si

zaplavit mysl vzpomínkami na lepší dny … a šla jsem.

Když jsem zajela autem zpátky na Rushovu příjezdovku bylo po půlnoci a venku

nebyla žádná auta. Ať tu byl kdokoliv, teď byl pryč. Zavřela jsem dveře náklaďáku a zamířila nahoru po schodech. Přední světlo bylo rozsvícené a dělalo dům velikým a děsivým proti tmavé obloze.

Přesně jako rush.

Dveře se otevřely než jsem k nim došla, stál v nich Rush a vyplňoval vchod. Byl

tady, aby mi řekl ať odejdu. Stejně jsem to čekala. Ani jsem se nehnula. Místo toho jsem se rozhlédla kolem po svém kufru.

“Kde jsi byla?” zeptal se hlubokým chraplavým hlasem.

Přelétla jsem pohledem zpátky k němu. “Co na tom záleží?”

Udělal krok ze dveří a zkrátil tak malé množství prostoru mezi námi. “Protože jsem si dělal starosti.”

Dělal si starosti? Povzdychla jsem si a zastrčila si vlasy nafoukané v obličeji za ucho. “Zdá se mi to těžko uvěřitelný. Byl jsi příliš zaměstnaný svojí společností na noc, aby sis všiml něčeho dalšího.” Nemohla jsem zadržet hořkost odkapávající mi z hlasu.

“Přišla jsi dřív než jsem čekal. Neměl jsem v úmyslu, abys to viděla.”

Jak by se to tím zlepšilo. Přikývla jsem a přešlápla. “Přišla jsem domů ve stejný čas jako každý večer. Myslím, že jsi chtěl, abych tě viděla. Proč, to si nejsem jistá.

Nechovám k tobě žádný city, Rushi. Jen potřebuju místo kde můžu ještě pár dní

zůstat. Odstěhuju se ti z domu a ze života velmi brzy.”

Zamumlal nadávku, pak se chvíli díval vzhůru na nebe než se podíval zpátky na

mě. “Jsou tu věci, který o mě nevíš. Nejsem jeden z těch kluků co si můžeš omotat kolem prstu. Vleču to ho sebou hodně z minulosti. Až příliš. Příliš pro někoho jako ty. Čekal jsem někoho jiného, když vezmeme v úvahu, že znám tvýho otce. Vůbec nejsi jako on. Jsi všechno od čeho by se kluk jako já měl držet dál. Protože pro tebe nejsem správný.”

Tvrdě jsem se zasmála. To byla nejhorší omluva jeho chování jakou jsem kdy

slyšela. “Opravdu? To je to nejlepší co máš? Nikdy jsem tě nežádala o víc než o pokoj. Nečekám, že mě budeš chtít. Nikdy jsem nečekala. Jsem si vědomá, že ty a já jsme ze dvou odlišných hřišť. Jsi první liga, se kterou se nemůžu nikdy měřit.

Nemám správnou pokrevní linii. Nosím laciný červený šaty a mám pouto k páru

stříbrných bot, protože je moje máma měla ve svatební den. Nepotřebuju značkový

věci. A TY jsi značkový, Rushi.”

Rush mě vzal za ruku a vtáhl dovnitř. Beze slova mě přitiskl ke zdi a uvěznil mě oběma rukama položenýma na stěně z obou stran mé hlavy. “Nejsem značkovej.

Dostaň si to do hlavy. Nemůžu se tě dotknout. Chci tak zatraceně moc, že to bolí jak svině, ale nemůžu. Nemůžu se s tebou zaplést. Jsi…jsi dokonalá a nedotčená.

A na konci bys mi nikdy neodpustila.”

Srdce mi bolestivě tlouklo v hrudi. Utrpení v jeho očích bylo něco, co jsem venku neviděla. Tady jsem mohla v jeho stříbrných očích vidět emoce. Čelo měl zvrásněné jakoby mu něco ubližovalo.

“Co když chci, aby ses mě dotkl? Možná nejsem tak nedotčená. Možná už jsem

zkažená.” Moje tělo bylo celkem jistě nedotknuté, ale dívajíc se Rushovi do očí, jsem chtěla zmírnit jeho bolest. Nechtěla jsem, aby se ode mě držel dál. Chtěla jsem jeho úsměv. Tahle krásná tvář by neměla vypadat tak ztrápeně.

Přejel mi prstem ze strany po obličeji, obkreslil křivku ucha a pak mi palcem

pohladil bradu. “Byl jsem se spoustou holek, Blaire. Věř mi, nikdy jsem nepoznal žádnou tak perfektní jako ty. Nevinnost v tvých očích na mě křičí. Chci z tebe stáhnout každý kus oblečení a zabořit se do tebe, ale nemůžu. Dnes večer jsi mě

viděla. Jsem pojebanej, bláznivej bastard. Nemůžu se tě dotknout.”

Viděla jsem ho dneska. Taky jsem ho viděla tu další noc. Spal s hodně holkama, ale mě se nechtěl dotknout. Myslel si, že jsem příliš perfektní. Byla jsem na piedestalu a tam mě chtěl nechat. Možná by měl. Nemohla jsem s ním spát a nedat mu kousek srdce. Už tak si prorazil cestu dovnitř. Když mu dám svoje tělo, mohl by mi ublížit způsobem jako nikdo před tím. Moje obrana by byla dole.

“Dobře,” řekla jsem. Nehodlala jsem se hádat. Tohle byla pravda. “Můžeme být alespoň přátelé? Nechci, abys mě nenáviděl. Ráda bych, abychom byli přátelé.”

Zněla jsem pateticky. Byla jsem tak osamělá, škemrala jsem o přátele.

Zavřel oči a zhluboka se nadechl. “Budu tvůj přítel. Budu se kurevsky snažit být tvůj kamarád, ale musím být opatrný. Nemůžu se dostat moc blízko. Nutíš mě chtít věci, který nemůžu mít. Mít pod sebou tohle tvoje sladký, malý tělo je až příliš neuvěřitelný pocit,” ztišil hlase a sklonil mi ústa k uchu, “a způsob jak chutnáš. To je návykový. Zdá se mi o tom. Sním o tom. Vím, že bys byla stejně tak lahodná na …

ostatních … místech.”

Naklonila jsem se k němu a zavřela oči, když mu u mého ucha ztěžkl dech.

“Nemůžeme. To mě poser. Nemůžeme. Přátele, sladká Blaire. Jen přátelé,”

zašeptal, pak se ode mě odstrčil a zamířil ke schodům. Opřela jsem se zády o zeď a sledovala ho odcházet. Ještě jsem nebyla připravená se hýbat. Tělo se mi vařilo z jeho slov a blízkosti.

“Nechci tě tam pod těma zatracenejma schodama. Nenávidím to. Ale nemůžu tě

přestěhovat sem nahoru. Nikdy bych nebyl schopný držet se od tebe. Potřebuju tě

bezpečně zastrčenou pryč,” řekl aniž by se na mě ohlédl. Rukama svíral zábradlí schodiště až mu zbělely klouby. Stál tam další minutu než vyběl zbytek schodů nahoru. Když jsem slyšela zabouchnutí dveří, sesunula jsem se na podlahu.

“Ach Rushi. Jak tohle zvládneme? Potřebuju rozptýlení,” zašeptala jsem do prázdné předsíně. Potřebuju najít někoho jiného, na koho se zaměřit. Někoho, kdo není Rush. Někoho, kdo je k dispozici. To byl jediný způsob jak zabránit, abych do toho spadla příliš hluboko. Rush byl mému srdci nebezpečný. Pokud budeme přátelé, pak si potřebuju najít někoho jiného na koho zaměřit pozornost. A rychle.

10. KAPITOLA

Darla z mého přesunu do jídelny nebyla nadšená. Chtěla mě na hřišti. Taky chtěla, abych dohlížela na Bethy. Podle Bethy už se s Jacem nevídá. Zašla s ním na kafe, protože jí to odpoledně dvacetkrát volal. Řekla mu, že jestli jí chce jen jako svoje malé špinavé tajemství tak je konec. On prosil a žadonil, ale odmítl jí přivést do svého kruhu přátel, takže ho nechala. Byla jsem tak hrdá.

Zítra mám den volna a Bethy mě už vyhledala, aby se ujistila že jdeme pořád na

honky-tonk. Samozřejmě, že ano. Potřebovala jsem kluka, jakéhokoliv co mě zbaví

myšlenek na Rushe.

Celý den jsem chodila za Jimmym. Zaučoval mě. Byl atraktivní, vysoký,

charismatický a velmi gay. Ačkoliv to členové klubu nevěděli. Nestydatě flirtoval se ženami a ony mu to žraly. Ohlédl se na mě a mrkl, když mu jedna šeptala sprosťárny do ucha. Ten kluk byl playboy a dost dobrej.

Jakmile mu skončila směna, šli jsme dozadu do odpočívárny pro zaměstnance a

pověsili si dlouhé černé zástěry, které jsme museli nosit přes uniformy.

“Budeš brilantní, Blaire. Chlapy tě milujou a na ženy děláš dojem. Bez urážky slaďouši, ale holky s tak platinově blond vlasy jako máš ty většinou nedokážou jít rovně aniž by se chichotaly.”

Usmála jsem se na něj. “Tak je to? Vezmu tenhle komentář jako urážku.”

Jimmy obrátil oči v sloup a natáhl se, aby mě poplácal po hlavě. “Ne, nevezmeš. Ty víš, že jsi geniální blond sexbomba.”

“Už jsi to rozbalil na novou posilu, Jime?” zeptal se Woodsův povědomí hlas. Jimi mu věnoval povýšený usměv.

“Měl bys to vědět líp. Mám vybraný chutě,” nechal hlas klesnout do sexy šepotu, když přejížděl očima Woodsovi po těle.

Zírala jsem na zamračeného Woodse, kterému to bylo nepříjemné a nemohla jsem

si pomoct a rozesmála se. Jimmy se ke mně připojil. “Miluju, když se ze mě

heterouši vrtí,” zašeptal mi do ucha, pak mě plácl po zadku a vyšel ze dveří.

Woods protočil oči a jakmile byl Jimmy pryč vešel dál do místnosti. Zdálo se, že si byl vědomí Jimmyho sexuálních preferencí.

“Užila sis dnešek?” zeptal se zdvořile.

Užívala jsem si ho. Nesmírně. Byla to mnohem jednodušší práce než se venku potit v horku a celý den se vypořádávat s pošilhávajícíma starouškama. “Ano. Byl skvělý. Díky, žes mi umožnil tady pracovat.”

Woods přikývl. “Nemáš zač. Teď, co takhle zajít oslavit tvoje povýšení nejlepším mexickým jídlem na pobřeží?”

Zase mě zval ven. Měla bych jít. Mohl být rozptýlení. Nebyl přesně typ pracujícího muže co jsem hledala, ale kdo říká, že si ho musím brát a mít jeho děti? Myslí mi probleskl obrázek Rushe a jeho včerejšího ztrápeného výrazu. Nemohla jsem se přimět k tomu randit s někým koho znal. Pokud myslel vážně co řekl, pak jsem

potřebovala udržet jeho svět z dosahu. Do tohohle světa jsem nepatřila.

“Můžeme to nechat na jindy? Včera v noci jsem toho moc nenaspala a jsem

vyčerpaná.”

Woodsovi trochu povadla tvář, ale věděla jsem, že nebude mít problém najít

někoho místo mě.

“U Rushe je dneska párty, ale hádám, že to víš,” řekl Woods a porozené sledoval mojí reakci. Nevěděla jsem o párty, ale Rush mě před nimi nikdy nevaroval.

“Prospím to. Zvykla jsem si na ně.” To byla lež. Nepůjdu spát dokud poslední host nevydupe po schodech.

“Co kdybych přišel? Strávila bys se mnou trochu času než půjdeš do postele?”

Woods byl odhodlaný. To se mu musí nechat. Chystala jsem se mu říct ne, když mi

došlo, že Rush bude dnes večer píchat nějakou holku. Vezme si jí nahoru do

postele a nechá jí pocítit věci, které mě nikdy nedovolí. Potřebovala jsem se

rozptýlit. V době kdy se dostanu domů už jí nejspíš bude mít na klíně.

“Nezdáte se být s Rushem moc blízcí. Možná by jsme mohli jít na chvíli ven dolů na pláž? Nevím jestli je to pro tebe dobrý nápad být v jeho domě, kde tě může vidět.”

Woods kývl. “Dobře. To se mi líbí. Ale mám jednu otázku, Blaire,” řekl a pozorně se na mě díval. Čekala jsem. “Proč to tak je? Do té minulé noci u něj jsme byli s Rushem přátelé. Vyrostli jsme spolu. Ve stejných kruzích. Nikdy jsme neměli žádný problém. Co ho vykolejilo? Děje se mezi vámi dvěma něco?”

Jak jsem na to měla odpovědět? Ne, protože to nechce dovolit a pro moje srdce je bezpečnější, když zůstaneme jen přátelé?

“Jsme přátelé. Je ochranitelský.”

Woods pomalu přikývl, ale bylo mi jasné, že mi na to neskočil.

“Nevadí mi konkurence. Jen rád vím proti čemu stojím.”

Nestál proti ničemu, protože všechno co on a já kdy budeme jsou přátelé.

Nehledala jsem kluka z jeho party. “Nejsem a nikdy nebudu součástí tvojí party.

Nemám v úmyslu skutečně chodit s někým, kdo je součástí vašeho elitního kruhu.”

Nečekala jsem na argumenty. Místo toho jsem ho obešla a vyšla ze dveří.

Potřebovala jsem se dostat domů než se párty příliš rozjede. Nechtěla jsem vidět Rushe propleteného s nějakou holkou.

Nebyl to divoký mejdan. Bylo tam asi jen dvacet lidí. Prošla jsem kolem několika z nich po cestě do špajzu. Někteří byli v kuchyni a připravovali drinky, usmála jsem se na ně než jsem vešla do spíže a pak do zadního pokoje. Jestli jeho přátele nevěděli, že spím pod schody, teď už to ví. Převlékla jsem se z uniformy do ledově modrých letních šatů. Z celodenního stání mě bolely nohy, tak jsem zůstala bosa.

Zastrčila jsem kufr zpátky pod postel a vyšla do špajzky, přímo tváří v tvář s

Rushem. Opíral se o dveře vedoucí do kuchyně se založenýma rukama a mračil

se.

“Rushi? Co se děje?” zeptala jsem se, když nic neříkal.

“Je tu Woods,” odpověděl.

“Myslela jsem, že jste kamarádi.”

Rush zavrtěl hlavou a očima mi rychle přelétl po těle. “Ne. Není tu kvůli mně. Přišel kvůli někomu jinému.”

Překřížila jsem si ruce pod prsama a zaujala stejnou defenzivní pozici. “Možná to tak je. Máš problém s tím, když se o mě zajímají tvoji kamarádi?”

“On není dost dobrej. Je to zasranej zmrd. Neměl by se tě dotknout,” řekl Rush tvrdým, naštvaným tónem.

Možná byl všechny tyhle věci. Pochybovala jsem o tom, ale možná byl. Nestarala

jsem se o to. Nechystala jsem se nechat Woodse se mě dotýkat. Z jeho blízkosti se mi nekroutily vnitřnosti a nezačínalo mě bolet mezi nohama.

“Nemám o Woodse tímhle způsobem zájem. Je to můj šéf a popřípadě kamarád.

Toť vše.”

Rush si přejel rukou po hlavě a já pohledem zachytila stříbrný plochý prsten na jeho palci. Předtím jsem ho na něm nikdy neviděla. Kdo mu ho dal?

“Nemůžu spát, když lidi chodí nahoru dolu po schodech. Jsem kvůli tomu vzhůru.

Místo posedávání v pokoji a přemýšlení koho nahoře šukáš, jsem myslela, že se

půjdu s Woodsem projít po pláži. Popovídám si s někým. Potřebuju přátele.”

Rush sebou škubl jako bych ho praštila. “Nechci, aby sis venku povídala s

Woodsem.”

Tohle bylo směšný. “No, možná já zase nechci, abys píchal nějakou holku, ale budeš.”

Rush se odstrčil ode dveří a šel ke mně, zatlačujíc mě do pokoje, dokud jsme oba nebyli uvnitř. Ještě kousek a spadla bych pozadu do postele. “Nechci dneska nikoho píchat,” odmlčel se a ušklíbl. “to není tak úplně pravda. Nech mě to objasnit, nechci píchat nikoho mimo tenhle pokoj. Zůstaň tady a povídej si se mnou. Budu mluvit. Řekl jsem, že můžeme být přátelé. Nepotřebuješ za kamaráda Woodse.”

Položila jsem mu obě ruce na prsa, abych ho odstrčila, ale nemohla jsem se k tomu přimět jakmile jsem se ho dotkla. “Nikdy se mnou nemluvíš. Zeptám se na špatnou otázku a ty odpochoduješ pryč.”

Rush zavrtěl hlavou. “Teď ne. Jsme kamarádi. Budu mluvit a neodejdu. Jen prosím, zůstaň tu semnou.”

Rozhlédla jsem se po malé místnůstce, kde byl prostor sotva na postel. “Není tu dost místa,” řekla jsem, podívala se na něj a přinutila se nechat na něm ruce na plocho a nevzala do pěstí jeho padnoucí tričko, abych ho přitáhla blíž.

“Můžeme sedět na posteli. Nebudeme se dotýkat. Jen mluvit. Jako přátelé,” ujistil mě.

Povzdychla jsem si a kývla. Nebyla bych schopná ho odmítnout. Krom toho tu toho

bylo tolik co jsem o něm chtěla vědět. Sesunula jsem se do postele, opřela se o

čelo a zkřížila si pod sebou nohy.

“Můžeme mluvit.” Řekla jsem s úsměvem.

Rush se posadil na postel a opřel se o zeď. Z hrudi se mu ozval hluboký smích a já sledovala jak se mu po tváři rozlil skutečný úsměv. “Nemůžu uvěřit, že jsem zrovna prosil holku, aby si sedla a povídala si semnou.”

Upřímně, ani já ne.

“O čem si budeme povídat?” zeptala jsem se, chtěla jsem, aby začal on. Nechtěla jsem, aby měl pocit, že je tohle španělská inkvizice. V hlavě se mi rojilo tolik otázek, věděla jsem, že bych ho svojí zvědavostí odradila.

“Co třeba o tom jak to, že jsi v devatenácti pořád panna?” řekl a obrátil ke mně stříbrné oči. Nikdy jsem mu neřekla, že jsem panna. Včera mě nazval nevinnou.

Bylo to tak očividné? “Kdo říká, že jsem panna?” zeptala jsem se nejotrávenějším tónem jaký jsem svedla.

Rush se ušklíbl. “Poznám pannu, když jí líbám.”

Nechtěla jsem se o tom hádat. To by jen potvrdilo skutečnost. Byla jsem panna víc než se zdálo.

“Byla jsem zamilovaná. Jmenuje se Cain. Byl můj první kluk, první pusa, první mazlení, nicméně to bylo nevinné. Říkal mi jak mě miluje a prohlašoval, že jsem pro něj jediná. Pak máma onemocněla. Už jsem neměla moc času chodit s Cainem

na rande a trávit s ním víkendy. Potřeboval ven. Potřeboval svobodu, aby ten druh vztahu dostal od někoho jiného. Tak jsem ho nechala jít. Po Cainovi jsem neměla čas randit s někým jiným.”

Rush se zamračil. “Nezůstal s při tobě, když ti onemocněla máma?”

Tenhle rozhovor se mi nelíbil. Pokud někdo jiný upozorňoval na to co už jsem

dávno věděla, bylo těžké se na Caina nenaštvat. Už dávno jsem mu odpustila.

Přijala jsem to. Nepotřebovala jsem k němu teď směřovat hořkost. K čemu by to

bylo dobrý?

“Byli jsme mladí. Nemiloval mě. Jen si to myslel. Je to snadný.”

Rush si povzdychl. “Pořád jsi mladá.”

Nebyla jsem si jistá jestli se mi líbí tón, kterým to řekl. “Je mi devatenáct Rushi. Tři roky jsem se starala o mámu a pohřbila jí bez jakékoliv pomoci od otce. Věř mi, většinu dní se cítím na čtyřicet.”

Rush natáhl ruku přes postel a přikryl s ní mojí. “Neměla jsi to dělat sama.”

Ne, ale neměla jsem jinou možnost. Milovala jsem svojí mámu. Zasloužila si

mnohem víc než dostala. Jediná věc, která mírnila bolest bylo připomínat si, že

máma a Valerie teď byly spolu. Měli jedna druhou. Už jsem se dál nechtěla bavit o sobě. Chtěla jsem se dozvědět něco o Rushovi.

“Máš práci?” zeptala jsem se.

Rush se zasmál, stiskl mi ruku, ale nepustil jí. “Věříš tomu, že si všichni hned po vysoké musí najít práci?”

Pokrčila jsem rameny. Vždycky jsem si myslela, že lidé někde pracují. Musel mít

nějaký cíl. Dokonce i když nepotřeboval peníze.

“Když jsem absolvoval na vysoké, měl jsem díky otci na bankovním kontě dost peněz na to, abych nikdy pracovat nemusel.” Podíval se na mě těma sexy očima rámovanýma hustými černými řasami. “Po týdnech nic nedělání a paření jsem si uvědomil, že potřebuju život. Tak jsem si začal hrát na akciovém trhu. Ukázalo se, že jsem v tom zatraceně dost dobrej. Čísla byla vždycky moje. Dokonce finančně podporuju charitu Habitat for Humanity (*staví domy pro chudé). Pár měsíců v roce jsem aktivnější a chodím pracovat na plac. V létě si beru volno od všeho co můžu, přijedu sem a relaxuju.”

To jsem nečekala.

“Překvapení v tvém obličeji je trochu urážlivý,” řekl Rush škádlivým tónem.

“Jen jsem takovou odpověď neočekávala,” odpověděla jsem upřímně.

Rush pokrčil rameny a přesunul ruku zpátky na svojí stranu postele. Chtěla jsem se natáhnout a chytit jí, držet se ho, ale neudělala jsem to. S dotýkáním skončil.

“Kolik ti je let?” zeptala jsem se.

Rush se usmál. “Jsem příliš starý na to být s tebou v tomhle pokoji a zaručeně sakra dost starej na představy co o tobě mám.”

Bylo mu něco přes dvacet. Muselo být. Nevypadal o nic starší. “Musím ti

připomínat, že je mi devatenáct? Za šest měsíců mi bude dvacet. Nejsem dítě.”

“Ne sladká Blaire, ty rozhodně dítě nejsi. Je mi dvacet čtyři a jsem znuděný. Můj život nebyl normální a kvůli tomu mam nějaký vážně zajebaný sračky. Říkal jsem ti, že jsou tu věci co nevíš. Dovolit si dotknout se tě by bylo špatné.”

Byl jen o pět let starší než já. To nebylo tak špatný. Dával peníze Habitat for

Humanity a dokonce u nich i pracoval? Jak zlý mohl být? Měl srdce. Nechal mě tu

bydlet, i když nechtěl nic víc než mě poslat k čertu.

“Myslím, že se podceňuješ. Co v tobě vidím je speciální.”

Rush k sobě pevně stiskl rty a pak zavrtěl hlavou. “Nevidíš mý skutečný já. Nevíš co všechno jsem udělal.”

“Možná,” odpověděla jsem a naklonila se dopředu. “Ale ta trocha co vidím není celá špatná. Začínám si myslet, že to možná bude tvoje další vrstva.”

Rush ke mně zvedl oči. Chtěla jsem se mu schoulit do klína a jen do těch očí

hodiny zírat. Otevřel pusu, aby něco řekl, pak jí zase zavřel … ale ne dřív, než jsem zahlédla stříbro v jeho puse.

Zastrčila sem si kolena pod sebe a přiblížila se. “Co to máš v puse?” zeptala jsem se, prohlížela si jeho rty a chtěla, aby je znovu rozevřel.

Rush otevřel ústa a pomalu vyplázl jazyk. Byl propíchnutý stříbrnou činkou.

“Bolí to?” zeptala jsem se a zblízka si prohlížela jeho jazyk. Nikdy předtím jsem neviděla nikoho s piercingem v jazyku.

Stáhl jazyk zpátky a usmál se. “Ne.” Vzpomněla jsem si na tetování na zádech z noci kdy měl sex s holkou na verandě. “A co ty tetování na zádech?”

“Orel s roztaženými křídly v dolní části zad a znak Slaker Demon. Když mi bylo sedmnáct táta mě vazal na koncert v L.A. a potom pro první tetování. Chtěl značku svý kapely na mým těle. Každý člen Slacker Demon má jedno na úplně stejném místě. Hned vzadu na levém rameni. Táta byl ten večer pěkně sjetej, ale stejně je to dobrá vzpomínka. Neměl jsem šanci trávit s ním moc času, když jsem vyrůstal.

Ale pokaždé co jsem ho pak viděl, přidal mi na tělo další tetování nebo piercing.”

Má víc piercingů? Prohlížela jsem si jeho obličej a pak nechala oči klesnout k hrudi.

Polekal mě tichý smích a já si uvědomila, že jsem byla nachytaná při okukování.

“Tam nemám žádný piercingy, sladká Blaire. Další mám v uších. Přestal jsem s propichováním a tetováním v devatenácti.”

Jeho otec byl pokrytý tetováním a náušnicemi a stejně tak zbytek Slacker Demon.

Bylo to něco co Rush dělat nechtěl? Nutil ho k táta?

“Co jsem řekl, že se mračíš?” zeptal se, strčil mi prst pod bradu a zvedl jí vzhůru takže jsem se na něj musela podívat. Nechtěla jsem na to popravdě odpovědět.

Užívala jsem si náš společný čas. Věděla jsem, že když se příliš brzy ponořím moc hluboko, uteče. “Když jsi mě minulou noc líbal, tu stříbrnou věcičku jsem necítila.”

Rush přivřel víčka a naklonil se dopředu. “Protože jsem jí neměl nasazenou.”

Měl to teď.

“Když, ech, s tím někoho líbáš, může to cítit?”

Rush se roztřeseně nadechl a ještě víc přiblížil ústa k mým. “Blaire, řekni mi ať odejdu. Prosím.”

Jestli se mě chystal políbit, pak mu nic takového říkat nebudu. Chtěla jsem ho tu.

Taky jsem se s ním chtěla líbat s tou věcí v puse.

“Cílila bys to. Všude, kde tě chci políbit bys to mohla cítit. A užívala by sis to,”

zašeptal mi do ucha než mi vtiskl polibek na rameno a zhluboka se nadechl. Čichal ke mně?

“Ty … políbíš mě znovu?” zeptala jsem se bez dechu, když mi přitiskl nos ke krku a vdechoval.

“Chci. Chci tak kurevsky hrozně, ale snažím se být hodnej,” zamumlal mi proti pokožce.

“Mohl bys na jednu pusu nebýt tak hodný? Prosím?” zeptala jsem se a přišoupla se k němu blíž. Brzy bych mu mohla sedět na klíně.

“Sladká Blaire, tak neuvěřitelně sladká,” řekl, když se rty dotkl křivky mezi mým krkem a ramenem. Jestli to tak půjde dál začnu žadonit.

Vystrčil jazyk a rychle mi olízl citlivou kůži na krku, pak mi kladl polibky podél čelisti, dokud se jeho ústa nevznášela nad mými. Začala jsem znovu prosit, ale vtiskl mi lehký polibek na rty, aby mě zastavil. Pak se odtáhl, ale jen o kousek. Jeho teplý dech mi stále zaléval rty.

“Blaire, nejsem romantickej chlap. Nelíbám a nemazlím se. Pro mě je to všechno jen sex. Zasloužíš si někoho, kdo líbá a tulí se. Ne mě. Já jen šukam, zlato. Nejsi určená někomu jako já. Nikdy jsem si neodpíral něco co chci. Ale ty jsi příliš sladká.

Tentokrát si musím říct ne.”

Jak se jeho slova usazovala, zakňučela jsem z erotického zvuku těch sprostých

slov, převalujících se mu na jazyku. Teda dokud nevstal a nepopadl kliku, pak jsem si uvědomila, že hodlá odejít. Znovu. Prostě mě tu takhle nechá.

“Už si nemůžu povídat. Ne dnes. Ne tady, s tebou o samotě.” Ze smutku v jeho hlase mě trochu zabolelo srdce. Pak byl pryč a zavřel za sebou dveře.

Opřela jsem se zády o čelo postele a frustrovaně zasténala.

Proč jsem ho sem pustila? Tahle žhavá a chladná hra co hrál byla naprosto mimo

moje chápání. Uvažovala jsem kam půjde teď. Tam venku byla spousta žen, které

mohl líbat. Takové, které neměl problém líbat, když prosily.

Dupot lidí nahoru po schodech mi rachotil nad hlavou. Ještě chvíli se mi nepodaří spát. Nechtěla jsem tu zůstat a Woods na mě čekal. Nebyl důvod nepřijít. Neměla jsem náladu si s ním povídat, ale přinejmenším mu můžu říct, že se na rozhovor na pláži necítím.

Vešla jsem do kuchyně. Grant byl zády ke mně a měl nějakou dívku přitisknutou k

pultu. Ruce měla zamotané v jeho divokých, hnědých vlnách. Zdáli se velmi

soustředění. Tiše jsem vyšla ven zadními dveřmi a doufala, že nenarazím na další páreček.

“Nemyslel jsem si, že se ukážeš,” ozval se ze tmy Woodsův hlas.

Otočila jsem se a uviděla ho se opírat o zábradlí a dívat se na mě. Cítila jsem se provinile, že jsem sem nepřišla hned a neřekla, že se s ním nesejdu. Jakmile se do něčeho zamotal Rush, nebyla jsem schopná rozumných rozhodnutí.

“Omlouvám se. Byla jsem zdržená.” Nechtěla jsem to vysvětlovat.

“Viděl jsem Rushe opouštět tu tvojí králičí noru, ve které tě tam vzadu má,”

odpověděl.

Kousla jsem se do rtu a přikývla. Nachytal mě. Mohla jsem se klidně přiznat.

“Dlouho se nezdržel. Byla to přátelská návštěva nebo tě vykopával ven?”

Byla to … byla to hezká návštěva. Povídali jsme si. Až dokud jsem ho nepožádala, aby mě znovu políbil to byla zábava. Užila jsem si jeho společnost. “Jen přátelský rozhovor,” vysvětlila jsem.

Woods se tvrdě zasmál a zavrtěl hlavou. “Proč tomu nevěřím?”

Protože byl chytrý. Pokrčila jsem rameny.

“Platí, že se jdeme projít po pláži?”

Zavrtěla jsem hlavou. “Ne. Jsem unavená. Přišla jsem se sem ven nadechnout

čerstvého vzduchu a doufala, že tě najdu a vysvětlím ti to.”

Woods mi věnoval zklamaný úsměv a odstrčil se od zábradlí. “No, tak dobře. Prosit nebudu.”

“Nečekala jsem, že jo,” odpověděla jsem.

Šel zpátky ke dveřím a já čekala dokud nebyl vevnitř, než jsem vydechla úlevou. To nebylo tak zlý. Možná se teď trochu stáhne. Dokud nepřijdu na to co si počít s touhle přitažlivostí k Rushovi, nepotřebovala jsem nikoho dalšího, kdo by mě mátl ještě víc. Zůstala jsem pár minut, pak jsem se otočila a šla dovnitř. Grant už tam nebyl. Zřejmě se přesunuli na soukromější místo. Vykročila jsem ke spíži, když do kuchyně vešel Rush následovaný chichotající se brunetou. Visela mu na paži a chovala se, jako by nedokázala jít rovně. Buď to bylo z alkoholu, nebo šesti

palcových podpatků, na kterých balancovala.

“Ale říkal jsi,” mumlala a políbila ho na paži, ke které byla přilepená. Jo, byla opilá.

Rushovi oči se setkaly s mými. Dnes v noci jí bude líbat. Ona nebude muset

dokonce ani prosit. Taky bude chutnat jako pivo. To ho vzrušovalo?

“Sundám si kalhotky přímo tady, kdybys chtěl,” řekla a nebrala na vědomí, že nejsou sami.

“Babs už jsem ti řekl ne. Nemám zájem,” odpověděl aniž by ze mě spustil pohled.

Odmítal jí. A chtěl, abych to věděla.

“Bude to divoký,” řekla hlasitě a pak vybuchla dalším záchvatem smíchu.

“Ne, bylo by to otravný. Jsi opilá a z tvýho kdákání mě bolí hlava,” odpověděl. Jeho oči stále neopustily moje.

Odtrhla jsem od něj pohled a šla ke dveřím spíže, když si mě Babs konečně všimla.

“Hej, ta holka se ti chytá krást jídlo,” zašeptala hlasitě.

Zrudla jsem. Sakra. Proč mě to zahanbilo? Byla jsem hloupá, ona ožralá. Kdo se

stará o to co si myslí?

“Bydlí tady; může mít cokoliv chce,” odpověděl Rush.

Zvedla jsem hlavu, stále ze mě nespustil oči.

“Ona tu bydlí?” zeptala se holka.

Rush už nic dalšího neřekl. Zamračila jsem se na něj a rozhodla se, že jediný

svědek, kterého jsme měli si tohle ráno nebude pamatovat, “Nenech si od něj nic nalhávat. Jsem nevítaný host, žijící pod jeho schody. Chtěla jsem pár věcí a on mi dál říká ne.”

Nečekala jsem na jeho odpověď. Otevřela jsem dveře a vešla dovnitř. Jeden bod

pro mě.

11. KAPITOLA

Dojedla jsem poslední sendvič s arašídovým máslem, oprášila si drobky z klína a

vstala. Brzy budu muset zajít do obchodu a koupit si nové jídlo. Sendviče s

arašídovým máslem se mi už přejídaly. Dneska jsem měla volno a nebyla jsem si

jistá co dělat. Většinu noci jsem proležela v posteli přemýšlením o Rushovi a jak jsem pitomá. Proč mě ten kluk přesvědčoval, že chce být jen kamarád? Začal s tím víc než jednou. Musím se přestat pokoušet snažit, aby ve mně viděl něco víc.

Tenhle tah jsem na něj zkusila včera. Neměla jsem to dělat. Nechtěl mě líbat.

Nemůžu uvěřit, že jsem ho o to prosila. Otevřela jsem dveře spíše a vešla do

kuchyně. Do nosu mě udeřila vůně slaniny a kdyby u sporáku nestál Rush jen v

kalhotách od pyžama, pak by mě ta vůně úplně pohltila. Pohled na Rushova holá

záda odváděl pozornost.

Ohlédl se přes rameno a usmál. “Dobré ráno. Dneska musíš mít den volna.”

Kýval jsem a stála tam uvažujíc, co by měla kamarádka říct. Už jsem s ním

nechtěla porušit pravidla. Budu podle nich hrát. Beztak se dost brzy stěhuju.

“Voní to dobře,” řekla jsem.

“Vyndej dva talíře. Udělal jsem vražednou slaninu.”

Teď jsem si přála, abych nesnědla ten chleba. “Už jsem jedla, ale díky.”

Rush položil vidličku a otočil se ke mně čelem. “Jak už jsi mohla jíst, právě jsi vstala.”

“Mám v pokoji chleba a arašídové máslo. Nějaký jsem si dala, než jsem šla sem.”

Rush si mě prohlížel se zvrásněným obočím. “Proč máš v pokoji chleba a

arašídový máslo?”

Protože nechci, aby mi nekonečné zástupy jeho přátel snědli moje jídlo. Takhle

přesně jsem to ale říct nemohla. “Tohle není moje kuchyně. Nechávám si všechny svoje věci v pokoji.”

Rush se napjal a já uvažovala co jsem řekla, že ho to naštvalo. “Chceš mi říct, že když jsi tady, jíš jenom chleba s arašídovým máslem? Tak je to? Koupila sis to, necháváš si to v pokoji a to je všechno co jíš?”

Přikývla jsem, nejistá proč je to tak velký problém.

Rush třísknul rukou o linku a otočil se zpátky tváří ke svojí slanině, zatímco mumlal nadávky.

“Dojdi si pro věci a přestěhuj se nahoru. Na levé straně chodby si vezmi jaký pokoj chceš. Vyhoď ten zatracenej chleba a sněz v týhle kuchyni cokoli chceš.”

Nepohnula jsem se. Nebyla jsem si jistá, odkud tahle reakce vzešla.

“Jestli tu chceš zůstat Blaire, pak hned přestěhuj prdel nahoru. Pak přijď sem a sněz něco z mojí zasraný ledničky, zatímco se budu dívat.”

Byl rozzuřenej? Na mě?

“Proč chceš, abych se přestěhovala nahoru?” zeptala jsem se zvědavě.

Rush hodil poslední kousek slaniny na papírový ubrousek a otočil knoflíkem na

kamnech než se na mě znovu otočil.

“Protože to chci. Nenávidím chodit v noci do postele a přemýšlet o tom, že spíš pod schody. Teď mám v hlavě představu jak tam sama jíš ten podělanej sendvič s arašídovým máslem a je to trochu víc než dokážu snést.”

Dobře. Takže se o mě v nějaké míře zajímal. Nehádala jsem se. Vrátila jsem se do pokoje pod schody a vytáhla kufr zpod postele. Arašídové máslo bylo uvnitř.

Rozepnula jsem ho a vytáhla ven skoro prázdnou sklenici a pytlík se zbývajícími

čtyřmi plátky chleba. Nechám to v kuchyni a pak si půjdu najít pokoj. Srdce mi v hrudi bušilo. Tohle bylo moje bezpečné místo. Být nahoře mi vezme pocit ústraní.

Tam nahoře nebudu sama. Vešla jsem do kuchyně a šla položit máslo a chleba na

linku. Zamířila jsem do chodby aniž bych se na Rushe podívala. Stál u baru a

pevně svíral okraje jakoby se snažil do něčeho nepraštit. Rozhodoval se hodit mě zpátky do spíže? Nevadilo by mi tam zůstat.

“Nemusím se stěhovat nahoru. Líbí se mi ten pokoj,” vysvětlovala jsem a sledovala jak se jeho sevření ještě víc zpevnilo.

“Patříš do jednoho z pokojů nahoře. Nepatříš pod schody. Nikdy jsi nepatřila.”

Chtěl mě nahoře. Jen jsem nerozuměla jeho náhle změně názoru.

“Řekneš mi alespoň jaký pokoj si mám vzít? Nepřijde mi správné vybírat si. Tohle není můj dům.”

Rush konečně povolil smrtící sevření pultu a obrátil ke mně oči. “Pokoje nalevo jsou všechny pro hosty. Jsou tam tři. Myslím, že by se ti líbil výhled toho posledního. Je přímo na oceán. Ten prostřední je bílý s bledě růžovými doplňky. Připomíná mi tě.

Takže si jdi vybrat. Jakýkoliv chceš. Zaber si ho, pak se vrať sem a jez.”

Zase chtěl, abych se najedla.

“Ale já nemám hlad. Zrovna jsem jedl -”

“Pokud mi řekneš, že jsi zase jedla ten zatracenej chleba, prohodim ho zdí.”

Odmlčel se a zhluboka se nadechl. “Prosím, Blaire. Přijď kvůli mně něco sníst.”

Jako by ho byla nějaká žena na planetě schopná odmítnout. Přikývla jsem a

zamířila ke schodům. Musím si vybrat pokoj.

První místnost mě neuchvátila. Měla tmavé barvy s výhledem na přední dvůr.

Nemluvě o tom, že byla nejblíž ke schodům a těžko bych tu přehlížela hluk z

mejdanů. Šla jsem do dalšího pokoje, kde byla postel královské velikosti, pokrytá bílými volánky a hezkými růžovými polštáři. U stropu visel růžový lustr. Bylo to dost sladký. Ne něco, co bych čekala v Rushovo domě. Na druhou stranu tu většinu času žila jeho matka.

Otevřela jsem poslední dveře nalevo. Byla tam velká okna táhnoucí se od podlahy

ke stropu s výhledem na oceán. Byla to nádhera. Světle modré a zelené odstíny

ladily s obrovskou postelí, která vypadala jako by byla vyrobená z naplaveného

dřeva. Alespoň horní i spodní čelo postele. Vyvolávalo to velmi přímořský pocit.

Líbil se mi. Ne, to škrtám. Milovala jsem ho. Položila jsem kufr na zem a šla ke dveřím do vlastní koupelny. Bílý mramor dekorovaly nadýchané bílé ručníky a drahá mýdla. Sem tam tu byla vidět modrá a zelená, ale většina byla bílá. Velká, kulatá vana s tryskami. I když jsem předtím nikdy žádnou neviděla, věděla jsem, že to je Jacuzzi. Možná jsem vešla do špatného pokoje. Tohle určitě nebyl pokoj pro hosty. Tenhle pokoj bych chtěla, kdybych tu žila.

Nicméně, byl na levé straně chodby. Musel to být jeden z pokojů, které zmínil. Šla jsem zpátky do ložnice. Půjdu mu říct, že jsem si vybrala tenhle a pokud jsem se spletla, řekne mi to. Nechala jsem si kufr hned vedle dveří a pak jsem zamířila zpátky dolů.

Když jsem vešla do kuchyně, Rush seděl u stolu s talířem slaniny a nějakými

míchanými vejci. Okamžitě zvedl oči, aby se podíval do mých.

“Vybrala sis pokoj?” zeptal se.

Přikývla jsem a přešla jsem si stoupnout na opačnou stranu stolu.

“Ano. Věřím, že jo. Ten co jsi říkal, že má skvělý výhled je … zelenomodrý?”

Usmál se. “Ano, to je.”

“A ty jsi v pohodě s tím, že tam zůstanu? Je opravdu hezký. Tenhle pokoj bych chtěla, kdyby to byl můj dům.”

Rushův úsměv se rozšířil. “Ještě jsi neviděla můj pokoj.”

Jeho musí být mnohem hezčí. “Tvůj pokoj je na stejném patře?”

Rush zvedl kousek slaniny. “Ne, můj zabírá celé horní patro.”

“Myslíš, všechna ta okna? To je celé jeden velký pokoj?” Horní patro zvenku vypadalo jakoby bylo celé ze skla. Vždycky jsem uvažovala jestli je to jen iluze, nebo je tam několik pokojů.

Rush kývl. “Jo.”

Chtěla jsem jeho pokoj vidět. Ale on to nenavrhl, takže jsem se neptala.

“Už sis vybalila věci?” zeptal se a pak si ukousl slaniny.

“Ne, chtěla jsem to napřed probrat s tebou než si vybalím. Nejspíš bych si měla všechno nechat v kufru. Na konci příštího týdne budu připravená se odstěhovat.

Moje spropitné v klubu je dobré a většinu z toho jsem ušetřila.”

Rush přestal žvýkat a oči mu ztvrdly, když se díval na něco venku. Sledovala jsem jeho pohled; neviděla jsem nic kromě prázdné pláže.

“Můžeš zůstat jak dlouho budeš chtít, Blaire.”

Od kdy? Řekl mi, že mám měsíc. Neodpověděla jsem.

“Sedni si vedle mě a sněz nějakou slaninu.” Vytáhl židli vedle sebe a já se bez dohadování posadila. Slanina dobře voněla a já byla připravená na něco jiného kromě másla.

Rush ke mně posunul talíř. “Jez.”

Zvedla jsem kousek a ukousla si. Byla křupavá a mastná přesně jak jsem jí měla

ráda. Dojedla jsem kousek a Rush znovu šťouchl do talíře. “Vem si další.”

Potlačila jsem smích nad jeho náhlou touhou mě nakrmit. Co to s ním bylo? Vzala

jsem si další kousek a vychutnala si ho.

“Jaký máš na dnešek plány?” zeptal se Rush jakmile jsem polkla.

Pokrčila jsem rameny. “Ještě nevím. Přemýšlela jsem, že se možná poohlédnu po bytě.”

Rushovi zacukalo v čelisti a znovu napjal tělo. “Přestaň mluvit o stěhování, dobře?

Nechci, aby ses stěhovala dokud se naši rodiče nevrátí domů. Musíš si promluvit s otcem, než utečeš a začneš žít sama. Není to zrovna bezpečný. Jsi příliš mladá.”

Tentokrát jsem se rozesmála. Byl směšný. “Nejsem příliš mladá. Co to je s tebou a mým věkem? Je mi devatenáct. Jsem velká holka. Bezpečně můžu žít sama. Krom toho dokážu zasáhnout pohyblivý cíl lépe než většina policejních důstojníku. Moje dovednosti se zbraní jsou dost působivý. Přestaň s tím ‘nebezpečné a příliš mladá’.”

Rush povytáhl obočí. “Takže ty máš opravdu zbraň?”

Přikývla jsem.

“Myslel jsem si, že Grant chtěl být jen vtipný. Někdy má otřesnej smysl pro humor.”

“Ne. Vytáhla jsem jí na něj, když mě mojí první noc tady překvapil.”

Rush se zasmál, opřel se o židli a zkřížil ruce na nahé hrudi. Donutila jsem se držet oči na jeho tváři a nedívat se dolů.

“To bych fakt moc rád viděl.”

Neodpověděla jsem. Byla to pro mě špatná noc. Nechtělo se mi to dneska omílat.

“Nechci, abys tu zůstávala jen protože jsi mladá. Chápu, že se o sebe dokážeš postarat, nebo si to alespoň myslíš. Chci tě tu protože … tě tu rád mám.

Neodcházej. Počkej dokud se ti nevrátí táta. Zní to, že si vy dva potřebujete

promluvit. Pak se můžeš rozhodnout co chceš dělat dál. Pro teď, co kdybys šla

nahoru a vybalila? Přemýšlej o všech těch penězích co můžeš bydlením tady

ušetřit. Až se budeš stěhovat budeš mít pěknej balík.”

Chtěl mě tady. Nemohla jsem si pomoct, po tváři se mi rozlil přihlouplý úsměv.

Zůstanu a s ušetřenými penězi měl pravdu. Jakmile se otec vrátí, promluvím si s

ním a odstěhuju se. Nebyl žádný důvod odcházet, když mě tu Rush chtěl.

“Dobře. Jestli to opravdu myslíš vážně, tak děkuju.”

Rush kývl a naklonil se dopředu, aby se opřel lokty o stůl. Prodléval na mě

stříbrným pohledem. “Myslím to vážně. Ale taky to znamená, že ta přátelská věc mezi námi musí zůstat v plné platnosti.”

Samozřejmě měl pravdu. Kdybychom spolu bydleli a nějakým způsobem se

zapletli, bylo by to těžký. Kromě toho, až tohle léto skončí, přestěhuje se někam do dalšího domu. Tenhle druh žalu nepotřebuju.

“Souhlasím,” odpověděla jsem. Neuvolnil ramena a jeho tělo zůstalo pevně napjaté.

“Taky začneš jíst jídlo v tomhle domě, když jsi tu.”

Zavrtěla jsem hlavou. Ne, nezačnu. Nebyla jsem příživník.

“Blaire, o tomhle se hádat nebudeme. Myslím to vážně. Jez moje zatracený jídlo.”

Odšoupla jsem se od stolu a vstala. “Ne. Koupím si jídlo a sním ho. Já nejsem …

Nejsem jako můj otec.”

Rush něco zamumlal, odstrčil se na židli a vstal. “Myslíš si, že tohle už teď nevím?

Bez stížností jsi spala v zatracený skříni na košťata. Uklízela jsi po mě. Pořádně jsi nejedla. Je mi jasný, že nejsi jako tvůj otec. Ale jsi host u mě doma a já chci, abys jedla v mojí kuchyni a chovala se jakoby byla tvoje.”

Tohle bude problém. “Dám si jídlo do tvojí kuchyně a sním ho tu. Bude to tak lepší?”

“Pokud je všechno co máš v úmyslu si koupit arašídový máslo a chleba, tak ne.

Chci abys jedla pořádně.”

Začala jsem vrtět hlavou, když se natáhl a chytil mě za ruce. “Blaire, budu šťastnej, když budu vědět, že jíš. Henrietta kupuje potraviny jednou týdně a zásobuje tohle místo s očekáváním, že budu mít hodně společnosti. Je tu toho víc než dost.

Prosím. Jez. Moje. Jídlo.”

Kousla jsem se do rtu, abych se nerozesmála jeho prosebnému pohledu.

“Směješ se mi?” zeptal se s malým úsměvem, tahajícím ho za rty.

“Jo, trošku,” přiznala jsem.

“Znamená to, že budeš jíst moje jídlo?”

Povzdychla jsem si. “Jen když mě necháš ti týdně platit.”

Začal vrtět hlavou, vytáhla jsem ruce z jeho a dala se na odchod.

“Kam jdeš?” zeptal se za mnou.

“S dohadováním jsem skončila. Budu jíst tvoje jídlo, pokud ti za svojí část zaplatím.

To je jediná dohoda, na kterou přistoupím. Takže ber nebo nech být.”

Rush zavrčel. “Dobře, fajn. Plať mi.”

Ohlédla jsem se na něj. “Jdu vybalovat. Pak se vykoupu v té obrovské vaně a pak nevím. Až do večera žádný plány nemám.”

Zamračeně svraštil obočí. “S kým?”

“S Bethy,” odpověděla jsem.

“Bethy? Ta vozíková holka, se kterou spí Jace?”

“Oprava. Vozíková holka, se kterou Jace spával. Zmoudřela a šla dál. Dnes večer si jdeme na honky-tonky vybrat nějaké těžce pracující dělníky.”

Nečekala jsem na odpověď. Spěchala jsem ke schodům a vyběhla po nich. Jakmile

jsem se dostala do svého nového pokoje, zavřela jsem za sebou dveře a úlevně si

povzdychla.

12. KAPITOLA

Možná jsem neměla vhodné oblečení na Rushovi večírky, ale měla jsem všechno

potřebné na honky-tonky. Už to chvíli bylo co jsem na sobě naposledy měla svojí

modrou džínovou sukni.

Rush dnes ráno odešel, zatímco jsem si dávala koupel a ještě se nevrátil.

Uvažovala jsem, jestli byl můj pokoj pro jeho přátelé mimo limity, když tu bude mít párty. Nelíbila se mi představa cizinců provozujících sex na mojí posteli. Chtěla jsem se ho na to zeptat, ale nevěděla jsem jak na to.

Odejít než se Rush vrátí znamenalo, že nevím co čekat. Mám si naplánovat

převlíkání postele až se vrátím domů? Nad tou myšlenkou jsem se přikrčila. Když

jsem položila nohu na spodní schod, přední dveře se rozletěly a dovnitř vešel Rush.

Když se mi podíval do očí ztuhl a pomalu si mě prohlédl. Nebyla jsem oblečená,

abych oslnila jeho okolí, ale tam venku byli lidi, kteří mi možná trochu obdivu věnují.

“Ahoj-ehm,” zamumlal a zavřel za sebou dveře.

Nehýbala jsem se. Snažila jsem se přijít na to jak nadhodit sexující cizince v mý posteli.

“Ty, ehm, jdeš v tomhle do klubu?” zeptal se.

“Říká se tomu honky-tonky. Myslím si, že to je naprosto něco jinýho,” opravila jsem ho.

Rush si přejel rukou po krátkých vlasech a povzdychl si, trochu frustrovaně a trochu pobaveně. Jestli si začne z mýho oblečení dělat srandu, možná po něm hodím botu.

“Můžu jít dneska s tebou? Nikdy jsem na honky-tonky nebyl.”

Cože? Slyšela jsem ho správně?

“Ty chceš jít s námi?” zeptala jsem se zmateně.

Rush přikývl a znovu mi pohledem přejel po těle. “Jo, chci.”

Hádala jsem, že mohl jít taky. Pokud jsme byli přátelé, měli bychom být schopní se spolu jít bavit.

“Dobře. Když opravdu chceš. Ale potřebujeme vyrazit do deseti minut. Bethy čeká až jí vyzvednu.”

“Budu připravenej za pět,” řekl a bral schody nahoru po dvou. Tohle nebylo přesně co jsem očekávala. Zvláštní zvrat událostí.

O sedmi minut později byl Rush zpátky dole, oblečený v pohodlných džínsech a

těsném černém tričku, které mělo vpředu bílým gotickým písmem napsané Slacker Damon. Na ramenou byly jejich emblémy. Znovu měl na palci stříbrný prstem a poprvé od doby co jsem ho poznala měl v uchu několik malých kruhových náušnic.

Dneska, víc než kdy předtím, vypadal jako syn světoznámého rockera. S jeho

černými řasami vypadal jako jakoby měl oční linky a to jen přidávalo na efektu.

Když moje oči doputovaly zpátky na horu do jeho tváře, vyplázl jazyk, aby na mě

blískl stříbrnou činkou a mrkl. “Napadlo mě, že když mám jít na honky-tonky s klukama v kožených botách a s kovbojskými klobouky, potřebuju zůstat věrnej svým kořenům. Rock and Roll mám v krvy. Nemůžu předstírat, že se hodím někam jinam.”

Zasmála jsem se, když se na mě ušklíbl. “Budeš dneska vypadat tak mimo jako já vypadám na tvých večírcích. Tohle by mohla být sranda. Pojď, rocková hvězdo,”

škádlila jsem ho a zamířila ke dveřím.

Rush otevřel dveře a postavil s stranou, abych mohla projít. Ten kluk dokázal být tak divný, když chtěl. “Když s náma jede tvoje kamarádka, mohli by jsme raději vzít jedno z mých aut? Bude to pohodlnější než v tvým náklaďáčku.”

Zastavila jsem se a zírala na něj. “Ale ke mně do auta se líp vejdem.”

Rush vytáhl malý dálkový ovladač a jedny ze čtyřech dveří garáže se otevřely. V

záři světel stál černý Range Rover s kovovými rámy a perfektně naleštěným lakem.

Nemohla jsem s ním nesouhlasit. V tomhle autě nám bude mnohem pohodlněji.

“To je dost působivý,” odpověděla jsem.

“Takže to znamená, že vezmeme moje? Nejsem blázen, abych se s Bethy dělil o sedačku. Ta holka se ráda bez dovolení dotýká věcí,” řekl Rush.

Usmála jsem se. “Ano, dotýká. Trochu moc flirtuje, že jo?”

Rush povytáhl obočí. “Flirtování pro ní není to správný slovo.”

“Dobře. Jasně. Můžeme si vzít zabijácký auto dokonalýho Rushe Finlaye.”

Rush mi věnoval arogantní úsměv a zamířil ke garáži. Šla jsem těsně za ním.

Otevřel mi dveře, což bylo sladký, ale navozovalo to spíš pocit schůzky.

Nepotřebovala jsem, aby mi dělal v hlavě zmatek. Byla jsem pevně rozhodnutá, že

jsme jen přátelé. Měl by tu hru hrát správně. “Otevíráš dveře všem svým

kamarádům?” zeptala jsem se, stála tam a dívala se na něj. Chtěla jsem, aby viděl chybu svých velmi zdvořilých způsobů.

Lehký úsměv se rozplynul a jeho místo zaujal vážný výraz. “Ne,” odpověděl, ustoupil a zamířil na stranu řidiče. Cítila jsem se jako naprostý blb. Měla jsme prostě poděkovat a přehlédnout to. Proč jsem musela být ta co mu připomíná jeho vlastní pravidla?

Jakmile jsme byli uvnitř auta, Rush nastartoval a beze slova se rozjel. Nenáviděla jsem ticho. Bylo trapné. “Omlouvám se. Nechtěla jsem vyznít protivně.”

Rush si povzdychl a uvolnil ramena. Pak zavrtěl hlavou. “Ne. Máš pravdu. Jen nemám žádný kamarádky, takže nejsem dobrý v balancování mezi tím co dělat a co ne.”

“Takže na rande holkám otevíráš dveře? To je hodně galantní věc. Tvoje máma tě vychovala dobře.”

Cítila jsem záchvěv žárlivosti. Tam venku byly holky, kterým se tohohle zacházení od Rushe dostávalo. Těm, které bral ven a chtěl s nimi být víc než kamarád.

“Vlastně ne, neotevírám. Já … ty … ty se prostě zdáš jako holka co si zaslouží, aby se jí dveře otevřely. V tu chvíli mi to dávalo smysl. Ale chápu co říkáš. Pokud máme být přátelé, přebuju určit hranice a zůstat za nima.”

Srdce mi trochu roztálo.

“Díky, žes mi je otevřel. Bylo to sladký.”

Rush pokrčil rameny a nic dalšího neřekl.

“Musíme vyzvednou Behty v klubu. Bude v zadní kanceláři za golfovým hřištěm.

Musela dnes pracovat. Je vysprchovaná a oblečená.”

Rush zahnul k Country klubu. “Jak se z tebe a Bethy staly kamarádky?”

“Jeden den jsme spolu pracovaly. Myslím, že se nám oběma hodila kámoška. Je zábavná a nezávislá. Všechno co já nejsem.”

Rush se zasmál. “Říkáš to jakoby na tom bylo něco špatnýho. Nechceš být jako Bethy. Věř mi.”

Měl pravdu. Nechtěla jsem být jako Bethy, ale byla sranda mít jí kolem sebe.

Tiše jsem seděla, zatím co si Rush hrál s velmi drahým a komplikovaně

vypadajícím stereo systémem. Jeli jsem kousek z jeho domu do klubu. Začala hrát

“Lip sof an Angel” od Hinder a já se usmála. Skoro jsem čekala, že uslyším něco od Slacker Demon. Když Range Rover zastavil před kanceláří, otevřela jsem dveře a vyskočila ven. Bethy tohle auto nevyhlížela. Bude hledat můj náklaďák.

Dveře kanceláře se rozletěly a ona vykráčela v těsných červených kožených

šortkách, zkráceném polovičním topu a bílých kožených kozačkách ke kolenům.

“Co k čertu děláš v jednom z Rushovo aut?” zeptala se, samý úsměv.

“Jde s námi. Rush se chce taky mrknout na honky-tonky. Takže …” hlas se mi vytratil a ohlédla jsem se na Range Rover.

“To ti trochu omezí šance najít si chlapa. Jen to říkám,” řekla Bethy, když sešla schody a rychle mi zkontrolovala oblečení. “Nebo ne. Vypadáš žhavě. Chci tím říct, věděla jsem, že jsi krásná, ale v těchhle hadrech vypadáš fakt sexy. Chci taky nějaký skutečný kovbojský boty. Kdes tyhle sehnala?”

Její kompliment byl milý. Tak dlouho jsem neměla kamarádku. Když Valerie

zemřela, holky se kterýma jsme si byly blízké mi tak nějak zmizely ze života. Bylo to jakoby kolem mě nemohly být aniž by vzpomínaly. Z Caina se stal můj jediný přítel.

“Děkuju a k těm botám. Dostala jsem je před dvěma lety od mámy k Vánocům. Byly její. Milovala jsem je co si je koupila, potom co … onemocněla …mi je dala.”

Bethy se zamračila. “Tvoje máma onemocněla?”

Nechtěla jsem pokazit náladu. Přikývla jsem a přinutila se k úsměvu. “Jo. Ale to je jiný příběh. Pojď, jdem si najít nějaký kovboje.”

Bethy mi vrátila úsměv a otevřela zadní dveře na mojí straně Range Roveru.

“Nechám tě jet vpředu, protože mám pocit, že to je místo, kde tě řidič chce.”

Neměla jsem čas odpovědět než Bethy naskočila dovnitř a zavřela za sebou dveře.

Vylezla jsem zpátky dovnitř a usmála se na Rushe, který mě pozoroval. “Čas rozjet to na country muziku,” řekla jsem mu.

13. KAPITOLA

Behty dala Rushovi směr k jejímu oblíbenému honky-tonk. Bylo to čtyřicet minut za Rosemary. Což nebylo úplně tak překvapivé. Jediné country v Rosemary byl Country klub a to nebylo vůbec to kam jsme chtěli vejít.

Bar byl velký a kompletně udělaný tak, aby vypadal jako z dřevěných prken. Zřejmě to tu bylo vyhlášené. Nejspíš protože tu v okolí nebylo moc míst jako tohle. Zářivé fluorescenční cedule na pivo zdobily zdi uvnitř i z venku. Když jsme vešli dovnitř z repráků se ozývalo “Gun Power a Lead” od Mirandy Lambert.

“Za třicet minut by měla začít živá hudba. To je nejlepší čas k tanci. Máme spoustu času najít dobrá místa a vypít si napřed pár panáků tequily,” zaječela přes hluk Bethy.

Nikdy jsem tequilu nepila. Nepila jsem dokonce ani pivo. Dnes v noci se to změní.

Budu svobodná. Užiju si noc. Rush se přesunul za mě a ruku mi položil nízko na

záda. Tohle nebyla přátelská pozice … byla?

Rozhodla jsem se neopravovat ho tady, když bych musela ječet přes muziku. Rush

nás vedl k prázdnému boxu, který byl dál od tanečního parketu. Ustoupil stranou a nechal mě vklouznout dovnitř. Bethy si sedla naproti a Rush se usadil vedle mě.

Bethy se na něj zamračila.

“Co chceš pít?” zeptal se Rush, naklonil se mi k uchu, aby nemusel křičet.

“Nejsem si jistá,” odpověděla jsem, dívajíc se na Bethy pro doporučení. “Co piju?”

Behty vytřeštila oči a pak se zasmála. “Tys předtím nikdy nepila?”

Zavrtěla jsem hlavou. “Nejsem dost stará, abych si sama koupila alkohol. Ty jsi?”

Ona zatleskala rukama. “Tohle bude taková sranda. A ano, je mi dvacet jedna, nebo to alespoň říká moje ID.” Střelila pohledem po Rushovi. “Musíš jí pustit ven. Beru jí k baru.”

Rush se nepohnul. Podíval se na mě. “Nikdy jsi neměla alkohol?”

“Ne. Ale mám v úmyslu to dneska napravit,” ujistila jsem ho.

“Pak na to musíš jít pomalu. Nebudeš mít moc vysokou odolnost.”

Natáhl ruku a chytil servírku za paži. “Potřebujeme jídelní lístek.”

Bethy si položila ruce na boky. “Proč objednáváš jídlo? Jsme tu kvůli pití a tanci s kovbojema. Ne kvůli jídlu.”

Rush k ní otočil hlavu, takže jsem mu neviděla do tváře, ale mohla jsem říct, že mu ztuhla ramena. “Nikdy předtím nepila. Napřed se potřebuje najíst, nebo to skončí tím, že vyzvrací vnitřnosti a bude tě za dvě hodiny proklínat.”

Ach. Nerada jsem zvracela. Naprosto.

Bethy obrátila oči v sloup a zamávala si rukou před obličejem, jakoby byl Rush

idiot. “Jak myslíš, taťko Rushi. Já si jdu splašit něco k pití a taky jí něco přinesu.

Takže jí nakrm rychle.”

Než Bethy domluvila, servírka byl zpátky s jídelákem. Rush ho vzal, otočil se zpátky na mě a otevřel ho. “Vyber si něco. Nezáleží co říká královna opilců, napřed se musíš najíst.”

Přikývla jsem. Nechtěla jsem, aby mi bylo zle.

“Sýrové hranolky vypadají dobře.”

Rush zvedl menu a servírka přiběhla zpátky.

“Sýrové hranolky. Dvakrát a velkou sklenici vody.”

Jakmile servírka kývla a odešla, Rush se opřel a naklonil hlavu, aby se na mě

podíval. “Takže jsi na honky-tonky. Je to jak sis představovala? Protože, abych byl opravdu upřímný, ta muzika je bolestivá.”

Usmívajíc se, jsem pokrčila rameny a rozhlédla se. Byli tu jak kluci v kovbojských kloboucích, tak i v normálním oblečení. Někteří měli velké přezky na páscích, ale z větší části vypadali jako lidé u mě doma.

“Zrovna jsem se sem dostala a ještě jsem nepila ani netancovala, takže ti dám vědět až potom.”

Rush se ušklíbl. “Chceš tancovat?”

Chtěla jsem tancovat, ale ne s Rushem. Věděla jsem jak snadno bych zapomněla,

že jsme jen kamarádi. “Ano, chci. Ale napřed musím sesbírat odvahu a potřebuju, aby mě někdo požádal o tanec.”

“Myslel jsem, že jsem tě právě požádal,” odpověděl.

Položila jsem si lokty na stůl a opřela si bradu o dlaň “Myslíš si, že je to dobrý nápad?” Chtěla jsem, aby přiznal, že to byl špatný nápad.

Rush si povzdychl. “Nejspíš ne.”

Přikývla jsem.

Přistály před námi talíře se sýrovými hranolky a před Rushe byla postavená velká sklenice vody s ledem. Jídlo vypadalo překvapivě dobře. Neuvědomila jsem si, že jsem hladová. Musela jsem si dávat pozor na to kolik utrácím. Tohle bylo sedm

dolarů. Dneska jsem nehodlala utratit víc než dvacet dolarů. To mohlo znamenat,

že si možná dám jen jeden drink, ale Rush řekl, že se potřebuju najíst, takže

hodlám jíst.

Zvedla jsem hranolku pokrytou sýrem a ukousla si.

“To je lepší než sendviče s arašídovým máslem, co?” zeptal se Rush se škádlivým úsměvem. Přikývla jsem a zvedla další hranolku.

Bethy vklouzla do boxu se dvěma malýma skleničkama s pitím. Byly žluté.

“Napadlo mě, že bys měla možný začít zvolna. Tequila je pití pro velký holky. Na to ještě nejsi připravená. Tohle je trochu citrónový likér. Je to sladký a dobrý.”

“Napřed sněz pár dalších,” přerušil jí Rush.

Vzala jsem si další hranolku, rychle jí snědla a pokračovala s další. Pak jsem sáhla pro citrónový pití. “Dobře, jsem připravená,” řekla jsem Bethy, ona zvedla svojí a zasmála se. Sledovala jsem jak si jí přiložila ústům a zaklonila hlavu. Pak jsem udělala do samé.

Bylo to opravdu dobrý. Jen to trochu pálilo v krku. Měla jsem ráda citrón. To bylo pěkný. Položila jsem skleničku a usmála se na Rushe, který mě sledoval.

“Jez,” odpověděl.

Snažila jsem se mu nesmát, ale nemohla jsem si pomoct. Začínal být směšný. Dala

jsem si další sousto, Bethy se natáhla a vzala si taky pár hranolek.

“Na baru jsem potkala nějaký kluky. Ukázala jsem tě a teď nás pozorujou co jsem si sedla. Jsi připravená udělat si nový přátele?”

Rush se posunul o kousek blíž ke mně a z jeho tepla a tepla v břiše se mi chtělo zůstat přímo tady se svým … kamarádem. Což bylo to proč jsem se postavila.

Přikývla jsem.

“Pusť jí ven, Rushi. Zatím nám můžeš zahřívat box v případě, že bychom se

vrátily,” řekla Bethy.

Rush se nepohnul hned a já si začínala myslet, že jí bude ignorovat, nebo mě

donutí víc jíst. Konečně vyklouzl ven a vstal.

Chtěla jsem mu něco říct. Cokoli, čemu by se usmál a přestal se mračit, ale

nevěděla jsem co.

“Buď opatrná. Budu tady, kdybys mě potřebovala,” řekl tichým šepotem, když ke mně přistoupil blíž. Jen jsem přikývla. Hruď se mi sevřela a já si s ním chtěla zalézt zpátky do boxu.

“Pojď Blaire. Čas využít tě, abychom dostaly pití zdarma a chlapy. Jsi nejžhavější parťačka jakou jsem kdy měla. Tohle bude sranda. Jen těmhle klukům neříkej, že je ti devatenáct. Každýmu říkej, že ti je dvacet jedna.”

“Dobře.”

Bethy mě odtáhla ke dvou klukům, který nás očividně posuzovali. Jeden byl vysoký, s dlouhými blond vlasy zastrkanými za ušima. Vypadal jako by se pár dní neholil a zdálo se, že pod těsně padnoucí flanelovou košilí schovává působivý tělo. Jeho oči byly na mě, pak na Bethy, a pak znova na mě. Ještě se nerozhodl.

Druhý kluk mě krátké hnědé vlasy, které se mi trochu kroutily a pár velmi pěkných modrých očí. Tak jasně modré, že se vám nad nima chtělo povzdychnout. Jeho bílé tričko nenechávalo moc prostoru představivosti a široká hruď byla dost pěkná na

pohled. Byl to jasný farmář. Pár jsem jich ve Wrangles znala a on mezi ně přesně zapadal. Jeho pohled byl upřený na mě. Žádný pohyb, žádné těkání. Na rtech měl malý úsměv a já se rozhodla, že tohle nakonec vůbec nebude tak zlý.

“Kluci, tohle je Blaire. Dostala jsem jí pryč od jejího bratra a ona teď potřebuje drink.”

Ten s hnědými vlasy vstal a napřáhl ruku. “Dalton. Těší mě, Blaire.”

Vklouzla jsem rukou do jeho a potřásla si s ním. “Taky tě ráda poznávám, Daltone.”

“Co ti můžu objednat k pití?” zeptal se, po tváři se mu rozlil schvalující úsměv.

“Chce citrónovej likér. To je její,” řekla vedle mě Bethy.

“Ahoj Blaire, jsem Nash.” Řekl blonďák, natáhl ruku a já jí potřásla. “Ahoj, Nashi.”

“Dobře chlapci, nepoperte se. Jsme tu dvě. Uklidni se, Nashi. Ta její odkapávající nevinnost tě nažhavila,” řekla otráveně Bethy. “Pojď si se mnou zatancovat a já ti ukážu jak tohle svědění dokážou uspokojit zlobivý holky.”

Bethy teď měla Nashovu naprostou pozornost. Zakryla jsem si pusu rukou, abych

zadržela smích. Byla dobrá. Bethy na mě mrkla a odváděla Nashe na parket.

“Pěknou kámošku máš. Nabídla nám, že nás zvládne oba. Vysvětlil jsem jí, že tenhle druh věcí nedělám a ona ukázala na tebe. Všechno co jsem viděl, byly ty tvoje vlnitý dlouhý blond vlasy a byl jsem fascinovaném,” řekl Dalton a podal mi citrónový likér.

“Děkuju. A ano, s Bethy je spousta srandy. Dneska mě vytáhla ven. Jsem na

takovémhle místě poprvé.”

Dalton kývl hlavou Rushovým směrem. Na okraji našeho stolu seděla dlouhonohá

blondýna. Sledovala jsem jak jí Rush prstem vyjel vzhůru po stehně. Jasně, že mu to netrvalo dlouho.

“Proto sem dnes s tebou přišel bratr?”

Daltonova otázka mi připomněla proč jsem tady a odtrhla jsem oči od Rushe a

dívčiných nohou. “Ehm, em … něco takovýho.”

Přiložila jsem si skleničku ke rtům a rychle jí vypila.

“Můžeme … chci říct, nechceš si zatancovat?” zeptala jsem se, když jsem odložila panáka na bar.

Dalton vstal, aby mě odvedl na parket. Bethy už tiskla svoje tělo proti Nashovu

způsobem, který by měl být na veřejnosti nezákonný. Takhle tancovat nehodlám.

Doufala jsem, že to Dalton neočekává. Dalton mě vzal za ruce a položil si je kolem krku, než mi rukama vklouzl kolem pasu a přitáhl mě k sobě blíž. To bylo hezký.

Celkem. Hudba byla pomalá a sexy. Ne přesně na jakou jsem chtěla tancovat s

cizincem

.

“Žiješ v okolí? Nikdy předtím jsem tě tu neviděl,” řekl Dalton a sklonil se mi k uchu, abych ho slyšela.

Zavrtěla jsem hlavou. “Bydlím odsud čtyřicet minut daleko. Zrovna jsem se

přistěhoval. Jsem z Alabamy.”

Usmál se. “To vysvětluje ten jižanský přízvuk. Věděl jsem, že je silnější než u některých z místních.”

Daltonova ruka mi sklouzla níž po pase, dokud se mi netřela o horní křivku zadku.

To mě trochu rozhodilo.

“Jsi na vysoký?” zeptal se, rukou posunul ještě o kousek níž.

Zavrtěla jsem hlavou. “Ne. Já … ehm … pracuju.”

Hledala jsem v davu Bethy a nikde jí neviděla. Kam zmizela? Ač jsem to nesnášela, podíval jsem se k boxu, jestli tam Rush pořád je. Blondýna teď byla s ním v boxu.

Jeho oči a dokonce možná i rty byly přilepené k ní.

Dalton sjel rukou níž dokud mě kompletně nedržel za zadek. “Sakra holka, máš neuvěřitelný tělo,” zamumlal mi do ucha.

Rudý kód. Potřebovala jsem pomoc.

Počkat. Odkdy potřebuju pomoc? Už roky jsem na nikoho nespoléhala. Teď nemám

za potřebí chovat se bezbranně. Položila jsem obě ruce Daltonovi na prsa a

odstrčila ho. “Musím na vzduch a moc se mi nelíbí, když mi cizí chlapy osahávají zadek.” Informovala jsem ho, otočila se a zamířila k východu. Nechtěla jsem se vracet zpátky do boxu a sledovat jak se Rush oblejzá s nějakou holkou a určitě jsem si zatím nechtěla hledat dalšího tanečního partnera. Potřebovala jsem čerstvý vzduch.

Vyšla jsem do tmy, zhluboka se nadechla a opřela se o bok budovy. Možná jsem

nebyla pro tyhle věci stvořená? Nebo to možná bylo příliš brzy. Ať tak či onak jsem potřebovala pauzu a nového tanečního partnera. S Daltonem to nefungovalo.

14. KAPITOLA

“Blaire?” Rushův hlas plný obav mě překvapil, otevřela jsem oči a zamžourala do tmy, abych ho viděla přicházet.

“Ano,” odpověděla jsem.

“Nemohl jsem tě najít. Proč jsi tady venku? Není to bezpečný.”

Měla jsem dost jeho role velkého bratra. Dokázala jsem věci zvládnout sama.

Potřeboval se stáhnout. “Jsem v pohodě. Vrať se dovnitř a pokračuj ve svojí muchlovačce v boxu.” Hořkost v mém hlase byla očividná. Nedalo se tomu pomoct.

“Proč jsi tady venku?” zopakoval a pomalu udělal další krok ke mně.

“Protože chci,” odpověděla jsem, když jsem na něj zírala.

“Párty je uvnitř. Není to to cos chtěla? Honky-tonk s klukama a pití? Tady venku o to přijdeš.”

“Vypadni, Rushi.”

Rush ke mně udělal další krok a nechal mezi námi jen pár centimetrů prostoru. “Ne.

Chci vědět co se stalo.”

Něco se ve mně zlomilo a já mu položila obě ruce na hruď a strčila ho jak nejsilněji jsem svedla. Sotva klopýtl dozadu. “Chceš vědět co se stalo? TY jsi se stal Rushi.

To je to co se stalo.” vyřítila jsem se kolem něj a vyrazila k temnému parkovišti.

Kolem paže se mi omotala silná ruka, zastavila mě a já tvrdě trhla, abych se

osvobodila, ale bylo to marný. Rush mě pevně držel a nepustil.

“Co to má znamenat, Blaire?” zeptal se a přitáhl si mě zpátky proti hrudi.

Snažila jsem se mu vykroutit a bojovala s nutkáním křičet. Nenáviděla jsem způsob jak mi jeho vůně rozbušila srdce a rozpulzovala tělo. Potřeboval jsem, aby si držel odstup. Netřel všude svoje lahodné teplé tělo o moje.

“Hned. Mě. Pusť.” Odsekávala jsem.

“Ne dokud mi neřekneš co máš za problém,” odpověděl vztekle. Kroutila jsem paží, ale on se nehnul ani o centimetr. Tohle bylo směšný. Nechtěl slyšet co jsem hodlala říct. Díky tomu uvědomění jsem to najednou říct chtěla. Věděla jsem, že co řeknu mu bude vadit.

Zpacká celý jeho nápad s přátelstvím.

“Nelíbí se m vidět tě dotýkat se ostatních holek. A když mi ostatní muži ošahávají zadek, nenávidím to. Chci, abys to byl ty, kdo se mě tam dotýká. Aby ses mě tam chtěl dotýkat. Ale ty nechceš a já se s tím musím vyrovnat. Teď mě pusť!” Vytrhla jsem se mu a běžela k Range Roveru. Schovám se tam dokud nebude připravený vzít mě domů.

Slzy mě pálily v očích a běžela jsem rychleji. Když jsem se dostala k autu, obešla jsem ho, opřela se o něj a zavřela oči. Právě jsem řekla Rushovi, že chci, aby mi sahal na zadek. Jak pitomá můžu být? Dal mi vlastní pokoj. Nabídl mi ať zůstanu dokud se táta nevrátí domů, takže si můžu šetřit peníze a já mu právě dala všechny důvody, aby mě vyhodil.

Zámky na Range Roveru cvakly a já otevřela oči, abych viděla jak ke mně Rush

pochoduje. Chystá se mě vzít domů a vykopnout mě. Zastavil se vedle mě a

trhnutím otevřel zadní dveře. Strkal mě dozadu. Jak ponižující.

“Nastup. Nebo tě tam dotáhnu,” zavrčel.

Vyškrábala jsem se na zadní sedačku než mě dovnitř hodí. Ale on za mnou

nezabouchl dveře. Místo toho nastoupil za mnou.

“Co děláš?” zeptala jsem se těsně předtím než mě přitiskl k sedačce a přikryl mi ústa svými. Otevřela jsem je pro něj při prvním doteku jeho jazyka. Kmitnutí kovu v puse bylo vzrušující. Dnes jeho mátový dech nebyl smíchaný s ničím jiným. Mohla bych ho ochutnávat hodiny a nikdy by mě to nezačalo nudit.

Oběma rukama našel moje boky a posouval mě dokud jsem neměla jednu nohu

ohnutou v koleni a opřenou nahoře o sedadlo a druhou stále na podlaze. Doširoka

mě rozevřel a pak se usadil nade mnou. Jeho pusa opustila mojí a kladl mi hladové polibky dolů po krku. Lehce mě zuby štípl do nahého ramene, spouštějíc ve mně vlnu vzrušení.

Rukama našel lem mého trička. “Svlíkni si to,” řekl, když mi látku zvedl přes hlavu a pak odhodil na přední sedadlo, aniž by ze mě spustil pohled. “Chci to svlíknout všechno, sladká Blaire.” Jednou rukou mi sáhl za záda a během vteřiny mi rozepnul podprsenku. Stáhl mi jí z rukou a pak jí hodil dopředu k tričku.

“Tohle je důvod, proč jsem se snažil držet dál. Tohle, Blaire. Nebudu schopný to zastavit. Ne teď.” Sklonil hlavu a vtáhl do pusy bradavku. Tvrdě jí sál a já mezi nohama vybuchla. Zanaříkala jsem, popadla ho za ramena a držela se.

Sledovala jsem jak vyplázl jazyk a přejížděl mi kovovou činkou po kůži. Byla to ta nejerotičtější věc jakou jsem kdy viděla. “Chutná jako sladkosti. Holky by neměly chutnat tak sladce. Je to nebezpečný,” zašeptal mi proti kůži a přejížděl mi nosem mezi ňadry, zatímco hlasitě vdechoval. “Voníš neuvěřitelně.”

Opět položil rty na moje, rukou mi přikryl prso, jemně ho hnětl a pak zatahal za bradavku. Chtěla jsem taky cítit víc. Sjela jsem mu rukama po hrudi a vklouzla pod tričko. Teď chtěla cítit jaký bude na dotek. Teplá pokožka pokrývající svaly byla hladká. Přejela jsem prsty po každý vlnce na břiše a ukládala si ten pocit do paměti.

Neměla jsem žádný slib, že to nebude jen jednorázová událost a chtěla jsem

všechno.

Rush jednou rukou sáhl dozadu a stáhl si tričko, odhodil ho na stranu a pak se vrátil k plenění mých rtů. Vyklenula jsme se k němu blíž. Nikdy předtím jsem nebyla s klukem nahoře bez. Chtěla jsem cítit jeho nahou hrud proti své. Zdálo se, že ví co jsem chtěla, pevně mě sevřel v náručí a přitáhl k sobě. Vlhkost úst mi vytvořila na prsou chlad, ale jeho teplo bylo šokující. Zanaříkala jsem a přitáhla ho blíž, bála jsem se, že se ode mě odtáhne. Měla jsem co jsem chtěla od chvíle, když jsem ho viděla na verandě s tou holkou. Byly to moje nohy mezi, kterýma teď byl. Tohle byla moje fantazie.

“Sladká Blaire,” zašeptal, vtáhl můj spodní ret do pusy a sál ho.

Posunula jsem se pod ním ve snaze přitisknout si jeho tvrdost mezi nohy. Celá

jsem pulzovala a chtěla jsem na sobě znovu cítit jeho erekci. Rush sklouzl rukou dolů, aby mě pohladil po koleni a pak mi přejel po vnitřní straně stehna. Ještě víc jsem rozevřela nohy, potřebovala jsem, aby se dostal blíž. Bolest rostla a z představy, že by se jeho ruka přiblížila k bolavé potřebě jsem malátněla.

V momentě, kdy mi prsty přejel po hedvábném rozkroku kalhotek jsem sebou trhla

a zakňučela. “V klidu. Jen chci vidět jestli je to tam dole taky tak zasraně sladký jako zbytek tebe,” řekl Rush chraplavým hlasem. Snažila jsem se přikývnout, ale nedařilo se mi nic jiného než pamatovat si jak se dýchá. Zírala jsem do Rushových stříbrných očí, když zastřeně zazářily. Neodvrátil ode mě pohled, když prstem vklouzl pod krajkový okraj kalhotek.

“Rushi,” zašeptala jsem, stiskla mu ramena a držela jeho pohled.

“Pšššt, to je v pořádku,” odpověděl. Nebyla jsem vyděšená. Snažil se zmírnit strach, ale já žádný neměla. Vzrušní a potřeba byli příliš. Potřebovala jsem, aby si pospíšil. Něco uvnitř mě narůstalo a já k tomu potřebovala dosáhnout. Drásající bolest rostla.

Rush mi zabořil hlavu do křivky krku a dlouze, těžce si povzdychl.

“Tohle je kurevsky moc,” zasténal. Začala jsem otevírat pusu, abych prosila ať nepřestává. Potřebovala jsem ho. Potřebovala jsem uvolnění, které jsem věděla, že přijde.

Sklouzl prstem přes mou vlhkost a mě se zkroutily prsty, když se mi tělo

neovladatelně kroutilo. Pak jeho prst vklouzl dovnitř. Pomalu. Ztuhla jsem, bála jsem se jaký tohle bude pocit. Tloušťka prstu se posunula dál a já ho chtěla popadnout za ruku a zatlačit dovnitř tvrději. Tohle bylo dobrý. Příliš dobrý.

“Do prdele. Kruva, jebat. Vlhký, horký…tak zasraně horký. A ježiši, jsi tak těsná.”

Rush mi ztěžka dýchal proti krku, když říkal věci, které mě ještě víc vzrušovaly. Čím sprostší jeho slova byla, tím víc na ně moje tělo reagovalo.

“Rushi. Prosím,” prosila jsem, bojovala jsem s nutkáním chytit ho za ruku a donutit ho přinést úlevu od pulzování pod jeho dotekem. “Potřebuju…” Nevěděla jsem co potřebuju. Prostě jsem potřebovala.

Rush zvedl hlavu, nosem mi přejel vzhůru po krku a dal mi malý polibek na bradu.

“Vím co potřebuješ. Jen si nejsem jistý jestli tě zvládnu sledovat jak to dostáváš.

Naprosto jsi mě ve všech směrech vzrušila, holka. Těžce se snažim bejt hodnej

kluk. Nemůžu ztratit kontrolu na zadním sedadle zatracenýho auta.”

Zavrtěla jsem hlavou. Nemohl přestat. Nechtěla jsem, aby byl hodnej. Chtěla jsem ho uvnitř sebe. Hned. “Prosím, nebuď hodnej. Prosím,” žadonila jsem.

Rush rozechvěle vydechl. “Do hajzlu, miláčku. Přestaň. Vybuchnu. Dám ti tvojí úlevu, ale až se do tebe konečně poprvé ponořím, nebudeš ležet za zadní sedačce mýho auta. Budeš v mojí posteli.”

Než jsem stihla odpovědět pohnul rukou a oči se mi protočily do hlavy. “To je ono.

Udělej se pro mě, sladká Blaire. Udělej se mi na ruce a nech mě to cítit. Chci se na tebe dívat.” Jeho slova mě poslala spirálovitě přes okraj útesu, kterého jsem se tak těžce snažila dosáhnout.

“RUUUUUUUSHI!” Slyšela jsem svůj hlasitý výkřik, když jsem upadala do naprosté blaženosti. Věděla jsem, že naříkám po něm, křičím jeho jméno a možná do něj zatínám nehty, ale už jsem se nedokázala ovládat.

Extáze byla příliš.

“Achhhh, jo. To je ono. Kurva jo. Jsi tak krásná.” Rushova slova mě zaplavovala, ale cítila jsem je tak vzdáleně. Byla jsem malátná a lapala jsem po dechu, když se mi vrátily smysly.

Přinutila jsem se otevřít víčka, abych viděla jestli jsem Rushe nepodrápala v reakci na svůj první orgasmus. Slyšela jsem o nich dost, ale nikdy se mi samotné nepodařilo jednoho dosáhnout. Jasně, párkrát jsem to zkoušela, ale neměla jsem

na to představivost. Po dnešní noci jsem měla pocit, že tohle už nebude problém.

Rush mi právě dal spoustu materiálu, se kterým pracovat a to na sobě měl pořád

kalhoty.

Podívala jsem se na Rushe, který na mě shlížel s prstem v puse. Chvíli mi trvalo zaregistrovat co to bylo za prst. Následovalo šokované zalapání po dechu, čemuž se Rush jen zasmál, když ho vytáhl z pusy a usmál se. “Měl jsem pravdu. Jsi stejně tak sladká v tý tvojí horký kunčičce, jako všude jinde.”

Kdybych nebyla tak vyčerpaná, červenala bych se. Vše co jsem mohla dělat bylo

znovu zavřít oči. Rush se zasmál hlasitěji. “Ach no tak, sladká Blaire. Zrovna ses mi divoce a sexy udělala na ruce a dokonce jsi mi nechala škrábance za zádech jako důkaz. Nezačínej teď být stydlivá. Protože miláčku, než tahle noc skončí, budeš

nahá v mojí posteli.”

Koukla jsem se na něj, doufajíc, že jsem ho právě dobře slyšela. Chtěla jsem víc.

Mnohem víc.

“Nech mě tě oblíknout, pak zajdu najít Bethy a uvidíme jestli potřebuje svézt, nebo našla nějakýho kovboje co jí vezme domů.”

Protáhla jsem se a pak se mi podařilo přikývnout. “Dobře.”

“Kdybych zrovna teď nebyl tvrdej jak zatracená skála, uvažoval bych, že zůstanu přímo tady a užiju si ospalej, potěšenej výraz na tvým obličeji. Rád vím, že jsem ho tam dostal já. Ale potřebuju trochu víc.”

15. KAPITOLA

Rush nelhal, když říkal, že mě chce obléknout. Oblékl mi zpátky podprsenku a pak mi vtiskl polibek na rameno než mi přes hlavu přetáhl tričko.

“Budu radši, když zůstaneš tady, zatímco půjdu najít Bethy. Máš na tváři ten dobře uspokojenej výraz a je to vážně sexy. Nechci skončit ve rvačce.”

Další komplimenty. Nebyla jsem si jistá jestli si na tohle od něj kdy zvyknu.

“Šla jsem sem s Bethy, abych se jí pokusila povzbudit nevyspávat s klukama, kteří v ní nikdy neuvidí víc než zábavu. Pak jsi se k nám přidal ty a teď jsem tady na zadním sedadle tvýho auta. Cítím se jako bych jí dlužila vysvětlení.”

Rush neodpověděl okamžitě. Chvíli si mě prohlížel, ale nedokázala jsem mu ve tmě přesně číst v obličeji. “Snažím se rozhodnout jestli jsi měla v úmyslu, aby to vyznělo jako bys dělala to v čem jí povzbuzuješ nebo nepovzbuzuješ.” Rush přesunul tělo zpátky nad moje a rukou mi vklouzl do vlasů. “Protože mám vkus a nebudu se dělit.

Tohle není jen pro zábavu. Nejspíš budu lehce závislý.”

Srdce mi bušilo proti žebrům a zhluboka jsem se nadechla. Wow. Dobře. Bože můj.

Podařilo se mi kývnout, Rush sklonil hlavu a vtiskl mi na rty malý polibek než mi jazykem přejel po spodním rtu. “Mmmmmm, jo. Zůstaň tady. Dojdu pro Bethy a můžete si promluvit.”

Znova, vše co se mi podařilo bylo přikývnutí.

Rush se ode mě odsunul, vystoupil ven a loudal se zpátky k honky-tonk než jsem

stihla popadnout dech. Možná si myslel, že je závislý, ale neměl tušení co mě

přiměl cítit. On aspoň mohl chodit. Já bych nikdy nebyla schopná stát na vlastních tak brzo.

Sedla jsem si rovně, stáhla si sukni zpátky dolů a pošoupla se ke dveřím.

Potřebovala jsem se dostat ven a přesunout se na přední sedadlo, ale pořád jsem

si nebyla jistá jestli nohám důvěřuju. Je tohle vůbec normální? Mohl být kluk

schopný přimět vás se takhle cítit? Možná se mnou bylo něco špatně. Neměla bych

na Rushe tímhle způsobem reagovat … nebo měla?

Tohle byl jeden z těch okamžiků, kdy by se mi šikla kámoška. Jediná, kterou jsem měla byla Bethy a byla jsem si jistá, že to není na pravá osoba k razení ohledně kluků. Potřebovala jsem mámu. Usadila se mě mně bolest, když jsem si na ní vzpomněla a musela jsem zavřít oči, abych jí přemohla. Nemohla jsem ten smutek

právě teď pustit dovnitř.

Dveře se otevřely a stála v nich Bethy s úsměvem na tváři. “No, podívejme na tebe.

Dělat to s nejžhavější věcí v Rosemary na zadní sedačce jeho Range Roveru. A já

si myslela, že hledáš střední třídu.” Slova byla trochu nezřetelná.

“Zalez dovnitř Bethy, než tu spadneš na zadek,” řekl za ní Rush. Podívala jsem se jí přes rameno. Vypadal naštvaně.

“Nechci odcházet. Earl se mi líbí, nebo se jmenoval Kevin? Ne počkat, co se stalo s Nashem? Ztratila jsem ho … myslím,” blábolila Bethy, zatímco nastupovala.

O čem to mluví?

Bethy za sebou zavřela a já se jí chystala zeptat na víc, když se vedle mě otevřely dveře. Otočila jsem se a uviděla tam stát Rushe s napřaženou rukou. “Nesnaž se chápat cokoliv řekne. Našel jsem jí u baru dokončovat šesté kolo panáků tequily, co jí ten ženatý Earl kupoval. Je na mraky.”

Takhle přesně jsem si dnešní noc nepředstavovala. Myslela jsem si, že venkovští

kluci budou jiní. Možná se k ní budou chovat s respektem. Ale na druhou stranu na sobě měla krátké, červené kožené šortky. Vklouzla jsem rukou do Rushovo a on jí stiskl. “Dneska večer není třeba jí nic vysvětlovat. Stejně si to ráno nebude pamatovat.”

Nejspíš měl pravdu. Vystoupila jsem z Range Roveru a on si mě přitáhl k hrudi, než za mnou zavřel. “Chci tyhle sladký rty ochutnat, ale budu si to muset odepřít.

Potřebujeme jí dostat domů, než se jí udělá zle,” řekl Rush tichým, chraplavým šepotem.

Přikývla jsem. Taky jsem chtěla, aby mě políbil, ale jestli má být Bethy špatně, musíme jí dostat domů. Začala jsem se od něho odvracet, ale on mě stiskl pevněji v náručí. “Ale co jsem řekl předtím. Myslel jsem to vážně. Dnes v noci tě chci ve svojí posteli.”

Zase se mi podařilo jen přikývnout. Taky jsem chtěla do jeho postele. Rush mě

dovedl ke dveřím spolujezdce a otevřel mi je. “Mrdat tu kravinu s kamarádstvím,”

zamumlal, chytil mě v pase a pomohl mi nahoru.

S úsměvem jsem ho sledovala obejít auto a nastoupit. “Čemu se směješ?” zeptal se mě jakmile byl za volantem.

Pokrčila jsem rameny. ” Mrdat tu kravinu s kamarádstvím. Rozesmálo mě to.”

Zasmál se a zavrtěl hlavou než nastartoval auto a vyjel z teď už přeplněného

parkoviště.

“Já vím něco, co ty ne. Ano, vím. Ano, vím,” začala prozpěvovat Bethy.

Otočila jsem se, abych se na ní podívala. Neusmívala se, ale měla na tváři

nemotorný zamračený výraz. “Já něco vím,” zašeptala nahlas.

“Slyšela jsem,” odpověděla jsem a podívala se na Rushe, který se nezdál pobavený. Nebyl fanoušek opilé Bethy.

“Je to velký tajemství. Obrovský … ale já ho znám. Vím něco, co ty ne. Co ty ne.

Co ty ne,” začala znovu zpívat Bethy.

Chystala jsem se zeptat co to je co ví, ale Rush promluvil první.

“To stačí, Bethy.” Jeho varování bylo jasné. Dokonce jsem se z jeho ocelově pevného hlasu zachvěla.

Bethy stiskla rty k sobě a dělala jako by si pusu zamykala klíčem a pak ho zahodila.

Otočila jsem se zpátky a uvažovala jestli ví něco, co potřebuju vědět. Rush se

určitě choval jako by ano. Vypadal připravený zastavit auto a vyhodit jí ven.

Rush si začal pohrávat s rádiem, takže jsem se rozhodla zůstat zticha. Byl

rozrušený, protože Bethy věděla něco, co by neměla.

Obklopovalo ho tolik tajemství. Věci, o kterých se semnou odmítal bavit.

Přitahovalo nás to k sobě. Ale to neznamenalo, že mi musí říkat o všech svých

tajemstvích. Znamenalo? Ne! Samozřejmě, že ne. Ale na druhou stranu, byla jsem

připravená dát kus sebe někomu, koho doopravdy neznám? Tolik se hlídal. Byla

jsem schopná to s ním dělat a nepřilnout k němu? Nebyla jsem si jistá.

Rush položil ruku přes mou. Podívala jsem se na něj, sledoval cestu, ale přemýšlel.

Přála jsem si, abych se ho mohla prostě zeptat. Ale v tom bodě jsme ještě nebyli.

Možná nikdy nebudeme. Měla bych dát pannenství klukovi, který mi brzy odejde ze

života s bez naděje na něco víc?

“Tohle byla nejlepší zábava ze všech. Mám ráda kluky z dělnický třídy. Je s nima tolik srandy,” mumlala ospale Bethy ze zadu. “Měla jsi se víc rozhlížet kolem, Blaire. Bylo by to od tebe chytřejší. Rush se špatnej nápad. Páč tu vždycky bude Nan.”

Nan? Otočila jsem se, abych se na Bethy podívala. Měla zavřené oči a pusu

dokořán. Uniklo ní tiché zachrápání a já věděla, že dneska se mi vysvětlení toho komentáře nedostane. Alespoň ne od Bethy.

Obrátila jsem pohled k Rushovi, jehož ruka pustila mojí a teď oběma pevně svíral volant. I čelist měl pevně zatnutou. Co bylo s jeho sestrou za problém? Byla to jeho sestra, správně?

“Je Nan tvoje sestra?” zeptala jsem se a sledovala jeho reakci. Jednom přikývl, ale neřekl nic víc. Bylo to to samé, co jsem od něj dostala, když jsem se o ní naposledy zmínila. Naprosto se přede mnou uzavřel.

“Co tím teda Bethy myslela? Jak by to, že spolu spíme mohlo ovlivňovat Nan?”

Rush byl celý napjatý. Neodpověděl. Srdce mi pokleslo. Tohle tajemství, ať bylo

jakékoliv, nás drželo od dělání něčeho víc. Bylo to pro něj příliš důležité, což pro mě byla varovná vlajka. Pokud mi nemůže říct něco, co ví dokonce i Bethy, pak jsme měli problém.

“Nan je moje mladší sestra. Nechci … nemůžu o ní s tebou mluvit.”

Z toho jakým způsobem řekl slova ‘s tebou’ se mi zkroutil žaludek. Něco tady

nehrálo. Chtěla jsem se zeptat na víc otázek, ale smutek a ztráta, které mě

zaplavili, když jsem si uvědomila, že v jeho posteli spát nebudu spát dnes ani jinou noc, mě zastavili. Tohle mě brzdilo před sblížením s Rushem. Nikdy jsem mu neměla dovolit dotýkat se mě jak to dělal před chvílí. Ne, když mě tak snadno

dokázal odhodit stranou.

Zůstali jsme zticha celou cestu do kanceláře. Rush beze slova vystoupil a vzbudil Bethy. Pak jí pomohl dovnitř. Bylo zamčeno, ale Bethy měla klíče. Mumlala něco o tom, že tu zůstane přes noc jinak by jí táta zabil. Nešla jsem pomoct. Neměla jsem energii. Jen jsem chtěla jít do postele. Chtěla jsem svojí postel pod schody. Ne tu velkou, která na mě čekala.

Když se vrátil do auta byl pořád zticha. Snažila jsem se přijít na to proč se tolik uzavřel kvůli Nan a co mohl znamenat Bethyn komentář, ale nic nedávalo smysl.

Jen o pár minut později jsme zajeli do garáže. Hned jakmile zaparkoval, otevřela jsem dveře a vystoupila. Nečekala jsem na něj, když jsem šla ke dveřím. Bylo zamčeno, takže jsem na něj musela počkat až odemkne.

16. KAPITOLA

Rush otevřel dveře a ustoupil, takže jsem mohla vejít první. Šla jsem dovnitř a

zamířila do kuchyně.

“Tvůj pokoj je teď nahoře,” řekl Rush, prolamujíc ticho.

Věděla jsem to. Ale byla jsem prostě myšlenkami jinde. Otočila jsem se a šla ke

schodům. Rush mě nenásledoval. Chtěla sem se ohlédnout a podívat se co dělá,

ale nemohla jsem.

“Snažil jsem si od tebe držet odstup.” Jeho slova zněla ve temně. Zastavila jsem se, otočila a ohlédla se na něj. Stál na spodním schodě a díval se na mě. Z

bolestného výrazu v jeho tváři mě bolelo srdce.

“Tu první noc jsem se tě snažil zbavit. Ne protože, bych tě neměl rád.” Tvrdě a hořce se zasmál. “Ale protože jsem věděl. Věděl jsem, že se mi dostaneš pod kůži.

Věděl jsem, že nebudu schopný držet se dál. Možná jsem tě v tu chvíli trochu

nenáviděl, kvůli slabosti, kterou budeš schopná ve mně objevit.”

“Co je tak špatně na tom, že o mě máš zájem?” zeptala jsem se, potřebovala jsem, aby mi odpověděl alespoň na tohle.

“Protože nevíš všechno a já ti to nemůžu říct. Nemůžu ti říct Nanina tajemství. Jsou její. Miluju jí, Blaire. Miluju jí a chráním celý život. Je to moje malá sestřička. To je to co dělám. I když tě chci víc než jsem chtěl cokoli ve svém životě, nemůžu ti říct Nanina tajemství.”

Každé slovo, co mu vyšlo z pusy znělo jakoby z něj bylo vyrvané. Nan byla opravdu jeho sestra a já dokázala pochopit tento druh loajality a lásky. Pokud bych mohla, zemřela bych pro Valerii. Byla jen o patnáct minut mladší, ale udělala bych vše co by ode mě potřebovala. Žádný kluk, nebo další city by mě nepřiměly jí zradit.

“Chápu to. Je to v pořádku. Neměla jsem se ptát. Mrzí mě to.”

Mrzelo mě to. Vetřela jsem se do života jemu i jeho sestře. Očividně vše co Bethy věděla, vědět neměla. Pokud si Bethy myslela, že pro nás Rushova potřeba chránit sestru bude problém, mýlila se.

Rush pevně zavřel oči a něco zamumlal. S něčím se vypořádával. Možná to

přineslo zlé vzpomínky. I když jsem moc chtěla jít dolů a obejmout ho, věděla jsem, že zrovna teď nejsem vítaná. Tohle jsem podělala.

“Dobrou noc, Rushi,” řekla jsem a šla nahoru po schodech. Tentokrát jsem se neohlédla. Šla jsem rovnou do pokoje.

S těmihle okny jsem se nemohla splést, že je ráno. Nepotřebovala jsem ani budík.

Slunce mě vzbudilo hodinu před odchodem. Teď když jsem měla koupelnu hned u

sebe a víc místa, jsem se snadno osprchovala a oblékla. Nebyla jsem v náladě jíst dnes ráno Rushovo jídlo. Vůbec jsem neměla náladu jíst, ale měla jsem dnes dvě směny, takže jsem něco zakousnout potřebovala. Mohla bych se stavit v kavárně

pro trochu kofeinu a muffin.

Krátká černá sukně a bílá košile, které jsme museli nosit, když jsme obsluhovali v klubové jídelně, byli naše zodpovědnost udržovat v čistotě a vyžehlené. Včera jsem strávila pár volných hodin žehlením.

Jakmile sem byla v teniskách, zamířila jsem dolů. Dole jsem zatím neslyšela

žádnou aktivitu, takže jsem věděla, že Rush není vzhůru. Pro jednou jsem byla

vděčná, že mu nemusím čelit. Teď když jsem se na události včerejší noci vyspala

jsem byla v rozpacích.

Nejen že jsem Rushe nechala dotýkat se mě na místech, kde se mě předtím nikdo

nedotkl, ale pak jsem otočila a chovala se jako bláznivá slídivá mrcha. Potřebovala jsem se mu omluvit , ale nebyla jsem na to ještě připravená.

Tiše jsem za sebou zavřela přední dveře a zamířila k náklaďáku. Alespoň že dnes

nebudu do tmy doma. Nemusím se Rushovi postavit přinejmenším dvanáct hodin.

Jimmy už byl v zástěře v místnosti pro zaměstnance, když jsem dorazila. Blýskl na mě úsměvem a pak našpulil rty. “Ech, ach, vypadá to, že tu měl někdo zlý ráno.”

Nemohla jsem Jimmymu vykládat o svých problémech. Také tyhle lidi znal. Musela

jsem si to nechat pro sebe. “Nespala jsem dobře,” odpověděla jsem.

Jimi si odfrkl. “Styď se. Spánek je tak krásná věc.”

Souhlasně jsem kýval a zapsala si příchod. “Dneska jsem v tom sama?” zeptala jsem se.

“Samozřejmě. Musela jsi na to přijít, když jsi mě sledovala dvě hodiny. Dneska tím profičíš jak letní vánek.”

Byla jsem ráda, že si to někdo myslí. Popadla jsem druhý objednávkový tablet a

tužku a strčila si je do kasy černé zástěry.

“Čas snídaně,” řekl s mrknutím Jimmy a otevřel dveře vedoucí do jídelny. “Ach, vypadá to, že šéf s přáteli jsou u stolu šest. Ačkoliv se mi líbí očumovat jim jejich fajnový zadky, budou preferovat tebe. Já si vezmu ranní tenisové maminy na desítce. Dávaj dobrý spropitný.”

Čekání na Woodse a jeho kamarády nebylo dnes ráno něco, do čeho by se mi

chtělo. Ale nemohla jsem se s Jimmym hádat. Měl pravdu. Dostával lepší dýžka od

žen. Milovaly ho.

Zamířila jsem k jejich stolu. Woods zvedl pohled, aby se setkal s mým a usmál se.

“Tady vypadáš líp,” řekl, když jsem se postavila vedle nich.

“Děkuju. Je tu mnohem chladněji,” odpověděla jsem.

“Přestěhovali jste Blaire. Budu tu muset začít jíst víc jídla,” řekl kudrnatý blonďák.

Pořád jsem neznala jeho jméno.

“To bude velmi dobré pro obchod,” souhlasil Woods.

“Jaká byla noc venku s Bethy?” zeptal se Jase s lehkou hranou v hlase. Dával mi problémy s Bethy za vinu, zřejmě. Bylo mi to jedno. Co mě se týkalo, byl poslední ryba v rybníku.

“Užily jsme si to. Co vám můžu donést k pití?” zeptala jsem se, měníc téma.

“Kávu, prosím,” ozval se blonďák.

“Dobře, chápu. Mimo limity. Holčičí kód a všechny tyhle sračky. Chci pomerančový džus,” odpověděl Jace.

“Pro mě taky kafe,” řekl Woods.

“Hned se vrátím s vašimi nápoji,” řekla jsem, otočila se a uviděla další dva stoly s hosty. Jimmy pomáhal jednomu ze stolů, takže jsem zamířila k dalšímu. Jen vteřinu mi trvalo si uvědomit, kdo u stolu sedí. Nohy se mi přestaly hýbat, když jsem sledovala Nan přehodit si dlouhé blond vlasy přes rameno a pak se zamračila mým

směrem. Ohlédla jsem se na Jimmyho, který dokončoval objednávky druhého stolu.

Byla jsem hloupá. Je to Rushova sestra.

Přinutila jsem nohy k pohybu a došla ke stolu. Seděly tam spolu s další holkou. Tu jsem ještě neviděla. Byla stejně oslnivá jako Nan.

“Webstr tu poslední dobou musí nechávat pracovat každého. Musím říct Woodsovi, aby promluvil s jeho tátou o pečlivějším výběru zaměstnanců,” protáhla pomalu Nan poněkud hlasitě.

Tváře se mi zahřály a věděla jsem, že jsem zrudla. Právě teď jsem potřebovala

dokázat, že to zvládnu. Nan mě z neznámého důvodu nenáviděla. Pokud jí ovšem

Rush neřekl, že jsem strkala nos do jejích věcí. To k Rushovi moc nepasovalo, ale znala jsem ho tak dobře? Ne.

“Dobré ráno, můžu vám donést něco k pití?” zeptala jsem se co nejzdvořileji.

Druhá holka se uchechtla a sklonila hlavu. Nan na mě zírala jako bych byla něco

odporného. “Nemůžeš.”

Znovu jsem se podívala na Jimmyho, ale byl pryč. Nan mohla být Rushova sestra,

ale byla to korunovaná svině. Kdybych tak strašně nepotřebovala tuhle práci, řekla bych jí ať mi políbí prdel a odešla.

“Je tu nějaký problém?” ozval se za mnou Woodsův hlas.

Pro jednou v životě jsem za jeho přítomnost byla vděčná.

“Ano, je. Najímáš socky. Zbav se jí. Platím za členství příliš na to, abych tolerovala tenhle druh obsluhy.”

Bylo to protože jsem žila v domě jejího bratra? Taky nenáviděla mého tátu?

Nechtěla jsem, aby mě nenáviděla. Pokud mě bude nenávidět, Rush se mi nikdy

neotevře. Tyhle dveře byly pevně zavřené.

“Nannette, ty jsi tu za členství nikdy neplatila. Jsi tu, protože to dovoluje tvůj bratr.

Takže zatáhni drápy, zlatíčko a přenes se přes svoje ego,” Woods luskl prsty a okamžitě k nám přispěchal Jimmy. Musel se během té scény vrátit a já ho propásla.

“Jime, mohl bys prosím obsloužit Nan a Lolu? Zdá se, že Nan má s Blaire problém a já nechci, aby Blaire byla nucena na ní čekat.”

Jimmy přikývl. Woods mě vzal za loket a odvedl mě dozadu do kuchyně. Věděla

jsem, že poutáme pozornost, ale v tu chvíli jsem se nestarala. Byla jsem jen

extrémně vděčná, že jsem z dohledu zvědavců a oddychla jsem se.

Jakmile se za mnou zavřely dveře kuchyně, vydechla jsem zadržovaný dech.

“Tohle hodlám říct jen jednou, Blaire. Minulou noc u Rushe jsi mě zazdila. Nemusel jsem se ptát proč. Bylo mi to jasný, když Rush nebyl nikde k nalezení. Vybrala sis a já se stáhl. Ale to co se tu stalo je jen malá ochutnávka. Ta děvka má v žilách čirou zlomyslnost. Je zahořklá a vzteklá, a až přijde čas si zvolit, Rush si vybere jí.”

Otočila jsem se a zírala na Woodse, nejistá co tím myslí. Věnoval mi smutný

úsměv, pak mi pustil loket a vrátil se zpátky do jídelny. Woods to tajemství taky znal. Musel. Tohle mě začínalo dohánět k šílenství. Co to bylo za mega problém?

17. KAPITOLA

Otevřela jsem dveře auta, vděčná, že jsem pro dnešek hotová. Oči mi zavadily o

malou černou krabičku položenou na sedadle s přiloženým vzkazem. Natáhla jsem

se a zvedla ho.

Blaire,

To je telefon. Potřebuješ ho. Mluvil jsem s tvým otcem a on mi řekl ať ti ho

obstarám. Hovory a zprávy jsou neomezené, takže ho užívej podle libosti.

Rush

Táta řekl Rushovi, aby mi sehnal mobil? Opravdu? Otevřela jsem krabičku a uvnitř byl bezpečně zastrčený bílý iPhone v komplet novém balení. Vytáhla jsem ho ven a chvíli si ho prohlížela. Stiskla jsem malé kulaté tlačítko ve spodu a obrazovka se rozsvítila. Táta mi dal dárek naposledy k narozeninám předtím než odešel. Než zemřela Valerie. Dal nám stejné elektrické skútry a helmy.

Vylezla jsem do náklaďáku a držela telefon v ruce. Měla bych zavolat tátovi? Bylo by milé, kdyby mi vysvětlil proč tu není. Proč mě poslal na místo, kde o mě nestáli?

Setkal se s Nan? Měl vědět, že mě nepřijme. Krom toho, jestli byla Rushova sestra, byla i moje nevlastní sestra. Proto byla tolik naštvaná? Že jsem vyrůstala s méně penězi než ona? Bože, byla krutá. Klikla jsem na kontakty a viděla, že mám v paměti telefonu uložená tři čísla. První byla Bethy, pak Darla a nakonec Rush.

Uložil sem svoje číslo. To mě překvapilo.

Telefon začal vyzvánět písničku od Slacker Damon co jsem jednou slyšela v rádiu a na obrazovce se objevilo Rushovo jméno. Volal mi.

“Halo,” řekla jsem stále nejistá co si o tomhle myslet.

“Vidím, žes dostala svůj telefon. Líbí se ti?” zeptal se Rush.

“Ano, je opravdu hezký. Ale proč táta chtěl, abych ho měla?” Nikdy se v posledních letech moc nestaral o to co jsem potřebovala. Tohle se zdálo triviální.

“Bezpečnostní opatření. Všechny ženy potřebují telefon. Zvlášť ty co jezdí v autech starších než ony. Každou chvíli by se mohlo rozsypat.”

“Mám zbraň,” odpověděla jsem mu.

Zasmál se. “Jo máš, chytráku. Ale pistole ti neodtáhne auto.”

Poznámka přijata.

“Jedeš domů?” zeptal se. Způsob jakým řekl ‘domů’ jakoby jeho dům byl taky můj domov, mě uvnitř zahřál. I když to tak nemyslel.

“Ano, pokud je to v pořádku. Můžu jet dělat něco jiného jestli chceš, abych zůstala pryč.”

“Ne. Chci tě tu. Uvařil jsem.”

Uvařil? Pro mě? “Ach. Dobře. No, budu tam za pár minut.”

“Uvidíme se brzy,” řekl a pak linka ohluchla.

Znovu se choval neuvěřitelně divně.

Když jsem vešla do domu, nos mi naplnila výrazná vůně taco koření. Zavřela jsem

za sebou a zamířila do kuchyně. Jestli tohle bude skutečné doma uvařené mexické

jídlo, pak to na mě udělá vážně dojem.

Rush ke mně byl zády, když jsem vešla do místnosti. Pobrukoval si píseň co jsem

neznala, která hrála ze sterea. Bylo to jemnější a pomalejší než obvykle

poslouchal. Na baru byla otevřená láhev Corony s plátkem limetky na okraji. Takhle jsem jich připravila spoustu, zatímco jsem pracovala na hřišti.

“Voní to dobře,” řekla jsem. Rush se ohlédl přes rameno a přes obličej se mu roztáhl pomalý úsměv.

“To jo,” odpověděl a utřel si ruce do ručníku vedle sebe. Zvedl Coronu a podal mi jí.

“Tady, napij se. Enchiladas jsou skoro hotový. Musím otočit quesadillas a ještě potřebujou pár minut. Brzy budeme jíst.”

Přiložila jsem si Coronu ke rtům a napila se. Spíš pro kuráž. Takhle jsem si naše další setkání nepředstavovala. Rush byl hlavolam, který možná nikdy nerozluštím.

“Doufám, že jíš mexicko,” řekl, zatímco vytahoval enchiladas z trouby. Rush Finlay nevypadal jako někdo kdo patří do kuchyně ke sporáku. Ale sakra, jestli u toho nebyl sexy.

“Miluju mexický jídlo,” ujistila jsem ho. “Musím přiznat, že na mě tvoje vaření dělá opravdu dojem.”

Rush se na mě podíval a mrkl. “Mám všechny druhy talentů na jaký si vzpomeneš.”

Nepochybovala jsem. Polkla jsem dlouhý doušek Corony.

“Pomalu holka. Musíš taky něco sníst. Když jsem řekl napij se, nemyslel jsem, abys to vypila do dna.”

Kývla jsem a utřela si kapičku co mi ulpěla na spodním rtu. Rush mě pozorně

sledoval. Z toho se mi ruka trochu roztřásla. Rychle odvrátil oči a začal sundávat quesadillas z pánve. Položil je na talíř plný tvrdých a měkkých tacos. Bylo tam dokonce i burito. Udělal od všeho něco.

“Všechno ostatní už je na stole. Vezmi mi z ledničky Coronu a pojď za mnou.”

Rychle jsem udělala co mi řekl a spěchala za ním. Nezastavil se v jídelně. Místo toho vykročil ven na velkou zadní verandu a výhledem na oceán. Na stole stály dvě hurikánové lampy, takže jsme mohli mít světlo svíček, aniž by ho vítr sfoukl.

“Sedni si. Připravím ti talíř,” řekl, ukazujíc, abych se posadila na první židli. Byly tu jen dvě.

Posadila jsem se a Rush mi začal na talíř nakládat od všeho kousek. Pak odložil

tác a položil mi ubrousek na klín. Ústa měl tak blízko mému uchu, že jsem se z jeho teplého dechu zachvěla.

“Mám ti přinést další pití?” zašeptal mi do ucha než se zpátky postavil.

Zavrtěla jsem hlavou. Nebyla bych schopná pít, pokud dělal věci jako tohle. Už tak mi srdce bušilo jako šílené. Tohle jsem nemohla polknout.

Rush zvedl svoje pití a sedl si naproti mně. Sledovala jsem jak si připravuje talíř a pak zvedl oči ke mně. “Jestli ti to nebude chutnat, neříkej mi to. Moje ego by to nezvládlo.”

Byla jsem si jistá, že nic co udělá nemůže být špatné. Usmála jsem se a zvedla

vidličku a nůž, abych si ukrojila kousek enchilady co mi dal na talíř. V žádným

případě to nedokážu sníst všechno, ale mohla jsem z každého ochutnat.

V minutě co se jídlo dotklo mého jazyka jsem byla překvapená. Bylo to stejně tak dobré jako ty, které jsem jedla v mexické restauraci. S úsměvem jsem se na něj podívala. “Je to vynikající a nemůžu říct, že jsem překvapená.”

Rush si strčil vidličku do pusy a usmál se. Jeho ego nemohlo být nikdy rozdrcený.

Možná by jen potřebovalo o pár stupínků klesnout. Začala jsem ochutnávat další

věci a zjistila, že jsem hladovější než jsem si zprvu myslela. Všechno bylo tak

dobré, že jsem nechtěla nic zmeškat.

Po čtvrté ochutnávce všeho na talíři jsem věděla, že bych měla přestat. Usrkla jsem si Corony a uvolnila se na židli. Rush taky spláchl jídlo. Jakmile skončil, položil láhev a oči mu zvážněly. O-ou. Budeme se bavit o včerejší noci. Chtěla jsem na ní zapomenout. Zvlášť když byl dnešek tak hezký.

“Mrzí mě jak se k tobě Nan dnes chovala,” řekl upřímným, ztrápeným hlasem.

“Jak ses to dozvěděl?” zeptala jsem se, okamžitě jsem se cítila nepříjemně.

“Woods mi volal. Varoval mě, že když bude příště neslušná k zaměstnancům, bude požádána, aby odešla.”

Woods byl milý kluk. Občas jsem ho mohla mít trochu dost, ale byl dobrý šéf.

Přikývla jsem.

“Neměla tak s tebou mluvit. Promluvil jsem si s ní. Slíbila mi, že se to znovu nestane. Ale pokud ano, někde jinde, tak mi to prosím přijď říct.”

Tohle jídlo měla být omluva za špatný chování jeho mladší sestry, ne napravování věcí mezi námi. Nebyla jsem na romantickém rande jak se mojí představivosti podařilo přesvědčit rozum. Tohle byla jen Rushova omluva za Nan.

Odstrčila sem se od stolu a zvedla talíř. “Děkuju. Cením si toho gesta. Bylo to od tebe velmi milé. Ujišťuju tě, že nemám v úmyslu Woodsovi vyžvanit až na mě Nan bude příště hnusná. Jen to náhodou dnes viděl z první ruky.” Zvedla jsem pití.

“Večeře byla skvělá. Příjemná po dlouhém dnu v práci. Moc děkuju.” Nepodívala jsem se mu do očí. Jen jsem se od něj chtěla dostat pryč.

Spěchala jsem dovnitř, opláchla svůj talíř a dala ho do myčky, pak jsem vypláchla láhev, abych jí hodila do recyklačního koše.

“Blaire,” řekl za mnou Rush a jeho tělo tam najednou bylo a uvěznilo mě. Ruce měl po obou stranách linky a vše co jsem mohla dělat bylo stát tam a dívat se před sebe do džezu. Tvrdé teplé tělo se mi třelo o záda a já se kousla do jazyka, abych nezakňučela. Nedovolím mu vidět jaký na mě má vliv.

“Tohle nebyla snaha omluvit se za Nan. Byl to pokus omluvit se za sebe.

Omlouvám se za včerejšek. Celou noc jsem ležel v posteli a přál si, abys tam byla se mnou. Přál jsem si, abych tě neodehnal. Odstrkuju lidi, Blaire. Je to obranný mechanismus. Ale tebe odstrčit nechci.”

Odejít od něj a držet si odstup by bylo chytré. Rush nebyl a nikdy nebude ničí princ na bílém koni. Nemohla jsem si dovolit myslet, že on bude ten, kdo mě bude miloval a starat se o mě. On pro mě nikdy tenhle kluk nebude. Ale srdce mě k němu přitahovalo. Neznamenal věčnost, ale právě těď jsem chtěla, aby byl Rush můj první. Nebude poslední. Bude jen zastávka v životní cestě. Zastávka, na kterou

možná nikdy nezapomenu a nepřekonám jí. To mě děsilo nejvíc. Nebýt schopná

pohnout se dál.

Natáhl ruku, odhrnul mi vlasy na stranu z krku a pak mi vtiskl polibek na křivku ramene. “Prosím. Odpusť mi. Jedna další šance, Blaire. Chci tohle. Chci tebe.”

Rush bude můj první. Měla jsem z toho dobrý pocit. Uvnitř jsem věděla, že on je ten muž, který mě naučí o životě. I když mi nakonec zlomí srdce. Otočila sem se v jeho náručí a vklouzla mu rukama kolem krku.

“Odpustím ti pod jednou podmínkou,” řekla jsem, dívajíc se mu do emocemi naplněných očí, ze kterých se mi chtělo doufat v mnohem víc.

“Dobře,” řekl opatrně.

“Dnes v noci chci být s tebou. Žádné další flirtování. Žádné další čekání.”

Ustaraný výraz byl okamžitě pryč a nahradil ho hladový lesk.

“Sakra, jo,” zavrčel a přitáhl mě k sobě.

18. KAPITOLA

Rush nezačal zlehka. Jeho ústa byla vášnivá a odhodlaná. Byla jsem ráda. Bylo to romantické. Bylo to skutečné. Také měl svojí činku v jazyku. Předtím jsem si jí nevšimla, ale cítila jsem jí. Míhání jeho jazyka s ní bylo vzrušující. Líbilo se mi chutnat něco o čem jsem věděla, že je nedosažitelné.

V obou rukách mi svíral obličej. Polibky zpomalily, pak se odtáhla a stále mi držel obličej v dlaních. “Pojď se mnou nahoru. Chci ti ukázat svůj pokoj,” řekl a blýskl na mě svůdným úsměvem. “a mojí postel.”

Kývla jsem a Rush spustil ruce. Vklouzl dlaní do mé, pak si se mnou propletl prsty a stiskl. Beze slova mě vedl nahoru po schodech, lehce mě po nich táhl jak spěchal.

Jakmile jsme byli v druhém patře, přitiskl mě ke zdi a divoce políbil, zuby mě štípal do rtů a hladil jazykem. Odtrhla jsem se a zhluboka se nadechla. “Ještě jedny schody,” řekl chraplavým hlasem a táhl mě ke dveřím na konci chodby. Prošel kolem mého pokoje a zaváhal. Napřed mě napadlo, že chce možná místo toho jít tam, ale nezastavil dokud jsme nebyli u úzkých dveří na konci chodby. Přemýšlela jsem jestli to bylo schodiště do jeho pokoje. Vytáhl klíč a odemkl, pak otevřel dveře a mávl na mě, abych šla první.

Schodiště bylo z tvrdého dřeva jako to první, ale po každé straně tu byly zdi.

Jakmile jsem došla na vrchní schod, ztuhla jsem. Výhled byl dech beroucí. Měsíční svit zdůrazňoval oceán, dávajíc pokoji nejkrásnější představitelné pozadí.

“Tenhle pokoj je důvod proč jsem mámu přiměl koupit dům. Dokonce i jako

desetiletý jsem věděl, že je tenhle pokoj speciální,” zašeptal za mnou Rush a omotal mi ruce kolem pasu.

“Je to neuvěřitelný,” vydechla jsem tichým chrapotem. Měla jsem pocit jakoby hlasité mluvení zkazilo moment.

“Ten den jsem zavolal tátovi a řekl mu, že jsem našel dům, ve kterém chci žít.

Poslal mámě peníze a ona ho koupila. Miluje tohle místo, takže jsme tu trávili léta.

Má svůj vlastní dům v Atlantě, ale preferuje to tady.”

Mluvil o sobě. Jeho rodině. Snažil se. Srdce mi zase o kousek roztáhlo. Měla bych ho zastavit než popojde dál na cestě do mého srdce. Nechtěla jsem, aby to bolelo až bude konec a on odejde. Ale chtěla jsem o něm vědět víc.

“Nikdy bych nechtěla odejít,” odpověděla jsem zcela upřímně.

Rush mě lehce políbil na ucho. “Ach, ale ještě jsi neviděla mojí chatu ve Vale, nebo byt na Manhattanu.”

Ne, neviděla a ani neuvidím. Nicméně jsem si ho na těchhle místech dovedla

představit. Sledovala jsem televizi dost na to, abych věděla jak vypadají. Letošní zimu jsem ho viděla před praskajícím ohněm v propracované chatě v horách se sněhem pokrývajícím zem. Nebo relaxovat v bytě s výhledem na Manhattan.

Možná ze svých oken vidí na velký Vánoční strom, který tam každý rok staví.

Rush mě otočil vpravo, dokud jsem nebyla čelem k posteli královské velikosti. Byla celá černá. “A to je moje postel,” řekl a vedl mě k ní s rukama na bocích. Nemohla jsem přemýšlet o všech holkách, které tam přede mnou byly. Nemohla jsem.

Zavřela jsem oči a kompletně tu myšlenku zablokovala.

“Blaire, dokonce i když vše co budeme dělat bude líbání, nebo ležení tam a

povídání si, jsem s tím v pohodě. Jen tě tu chci. Blízko u sebe.”

Dalších pár centimetrů do srdce. Otočila jsem se a podívala se na něj. “To nemyslíš vážně. Viděla jsem tě v akci Rushi Finlayi. Nevodíš si holky do pokoje a neočekáváš rozhovor.” Snažila jsem se znít škádlivě, ale hlas mi zaskřípal, když jsem zmínila ostatní holky.

Rush se zamračil. “Vůbec si sem nahoru nevodím holky, Blaire.”

Cože? Jasně že jo.

“První noc co jsem sem přišla jsi řekl, že je tvoje postel plná,” připomněla jsem mu.

Ušklíbl se. “Jo, protože jsem v ní spal. Nevodím holky do svojí ložnice. Nechci, aby tohle místo poskvrnil bezvýznamný sex. Miluju to tady.”

“Další ráno, ta holka byla pořád tady. Nechal jsi jí v posteli a ona tě přišla hledat ve spodním prádle.”

Rush mi vklouzl rukou pod tričko a začal mi třít záda v malých kroužcích. “Ten první pokoj napravo byl Grantovo, dokud se naši rodiče nerozvedli. Teď ho využívám na zábavu. Tam beru holky. Ne sem. Nikdy sem. Jsi moje první,” odmlčel se a za rty mu zatahal úsměv, “no, nechám sem jednou týdně zajít Henriettu uklidit, přísahám, že se tu mezi námi nedějou žádný techtle-mechtle.”

Znamenalo tohle, že jsem jiná? Že nejsem jedna z mnoha? Bože, doufala jsem v

to. Ne…ne, nedoufala. Musím se vzpamatovat. Brzy odjede. Naše světy se

nepřekrývají. Dokonce se jeden k druhému ani nepřibližují.

“Polib mě, prosím,” řekla jsem, postavila se na špičky a přitiskla pusu na jeho předtím než mohl protestovat, nebo navrhnout další rozhovor. Nechtěla jsem mluvit.

Když jsme mluvili, chtěla jsem víc.

Rush mě zatlačil dozadu na postel a přikryl mi tělo svým, zatímco si se mnou

proplétal jazyk. Rukama mi sjížděl přes boky dolů po těle dokud nenašel kolena.

Roztáhl mi nohy od sebe a usadil se v prostoru, který si vytvořil.

Chtěla jsem ho cítit víc. Sevřela jsem jeho tričko v pěstech a zatáhla. Pochopil ten náznak a odtáhl se na tak dlouho, aby si ho svlékl a odhodil stranou. Tentokrát jsem měla čas si ho prozkoumat. Přejela jsem mu rukama po pažích a přes tvrdé vybouleniny bicepsů. Pak jsem ruce přesunula na hruď a hladila prsty břišní svaly, vzdychajíc rozkoší, když jsem cítila každou vlnku. Posouvajíc ruce vzhůru jsem přejela palci přes oba prsní svaly a cítila jak se mu pod mým dotekem napnuly

bradavky. Ach, to bylo sexy.

Rush se odtáhl a skoro zoufale mi začal rozepínat knoflíčky košile. Když se dostal přes poslední knoflík, rozevřel jí a zatáhl za podprsenku dokud mi obě prsa nevyskočila z krajkových košíčků. Vystrčil jazyk a kmitl jím přes jednu bradavku.

Přesunul se k druhé a udělal to samé než sklonil hlavu a vtáhl jí do pusy jedním tvrdým tahem.

Moje tělo se vyklenulo proti jeho a tvrdost, kterou jsem cítila třít se mi o nohu teď byla pevně zaklíněná mezi mýma nohama a tiskla přesně na bolest. “ACH!”

zasténala jsem, třela se o jeho pevnost a potřebovala z ní cítit víc.

Rushova ústa pustila bradavku, díval se mi do očí a zaklonil tělo, nechávajíc mě znovu bez tlaku, který jsem potřebovala. Rozepnul mi sukni a pomalu mi jí začal stahovat dolů, spolu s kalhotkami. Nikdy ze mě nespustil oči.

Nadzvedla jsem se, aby mi jí snadno stáhl z boků. Rush se posadil na kolena a

prstem mi pokynul ať si sednu. Byla jsem připravená udělat cokoliv oč požádá.

Jakmile jsem seděla, svlékl mi košili úplně. Pak mi rozepnul podprsenku a odhodil stranou.

“Ty, nahá v mojí posteli je ještě víc neuvěřitelně nádherný než jsem si myslel….a věř, mi myslel jsem na to. Hodně.”

Naklonil se zpátky nade mě, zahákl mi paže pod koleny a zase se mi usadil mezi

nohama. Ale pořád měl na sobě šortky. Chtěla jsem je dolu…ACH!

Rush pohnul boky přes moje roztažené nohy a zatlačil přesně kde jsem ho chtěla.

“Ano! Prosím!” Škrábala jsem ho, potřebujíc ho blíž.

Rush se sklonil, rukama pohyboval po vnitřních stranách stehen, zatímco mě políbil na pupík a pak na vršek pahorku. Potřeboval víc vlasů. Chtěla jsem za něco zatáhnout.

Zvedl stříbrné oči a zadíval se do mých, když jeho jazyk vyklouzl ven a přejel

kovovým piercingem přímo přes klitoris. Vykřikla jsem jeho jméno a popadla plnou hrst přikrývek, abych se udržela na posteli. Cítila jsem jako bych mohla vyletět oknem na nebe jako raketa.

“Bože, jsi tak sladká,” vydechl Rush, když sklonil hlavu, aby po mě znovu přejel jazykem. O tomhle jsem slyšela. Věděla jsem o tom, ale nikdy by mě nenapadlo, že to bude tak dobré.

“Rushi, prosím,” zakňourala jsem.

Zatavil se nade mnou. Teplo jeho dechu ovívalo pulzování, které způsobil. “O co prosíš, miláčku. Řekni mi co chceš.”

Zavrtěla jsem hlavou a pevně zavřela oči. Nemohla sem mu to říct. Nevěděla jsem

jak.

“Chci tě to slyšet říct Blaire,” řekl Rush přiškrceným šepotem.

“Prosím, olízni mě znovu,” vypravila jsem ze sebe.

” Sakra,” zaklel Rush předtím než mi jazykem přejel přes záhyby. Pak vtáhl naběhlý klitoris do úst a poslal mě spirálovitě do prostoru. Svět vybuchl v barvách a zastavil se mi dech, zatímco mnou projíždělo potěšení.

Když jsem klesla dolů z výšek, uvědomila jsem si, že mě Rush opustil a byl teď

svlečený a nakláněl se zpátky nade mě.

“Kondom je nasazený; potřebuju být uvnitř,” zašeptal mi Rush do ucha, když mi rukama roztahoval nohy a já cítila jeho špičku pronikat na kraj dovnitř mě.

“Do hajzlu, jsi tak vlhká. Bude těžký nevklouznout rovnou dovnitř. Budu se na to snažit jít pomalu. Slibuju.” Hlas měl napjatý a žíly na krku mu vystupovaly, když se do mě přitiskl hlouběji. Roztahovalo mě to, ale byl to dobrý pocit. Bolest, kterou jsem očekávala tam nebyla. Posunula jsem tělo, víc rozevřela nohy a Rush polkl a ztuhl.

“Nehýbej se. Prosím, miláčku, nehýbej se,” prosil Rush a udržoval se nade mnou v klidu. Pak se protlačil do mojí těsnosti hlouběji, než udeřila bolest. Napnula jsem se a stejně tak Rush. “To je ono. Udělám to rychle, ale pak hned přestanu a nechám tě si na mě zvyknout.”

Přikývla jsem, zavřela oči a chytila se ho za ramena. Rush se odtáhl a pak pohnul boky dopředu jedním pevným přírazem. Projela mnou horká bolest a vykřikla jsem, pevně jsem mu stiskla ruce a držela se, zatímco mnou otřásala vlna bolesti. Slyšela jsem Rushovo rychlý tvrdý dech, když se nade mnou klidně vznášel.

Nevěděla jsem přesně jaký je tohle pro kluka pocit, ale mohla jsem říct, že to

nebylo snadný. Rushe něco bolelo.

“Dobře. Jsem v pořádku,” zašeptala jsem, když bolest polevila.

Rush otevřel oči a podíval se na mě. Oči měl zastřené. “Jsi si jistá? Protože miláčku, chci se tak zatraceně moc pohnout.”

Kývla jsem a dál se ho držela za paže pro případ, že by se bolest vrátila až se

pohne. Rush odtáhl boky a bylo to jakoby mě opouštěl, pak se zhoupl pomalu

dopředu a znovu mě naplnil. Tentokrát mě nic nebolelo. Jen jsem se cítila

roztažená a plná.

“Bolí to?” zeptal se Rush, když se znovu zastavil.

“Ne. Líbí se mi to,” ujistila jsem ho.

Rush znovu pohnul boky zpátky a vrhl se v před, způsobujíc, že jsem zasténala

rozkoší. Tohle bylo dobrý. Víc než dobrý.

“Líbí se ti to?” zeptal se užasle Rush.

“Ano. Je to moc dobrý pocit.”

Rush zavřel oči, zaklonil hlavu a zasténal, když se začal pohybovat rychleji. Cítila jsem jak moje tělo zase stoupá vzhůru. Bylo to možné? Mohla jsem mít další orgasmus tak brzy? Vše co jsem věděla je, že chci víc. Nadzvedla jsem boky,

abych mu vyšla vstříc a zdálo se, že z toho šílí.

“Jo. Bože, jsi neuvěřitelná. Tak těsná. Blaire, si tak zasraně těsná,” řekl skrz zuby, když se uvnitř mě pohyboval.

Zvedla jsem kolena tak, abych ho mohla nohama obejmout kolem pasu a on se

začal třást. “Jsi blízko, miláčku?” zeptal se napjatým hlasem.

“Myslím,” odpověděla jsem, cítíc uvnitř sebe narůstání. Ačkoli jsem tam ještě nebyla. Bolest na začátku zpomalila všechno potěšení. Rush vklouzl rukou dolů mezi nás, dokud netřel palcem o můj střed.

“ACH! Ano, přímo tam,” zanaříkala jsem a přitiskla se k němu, když mě smetla vlna.

Rush vykřikl, ztuhl a byl velmi v klidu, pak do mně naposledy zatlačil.

19. KAPITOLA

Rush ztěžka mi dýchající do ucha, zatímco na mě ležel celou vahou byl úžasný.

Chtěla jsem ho tu držet. Stále uvnitř sebe. Přesně takhle.

Pohnul paže a zvedl se ze mě, zpevnila jsem kolem něj ruce a on se zasmál. “Hned se vrátím. Napřed se o tebe musím postarat,” řekl a políbil mě na rty, než mě nechal samotnou na posteli.

Sledovala jsem jeho nahý zadek v celé své dokonalosti přejít pokoj a vejít do

koupelny. Slyšela jsem téct vodu a pak přišel zpátky stále úplně nahý. Oči mi

okamžitě cestovaly na jih. Slyšela jsem Rushe zasmát a zahanbeně jsem zavřela

oči, že jsem byla přistižená.

“Teď se přede mnou nezačínej stydět,” popichoval mě, pak se natáhl, aby mi rozevřel kolena. “Otevři pro mě,” řekl tiše a odtáhl mi kolena od sebe. Poprvé jsem si všimla žínky v ruce.

“Není toho zase tak moc,” řekl, omýval mě mezi nohama, zatímco jsem ho fascinovaně sledovala. “Bolí to?” zeptal se s obavami v hlase, když jemně utíral citlivé místo. Zavrtěla jsem hlavou. Teď, když jsme nebyli divocí vášní, bylo tohle trapné. Ale to, že mě očišťoval bylo sladký. Dělají tohle kluci po sexu běžně? Tohle jsem ve filmech nikdy neviděla. Rush se zdál se svým úklidem spokojený a hodil použitou žínku do koše vedle postele. Zalezl zpátky do postele vedle mě a přitáhl mě k sobě.

“Myslela jsem si, že se netulíš, Rushi,” řekla jsem, když mi nosem přejížděl po krku a hlasitě vdechoval.

“Netulil. Jenom s tebou, Blaire. Jsi moje výjimka,” zašeptal, pak si zastrčil mojí hlavu pod bradu a přetáhl přes nás přikrývky. Spánek přišel rychle. Byla jsem v bezpečí a šťastná.

Polibky kladené na vnitřní stranu lýtka a podél klenby chodidla byly první věc,

kterou jsem zaregistrovala. Přinutila jsem se otevřít oči. Rush klečel na konci

postele, líbal mě na chodidlo a vzhůru po straně nohy s uličnickým úsměvem na

tváři.

“Tady jsou ty oči. Začínal jsem uvažovat, kolik polibků ti budu muset dát, aby ses vzbudila. Ne že by mi vadilo líbat tě výš, ale to by vedlo k dalšímu neuvěřitelnýmu sexu a ty máš jen dvacet minut než půjdeš do práce.”

Práce. Ach sakra. Sedla jsem si a Rush mi položil nohu. “Máš čas. Dojdu udělat něco k snídani, zatímco se budeš připravovat,” ujistil mě.

“Děkuju, ale to nemusíš. Vezmu si něco v odpočívárně zaměstnanců až dorazím.”

Nechtěla jsem zažít trapné ráno poté. Měla jsem s tímhle mužem sex. Opravdu

dobrý sex, nebo alespoň jsem si myslela, že byl. Teď bylo světlo a já byla nahá v jeho posteli.

“Chci, aby ses najedla tady. Prosím.”

Chtěl mě tu. Srdce se mi v hrudi rozbušilo silněji.

“Dobře. Potřebuju jít do svého pokoje a osprchovat se.”

Rush se ohlédl na koupelnu a pak zpátky na mě. “Jsem rozpolcený, protože chci, aby ses osprchovala tady, ale nemyslím si, že bych byl schopný odejít s vědomým, že jsi nahá a namydlená v mojí sprše. Chtěl bych se k tobě přidat.”

Držela jsem si přikrývku na prsou, posadila se a usmála se na něj. “I když to zní neuvěřitelně lákavě, přišla bych pozdě do práce.”

Rush si povzdychla a kývl. “Správně. Musíš jít do svého pokoje.”

Rozhlédla jsem se po oblečení, ale nikde jsem ho neviděla.

“Vezmi si tohle. Henrietta přijde dneska. Nechám jí vyprat a vyžehlit tvoje oblečení ze včera.” Hodil mi tričko, které měl večer na sobě. Zachytila jsem jeho vůni, když jsem si ho přetáhla přes hruď. Nebude se mi ho chtít vracet. Stydlivě jsem se ho snažila stáhnout, aniž bych nechala spadnout deku.

“Teď vstaň. Chci tě vidět,” zamumlal a ustoupil. Měl na sobě kalhoty od pyžama, když sklouzl z okraje postele a čekal až vstanu. Nechala jsem deku spadnout a vstala. Tričko mi dosáhlo těsně nad kolena.

“Nemůžeš zavolat, že jsi nemocná?” zeptal se, zatímco mi očima přejížděl po těle.

Projelo mnou teplé mravenčení. “Nejsem nemocná,” odpověděla jsem.

“Jsi si jistá? Protože si myslím, že mám horečku,” řekl, obešel postel a přitáhl si mě k sobě. “Minulá noc byla úžasná,” řekl mi do vlasů.

Tenhle druh reakce jsem od něj nečekala. Bála jsem se, že mě dnes ráno možná

vyhodí. Ale ne. Byl sladkej. A tak neuvěřitelně lákavý, že jsem byla v pokušení

omluvit se v práci pro nemoc.

Dnes jsem pracovala na vozíku a pokud se neukážu, Bethy bude muset celý

páteční den obsluhovat hřiště sama. To by bylo kruté. Nemohla jsem.

“Musím dnes pracovat. Čekají mě,” vysvětlila jsem.

Přikývl a ustoupil. “Já vím. Utíkej Blaire. Seběhni s tím roztomilým, malým zadkem schody a připrav se. Neslibuju, že tě nechám jít, pokud tu budeš tahle stát ještě chvíli.”

S úsměvem jsem kolem něj proběhla. Pobavený smích, který jsem nechala za

sebou byl perfektní. Rush byl perfektní.

Horko bylo čím dál tím horší. Opravdu jsem si přála, aby mi Darla dovolila vyčesat si vlasy. Byla jsem připravená vzít si láhev ledové vody a polít si s ní hlavu. Tady venku v tom vedru bych byla ve vteřině suchá. Proč chlapi hrají golf v tomhle počasí? Jsou blázni?

Zajela jsem vozíkem zpátky na první jamku a všimla si Woodsovi tmavé hlavy.

Skvělý. Dnes jsem na něj náladu neměla. Jace bude nejspíš chtít počkat na Bethy, aby jí přesvědčoval k útěku. Pravděpodobně bych je měla přeskočit. Woods se otočil, podíval se na mě a usmál se.

“Dneska zpátky na vozíku. Ačkoli tě mám moc rád uvnitř, tohle dělá golf pekelně zábavnější,” řekl Woods škádlivým tónem, když jsem vedle nich zastavila.

Neměla jsem v úmyslu ho ve flirtování podporovat. Ale byl můj šéf, takže jsem ho ani nemohla naštvat.

“Couvej, Woodsi. Tohle je trochu moc blízko,” ozval se za mnou Rushův hlas, otočila jsem se a viděla ho k nám přicházet v tmavě modrých šortkách a bílém polo tričku. Hrál golf?

“Takže ona je důvod proč sis s náma chtěl dneska zahrát?” zeptal se Woods.

Nespustila jsem s Rushe oči, když ke mně přišel. Byl tu kvůli mně. Alespoň jsem si tím byla dost jistá. Během snídaně se mě ptal, kde dnes pracuju.

Omotal mi ruku kolem pasu. Přitáhl si mě k boku a sklonil hlavu, aby mi zašeptal do ucha, “Jsi bolavá?”

Dělal si obavy o mojí bolest, když jsem dnes pracovala celý den venku na nohách.

Řekla jsem mu, že je mi fajn. Je jsem se cítila roztažená. Zřejmě si stále dělal starosti.

“Jsem v pohodě,” odpověděla jsem tiše.

Přitiskl mi polibek na ucho. “Cítíš se roztaženě? Můžeš říct, že jsem byl uvnitř tebe?”

Přikývla jsem a cítila jak se mi z tónu jeho hlasu trochu podlamují kolena.

“Dobře. Líbí se mi vědět, že cítíš kde jsem byl,” řekl, pak se ode mě odtáhl a přimhouřil oči na Woodse.

“Napadlo mě, že se tohle stane,” řekl Woods rozmrzele.

“Nan už to ví?” zeptal se Jace. Blonďák ho plácl po ruce a zamračil se na něj.

Proč to vždycky končilo u Nan? Dozvím se to někdy?

“Tohle není Nanina věc. Nebo vaše,” odpověděl Rush, dívajíc se na Jace.

“Přišel jsem hrát golf. Pojďme se o tom tady nebavit. Blaire, proč nedoneseš každému pití a nezamíříš na další jamku,” řekl Woods.

Rush se vedle mě napjal. Woods nás zkoušel. Chtěl vědět jestli se teď budu chovat jinak, když si na mě Rush dělal veřejně nárok. Byla jsem tu kvůli práci. Jen protože jsem s Rushem spala se na mém místě ve velkém schématu věcí nic neměnilo.

Věděla jsem to. Ustoupila jsem z Rushova obětí, abych otevřela chlaďák a začala

každému rozdávat vybrané pití. V téhle skupině nebylo moje spropitné tak vysoké

jako obvykle. Samozřejmě kromě Woodse. Napadlo mě, že to se dnes změní taky.

Viděla jsem stodolarovku co mi Woods strčil do ruky a byla jsem si jistá, že Rush taky. Rychle jsem sevřela dlaň a strčila jí do kapsy. Vyrovnám se s ním později až Rush nebude přihlížet. Rush přišel ke mně a strčil mi peníze do kapsy. Něžně mě políbil a pak na mě mrkl, než si šel vzít hůl z vaku. Nedala jsem Woodsovi důvod mi nic vyčítat. Rychle jsem nastoupila do vozíku a zamířila k další jamce. Zabzučení telefonu v kapse mě vylekalo. Rush mi ho tam zastrčil než jsem ráno odešla. Těžko se mi to pamatovalo.

Zastavila jsem a vytáhla ho ven.

Rush: Omlouvám se za Woodse.

Proč se omlouval? Neměl k tomu žádný důvod.

Já: Jsem v pohodě. Woods je můj šéf. Žádný velký problém.

Zastrčila jsem telefon do kapsy a vyjela na další zastávku.

20. KAPITOLA

Když jsem po práci zajela na Rushovo příjezdovku, nečekala jsem, že jí najdu

plnou aut. Na golfovém hřišti bylo tak rušno, že jsem se u nich s nápoji zatavila už jen jednou na šestnácté jamce. Za celý den mi znovu nenapsal. Žaludek se mi kroutil nervozitou. Co je tohle? To se krátký okamžik idylky potom co mi vzal

pannenství tak rychle vytratil?

Musela jsem zaparkovat venku na okraji silnice. Zavřela jsem dveře náklaďáku a

vykročila ke dveřím.

“Nechceš tam jít,” řekl ve tmě Grantův známý hlas. Ohlédla jsem se a viděla na zem dopadnou malé oranžové světýlko, než Grantovi zmizelo pod botou.

“Chodíš na tyhle večírky, aby ses poflakoval venku?” zeptala jsem se, jelikož tohle bylo po druhé co jsem sem dorazila na párty a našla Granta samotného venku.

“Zdá se, že nedokážu přestat kouřit,” vysvětlil.

“Kouření tě zabije,” řekla jsem mu, připomínajíc si všechny kuřáky, které jsem sledovala pomalu umírat, když jsem vozila mámu na chemoterapie.

“To mi říkají pořád,” odpověděl s povzdychem.

Podívala jsem se zpátky na dům a slyšela hudbu linoucí se ven. “Nevěděla jsem, že tu dnes večer bude párty,” řekla jsem a doufala, že se mi v hlase neodráží zklamání.

Grant se zasmál a opřel se bokem o Volvo. “Není tady pokaždý nějaká?”

Ne, nebyla. Po včerejší noci jsem si myslela, že by mi Rush zavolala nebo napsal.

“Hádám, že jsem jí jen nečekala.”

“Myslím, že ani Rush ne. Tohle je Nanin mejdan. Hodila to na něj. Co se týká Rushe, tý holce by prošla i vražda. Když jsme vyrůstali Rush mi víc než jednou nakopal prdel, protože jsem neskočil na její dotčený, štěněčí sračky.”

Došla jsem se opřít o Volvo vedle něj a překřížila si ruce na prsou. “Takže ty jsi s Nan taky vyrůstal?” potřebovala jsem aspoň něco. Nějaké vysvětlení.

Grant po mě střelil očima. “Jo. Samozřejmě. Georgianna je její matka. Jediný rodič co má. No …” Grant se odstrčil od Volva a zavrtěl hlavou. “Ne. Skoro jsi mě dostala. Nemůžu ti tyhle hovadiny říkat, Blaire. Upřímně, až to někdo udělá, nechci být nikde poblíž.”

Grant odkráčel zpátky k domu.

Sledovala jsem ho dokud nebyl uvnitř a pak jsem se na cestu k domu vydala i já.

Modlila jsem se, aby v mém pokoji nikdo nebyl. Jestli jo, půjdu do spíže. Neměla jsem náladu na Nan. Nebo její tajemství, která směli vědět všichni okolo kromě mě.

A byla jsem si jistá, že nemám náladu na Rushe.

Otevřela jsem dveře a byla jsem ráda, že kolem nestál nikdo, aby viděl můj příchod.

Zamířila jsem přímo ke schodům. Dům naplňoval smích a hlasy. Nehodila jsem se k

nim. Ani náhodou bych nešla dolů a nechovala se jakože ano.

Podívala jsem se na dveře vedoucí na Rushovo schodiště a nechala se zaplavit

vzpomínkami na minulou noc. Začínala jsem si myslet, že to byla záležitost jedné noci. Otevřela jsem svoje dveře a vstoupila dovnitř dřív než jsem rozsvítila. Musela jsem si přikrýt pusu rukou, abych nezaječela, když jsem si uvědomila, že nejsem sama. Byl to Rush. Seděla na mojí posteli a díval se z okna. Když jsem zavřela

dveře vstal a šel ke mně.

“Ahoj,” řekl měkkým hlasem.

“Ahoj,” odpověděla sem, nejistá proč je tady, když měl dům plný lidí. “Co tady děláš?”

Věnoval mi křivý úsměv. “Čekám na tebe. Tak trochu jsem si myslel, že je to zřejmé.”

S úsměvem jsem svěsila hlavu. Jeho oči na mě dokázaly být někdy příliš. “To vidím. Ale máš hosty.”

“Nejsou moji. Věř mi, chtěl jsem prázdný dům,” řekl a vzal mi obličej do dlaní. “Pojď se mnou nahoru. Prosím.”

Nemusel prosit. Šla jsem ráda. Položila jsem si kabelku na postel a vzala ho za

ruku. “Veď mě.”

Rush mi ruku stiskl a zamířili jsme společně nahoru. Jakmile jsme vyšli na vrchní schod, Rush si mě přitáhl do náruče a tvrdě políbil. Možná jsem se dala snadno, ale bylo mi to jedno. Dnes se mi po něm stýskalo. Omotala jsem mu ruce kolem

krku a oplácela mu polibek plný všech emocí, které uvnitř mě vířily a kterým jsem tak úplně nerozuměla.

Když polibek přerušil, oba jsme byli bez dechu. “Rozhovor. Napřed si budeme povídat. Chci vidět tvůj úsměv a slyšet tvůj smích. Chci věděl jaký jsi měla nejoblíbenější pořad, když jsi byla dítě, kdo tě ve škole rozbrečel a jaký plakát klučičí skupiny ti visel nad postelí. Pak tě chci nahou ve svojí posteli.”

Usmívala jsem se jeho podivnému, ale rozkošnému způsobu, jaký mi říkal, že chce

víc než jen sex, došla jsem k velké pohovce s výhledem na oceán, místo na

televizi.

“Máš žízeň?” zeptal se Rush, přešel k nerezové lednici, které jsem včera večer neměla čas si všimnout. Vedle ní byl malý bar.

“Jen nějakou studenou vodu,” odpověděla jsem.

Rush začal připravovat pití a já se otočila, abych se podívala na oceán. “Lumpové byli můj oblíbený pořad, Ken Norris mě rozbrečel minimálně jednou týdně, ale potom rozbrečel Valerii a já se na něj naštvala a zranila ho. Můj nejoblíbenější a nejzdařilejší útok byl kopenec do koulí. A je to ostuda, ale zdi mi pokrývaly plakáty The Backstreet Boys.”

Rush se postavil vedle mě a podal mi velkou sklenici vody. Ve tváři jsem mu viděla váhavost.

Sedl si vedle mě. “Kdo je Valerie?”

Bez přemýšlení jsem zmínila sestru. Bylo mi s Rushem pohodlně. Chtěla jsem, aby

mě znal. Možná, když se mu otevřu se svými tajemstvími, podělí se on o svoje.

Dokonce i když nemůže mluvit o Naniných.

“Valerie byla moje sestra dvojče. Zemřela při dopravní nehodě před pěti lety. Táta řídil. O dva týdny později nám odešel ze života a nikdy se nevrátil. Máma říkala, že mu musíme odpustit, protože nedokázal žít se skutečností, že řídil auto, které Valerii zabilo. Vždycky jsem jí chtěla věřit. Dokonce i když nepřišel na mámin

pohřeb jsem chtěla věřit, že se tomu prostě jen nedokáže postavit. Takže jsem mu odpustila. Nechci ho nenávidět, nebo nechat hořkost a nenávist, aby mě ovládaly.

Ale přišla jsem sem a no … však víš. Hádám, že se máma mýlila.”

Rush se naklonil a položil svojí sklenici za dřevěný, rustikální stolek vedle gauče, pak vklouzl rukou za mě. “Neměl jsem tušení, žes měla dvojče,” řekl téměř zbožně.

“Byly jsme totožné. Nerozeznal bys nás. Užily jsme si s tím spoustu zábavy ve škole i s klukama. Jen Cain nás dokázal rozeznat.”

Rush si začal pohrávat s pramenem mých vlasů jak jsme tam tak seděli a dívali se na vodu. “Jak dlouho se tvoji rodiče znali, než se vzali?” zeptal se. Takovou otázku jsem nečekala.

“Byla to láska na první pohled. Máma byla na návštěvě u svojí kamarádky v Atlantě.

Táta se s její kamarádkou nedávno rozešel a přišel jeden večer, když byla máma v jejím bytě sama. Podle toho co máma říkala byla její kamarádka trochu divočejší.

Tátovi stačil na mámu jeden pohled a už v tom lítal. Nemůžu mu to mít za zlé.

Máma byla nádherná. Měla mou barvu vlasů, ale ještě větší zelené oči. Byly skoro jako drahokamy a byla tak zábavná. Byl jsi šťastný jen když jsi jí byl na blízku.

Nikdy jí nic nedostalo na kolena. Napřič všemu se usmívala. Viděla jsem jí brečet jen jedinkrát, a to když jí řekli o Valerii. Ten den padla na kolena a naříkala. Vyděsilo by mě to, pokud bych se necítila stejně. Bylo to jako by mi vyrvali kus duše.”

Zastavila jsem se. Pálily mě oči. Otevřela jsem se a bylo mi do pláče. Už roky jsem se nikomu neotevřela.

Rush si položil čelo na vršek mé hlavy. “Mrzí mě to, Blaire. Nic jsem netušil.”

Poprvé od Valeriiny smrti jsem měla pocit, že mám někoho s kým můžu mluvit.

Nemusela jsem se držet zpátky. Otočila jsem se mu v náručí a rty našla jeho.

Potřebovala jsem jeho blízkost. Vzpomněla jsem si na bolest a teď jsem od něj

potřebovala, aby jí odehnal. Byl tak dobrý v tom, aby vše kromě něj zmizelo.

“Milovala jsem je. Vždycky je budu milovat, ale teď jsem v pořádku. Jsou spolu.

Mají jedna druhou,” řekla jsem, když jsem cítila jeho váhavost líbat mě zpátky.

“Koho máš ty?” zeptal se zmučeným hlasem.

“Mám sebe. Před třemi lety, když máma onemocněla jsem zjistila, že dokud se budu držet sama sebe a nezapomenu kdo jsem, budu v pohodě,” odpověděla jsem.

Rush zavřel oči a zhluboka se nadechl. Když je znovu otevřel, zoufalost v nich mě vyděsila. “Potřebuju tě. Hned teď. Miluj se semnou přímo tady, prosím.”

Svlékla jsem si tričko a pak chytila jeho. Zvedl ruce a nechal mě mu ho přetáhnout přes hlavu. Udělal rychlý proces s podprsenkou a už mezi námi nic nebylo. Vzal mi prsa do dlaní a palci přejížděl přes každý tvrdý vrchol. “I když si tě vůbec nezasloužím, chci být pohřbený uvnitř tebe. Nemůžu se dočkat. Potřebuju se k tobě dostat co nejblíž můžu.”

Odsunula jsem se od něj a vstala. Potom co jsem si zula boty jsem si rozepnula

šortky a spolu s kalhotkami je stáhla dolů. Seděl tam a sledoval mě jako bych byla nejvíc fascinující věc jakou kdy viděl. Dávalo mi to pocti moci. Rozpaky, které jsem si myslela, že ucítím, když tu před ním budu stát nahá se nedostavily.

“Svlékni se,” řekla jsem a dívala se dolů na erekci tisknoucí se mu proti džínsům.

Myslela jsem si, že si od něj vysloužím pobavený smích, ale ne. Vstal, rychle si sundal džíny a pak sklouznul zpátky na gauč, stahujíc mě sebou.

“Obkroč mě,” instruoval mě. Udělala jsem co řekl. “Teď,” zalapal po dechu, “si na mě pomalu sedni.” Podívala jsem se dolů a viděla ho přidržovat spodek penisu.

Chytila jsem se ho za ramena a pomalu se na něj spustila, zatímco on zvládal

všechno ostatní.

“V klidu, miláčku. Pomalu a klidně. Budeš bolavá.”

Kývla jsem a kousla se do rtu, když do mě špička začala vstupovat. Pohnul hlavou dopředu a dozadu přes můj vstup, dráždíc mě. Stiskla jsem mu ramena a zalapala po dechu. Byl to dobrý pocit. Příliš dobrý.

“To je ono. Začínáš být tak kurevsky vlhká. Bože, chci ochutnat,” zavrčel.

Vidět mu v očích zvířecí pohled ve mně stisklo spínač. Chtěla jsem, aby si mě

zapamatoval. Aby si pamatoval tohle. Věděla jsem, že náš čas je omezený a

věděla jsem, že na něj nikdy nezapomenu. Taky jsem chtěla vědět, že až odejde,

nikdy nezapomene na mě. Nechtěla jsem být jen ta holka, kterou připravil o

panenství.

Předklonila jsem se a čekala dokud mi znovu svým vrcholem nepřejel přes vstup.

Pak jsem s hlasitým zasténáním sklouzla tvrdě dolů.

“DO PRDELE,” zakřičel Rush. Nečekala jsem až si o mě začne dělat starosti.

Hodlala jsem ho svézt. Teď už jsem tu terminologii chápala. Tohle jsem měla pod

svou kontrolou. Začal otevírat pusu, aby něco řekl, ale já jsem ho zastavila

vtrhnutím jazyka do jeho úst, zatímco jsem zvedla boky a tvrdě po něm klouzala

nahoru a dolů. Sténání a vzpírání jeho těla pod mým mě ujistilo, že dělám něco

správně.

Odtrhla jsem se od něj, abych mohla zanaříkat, když jsem se začala pohybovat

rychleji a tvrději. Bolestivost uvnitř mě křičela s každým podrážděným od jeho

vstupu, ale byla to dobrá bolest.

“Blaire, ach kurva, Blaire,” vypravil ze sebe, když mě rukama chytil za boky, osvobodil se a užíval si jízdu. Jeho ruce to začaly přebírat. Nadzvedl mě a žuchnul se mnou zpátky dolů na sebe rychlým a tvrdým přírazem. Každá nadávka a hlasité zasténání, které mu unikli mě dělali divočejší. Tohle jsem s ním potřebovala.

Orgasmus ve mně začal vzrůstat a já věděla, že po pár dalších vpádech se na něm

rozpadnu na kusy. Chtěla jsem, aby se udělal taky. Začala jsem k němu přirážet a hlasitě sténala, když jsem se snažila převzít kontrolu.

“Už budu,” sténala jsme, když pocit začal vzrůstat.

“Kurva, miláčku, to je tak dobrý,” zavrčel a pak jsme spolu oba vyletěli k vrcholu.

Jeho tělo sebou pode mnou zaškubalo a pak se uklidnilo. Moje jméno mu splynulo

ze rtů ve stejnou chvíli, když jsem dosáhla svého vrcholu. Když otřesy zpomalily a znovu jsem mohla dýchat, omotala jsem mu ruce kolem krku a zhroutila se na něj.

Pevně mě k sobě tiskl oběma rukama, když se mu zpomaloval dech. Líbil se mi

něžný sex co jsme měli včera večer, ale tohle bylo něco co by se dalo nazvat

šukánim. Nad tou myšlenkou jsem se pro sebe usmála a otočila hlavu, abych ho

políbila na krk.

“Nikdy. Nikdy v celým životě,” dýchal ztěžka, rukou mi jel dolů po zádech a s něžným stiskem mě chytil za zadek. “Tohle bylo. Bože, Blaire. Nemám slova.”

“Věřím, že slovo co hledáš je epický,” řekla jsem a smála se, když jsem se zakláněla, abych se na něj mohla podívat.

Něha v jeho očích mi zase o trochu rozehřála srdce. “Nejepičtější sex jaký kdy chlap poznal,” odpověděl, natáhl se a zastrčil mi vlasy za uši. “Jsem zničenej. Víš to, že jo? Zničila jsi mě.”

Zavrtěla jsem boky a stále jsem ho mohla uvnitř cítit. “Hmmm ne, myslím, že budeš moct ještě fungovat.”

“Bože ženská, budeš mě mít zase tvrdýho a připravenýho. Musím tě očistit.”

Špičkou prstu jsem mu přejela po spodním rtu. “Nebudu znovu krvácet. To už mám za sebou.”

Rush mi vtáhl prst do pusy a jemně sál, než ho pustil. “Neměl jsem kondom. Ale jsem čistej. Vždycky si beru kondom a pravidelně se nechávám kontrolovat.”

Nebyla jsem si jistá jak tohle zpracovat. Nepomyslela jsem na kondom.

“Omlouvám se. Svlékla jsi se a mě vypověděl mozek. Přísahám, že jsem čistej.”

Zavrtěla jsem hlavou. “Ne, to je v pořádku. Věřím ti. Ani já jsem si na to

nevzpomněla.”

Rush mě přitáhl zpátky k němu. “Dobře, protože to bylo kurevsky neuvěřitelný.

Nikdy jsem to necítil bez kondomu. Vědět, že jsem v tobě a cítím tě přímo mě

udělalo zatraceně šťastnýho. Jsi úžasná. Celá horká, vlhká a tak strašně těsná.”

Zhoupla jsem se na něm. Z jeho sprostých slov šeptaných mi přímo do ucha se mi

ho chtělo znovu probrat. “Mmm,” odpověděla jsem, když jsem ho cítila uvnitř sebe znovu tvrdnout.

“Bereš nějakou antikoncepci?”

Nikdy jsem k tomu neměla důvod. Zavrtěla jsem hlavou.

Zasténal a odtál boky dokud ze mě nebyl venku.

“Nemůžeme to znovu takhle dělat dokud nebudeš. Ale zase jsi mě celýho

postavila.” Sáhl mi mezi nohy a prstem mi přejel přes napuchlý klitoris. “Tak sexy,”

zamumlal. Nechala jsem klesnou hlavu zpátky a užívala si jemný dotek.

“Blaire, pojď si semnou dát sprchu,” zeptal se napjatým hlasem.

“Dobře,” řekla jsem a podívala se na něj. Pomohl mi vstát a pak mě odvedl do obrovské koupelny.

“Chci tě ve sprše. Co jsme dělali tam venku, bylo nejlepší šukání v mým životě. Ale tady to bude pomalejší. Postarám se o tebe.”

21. KAPITOLA

Nechat ráno Rushe v posteli bylo těžký. Spal tak pokojně, že se mi ho nechtělo

budit. Odolala jsem touze políbit ho před odchodem na tvář. Ve spánku vypadal tak bezstarostně. Neuvědomila jsem si jak intensivní a ostražitý byl dokud jsem ho nesledovala spát a viděla ho kompletně v klidu.

Otevřela jsem dveře místnosti zaměstnanců a přivítala mě vůně čerstvých koblih a Jimmyho úsměv.

“Dobré ráno sluníčko,” řekl vesele jako vždy.

“To se ještě uvidí … hodláš se o ty koblihy podělit nebo co?”

Podal mi krabici. “Koupil jsem dvě extra jen pro tebe, panenko. Věděl jsem, že dnes do práce přijde blond sexbomba a nechtěl jsem přijít s prázdnýma rukama.”

Sedla jsem si naproti němu a natáhla se pro koblihu. “Kdybych si myslela, že si to užiješ, dala bych ti pusu na tvář,” škádlila jsem ho.

Jimmy zavrtěl obočím. “Kdo ví, kotě? Tvářička jako tvoje dokáže dostat chlapa na scestí.”

Se smíchem jsem si ukousla nadýchané, teplé dobroty. Nebylo to zdravé, ale bylo

to tak zatraceně dobrý.

“Najez se, protože před sebou máme dlouhej pitomej den. Ples debutantek je dnes večer a nebudeme v jídelně. Všechny nás pošlou do tanečního sálu a přinutí chodit kolem s tácy s jídlem a pak obsluhovat až se všichni usadí k večeři.”

Ples debutantek? Co to k čertu je? “To proto je venku tolik aut s kytkama a dekoracemi?”

Jimmy kývl a sáhl pro další čokoládovou koblihu.

“Jo. Děje se to každý rok touhle dobou. Bláznivý bohatý matky se producírují kolem s dceruškama a představují je společnosti. Po dnešku budou dívky považovány za ženy a bude se s nimi zacházet jako s dospělými členy klubu. Můžou být ve

výborech a tak. Je to šílená kravina. Zvlášť když Nan bylo před pár týdny dvacet jedna. To znamená, že dosáhla zajebaný dospělosti.”

Nan byla debutantka. To bylo zajímavé. Její máma tu není. Znamená to, že se

vrací? Zastavilo se mi srdce…brzy budu muset odejít. Rush mi neřekl, že by se na mém stěhování mělo něco měnit. Až odejdu, budeme se pořád vídat?

“Dýchej, Blaire. Je to jen debilní ples,” řekl Jimmy. Zhluboka jsem se na dechla.

Neuvědomila jsem si, že začínám panikařit. Přesně proto jsem si chtěla udržet

odstup. Věděla jsem, že tenhle den přijde. Bude teda můj otec dnes doma?

“V kolik to začíná?” podařilo se mi zeptat bez zadrhnutí hlasu.

“V sedm, ale jídelnu zavřou v pět, aby nás připravili.”

Přikývla jsem a odložila zbytek koblihy. Nedojedla jsem jí. Dnešek bude hra na

čekanou. Cítila jsem telefon v kapse, ale nebudu Rushovi psát. Nechtěla jsem, aby mi říkal špatné zprávy přes textovky. Prostě počkám.

“Blaire, potřebuju tě na moment v kanceláři,” prolomil mi myšlenky Woodsův hlas.

Střelila jsem očima po Jimmym a ty jeho byly vytřeštěné obavami. Skvělý. Co jsem provedla?

Vstala jsem a otočila se čelem k Woodsovi. Nevypadal naštvaně. Usmíval se na mě

a to mi dodalo potřebnou kuráž k němu dojít. Přidržel mi otevřené dveře a já vyšla do chodby.

“Uklidni se, Blaire. Nemáš průšvih. Jen potřebujeme probrat dnešní večer.”

Ach. Uff. Zhluboka jsem se nadechla a přikývla, pak jsem ho následovala ke dveřím na konci chodby.

“Nerozumím ničemu oslnivému. Táta věří, že si musím cestu k vrcholu vydřít.

Dokonce i když jednoho dne klub zděním.” Woods obrátil oči v sloup, zatímco otevíral dveře kanceláře a pokynul mi ať vejdu. Místnost byla stejně velká jako můj pokoj u Rushe. Měla dvě obrovská okna s výhledem na osmnáctou jamku.

Woods si přešel sednout na okraj stolu. Ocenila jsem jeho snahu nedělat z tohohle nic formálního. To by mě znervózňovalo.

“Dnes je ples debutantek. Je to tady každoroční událost. Přetváříme rozmazlený, bohatý malý mrchy na dospělé. Je to pitomá osina v zadku, která klubu vydělá padesát milionů dolarů na zisku, darech, poplatcích a tak. Takže s tím nesmyslem nemůžeme přestat. Ne, že by to moje matka udělala, kdyby mohla. Kdysi byla debutantka a myslela by sis, že jí minimálně korunovali na královnu Anglie, když o tom mluví.”

Vůbec jsem se ohledně dneška necítila líp. S tímhle vysvětlením to bylo spíš horší.

“Nan je teď dvacet jedna. Takže bude debutantka. Díval jsem se do rozpisu a její doprovod bude Rush; je to tradice, že dívku doprovází její otec nebo starší bratr.

Doprovod musí být také člen klubu. Nevím co se děje mezi tebou a Rushem, ale

vím, že tě Nan nenávidí. Nepotřebuju dnes žádnou scénu. Ačkoli tebe potřebuju.

Jsi jedna z našich nejlepších. Otázka je, dokážeš to zvládnout bez hádky? Protože Nan udělá co bude v jejích silách, aby tě vyprovokovala. Bude na tobě naprosto jí ignorovat. Možná chodíš se členem, ale jsi zaměstnanec. To se nezměnilo. Členové mají vždycky pravdu. Klub bude na straně Nan pokud dojde k boji.”

Co čeká? Tohle není střední škola. Všichni jsme dospělí. Můžu Nan a Rushe

ignorovat celou noc, když bude třeba.

“Zvládnu to. Bez problému.”

Woods přikývl. “Dobře, protože plat je vynikající a potřebuješ zkušenosti.”

“Zvládnu to,” ujistila jsem ho.

Woods vstal. “Věřím ti, že ano. Teď můžeš jít Jimmymu pomoct se snídaní. Nejspíš nás zrovna oba proklíná.”

Zbytek dne uběhl jako voda a já byla tak zaneprázdněná přípravami, že jsem

neměla čas přemýšlet o Nan nebo otcově návratu. Nebo Rushovi. Teď jsem stála v

kuchyni se všemi ostatními zaměstnanci obsluhy. Měla jsem na sobě bílé a černé

šaty a vlasy stažené do drdolu. Začínali se mi dělat motýlci v břiše.

Tohle bude poprvé co budu muset čelit rozdílům mezi mnou a Rushem. Jeho svět

versus můj. Dnes večer se střetnou. Připravovala jsem se na jakékoliv připomínky od Nan. Dokonce už jsem si promluvila s Jimmym, aby dělal nárazník a já nemusela chodit nikam do Naniny blízkosti. Chtěla jsem vidět Rushe nebo s ním

dokonce mluvit, ale měla jsem pocit, že by to nebylo k ničemu dobré.

“Je to tady. Předkrmy a nápoje, lidi. Znáte svojí práci. Jdeme.” Darla dnes řídila show ze zákulisí. Zvedla jsem svůj tác s Martini a zamířila ke dveřím. Každý rychle odcházel a všichni se rozešli různými směry do davu. Na mě bylo obcházet ve směru hodinových ručiček. Teda dokud jsem neuviděla Nan, pak jsem se měla

otočit opačným směrem a Jimmy se vydá mým. Byl to dobrý plán. Jen jsem

doufala, že to bude fungovat.

První pár, ke kterému jsem přišla mě ani nevzal na vědomí, zatímco si povídali a vzali si z tácu drinky. To bylo dost snadný. Zvládla jsem dalších pár skupin. Někteří muži a ženy si mě pamatovali z hřiště. Vždycky kývli a usmáli se, když si mě všimli, ale to bylo vše.

V půlce místnosti jsem měla prázdný tác a v duchu jsem si udělala poznámku o

koncovém bodu. Spěchala jsem zpátky do kuchyně pro další pití. Darla na mě

čekala. Strčila mi nový tác s Martini a poslala mě pryč.

Vracela jsem se zpátky na místo jen se dvěmi zastávkami a nechala několika lidem vzít si z tácu pití. Pan Jenkins mě zavolal jménem a zamával na mě. Usmála jsem se na něj. Hrál osmnáct jamek každý pátek a sobotu. Překvapovalo mě, že

devadesátiletý pán to tu kolem tak dobře zvládá. Od pondělí do pátky také chodil ráno na černou kávu a dvě smažená vejce.

Když jsem se otočila zpátky od usmívání se jeho směrem, moje oči se střetly s

Rushovo. Tvrdě jsem se snažila ho nevyhledávat, i když jsem věděla, že tu je.

Tohle byla Nanina velká noc. Rush by to nezmeškal. Za žádných okolností. Byla

zlá, ale byla to jeho sestra. A byla jsem to já koho nenáviděla. Ne on. Jeho tvář vypadala bolestně a malý úsměv byl nucený. Oplatila jsem mu úsměv a tvrdě se snažila nepřemýšlet o tom podivném pozdravu. Alespoň se vůbec mým směrem

podíval. Nevěděla jsem co od něj čekat. Doktor a paní Wallance mě oba přivítali a říkali mi jak jim chybí vídat mě na hřišti. Lhala jsem a řekla jim, že mi to taky chybí.

Pak jsem zamířila zpátky do kuchyně pro další tác.

Darla mi do rukou vrazila tác se šampaňským, “Jdi, jdi, honem,” štěkala.

Šla jsem jak nejrychleji se s tácem plným sklenic se šampaňským dalo. Jakmile

jsem byla zpátky v sále, začala jsem stejnou cestu mezi členy, kteří teď byli

ponořeni hlouběji v rozhovorech a já byla jen tác s občerstvením. Takhle mi to bylo příjemnější. Necítila jsem se na hraně.

Mojí pozornost zachytil Bethyn známý smích, otočila jsem se a hledala jí. Předtím jsem jí v kuchyni neviděla. Měla jsem za to, že Darla nechtěla, aby tady pracovala.

Nebo to nechtěl Woodsův otec.

Bethy nebyla oblečená jako my. Byla v přiléhavých šifonových šatech a vlasy, které měla vyčesané nahoru jí v prstýncích visely kolem obličeje. Otočila hlavu, zachytila můj pohled a věnovala mi obrovský úsměv. Sledovala jsem jak ke mně spěchá.

Jehlové podpatky jí nezpomalovaly.

“Věřila bys tomu, že jsem tu jako host?” zeptala se Bethy, v úžasu se kolem sebe rozhlížela a pak se podívala zpátky na mě. Zavrtěla jsem hlavou.

“Když Jace včera večer přišel do mého bytu prosit na kolenou, řekla jsem mu, že jestli mě chce, bude mě muset veřejně prohlásil za svojí přítelkyni. Souhlasil a no, dovedeš si to představit. V bytě pak bylo pěkný horko. Ale každopádně, tady jsem,”

rozplývala se.

Jace se vzmužil. Dobře pro něj. Podívala jsem se jí přes rameno a viděla jak nás Jace sleduje. Usmála jsem se na něj a souhlasně přikývla. Blýskl po mě pokřiveným úsměvem a pokrčil rameny.

“Jsem ráda, že přišel k rozumu,” odpověděla jsem.

Bethy mi stiskla ruku. “Děkuju,” zašeptala.

Neměla mi zač děkovat, ale usmála jsem se. “Jdi se bavit. Já se musím zbavit tohohle, než tvoje teta přijde sem a nachytá mě při povídání.”

“Dobře, i když si přeju, aby sis to tu mohla užívat se mnou.” Očima mi zaletěla za rameno. Věděla jsem, že kouká na Rushe. Byl tady a před všemi těmihle lidmi mě ignoroval. Dělal to kvůli Nan, ale tím to nebylo o nic snazší.

Pomalu mi to problesklo hlavou. Stala se ze mě Bethy.

“Potřebuju peníze, abych si sehnala vlastní byt,” řekla jsem jí s nuceným úsměvem.

“Jdi se seznamovat,” povzbudila jsem jí a šla k další skupině lidí.

Pronásledující oči mi vysílaly pálivý pocit do krku. Věděla jsem, že mě Rush

pozoruje. Nemusela jsem se otáčet a podívat se, abych si to potvrdila. Uvědomil si zrovna to samé co já? O tom pochybuju. Byl to chlap. A já se stala dostupná a snadná. Byla jsem taky největší pokrytec na světě. Právě jsem se provinila tím

samým co jsem vyčítala a zač jsem litovala Bethy.

Poslední šampaňské opustilo tác, vracela jsem se davem a dávala si pozor, abych

nešla nikam do blízkosti Rushe nebo Nan. Ani jsem se jejich směrem nepodívala.

Zůstalo mi trochu hrdosti. Třikrát jsem se zastavila u hostů, aby mi na tác postavili prázdné sklenice, když jsem spěchala zpátky do bezpečí kuchyně.

“Dobře, že jsi zpátky. Vezmi tenhle tác. Potřebujeme tam venku nějaké jídlo než toho vypijí příliš a budeme mít plné ruce práce s opilci,” řekla Darla a podala mi tác s věcmi, které jsem nepoznávala. Taky to hrozně páchlo. Nakrčila jsem nos a držela od sebe tác dál. Daral se zachechtala.

“To jsou šneci. Jsou odporný, ale tyhle lidi si myslí, že je to delikatesa. Přenes se přes ten smrad a jdi.” Cítila jsem jak se mi převrátil žaludek. Bez tohohle vysvětlení bych se obešla. Šneci byli dostatečné vysvětlení.

Když jsem došla ke vstupu do tanečního sálu, napřímila jsem se a snažila se

nepřemýšlet o šnecích do podávám lidem k jídlu, nebo o skutečnosti, že se Rush

chová jakoby mě vůbec neznal. Potom co jsem minulé dvě noci strávila v jeho

posteli.

“Jde ti to dobře?” zeptal se Woods, když jsem vešla do místnosti. Stál mi u lokte a vypadal zaujatě.

“Ano. Až na to, že tu lidem k jídlu rozdávám šneky,” odpověděla jsem.

Woods se zasmál, vzal si jednoho z tácu a strčil si ho do pusy.

“Měla bys to zkusit. Jsou opravdu velmi dobří. Zvlášť namočení v česneku nebo másle.”

Znovu se mi zkroutil žaludek a zavrtěla jsem hlavou. Woods se tentokrát zasmál

nahlas. “S tebou jsou věci vždycky zajímavější, Blaire,” řekl a sklonil se mi k uchu.

“S Rushem mě to mrzí. Jen aby bylo jasno, kdyby sis vybrala mě, dnes večer bys nepracovala. Byla bys vedle mě.”

Cítila jsem jak rudnu. Stačilo vědět, že jsem malý špinavý tajemství, ale to, že si to uvědomují ostatní bylo ponižující. Ačkoli jsem Rushe chtěla. Tak hrozně. No, přání se mi už splnilo.

“Potřebuju peníze. Už jsem velmi blízko tomu být schopná dovolit si vlastní byt,”

informovala jsem ho věcně.

Woods energicky přikývl a soucitně se usmál než se otočil, aby pozdravil staršího hosta co šel kolem. Já měla šneky ke krmení lidí.

Jimmy zachytil můj pohled a povzbudivě na mě mrkl. Brilantně se staral o Rushovu stranu místnosti. Nemusela jsem se k němu ani přiblížit. Bethy se na mě zářivě usmála, když jsem dorazila k jejich skupině. Úsměv jí odumřel jakmile se podívala na tác s jídlem.

“Co je to?” zeptala se zhrozeně.

“Nechtěj to vědět,” informovala jsem jí, způsobujíc, že se Jace a kluk, kterého jsem neznala zasmáli.

“Nejspíš bude nejlepší, když to necháš jít dál,” řekl Jace Bethy, položil jí ruku kolem pasu a láskyplně si jí přitáhl blíž k boku.

Rozzářila se na něj a to byla všechna sladká romantika jakou jsem dokázala snést.

Spěchala jsem k další skupině. Kudrnatá zrzka mi byla povědomá. Chvíli mi trvalo jí zařadit. Zlý jedovatý úsměv mi připomněl kde přesně jsem jí předtím viděla. Šla u Rushe na Nanine párty po Woodsovi. Ten večer jsem si díky Woodsovi moc fanoušků nenadělala.

“Není to sranda?” řekla, odvrátila pozornost od lidí, se kterými mluvila a zaměřila se na mě. “Hádám, že se Woods rozhodl, že jsi mu užitečnější, když pro něj pracuješ než když s ním randíš.” Zachichotala se a zavrtěla hlavou, z čehož jí nadskakovaly kudrny kolem hlavy. “Přísahám, že tohle mi zvedlo náladu.” Natáhla ruku a naklonila tác.

Šneci mi sjeli dolů na předek košile, následovaní hlasitým rachotem tácu

dopadajícího na zem. Byla jsem příliš ochromená, abych se hýbala, nebo

promluvila.

“Ach a podívejte jak se super nešikovná. Woods by si mě zaměstnance vybírat líp,”

zasyčela holka nenávistně.

“Ach pane bože! Blaire, jsi v pořádku?” ozval se za mnou Bethyn hlas a vytrhl mě z šoku.

Podařilo se mi setřít šneky, stále přilepené na košili.

“Pozor,” přikázal hluboký hlas, který jsem okamžitě poznala. Hlava mi vystřelila a uviděla jsem Rushe tlačit se skrz skupinu lidí kolem zrzky, která se smála nepořádku, ve kterém jsem stála. Zuřil. O tom nebylo pochyb. Rush mě popadl za

pas a chvíli si prohlížel můj obličej. Nebyla jsem si jistá proč. “Jsi v pořádku?” zeptal se tiše.

Přikýval jsem, zatím nejistá jak reagovat.

Žíly na krku mu zase pod kůží vystupovaly, když ztěžka polkl. Sotva pootočil hlavu, aby se na zrzku podíval. “Už se ke mně nebo k ní znovu nepřibližuj. Rozumíš?” řekl s ledovým klidem.

Holka vytřeštila oči. “Za co jsi na mě naštvanej? Ona je nešika. Vyklopila na sebe celý tác.”

Rush mi rukama pevněji sevřel pas. “Jestli řekneš ještě jedno slovo, budu

vyhrožovat, že převedu všechny svoje příspěvky z tohohle klubu, dokud tě

nevyprovodí ven. Na dobro.”

Zalapala po dechu. “Ale jsem Nanina kamarádka, Rushi. Její nejstarší kamarádka.

To bys mi neudělal. Zvlášť pro najatou výpomoc.” Dětinské trucování znělo divně od dvaceti jednoleté ženy.

“Vyzkoušej mě,” odpověděl.

Podíval se zpátky na mě. “Ty pojď se mnou.”

Neměla jsem čas odpovědět než se mi podíval přes rameno. “Mám jí Bethy. Je v pořádku. Jdi zpátky k Jacovi.” Rush mi vklouzl rukou kolem pasu. “Bacha na šneky; kloužou.”

Do místnosti přispěchali dva kluci s košťaty od úklidu, aby uklidili nepořádek. Lidé si pomalu začali znovu povídat. Držela jsem pohled přilepený na dveřích a čekala dokud se nedostanu ven z tohohle sálu a vytrhnu se Rushovi z rukou.

Pokud tu někdo nevěděl, že jsme spolu měli sex, teď už to ví. Právě každému

ukázal, že se o mě do určité míry zajímá, ale nechtěl tu se mnou chodit kolem po svém boku. Bolel mě hrudník. Potřebovala jsem od něj odstup. Bylo načase naučit se zalézt zpátky do mého vlastního malého světa, kde jsem věřila jen sama sobě.

Nikomu jinému. Jakmile jsme byli venku z tanečního sálu a z dohledu zvědavých

očí, odstoupila jsem od Rushe a udělala mezi námi nějakou vzdálenost. Zkřížila

jsem si ruce na prsou a zírala si na nohy. Nebyla jsem si jistá jestli je právě teď dobrá věc se na něj podívat. Nedopřála jsem si čas, abych si užila jak nádherně vypadá v černém smokingu. Dělala jsem co jsem mohla, abych se na něj

nepodívala. Teď tu takhle oblečený stál přímo přede mnou, zatímco já měla šaty

obsluhy pokryté šnečí mastnotou, masivní rozdíl mezi námi byl evidentní.

“Blaire, omlouvám se. Nečekal jsem, že se stane něco takového. Dokonce jsem ani nevěděl, že s tebou má problém. Promluvím si o tom s Nan. Mám pocit, že s tím má něco dočinění- “

“Ta zrzka mě nesnáší kvůli Woodsovu zájmu o mě. Nan s tím nemá nic společného a ani ty ne.”

Rush neodpověděl hned. Uvažovala jsem jestli bych se prostě neměla otočit a vrátit se do kuchyně.

“Woods do tebe pořád dělá?”

Opravdu se mě na to právě zeptal? Stála jsem tu pokrytá šneky a máslem a on se

mě ptal jestli do mě dělá jinej kluk? Ani jsem nevěděla jestli mám pořád práci. To bylo ono. Měla jsem toho dost. Otočila jsem se a zamířila do kuchyně. Rush mě nenechal dostat se daleko. Ruka mu vystřelila a chytil mě za paži.

“Blaire, počkej. Omlouvám se. Neměl jsem se na to ptát. Tohle právě teď není problém. Chtěla jsem se ujistit, že jsi v pořádku a pomoct ti se očistit.” Hlas měl bolestný, když říkal poslední část.

Povzdychla jsem si, otočila se a tentokrát se mu podívala do očí.

“Jsem v pohodě. Potřebuju jít do kuchyně a podívat se jestli mám pořád ještě vůbec práci. Woods mě ráno varoval, že pokud se náhodou něco takového stane, bude to moje vina. Takže mám právě teď větší problémy než tvůj náhlý pocit

potřeby majetnictví. Což je směšný. Protože jsi dělal to nejlepší cos mohl, abys mě ignoroval než k tomu incidentu došlo. Buď se ke mně znáš nebo ne, Rushi. Vyber si.” Nebylo snadné zamaskovat bolest v hlase. Vytrhla jsem mu ruku ze sevření a vykročila ke kuchyni.

“Pracovala jsi. Cos chtěla, abych udělal?” zavolal za mnou a já se zastavila. “Vzít tě na vědomí by dalo Nan důvod zaútočit na tebe. Chránil jsem tě.”

Skutečnost, že to dokonce přiznal mi toho tolik řekla. Nan je na prvním místě.

Ignoroval mě, aby byla Nan šťastná. To jsem samozřejmě čekala. Byla jsem jen

snadná kořist. Nan byla jeho sestra. Měl právo dát jí přede mnou přednost. Jak by ve mně mohl vidět něco víc, když jsem mu tak snadno vlezla do postele?

“Máš pravdu, Rushi. Tvoje ignorování mě uchrání Naniných útoků. Jsem jen holka cos posledních pár nocí píchal. Všechny věci dokládají, že nejsem zase tak speciální. Jsem jedna z mnoha.” Nečekala jsem až řekne něco dalšího. Rozběhla jsem se ke dveřím kuchyně a vrazila do nich než si slzy v očích protlačily cestu ven.

22. KAPITOLA

“Whoa, holka,” řekl Jimmy a nastavil ruce, aby mě chytil, když jsem se vřítila do kuchyně.

Uniklo mi škytnutí a polkla jsem následný vzlyk.

“To bylo brutální tam venku, ale mohlo to být horší. Aspoň ti na záchranu přišel Rush.” Jimmy mě poplácal po zádech a objal mě. Nechtěla jsem, aby Jimmy věděl jak neuvěřitelně laciná jsem. Neřekla jsem mu, že tyhle slzy jsou protože se ze mě stalo špinavý tajemství bohatého chlapa. Ne protože na mě nějaká hnusná mrcha vysypala jídlo před místností plnou lidí.

“Vrať se ven, Jime. Potřebujeme obsluhu v patře. Promluvím si s Blaire,” řekl Woods, když vešel do kuchyně.

Jimmy mě naposledy pevně objal, než si vzal tác a odešel z kuchyně, zamračil se

na Woodse. “Buď na moje děvče hodný,” řekl Jimmy Woodsovi, když ho míjel.

Woods neodpověděl. Místo toho si prohlížel mě. Bylo mi jasný, že tohle je ono.

Velký “je to tvoje vina, takže můžeš odejít” moment.

“Dělal jsem si potíže s varováním tě ohledně Nan a nakonec to není ani Rushovo vina, že tě napadla žárlivá děvka,” zavrčel Woods a znechuceně zavrtěl hlavou.

“Omlouvám se Blaire. Tahle byla kvůli mně. Tohle jsem od ní nečekal. Je to šílená expřítelkyně, který se jak se zdá nedokážu zbavit.”

Nedával mi padáka? Opřela jsem o linku za mnou a zhluboka se nadechla.

“Vhledem k té scéně tě tam už nechci. Můžeš zůstat tady a pomáhat připravovat tácy. Ujistím se, abys dostala stejný plat jako bys byla venku.”

“Děkuju. Ale můžu se převlíknout?” zeptala jsem se jelikož jsem ze sebe potřebovala dostat šneky.

Woods se usmál. “Jo. Dojdi si do kanceláře pro uniformu na vozík. Dnes večer máme všichni na servírování extra uniformy.”

Odstrčila jsem se od pultu a zamířila ke dveřím.

“Dej si na čas. Jsme tu v pohodě jestli potřebuješ pauzu,” zavolala za mnou, když jsem vycházela z kuchyně.

Rush s Nan stáli na chodbě a vypadalo to na žhavou hádku. Nan mým směrem

střelila ostrý pohled a v Rushově výraze jsem viděla frustraci. Způsobovala jsem mu jen starosti. Teď mi to ale bylo jedno. Mohli mít rodinou hádku a dostat se přes to. Po dnešku budu mít dost peněz na stěhování. Zítra si najdu byt, protože spaní pod Rushovo střechou bude nemožný. Otočila jsem se a otevřela dveře vedoucí ven.

“Blaire, počkej,” zavolal Rush.

“Nech jí jít, Rushi,” dožadovala se Nan.

“Nemůžu,” odpověděl.

Dveře se za mnou zavřely a já se snažila zablokovat co jsem slyšela.

Nepotřebovala jsem si myslet, nebo dokonce jen uvažovat o tom, že by pro mě

Rush bojoval.

Dveře se rozletěly a Rush vyběhl ven. “Blaire, prosím počkej. Mluv se mnou,”

prosil.

Zastavila jsem se a sledovala jak mě doběhl a postavil se přede mě. Neměla jsem

mu co říct. Už jsem všechno pověděla.

“Omlouvám se. Ale mýlíš se; neignoroval jsem tě tam. Jdi se zeptat kohokoli. Nikdy jsem tě nespustil z očí. Jestli měl předtím někdo pochybnosti o tom co k tobě cítím, fakt, že jsem od tebe neodtrhl pohled, zatímco jsi chodila místností je zodpověděl.”

Odmlčel se, projel si rukou skrz vlasy a zamumlal nadávku. “Pak jsem viděl tvůj výraz, když jsi viděla Bethy s Jacem. Něco uvnitř mě se protrhlo. Nevěděl jsem co si myslíš, ale věděl jsem, že sis uvědomila špatnost dnešního večera. Nikdy jsi tam neměla obsluhovat. Měla jsi být po mém boku. Chtěl jsem tě u sebe. Byl jsem napjatý k prasknutí, čekal jsem až k tobě někdo udělá špatný krok, že jsem většinu času zapomínal dýchat.”

Rush natáhl ruku a prsty mi přejel po zaťaté pěsti. “Jestli mi můžeš odpustit, slibuju, že už se to nikdy znovu nestane. Miluju Nan. Ale skončil jsem s pokoušením se dělat jí radost. Je moje sestra a má problémy, na kterých potřebuje zapracovat.

Řekl jsem jí, že si s tebou o všem hodlám promluvit. Jsou tu nějaký věci co

potřebuješ vědět.” Zavřel oči a zhluboka se nadechl. “Peru se se skutečností, že ode mě možná odejdeš jakmile se je dozvíš a nikdy se neohlédneš. To mě k smrti děsí. Nevím co se to mezi námi děje, ale v momentě kdy jsem se na tebe podíval

jsem věděl, že mi změníš svět. Byl jsem vyděšený. Čím víc jsem tě pozoroval, tím víc jsi mě k sobě přitahovala. Nemůžu se dostat dost blízko.”

Byl připravený se mi otevřít a pustit mě dovnitř. Nevyužíval mě. Nebyla jsem jen další holka co opíchal a odkopl. Chtěl si mě udržet. Moje srdce se vzdalo. Držela jsem se zpátky a tvrdě bojovala, abych ho nepustila dovnitř. Přesto se mu to podařilo. Vidět ho zranitelného byla poslední kapka. Už sem jsem se nemohla držet zpátky.

Spadla jsem do toho příliš hluboko. Byla jsem zamilovaná do Rushe Finlaye.

“Dobře,” řekla jsem. Nezbývalo nic jiného co říct. Měl mě.

Rush se zamračil. “Dobře?”

Přikývla jsem. “Dobře. Jestli si mě opravdu chceš udržet tak strašně moc, že jsi ochotný se mi otevřít, pak dobře.” Neřekla jsem mu, že ho miluju. Bylo příliš brzy.

Myslel by si, že je to mým mládím. Tohle bylo něco, co si budu držet blízko na hrudi dokud nenastane správný čas. Možná to bylo, protože jsem tak mladá. Prostě jsem to cítila stejně.

Za rty mu zatahal malý úsměv. “Právě jsem ti odkryl duši a všechno co dostanu je

‘Dobře’?” zeptal se.

Pokrčila jsem rameny. “Řekl jsi všechno co jsem potřebovala slyšet. Teď jsem v tom zaseklá. Máš mě. Co se mnou máš v plánu?”

Rush se tiše, sexy zasmál a přitáhl mě k sobě blíž. “Myslím, že sex na šestnáctý jamce u jezera by byla pěknej.”

Naklonila jsem hlavu jako bych o tom přemýšlela. “Hmmm … problém je, že se

musím převléct a jít po zbytek večera pracovat do kuchyně.”

Rush si ztěžka povzdychl. “Do prdele.”

Vtiskla jsem mu pusu na čelist. “Ty máš doprovázet sestru,” připomněla jsem mu.

Rush mě chytil pevněji. “Všechno na co dokážu myslet je být v tobě. Mít tě k sobě pevně přitisknutou a slyšet jak děláš to sexy, malý sténání.”

Ach. Bože. Při tom pomyšlení se mi rozbušilo srdce.

“Kdybych od tebe dokázal snadno odejít, vzal bych tě do týhle kanceláře, přitisknul ke zdi a zabořil se hluboko do tebe. Ale nemůžu s tebou mít rychlovku. Jsi zatraceně příliš návyková.”

Jeho popis mi ztížil dech a musela jsem se ho chytit za ramena. “Jdi se převlíknout.

Budu stát tady, takže nebudu v pokušení. Pak tě doprovodím zpátky do kuchyně,”

řekl Rush, když mě pomalu pouštěl.

Potřebovala jsem chvilku, abych se sebrala než se pustím jeho paží. Pak jsem se

otočila a spěchala do kanceláře.

Potom co mě Rush s rychlou pusou opustil u dveří do kuchyně jsem ho už

neviděla. Noc byla nekonečná a já byla unavená. Příprava jídla byla těžší než se zdálo. Potom co se místo vylidnilo jsme měli za úkol uklidit.

O tři hodiny později byly skoro čtyři hodiny ráno. Všichni vyklopýtali ven do brzké ranní tmy a já zamířila k náklaďáčku. Část mě čekala, že na mě bude Rush čekat, ale to by pak musel spát v autě, což by bylo bláznivý.

Nastartovala jsem auto a vyrazila domů. Dneska jsem do práce nemusela, takže se

můžu vyspat. Taky si nebudu muset hledat ten byt. Hned jak jsem zajela na

příjezdovku vzhlédla jsem a uviděla, že se v Rushově pokoji pořád svítí. Horní

parto domu celé zářilo ve srovnání s temným zbytkem.

Přední dveře byly odemčené, takže jsem vešla dovnitř a tiše za sebou zavřela.

Přemýšlela jsem jestli je Rush vzhůru a čeká na mě, nebo jestli usnul s

rozsvícenými světli. Mám jít do svého nebo do jeho pokoje? Vyšla jsem schody a

našla ho sedět na zemi opírajícího se o dveře přímo naproti mně. Co to dělá? Když se naše pohledy setkaly vstal a došel ke mně. Potkali jsme se v půli cesty. Zdál se zoufalý. Jen jsem nevěděla proč. “Potřebuju tě nahoře. Hned,” řekl napjatým, zběsilým hlasem.

Srdce mi zrychlilo. Byl někdo zraněný? Je v pořádku? Spěchala jsem za ním.

Zavřel dveře a zamkl. Pak jsem na sobě měla jeho ruce ještě než jsme došli

nahoru.

Bylo to jakoby ho ovládl nějaký šílenec. Rush mi rukama přejížděl dolů po bocích, na zadek a zpátky nahoru. Popadl moje tričko a strhl mi ho. Slyšela jsem trhání knoflíků a škubla sebou. Bylo to tričko od uniformy. Začala jsem se ho ptát co se děje, ale ústy mi zakryl pusu a jazykem pátral uvnitř. Rukama našel zapínání šortek, prudce je rozevřel a stáhl dolů. Jeho malé hladové vrčení způsobovalo

reakce mého těla. Mezi nohama jsem cítila vlhkost a začínající úzkostné pulsování.

Rush mě zatlačil zády na schody, zul mi boty a svlékl šortky i kalhotky, pak mě

popadl za kolena a rozevřel je. Neměla jsem čas protestovat než na mě položil

ústa, olizoval mi záhyby a vklouzávat do mě. Moje jemná kůže byla ze včerejšího

divokého sexu na každé pohlazení jazyka stále extrémě citlivá. Začala jsem sténat jeho jméno. Opřela jsem se dozadu o lokty a sledovala ho, když mi kladl polibky po stehnech a pak mi znovu zabořil obličej mezi nohy, aby mě přiměl ztěžka dýchat a prosit o víc.

“Moje. Tohle je moje,” opakoval jako posedlý, když se odtáhl a díval se dolů. Jemně mi prsty přejel přes střed a pak se mi podval do očí, “Moje. Tahle sladká kundička je moje, Blaire.”

Byla jsem připravená souhlasit se vším s čím vyrukuje. Ale napřed jsem ho chtěla uvnitř.

“Řekni mi, že je moje,” dožadoval se.

Přikývla jsem a on do mě vklouzl jedním prstem, způsobujíc další zasténání.

“Řekni, že je to moje,” zopakoval.

“Je tvoje, teď prosím, Rushi, šukej mě.”

Vytřeštil oči, vstal a stáhl si dolů kalhoty od pyžama. Jeho erekce hrdě stála.

“Dnes žádný kondom. Vytáhnu ho. Prostě tě potřebuju cítit celou,” řekl, zvedl mi kolena a sklonil se dokud nebyl u mého vstupu. Nevrazil do mě jak jsem čekala.

Vnikal dovnitř pomaličku.

“Bolí to?” zeptal se a držel se nade mnou.

Trochu jo, ale nehodlala jsem mu to přiznat. Chtěla jsem ho aniž by se musel

ovládat. “Je to dobrý pocit,” ujistila jsem ho.

Kousl se do spodního rtu a vykluzoval pomalu ven. “Tyhle schody jsou moc tvrdý.

Pojď sem.” Sklonil se, vzal mě do náruče a vyšel zbytek schodů. Nikdy předtím mě kluk nenesl a můžu říct, že to byla skvělá zkušenost. Rushova nahá hruď byla neuvěřitelná.

“Uděláš pro mě něco?” zeptal se a sklonil se, aby mi dal malou pusu na nos a oční víčka.

“Ano,” odpověděla jsem.

Zastavil se u postele a pomalu mě spouštěl dolů, dokud jsem se nohama nedotkla

podlahy. “Ohni se a lehni si prsama na postel. Dej ruce nad hlavu a nech zadek vystrčený do vzduchu.”

Ehm…dobře. Neptala jsem se proč, protože jsem jistou představu měla. Nohy jsem

nechala na zemi, sehnula jsem se dopředu a lehla si na postel jak chtěl.

Přejel mu rukou přes zadek a z krku mu vyšel potěšený zvuk. “Máš nejdokonalejší zadek jaký jsem kdy viděl,” řekl obdivně.

Oběma rukama našel moje boky, pomalu do mě vstoupil, přitahujíc mě dozadu na

něj. Tímhle způsobem byl hlouběji. “Rushi!” vykřikla jsem, když mě v hloubce kam dosáhl zasáhla mírná bolest.

“Kurva, jsem hluboko,” zasténal.

Pak pomalu vyjel ven a začal boky známé houpání. Chytila jsem se přikrývek, když jsem začala stoupat k vyvrcholení. Věděla jsem co přijde a nohy se mi začaly třást vzrušením ze začínajícího stoupání uvnitř mě.

Rush klouzal jednou rukou dolů dokud se nedotkl naběhlého klitorisu a začal ho

mnout palcem. “Bože, jsi mokrá,” vydechl.

Nohy mi ztuhly, když se přese mě převalil orgasmus a pak jsem je začala zvedat,

neschopná zvládnout pocit jak mě Rush stále třel. Bylo to tolik rozkoše až to bolelo.

Než sem mohla začít prosti o slitování, chytil mě rukama v pase a rychle se vytáhl ven.

“AAAAACH!” zanaříkal, když se svalil vedle mě na postel, věděla jsem bez dívání, že vyklouzl než stihl vyvrcholit.

“Sakra, miláčku, kdybys jen věděla jak zasraně neuvěřitelně teď vypadá tvůj zadek,” řekl hlasem bez dechu.

Otočila sem hlavu, neschopná jí zvednout a podívala se na něj. “Proč?”

V hrudi mu zaduněl tichý smích. “Řekněme, že tě potřebuju očistit.”

V tu chvíli mi to došlo a mojí pozornost upoutalo náhle teplo, kterého jsem si

předtím nevšimla. Zasmála jsem se a zabořila tvář do dlaní.

Ležela jsem tu, poslouchala jak pustil vodu a pak se ke mně vrátil. Teplá žínka, kterou ze mě otíral svoje zbytky byla příjemná a já pomalu začala usínat. Byla jsem vyčerpaná. Uvažovala jsem jestli se vůbec někdy vzbudím.

23. KAPITOLA

Byla jsem sama. Zakryla jsem si oči před ranním sluncem a rozhlédla se po pokoji.

Rush tu nebyl. To bylo překvapivé. Posadila jsem se a podívala se na hodiny. Bylo po desáté. Není divu, že není tady nahoře. Prospala jsem celé ráno. Dneska si promluvíme. Chystal se mě pustit dovnitř. Minulou noc jsme měli úžasný sex. Teď

jsem potřebovala slova.

Vstala jsem a svoje odhozené šortky jsem našla ležet na okraji postele. Rush je

musel přinést nahoru, protože jsem si vzpomínala, že jsem je v noci nechala ležet na schodech. Oblékla jsem si je a pak se rozhlédla po tričku. Nedaleko vedle šortek bylo složené jedno z Rushovo triček, takže jsem si ho oblékla a zamířila dolů. Byla jsem připravená vidět Rushe.

Dveře na rodinné straně chodby byly otevřené. Ztuhla jsem. Co to znamenalo?

Vždycky bývaly zavřené. Pak jsem uslyšela hlasy. Šla jsem ke druhému schodišti a poslouchala. Po schodech se z obýváku nesl povědomý hlas mého otce. Byl doma.

Postavila jsem se na první schod a zastavila. Můžu ho vidět? Bude mě žádat,

abych odešla? Ví, že jsem spala s Rushem? Přiměje Nan svojí matku, aby mě taky

nenáviděla? Zatím jsem neměla čas na všechno tohle přijít.

Táta řekl moje jméno a já věděla, že potřebuju jít dolů a postavit se tomu. Ať se stane cokoliv. Přinutila jsem se sejít schody. Přešla jsem halu a zastavila se jakmile jsem je jasně slyšela. Potřebovala jsem vědět do čeho hodlám vkročit.

“Nemůžu tomu uvěřit, Rushi. Co sis myslel? Víš kdo ona je? Co pro tuhle rodinu znamená?” to promluvila jeho matka. Nikdy jsem se s ní nesetkala, ale věděla jsem to.

“Nemůžeš jí z toho vinit. Ještě nebyla ani na světě. Nemáš tušení čím vším si prošla. Čím ON jí protáhl.” Rush byl vzteklý.

Vykročila jsem ke dveřím, ale zastavila jsem. Čekala jsem. Co jsem pro tuhle rodinu znamenala? O čem to mluvila?

“Nezačínej se povyšovat. Byl jsi to ty, kdo šel a našel mi ho. Takže čímkoliv jí nechal projít,” odsekla, “jsi začal všechno ty. Pak jdeš a vyspíš se s ní? Opravdu Rushi? Můj bože, na co jsi myslel? Jsi přesně jako tvůj otec.”

Natáhla jsem ruku a pro oporu se chytla rámu dveří. Nevěděla jsem co přichází, ale změlčil se mi dech. Cítila jsem jak mi v hrudi narůstá panika.

“Pamatuj si komu tenhle dům patří, matko,” Rushovo varování bylo jasné.

Jeho matka se hlasitě zachechtala. “Věřil bys tomu? Otáčí se proti mně kvůli holce co sotva zná. Abe, musíš něco udělat.”

Nastalo ticho. Pak si můj otec odkašlal. “Je to jeho dům, Georgie. Nemůžu ho k ničemu nutit. Měl jsem tohle čekat. Je příliš jako její matka.”

“Co má tohle znamenat?” zaburácela žena.

Otec si povzdychl. “Tohle už jsme probírali. Důvod proč jsem tě kvůli ní opustil byl, protože v sobě měla tu přitažlivost. Zdálo se, že jí nemůžu nechat jít -”

“Tohle VÍM. Nechci to slyšet znova. Tak strašně moc jsi jí chtěl, žes mě opustil těhotnou s hromadou svatebních pozvánek ke zrušení.”

“Zlatíčko, uklidni se. Miluju tě. Jen jsem vysvětloval, že Blaire má charisma po matce. Je nemožné nebýt k ní přitahovaný. A ona je k tomu stejně tak slepá jako byla její máma.”

“BRRR! Copak mě ta ženská nikdy nenechá na pokoji? Bude mi vždycky ničit

život? Je mrtvá, pro rány boží. Mám muže, kterého miluji zpátky a naše dcera má

konečně svého tátu a teď tohle. Ty jdeš a vyspíš se s touhle, touhle holkou!”

Měla jsem ochromené tělo. Nemohla jsem se hýbat. Nemohla jsem se zhluboka

nedechnout. Pořád jsem snila. Ještě jsem se neprobudila. Pevně jsem zavřela oči a nutila se vzbudit se z tohohle hnusného a zvráceného snu.

“Ještě jediné slovo proti ní a donutím tě odejít.” Rushův tón byl chladný a tvrdý.

“Georgie, miláčku, prosím uklidni se. Blaire je hodná holka. To že je tady není konec světa. Potřebuje někde zůstat. Tohle už jsem ti vysvětloval. Vím, že nenávidíš Rebeccu, ale byla to tvoje nejlepší kamarádka. Byly jste kamarádky od

dětství. Dokud jsem nepřišel já a všechno nezničil, byly jste jako sestry. Tohle je její dcera. Měj trochu soucitu.”

Ne. NE. Ne. Ne. Ne. To jsem právě neslyšela. Tohle není skutečný. Moje máma by

nikdy nikomu nepřekazila svatbu. Nikdy by nepřiměla tátu opustit těhotnou ženu s jeho dítětem. Moje matka byla sladká soucitná žena. Nikdy by nic z toho nepřipustila. Nemůžu tu stát a poslouchat je jak o ní takhle mluví. Všichni se mýlili.

Neznali jí. Otec byl tak dlouho přič, že zapomněl co se skutečně stalo.

Uvolnila jsem smrtící držení futer a vešla do pokoje, kde všichni zostuzovali

mámino jméno. “NE! Všichni zmlkněte,” zaječela jsem. Místnost oněměla. Našla jsem otce a zaměřila na něj zlobný pohled. Na nikom jiném tady teď nezáleželo.

Nezáleželo na ženě, která dál plivala lži o mojí matce, ani na muži, kterého jsem si myslela, že miluju. Na tom, kterému jsem dala tělo. Na tom, který mi lhal.

“Blaire,” Rushův hlas zněl vzdáleně. Zvedla jsem ruku a zastavila ho. Nechtěla jsem ho ve svojí blízkosti.

“Ty,” ukázala jsem prstem na otce. “Prostě jsi je nechal lhát o mojí mámě,” křičela jsem. Bylo mi jedno jestli vypadám jako blázen. Právě teď jsem je všechny nenáviděla.

“Blaire, nech mě to vysvětlit -”

“ZMLKNI!” zařvala jsem. “Moje sestra, moje druhá polovina, umřela. Umřela, tati. V

autě po cestě na nákup s TEBOU. Bylo to jako by mi vzali duši a roztrhli ve dví. Její ztráta byla neúnosná. Sledoval jsem mámu svíjet se, plakat a truchlit, pak jsem sledovala odchod svýho táty. Nikdy se nevrátil. Zatímco se jeho dcera a žena

snažily posbírat střípky světa bez Valerie. Když máma onemocněla. Volala jsem ti, ale neodpovídal jsi. Takže jsem si sehnala extra práci po škole a začala platit výdaje za léčbu. Nedělala jsem nic jiného, jen se starala o mámu a chodila do

školy. Předčasně jsem absolvovala, abych byla hotová. Protože jediná osoba na

planetě, která mě milovala, umírala, zatímco jsem seděla a bezmocně přihlížela.

Držela jsem jí za ruku, když se naposledy nadechla. Zařídila jsem jí pohřeb.

Sledovala jsem je jak jí spouštějí do země. Nikdy jsi mi nezavolal. Ani jednou. Pak jsem musela prodat dům co nám nechala babička i se vším vybavením, jen abych zaplatila účty za léčení.” Odmlčela jsem se, hlasitě se zhluboka nedechla a unik mi vzlyk.

Omotaly se kolem mě dvě paže a já vykřikla, vymrštila ruce a odstoupila.

“NESAHEJ NA MĚ!” Nechtěla jsem, aby se mě dotýkal. Lhal mi. Věděl to a lhal mi.

“Teď vás tu musím poslouchat mluvit o mojí mámě, která byla svatá. Slyšíte mě?

Byla svatá! Všichni jste lháři. Jestli je někdo na vině za tuhle špínu co se vám řine z úst je to tenhle muž.” Ukázala jsem na otce. Už jsem mu tak nemohla říkat. Ne teď.

“On je lhář. Nemá cenu ani špíny na mých podrážkách. Pokud je Nan jeho dcera.

Jestli jste byla těhotná.” Obrátila jsem oči k ženě, na kterou jsem se prostě musela podívat a slova mi zamrzla na rtech. Pamatovala jsem si jí. Klopýtla jsem dozadu a zavrtěla hlavou. Ne. Tohle není jak to vypadá.

“Kdo jste?” zeptala jsem se, pomalu se mi vracely vzpomínky na tu tvář.

“Opatrně jak na to odpovíš,” ozval se za mnou Rushův pevný hlas.

Přejela očima ze mě na otce a zpátky. “Ty víš kdo jsem, Blaire. Už jsem se potkaly.”

“Přišla jste do mého domu. Vy … rozplakala jste mámu.”

Žena obrátila oči v sloup.

“Poslední varování, matko,” řekl Rush.

“Nan chtěla poznat svého otce. Tak jsem jí za ním vzala. Viděla jeho hezkou rodinku s krásnými blond dvojčaty, které miloval a stejně tak dokonalou ženu. Byla jsem unavená z toho říkat dceři, že nemá tátu. Věděla že má. Tak jsem jí jen ukázala co si vybral místo ní. Znovu se na něj neptala až o hodně později.”

Ta malá holka mého věku, co tam stála, držela se svojí matky za ruku a prohlížela si mě, když jsem otevřela dveře. To musela být Nan. Převrátil se mi žaludek. Co to otec udělal?

“Blaire, prosím podívej se na mě.” Ozval se za mnou Rushův zoufalý hlas, ale nevzala jsem ho na vědomí. On tohle všechno věděl. Tohle bylo Nanino velké tajemství. Chránil ho pro ní. Copak nevidí, že to je i moje tajemství? Je to můj otec a já nic netušila. V hlavě mi zazvonila Woodsova slova. ‘Jestli si bude muset vybrat mezi tebou a Nan, vybere si Nan.’ Věděl, že si Rush vybere Nan. Všichni v tomhle městě znali tajemství kromě mě. Všichni kromě mě věděli kdo jsem.

“Byl jsem s Georgiannou zasnoubený. Byla těhotná s Nan. Tvoje matka jí přijela navštívit. Nebyla jako nikdo, koho jsem dosud potkal. Byla návyková. Zdálo se, že se od ní nedokážu držet dál. Georgianna pořád lpěla na Deanovi a Rush stále navštěvoval otce, každý druhý víkend. Čekal jsem, že se Georgie k Deanovi vrátí

ve vteřině, kdy se on rozhodně, že chce rodinu. Ani jsem si nebyl jistý jestli je Nan moje. Tvoje máma byla nevinná a zábavná. Nebyla na rockery a uměla mě rozesmát. Pronásledoval jsem jí a ona mě ignorovala. Pak jsem jí lhal. Řekl jsem jí, že Georgie čeká další Deanovo dítě. Litovala mě. Nějak se mi jí podařilo přesvědčit, aby se mnou utekla. Aby zahodila celoživotní přátelství.”

Přitiskla jsem si ruce na uši, abych zablokovala otcova slova. Nemohla jsem to

poslouchat. Všechno to byly lži. Tenhle narušený svět, ve kterém žili nebyl pro mě.

Chtěla jsem jet domů. Zpátky do Alabamy. Zpátky k tomu, čemu jsem rozuměla.

Kde peníze a rockové hvězdy nebyly problém.

“Dost. Nechci to slyšet. Chci jen svoje věci. Chci prostě odejít.” Následovalo vzlyknutí, které jsem nedokázala zadržet. Můj svět a co jsem o něm věděla se právě roztříštil na milion kousků. Potřebovala jsem si jít sednout k matčinu hromu a mluvit s ní. Chtěla jsem jet domů.

“Miláčku, prosím mluv se mnou. Prosím.” Začal za mnou znovu Rush. Byla jsem příliš unavená, abych ho odstrčila. Místo toho jsem se od něj přesunula pryč.

Nepodívala jsem se na něj. “Nemůžu se na tebe dívat. Nechci s tebou mluvit. Jen chci svoje věci. Chci jet domů.”

“Blaire, zlatíčko, tam už žádný domov nemáš.” Otcův hlas mi drásal nervy. Zvedla jsem oči a podívala se na něj. Všechna bolest a hořkost co jsem v sobě zadržovala od chvíle kdy odešel mě pohltily.

“Hroby mojí mámy a sestry jsou můj domov. Chci jim být nablízku. Stála jsem tu a poslouchala vás říkat, že moje máma byla někdo, kým vím, že nebyla. Nikdy by neudělala věci, ze kterých jí obviňujete. Zůstaň tu se svou rodinou, Abe. Jsem si jistá, že tě budou milovat tolik jako tvoje minulá. A snaž se nikoho z nich nezabít,”

odsekla jsem.

Georgiannino hlasité zalapání po dechu bylo to poslední co jsem slyšela, když jsem opustila pokoj. Chtěla jsem odejít, ale potřebovala jsem kabelku a klíče. Vyběhla jsem po schodech, naházela všechny věci zpátky do kufru a zaklapla ho. Přes rameno jsem si přehodila kabelku, otočila se ke dveřím a uviděla tam stát Rushe, pozoroval mě.

Jeho tvář byla bledá a oči měl odlité krví. Zavřela jsem oči. Nechtěla jsem se starat o to, že byl smutný. Měl by být. Lhal mi. Zradil mě.

“Nemůžeš mě opustit,” řekl chraplavým šepotem.

“Tak se dívej,” odpověděla jsem chladným hlasem.

“Blaire, nenechala jsi mě to vysvětlit. Dnes jsem se ti chystal všechno říct. Včera v noci přijeli domů a já zpanikařil. Potřeboval jsem ti to říct první.”

Praštil pěstí do futer. “Neměla jsi to zjistit takhle. Ne takhle. Bože, takhle ne.” Zněl opravdu rozrušeně. Nemohla jsem si dovolit, aby mě dostalo tahání za srdce z výrazu v jeho tváři. Byla bych idiot. Kromě toho, jeho sestra…Nan byla jeho sestra.

Není divu, že jí celý život chránil. Byla dítě bez otce. Polkla jsem žluč v krku. Můj otec byl hrozný člověk.

“Nemůžu tu zůstat. Nemůžu tě vidět. Představuješ bolest a zradu nejen mě, ale i mojí mámy.” Zavrtěla jsem hlavou. “Ať jsme měli cokoliv je konec. Umřelo to v minutě, kdy jsem přišla dolů a uvědomila si, že život, který jsem znala byl lež.”

Rush spustil ruce z rámu dveří, klesla mu ramena a svěsil hlavu. Nic neřekl. Jen ustoupil tak, abych mohla vyjít ven. Malé srdíčko co ve mě zbylo se otřáslo nad jeho poraženeckým výrazem. Nebyla jiná možnost. Byli jsme znehodnocení.

24. KAPITOLA

Neohlédla jsem se a on mě už znovu nezavolal. Sešla jsem schody s kufrem v

ruce. Když jsem byla dole táta vyšel z obýváku a vešel do haly. Do tváře měl vyryté zamračení. Vypadal o patnáct let starší než když jsem ho viděla naposledy.

Posledních pět let pro něj nebylo dobrých.

“Neodcházej, Blaire. Pojď si o tom promluvit. Vezmi si čas na rozmyšlenou.” Chtěl, abych zůstala. Proč? Aby se mohl cítil lépe za zničení mýho života? Za zničení Nanina života?

Vytáhla jsem telefon od něj z kapsy a podala mu ho. “Vem si to. Nechci ho,” řekla jsem.

Zíral dolů na mobil a pak zpátky na mě. “Proč bych si měl brát tvůj telefon?”

“Protože od tebe nic nechci,” odpověděla jsem. Byl tam vztek, ale byla jsem unavená. Chtěla jsem odtud vypadnout.

“Já ti ten telefon nedal,” řekl a stále vypadal zmatěný.

“Vezmi si ten mobil, Blaire. Pokud chceš odejít, nebudu tě tu držet. Ale prosím, nech si ten telefon.” Rush stál na vrcholu schodiště. On mi koupil telefon. Táta ho o to nikdy nepožádal. Usadilo se ve mně znecitlivění. Nesnesla sem další bolest.

Žádný zármutek nad tím co jsme mohli možná mít.

Popošla jsem a položila mobil na stolek vedle schodů. “Nemůžu,” byla moje jediná odpověď. Na žádného z nich jsem se neohlédla. Ačkoli jsem na mramorové podlaze slyšela klapat Georgieniny podpatky, upozorňující mě na její příchod do

haly.

Popadla jsem kliku dveří a otevřela je. Nikoho z nich už znovu neuvidím. Budu

truchlit za ztrátu jen jednoho.

“Vypadáš přesně jako ona.” Georgiannin hlas zazvonil v tiché hale. Věděla jsem, že myslí mojí mámu. Nebo o ní mluví. Lhala o ní. Chtěla, aby jediná žena, kterou jsem obdivovala vypadala sobecky a krutě.

“Jen doufám, že budu alespoň z poloviny taková žena jako ona,” řekla jsem jasně a hlasitě. Chtěla jsem, aby mě všichni slyšeli. Potřebovali vědět, že nemám v hlavě jedinou pochybnost o mámině nevinně.

Vyšla jsem do slunečního světla a pevně za sebou zavřela dveře. Když jsem šla k

autu, zahnul na cestu stříbrný sporťák. Věděla jsem, že to byla Nan. Nemohla jsem se a ní podívat. Ne teď.

Dveře auta se zabouchly a já sebou trhla. Hodila jsem si kufr na korbu náklaďáčku a otevřela dveře. Tady jsem skončila.

“Víš to,” řekla hlasitě, pobaveným tónem.

Neodpověděla jsem jí. Nebudu poslouchat jak se jí z pusy řinou lži o mojí mámě.

“Jaký to je pocit? Vědět, že tě otec opustil kvůli někomu jinému?”

Cítila jsem se otupěle. To byla moje nejmenší bolest. Otec nás opustil před pěti lety.

Šla jsem dál.

“Teď už se necítíš tak povýšeně, co? Tvoje matka byla levná coura, která dostala co si zasloužila.”

Klid, který se ve mně usadil, praskl. Nikdo o mé máme už mluvit nebude. Nikdo.

Sáhla jsem pod sedadlo a vytáhla svojí devíti milimetrovku. Otočila jsem se a

namířila na její prolhané, červené rty.

“Řekni jediný další slovo o mojí mámě a já ti do těla udělám další otvor,” řekla jsem pevným hlasem.

Nan zaječela a vyhodila ruce do vzduchu. Nespustila jsem zbraň. Nehodlala jsem jí zabít. Jen jí škrábnout na paži jestli znova otevře držku. Měla jsem namířeno.

“Blaire! Polož tu zbraň. Nan, nehýbej se. Ví jak tuhle věc používat líp než většina mužů.” Otcův hlas způsobil, že se mi roztřásly ruce. Chránil jí. Přede mnou. Svojí dceru. Tu kterou chtěl. Tu, kvůli které nás opustil. Tu, kterou na většinu života opustil. Nevěděla jsem co cítit.

Slyšela jsem Georgiannin panický hlas. “Co s tou věcí dělá? Je vůbec legální, aby jí měla?”

“Má povolení,” odpověděl otec. “a ví co dělá. Zůstaň v klidu.”

Sklopila jsem pistoli. “Nastoupím do tohohle auta a odjedu vám ze života. Navždy.

Jen drž hubu zavřenou o mojí mámě. Znova to poslouchat nebudu,” varovala jsem jí než jsem se otočila a nastoupila do auta. Zastrčila jsem pistoli zpátky pod sedačku a vycouvala z příjezdové cesty. Neotočila jsem se, abych viděla jestli byli všichni schoulení k ubohé Nannette. Bylo mi to jedno. Možná si to příště rozmyslí, než začne držkovat o něčí matce. Protože, pro boha, nikdy by raději neměla promluvit o té mojí.

Zamířila jsem do county klubu. Musím jim říct, že odjíždím. Darla si zasloužila

vědět, aby mě nečekala. Stejně tak Woods. Nechtělo se mi nic vysvětlovat, ale už to nejspíš stejně věděli. Každý kromě mě to věděl. Jen čekali až to zjistím.

Nechápala jsem proč mi jeden z nich neřekl pravdu.

Nebylo to o tom, že by se Nan změnil život. Všechno co kdy znala nebylo právě

spláchnutý do hajzlu. Tohle bylo o mě. O mě, sakra. Proč museli ochraňovat jí?

Před čím potřebovala chránit?

Zaparkovala jsem auto před kanceláři a Darla se semnou setkala u předních dveří.

“Zapomněla sis zkontrolovat rozvrh, děvče? Dneska máš volno.” Usmívala se na mě, ale úsměv jí zmizel, když se setkala s mým pohledem. Zastavila se a chytila se zábradlí u kanceláře. Pak zavrtěla hlavou. “Víš to, že jo?”

Dokonce i paní Darla to věděla. Jen jsem kývla. Dlouze si povzdychla, “Slyšela jsem drby jako většina lidí, ale neznala jsem celou pravdu. Ani jsem nechtěla, protože to není moje věc, ale jestli se to blíží tomu co jsem slyšela, vím že to bolí.”

Darla sešla zbytek schodů. Panovačná malá žabka, kterou jsem znala byla pryč.

Když došla dolů rozevřela náruč a já do ní vběhla. Nepřemýšlela jsem o tom.

Potřebovala jsem, aby mě někdo objal. Vzlyky přišly v momentě, kdy kolem mě

omotala paže.

“Vím že je to na houby, zlatíčko. Kéž by ti to někdo řekl dřív.”

Nemohla jsem mluvit. Jen jsem brečela a tiskla se k ní, zatímco mě pevně svírala.

“Blaire, co se děje?” Bethyn hlas zněl ustaraně, vzhlédla jsem a viděla jí k nám běžet dolů po schodech. “Ach, do prdele. Víš to,” řekla a zastavila se. “Měla jsem ti to říct, ale bála jsem se. Nevěděla jsem všechna fakta. Jen jsem věděla co Jace zaslechl od Nan. Nechtěla jsem ti říct něco špatného. Doufala jsem, že ti to Rush řekne. Udělal to, že jo? Věděla jsem to jistě podle způsobu jak na tebe včera koukal.”

Uvolnila jsem se od Darly a utřela si obličej. “Ne. Neřekl mi to. Zaslechla jsem to.

Táta a Georgianna se vrátili domů.”

“Do prdele,” řekla Bethy s frustrovaným povzdychem. “Odjíždíš?” Bolestný výraz v její tváři mi napovídal, že odpověď už zná.

Jen jsem přikývla.

“Kam půjdeš?” zeptala se Darla.

“Zpátky do Alabamy. Vracím se domů. Teď mám našetřené nějaké peníze. Budu

schopná najít si práci a mám tam přátelé. Je tam mámin a sestřin hrob.”

Nedokončila jsem to. Nemohla jsem aniž bych se zase zhroutila.

“Budeš nám tu chybět,” řekla Darla se smutným úsměvem.

Taky mi budou chybět. Všichni. Dokonce i Woods. Přikývla jsem. “Vy mě taky.”

Bethy hlasitě vzlykla a přiběhla mi omotat ruce kolem krku. “Nikdy předtím jsem neměla kamarádku jako jsi ty. Nechci abys odešla.”

Oči se jí naplnily slzami. Udělala jsem si tu pár přátel. Ne všichni mě zradili. “Možná bys mohla přijet do Bamy a někdy mě navštívit,” zašeptala jsem přiškrceně.

Odtáhla se a popotáhla. “Necháš mě přijet na návštěvu?”

“Samozřejmě,” odpověděla jsem.

“Dobře. Je příští týden příliš brzo?”

Pokud bych měla energii se usmát, udělala bych to. Pochybovala jsem, že se kdy

ještě usměju. “Jak nejdřív budeš připravená.”

Přikývla a utřela si červený nos o ruku.

“Dám vědět Woodsovi. Pochopí to,” řekla za námi Darla.

“Děkuju.”

“Dávej na sebe pozor. Opatruj se. Dej nám vědět jak se ti daří.”

“Dám,” odpověděla jsem, uvažujíc jestli to bude lež. Budu s nimi někdy ještě mluvit?

Darla ustoupila a mávla na Bethy, aby si šla stoupnout vedle ní. Oběma jsem jim

zamávala a nastoupila do auta. Bylo na čase nechat tohle místo za sebou.

25. KAPITOLA

Úlevný povzdych, který jsem čekala jakmile projedu první ze tří semaforů v Sumit v Alabamě nepřišel. Po sedmi hodinové jízdě jsem byla totálně znecitlivělá. Slova, která otec říkal o mámě se mi znova a znova přehrávala v hlavě, dokud jsem už dál nedokázala nic cítit.

Na druhém semaforu jsem odbočila doleva a zamířila na hřbitov. Potřebovala jsem

s mamkou mluvit než se zapíšu v jediném motelu ve městě. Chtěla jsem jí dát

vědět, že ničemu z toho nevěřím. Věděla jsem jaká byla žena. Jaká byla matka. S

nikým se nemohla rovnat. Byla moje skála, i když to byla ona, kdo umíral. Nikdy

jsem se nebála, že by ode mě odešla.

Štěrkové parkoviště bylo prázdné. Když jsem tu byla naposledy přišla jí sem

většina města vzdát poslední úctu. Dnes zapadalo odpolední slunce a jedinou

společností mi byly stíny.

Vystoupila jsem z auta a polkla knedlík formující se mi v krku. Znovu jsem tady.

Vědět, že tu je i není. Došla jsem k jejímu hrobu, uvažujíc zda se sem někdo přišel podívat, když jsem byla pryč. Měla přátele. Určitě se někdo s čerstvými květinami zastavil. Štípalo mě v očích. Nelíbila se mi myšlenka, že byla týdny sama. Byla jsem ráda, že jí pohřbili vedle Valerie. To mi můj odchod zjednodušilo.

Čerstvé místo bylo teď pokryté travou. Pan Murphy řekl, že zdarma pokryje hrob

drny. Nebyla jsem schopná zaplatit něco navíc. Vidět zelenou trávu mi dávalo pocit, že je náležitě přikrytá, i když to znělo hloupě. Její hrob teď vypadal jako Valeriin.

Náhrobní kámen nebyl tak elegantní jako sestřin. Byl jednoduchý; bylo to vše co

jsem si mohla dovolit. Strávila jsem hodiny přemýšlením co přesně chci, aby říkal.

Rebecca Hanson Wynn

19. duben, 1967 - 2. června 2012

Láska, kterou za sebou nechala bude důvodem k dosáhnutí snů. Byla skálou v

hroutícím se světě. Její síla bude památkou. V našich srdcích.

Rodina, která mě milovala už tu nebyla. Stát tu a dívat se na jejich hroby mi

připomínalo jak opuštěná jsem. Už jsem neměla rodinu. Po dnešku už nikdy

nevezmu existenci svého otce na vědomí.

“Nečekal jsem tě zpátky tak brzo.” Zaslechla jsem za sebou zakřupat štěrk a aniž bych se otočila jsem věděla, kdo to je. Nepodívala jsem se na něj. Ještě jsem nebyla připravená. On skrze mě viděl. Cain byl můj kamarád už od školky. Ten rok, kdy se z nás stalo něco víc byl jen otázka času. Léta jsem ho milovala.

“Můj život je tady,” odpověděla jsem prostě.

“To jsem se ti snažil říct už před pár týdny.” Dotek humoru v jeho hlase nezůstal nepovšimnutý. Rád měl pravdu. Vždycky to tak bylo.

“Myslela jsem si, že potřebuju otcovo pomoc. Nepotřebovala jsem.”

Štěrk zaskřípal o trochu víc, když si stoupl vedle mě.

“Pořád je to kretén?”

Jen jsem kývla. Nebyla jsem připravená vyprávět Cainovi jaký kretén to až byl.

Právě teď jsem neměla hlas. Říct to nahlas by to udělalo tak nějak skutečnější.

Chtěla jsem věřit, že to byl sen.

“Nelíbila se ti jeho nová rodina?” zeptal se Cain. Nenechá to být. Bude se vyptávat dokud se nezlomím a všechno mu neřeknu.

“Jak jsi věděl, že jsem doma?” zeptala jsem se, měníc téma. Odláká ho to jen na chvilku, ale neměla jsem v úmyslu tu zůstávat dlouho.

“Opravdu jsi čekala, že projedeš svým náklaďáčkem skrz město a nestane se z toho během pěti minut nejžhavější novinka? Znáš tohle místo mnohem líp, B.”

B. Říkal mi B co nám bylo pět. A Valerii říkal Ree. Přezdívky. Vzpomínky. Byly

bezpečné. Tohle město bylo bezpečné.

“Jsem tu vůbec pět minut?” zeptala jsem se a stále si prohlížela hrob před sebou.

Jméno mé matky vytesané do kamene.

“Ne, nejspíš ne. Seděl jsem venku před obchodem a čekal na Callie až skončí v práci,” hlas se mu vytratil. Znovu se vídal s Callie. Žádné překvapení. Zdálo se, že ona je ta jediná, kterou nedokáže dostat ze systému. Zhluboka jsem se nadechla, pak konečně otočila hlavu a podívala se mu do modrých očí. Emoce bojovaly

kolem znecitlivění, které jsem si držela u těla jako plášť. Tohle byl domov. Tohle bylo bezpečí. Tohle bylo vše co jsem znala.

“Zůstávám,” řekla jsem mu.

Za rty mu zatahal úsměv a kývl. “Jsem rád. Chyběla jsi tu. Patříš sem, B.”

Před pár týdny jsem si myslela, že když je máma pryč nepatřím nikam. Možná jsem

se mýlila. Moje minulost byla tady.

“Nechci mluvit o Abeovi,” řekla jsem mu a přesunula pohled zpátky k matčinu hrobu.

“Dohodnuto. Už se o něm nikdy znova nezmíním.”

Nemusela jsem říkat nic dalšího. Zavřela jsem oči a tiše se modlila za to, aby moje mamka a sestra byly pohromadě a šťastné. Cain se nepohnul. Stáli jsem tu beze slov, zatímco slunce zapadalo.

Když se nad hřbitovem konečně usadila tma, Cain vklouzl rukou do mojí. “Pojď, B.

Najdeme ti místo, kde můžeš zůstat.”

Nechala jsem se od něj odvést zpátky cestičkou a k autu. “Dovolíš mi tě vzít k babičce? Má ložnici pro hosty a bude ráda, když u ní zůstaneš. Je v domě úplně sama. Možná mi bude dokonce i míň volat, když bude mít nějakou společnost.”

Babička Q byla matka Cainovo mámy. Byla to moje učitelka v nedělní škole v

průběhu celé základky. Když máma onemocněla posílala nám dokonce jednou

týdně jídlo.

“Mám nějaké peníze. Zůstanu v motelu. Nechci jí zatěžovat.”

Cain se tvrdě zasmál. “Jestli zjistí, že jsi v hotelovém pokoji, rozpoutá ti u dveří peklo. Až s tebou skoncuje budeš v jejím domě. Bude jednoduší, když do jejího domů půjdeš hned místo, abys způsobila scénu. Krom toho, B, v tomhle městě je

jen jeden motel. Ty i já víme kolik schůzek na tomhle místě končí. Nejvyšší fujtajbl faktor.”

Měl pravdu.

“Nemusíš mě tam brát. Pojedu se na ní podívat sama. Na tebe čeká Callie,”

odpověděla jsem mu.

Obrátil oči v sloup. “Nech toho, B. Víš to nejlíp. Stačí jen když luskneš prsty, kotě.

Jen luskni prsty. To je vše co potřebuješ.”

Tohle mi říkal roky. Teď z toho byl vtip. Alespoň pro mě ano. Moje srdce tam nebylo.

Myslí mi probleskly stříbrné oči a bolest se prolomila znecitlivěním. Věděla sem kde mám srdce a nebyla jsem si jistá jestli ho ještě někdy znovu uvidím. Ne pokud jsem hodlala přežít.

Babička Q mě nenechá tiše sedět. Nenechá mě v klidu. Dnes v noci jsem

potřebovala klid. Samotu.

“Caine. Dnes v noci potřebuju být sama. Potřebuju přemýšlet. Musím to zpracovat.

Přes noc zůstanu v motelu. Prosím, pochop mě a pomoz to pochopit i babičce. Jen

pro dnešek.”

Cain se mi s frustrovaným zamračením podíval přes hlavu. Věděla jsem, že se

chce vyptávat na otázky, ale byl opatrný. “B, nenávidím to. Vím, že jsi raněná.

Vidím ti to ve tváři. Tolik let jsem sledoval tvojí bolest. Pomalu mě to užírá. Mluv se mnou, B. Potřebuješ si s někým promluvit.”

Měl pravdu. Potřebovala jsem si s někým popovídat, ale právě teď jsem se s tím

napřed musela vyrovnat vnitřně. Nakonec mu o Rosemery Beach řeknu. Musím to

někomu říct. Cain byl nejbližší přítel jakého jsem tu měla.

“Dej mi čas,” řekla jsem a dívala se na něj.

“Čas,” přikývl. “Dával jsem ti čas tři roky. Nezdá se mi, že by trocha navíc mohla uškodit.”

Otevřela jsem auto a nastoupila. Zítra budu připravená postavit se pravdě. Faktům.

Zvládnu to … zítra.

“Máš telefon? Volal jsem ti na staré číslo den potom cos odjela a řeklo mi to, že je odpojený.”

Rush. Jeho tvář, když mě prosil, abych si nechala telefon, o kterém lhal mi, problikl myslí. Pak na mě o trochu víc zatlačila bolest.

Zavrtěla jsem hlavou. “Ne. Žádný nemám.”

Cainovo zamračení se prohloubilo. “Kruci, B. Neměla bys být bez mobilu.”

“Mám pistoli,” připomněla jsem mu.

“Stejně potřebuješ telefon. Pochybuji, že bys tu věc v životě na někoho vytáhla.”

V tom se mýlil. Pokrčila jsem rameny.

“Zítra si jeden sežeň,” nařídil. Přikývla jsem i když jsem to neměla v úmyslu, pak jsem za sebou zavřela dveře od auta.

Vyjela jsem na dvouproudovou silnici. Jela jsem půl míle na první semafor a

zatočila vpravo. Motel byl druhá budova nalevo. Nikdy předtím jsem tam nebyla.

Měla jsem přátele co sem šli po maturitním plese, ale to bylo všechno součástí

střední školy, kterou jsem znala jen z doslechu.

Placení za jednu noc bylo dost snadné. Holka pracující na recepci vypadala

povědomě, ale byla mladší než já. Nejspíš pořád na střední. Dostala jsem klíč a

vyšla ven.

Naleštěný černý Range Rover zaparkovaný vedle mého náklaďáčku tu vypadal tak

nemístně. Pak mi domnělé otupělé srdce udeřilo tvrdě v hrudi jedním bolestivým

žuchnutím, když se můj pohled střetl s Rushovo. Stál před Range Roverem s

rukama v kapsách a pozoroval mě.

Nečekala jsem, že ho znovu uvidím. Alespoň ne tak brzy. Bylo jasné co jsem se

cítila. Jak věděl jak se sem dostat? Nikdy jsem mu neřekla jméno rodného města.

Že by táta? Nepochopil, že chci, aby mě nechali na pokoji?

Ozvalo se zabouchnutí dveří od auta a já přesunula pozornost z Rushe, abych

viděla Caina vystupovat z červeného náklaďáčku Ford co dostal k maturitě.

“Zatraceně doufám, že toho kluka znáš, protože tě sem sledoval ze hřbitova. Všiml jsem si ho jak nás pozoruje z kraje silnice, ale nic jsem neřekl,” Cain se postavil přede mě v lehce pohotovostním stavu.

“Znám ho,” podařilo se mi dostat ze staženého hrdla.

Cain se na mě podíval. “On je důvod proč jsi utekla zpátky domů?”

Ne. Ne tak docela. On nebyl to co mě přimělo utéct. On byl důvod proč jsem chtěla zůstat. Dokonce i když jsem věděla, že vše co jsme mohli mít bylo nemožné.

“Ne,” řekla jsem, zavrtěla hlavou a podívala se zpátky na Rushe. Dokonce i v měsíčním světle vypadala jeho tvář bolestně.

“Proč jsi tu?” zeptala jsem se a udržovala si odstup. Cain se posunul víc přede mě, když si uvědomil, že k Rushovi nejdu blíž.

“Ty jsi tady,” odpověděl.

Bože. Jak tohle znova zvládnu? Vidět ho a vědět, že ho nemůžu mít. Co

představoval bude navždycky špinit cokoliv bych k němu cítila.

“Já tohle nemůžu, Rushi.”

Udělal krok vpřed. “Mluv se mnou. Prosím, Blaire. Je toho mnohem víc co ti

potřebuju vysvětlit.”

Zavrtěla jsem hlavou a udělala krok zpět. “Ne. Nemůžu.”

Rush zanadával a přesunul pohled ze mě na Caina. “Mohl bys nám dát minutu?”

dožadoval se.

Cain si zkřížil ruce na prsou a udělal poslední krok, aby stál přede mnou. “To si nemyslím. Nezdá se, že by s tebou chtěla mluvit. Nebudu jí nutit. A ani ty ne.”

Nemusela jsem Rushe vidět, abych věděla, že ho Cain právě královsky nasral.

Jestli tohle nezastavím, špatně to dopadne. Obešla jsem Caina, prošla kolem

Rushe a zamířila k mému pokoji. Pokud si máme promluvit, nebudeme u toho mít

obecenstvo.

“To je v pořádku, Caine. Tohle je můj nevlastní bratr Rush Finlay. On už vlastně ví, kdo jsi ty. Chce si promluvit. Takže si půjdeme popovídat. Můžeš odjet. Budu v pohodě,” řekla jsem přes rameno a pak jsem odemkla dveře pokoje 4A.

“Nevlastní bratr? Počkat … Rush Finlay? Jako jediný dítě Deana Finlaye? Do

prdele, B, jsi příbuzná s rockovou celebritou.”

Zapomněla jsem, že byl Cain fanoušek rockových kapel. Bude vědět všechno o

jediném synovy bubeníka Slacker Demonů.

“Jdi, Caine,” odpověděla jsem. Otevřela jsem dveře a vešla dovnitř.

26. KAPITOLA

Nechala jsem mezi námi veškerou možnou vzdálenost jakou pokoj poskytoval.

Zastavila jsem se až když jsem stála zády u stěny na opačné straně místnosti.

Rush mě následoval dovnitř a zavřel za sebou dveře. Jeho oči jakoby se do mě

vpíjely.

“Mluv. Rychle. Chci tě co nejdřív pryč,” řekla jsem mu.

Rush sebou trhl. Nemohla jsem si dovolit mít s ním soucit. Nemohla jsem.

“Miluju tě.”

Ne. To neřekl. Zavrtěla jsem hlavou. Ne. Neslyšela jsem to. Nemiloval mě. Nemohl.

Láska nelže.

“Vím, že o tom moje činy nevypovídají, ale kdybys mě to jen nechala vysvětlit.

Bože, lásko, nesnáším vidět tě tak moc zraněnou.”

Neměl tušení o rozsahu bolesti. Věděl jak moc jsem matku milovala. Jak důležitá

pro mě byla. Kolik musela obětovat. Všechno to věděl a stejně mi neřekl co si o ní mysleli. Co si o ní myslel on. To jsem milovat nemohla. Jeho. Někoho, kdo se vysmíval její památce. To jsem nemohla milovat. Nikdy.

“Nic co řekneš to nenapraví. Byla to moje máma, Rushi. Jediná vzpomínka na

dobré věci v mém životě. Ona je středem veškerých mých šťastných vzpomínek z

dětství. A ty….” zavřela jsem oči, neschopná se na něj dívat. “A ty, a…a oni…

všichni jste jí zostudili. Odpornými lži, které jste říkali jakoby byly pravda.”

“Mrzí mě žes to zjistila takhle. Chtěl jsem ti to říct. Nejprve jsi byla jen produkt, který mohl ublížit Nan. Myslel jsem si, že jí způsobíš ještě víc bolesti. Problém byl žes mě fascinovala. Přiznávám, že jsem k tobě byl okamžitě přitahovaný, protože jsi nádherná. Bylo to dech beroucí. Nenáviděl jsem tě kvůli tomu. Nechtěl jsem, abys mě přitahovala. Ale bylo to tak. Už od první noci jsem tě strašně chtěl. Jen ti být blízko, bože, vymýšlel jsem si důvody, abych tě vyhledával. Pak…pak jsem tě poznal. Tvůj smích mě hypnotizoval. Byl to ten nejúžasnější zvuk jaký jsem kdy

slyšel. Byla jsi tak upřímná a odhodlaná. Nekňourala jsi ani sis nestěžovala. Vzala si co ti život nabídl a srovnala se s tím. Nebyl jsem na to zvyklý. Pokaždé když jsem tě sledoval, pokaždé kdy jsem ti byl na blízku jsem cítil o trochu víc.” Rush udělal krok směrem ke mně a já zvedla obě ruce, abych ho zadržela. Zhluboka jsem dýchala. Nebudu znova brečet. Pokud mi tohle všechno potřeboval říct a ještě víc mě kompletně zničit, pak budu poslouchat. Dám mu jeho uzavření, protože jsem věděla, že svoje nikdy nedostanu.

“Pak ta noc na honky-tonk. Od té chvíle jsi mě vlastnila. Možná sis to ani

neuvědomovala, ale byl jsem posedlý. Už pro mě nebylo cesty zpátky. Měl jsem

toho tolik k vynahrazování. Protáhl jsem tě peklem cos přijela a nenáviděl jsem se za to. Chtěla jsem ti dát celý svět. Ale věděl jsem…věděl jsem kdo jsi. Když jsem si dovolil vzpomenout si, kdo přesně jsi, měl jsem se stáhnout. Jak jsem mohl být tak kompletně pohlcený holkou, která představovala všechnu sestřinu bolest?”

Zakryla jsem si uši. “Ne. Tohle poslouchat nebudu. Odejdi, Rushi. Hned odejdi!”

křičela jsem. Nechtěla jsem slyšet o Nan. V uších mi zvonila její odporná slova o mojí mámě a cítila jsem potřebu křičet z plných plic. Cokoliv jen, abych to odbourala.

“V den kdy se s ní moje matka vrátila z porodnice mi byly tři. Ale pamatuju si to.

Byla maličká a bál jsem se, aby se jí něco nestalo. Matka hodně brečela. A stejně tak Nan. Rychle jsem vyrostl. V době kdy byly Nan tři už jsem dělal vše od přípravy její snídaně po noční ukládání. Naše matka se provdala a teď jsme měli Granta.

Nikdy jsme neměli žádnou stabilitu. Vlastně jsem se těšil na čas, kdy si pro mě

přijde táta, protože nebudu muset pár dní nést zodpovědnost za Nan. Odpočinu si.

Pak se začala ptát proč já mám tátu a ona ne.”

“Přestaň!” varovala jsem ho a svezla se dolů po zdi. Proč mi tohle dělá?

“Blaire, potřebuju, abys mě vyslechla. Je to jediný způsob jak tomu porozumíš.”

Hlas měl zlomený. “Máma jí říkala, že žádného nemá, protože je výjimečná. To moc dlouho nefungovalo. Šel jsem a vyžadoval od matky, aby mi řekla kdo je Nanin otec. Chtěl jsem, aby to byl ten můj. Věděl jsem, že by jí můj táta přijal. Matka mi řekla, že Nanin otec má další rodinu. Měl dvě holčičky, které miloval víc než Nan.

Chtěl tyhle holky a nechtěl Nan. Nedokázal jsem pochopit jak jí někdo nemohl chtít.

Byla moje sestřička. Jasně, občas jsem jí chtěl zabít, ale hrozně jsem jí miloval.

Pak přišel den, kdy jí matka vzala podívat na rodinu, kterou si její otec zvolil. Ještě měsíce potom plakala.” Zarazil se a sesunul se dolů na postel. Budu to musel poslouchat. Nemohla jsem ho zastavit.

“Nenáviděl jsem ty holky. Neviděl jsem rodinu, kterou si Nanin otec vybral místo ní.

Přísahal jsem, že ho jednoho dne donutím zaplatit. Nan vždycky říkala, že se na ní jednoho dne možná přijede podívat. Snila o něm jak za ní přijede. Roky jsem tyhle sny poslouchal. Když mi bylo devatenáct, šel jsem ho najít. Znal jsem jeho jméno.

Našel jsem ho. Nechal jsem mu Naninu fotku s naší adresou na zadní straně. Řekl

jsem mu, že má další dceru, která je výjimečná a chce ho jen poznat. Mluvit s ním.”

To bylo před pěti lety. Převrátil se mi žaludek. Bylo mi zle. Před pěti lety jsem ztratila Valerii. Před pěti lety odešel.

“Udělal jsem to, protože jsem svojí sestru miloval. Neměl jsem tušení čím si jeho druhá rodina prochází. Upřímně mi to bylo jedno. Záleželo mi jen na Nan. Vy jste byli nepřátelé. Pak jsi vešla do mého domu a kompletně mi změnila svět. Přísahal jsem, že se nikdy nebudu cítit vinný za zničení té rodiny. Potom všem jak zničili Naninu. V každý moment, kdy jsem byl s tebou mě ta vina začala užírat zaživa.

Dívat se ti do očí, když jsi mi vyprávěla o sestře a mámě. Bože, přísahám, že v tu noc jsi mi vyrvala srdce, Blaire. Nikdy se přes to nedostanu.” Rush přišel ke mně a já nebyla schopná se pohnout.

Rozuměla jsem. Opravdu. Ale v pochopení jsem ztratila vlastní srdce. Všechno byla lež. Celý můj život. Všechny ty vzpomínky. Vánoce, kdy máma pekla koláčky a táta nás s Valerii zvedal do vzduchu, abychom mohly ozdobit špičku stromečku, byly všechny falešné. Nemohly být skutečné. Věřila jsem Rushovi. Ale to neměnilo můj

pohled na mámu. Nebyla tu, aby vyprávěla svou stranu příběhu. Znala jsem jí

natolik dobře, abych věděla, že byla nevinná. Všechno to byl tátův hřích.

“Přísahám, že i přes veškerou lásku k sestře, kdybych se mohl vrátit a změnit věci, udělal bych to. NIKDY bych nešel tvého tátu hledat. Nikdy. Tolik mě to mrzí, Blaire.

Je mi to tak zasraně líto.” Zlomil se mu hlas, zvedla jsem oči a viděla ty jeho vlhké neprolitými slzami.

Kdyby se na tátu nepřišel podívat, věci by byly o tolik jiné. Ale nikdo z nás neměl moc změnit minulost, bez ohledu na to jak moc jsme chtěli. Nikdo z nás nemohl věci napravit. Nan teď měla svého tátu. Dostala co vždycky chtěla. Stejně tak

Georgianna.

Já měla sebe.

“Nemůžu říct, že ti odpouštím,” řekla jsem. Protože jsem nemohla. “Ale můžu říct, že chápu proč jsi to všechno udělal. Převrátilo mi to svět naruby. To se nikdy nezmění.”

Rushovi po tváři stekla jediná slza. Nemohla jsem se natáhnout a setřít jí, stejně jako teď pro mě byly slzy pryč. “Nechci tě ztratit. Zamiloval jsem se do tebe, Blaire.

Nikdy jsem nechtěl něco, nebo někoho způsobem jakým chci tebe. Teď už si bez

tebe svět nedokážu představit.”

Vždycky budu mít jen sama sebe. Protože tenhle muž mi vzal srdce a zničil ho.

Dokonce i když to neměl v úmyslu. Nikdy nebudu mít tolik důvěry, abych znovu

milovala.

“Nemůžu tě milovat, Rushi.”

Tělem mu otřásl přiškrcený vzlyk, když si mi položil hlavu do klína. Neutěšovala jsem ho. Nemohla jsem. Jak bych mohla utěšovat jeho bolest, když moje byla obrovská zející díra, do které bychom se vešli oba?

“Nemusíš mě milovat. Jen mě neopouštěj,” řekl mi proti noze.

Bude můj život vždycky plný ztrát? Nebyla jsem schopná se se sestrou rozloučit v den kdy odešla a nikdy se nevrátila. Odmítala jsem říct máme sbohem to ráno kdy mi řekla, že je téměř čas. Zavřela oči a nikdy už je znovu neotevřela. Věděla jsem, že až Rush opustí tenhle pokoj, bude to naposledy co jsem ho viděla. Bylo to naše konečné rozloučení. Nebudu schopná pohnout se v životě dál, pokud by v něm byl on. Vždycky by překážel mému vyléčení.

Ale tentokrát jsem se chtěla rozloučit. Tohle bylo moje konečné sbohem a tentokrát jsem chtěla šanci říct to správně. Nemohla jsem vyřknout slova. Odmítala přijít.

Potřeba chránit matčino jméno stála mezi mnou a slovy, která jsem věděla, že

potřebuje slyšet. Nemohla sem mu říct, že mu odpouštím s vědomím, že on je

důvod proč táta odešel a nikdy se nevrátil. Ten den odvedl otce pryč, i když nevěděl jakou ten obrázek napáchá škodu.

To nic neměnilo na tom, co jsem k Rushovi cítila předtím než mi roztříštil svět na milion kousků. Musím se rozloučit.

27. KAPITOLA

“Rushi.”

Zvedl hlavu. Tváře měl mokré od slz. Nesetřela jsem je. Posloužily účelu. Vstala jsem, rozepnula si košili, svlékla jí a položila na postel. Pak jsem si rozepnula podprsenku. Rush ze mě nespustil pohled. Zmatek v jeho tváři byl očekávaný.

Nemohla jsem to vysvětlit. Prostě jsem to potřebovala. Stáhla jsem si šortky, zula boty a pomalu si svlékla kalhotky. Jakmile jsem byla úplně nahá, přistoupila jsem k Rushovi a obkročmo si mu sedla na hony. Okamžitě kolem mě omotal paže a zabořil mi obličej do břicha. Vlhko z jeho očí mě zastudilo až jsem se zachvěla.

“Co to děláš, Blaire?” zeptal se Rush a odtáhl se jen tak, aby se na mě podíval.

Neodpověděla jsem mu.

Chytila jsem plné ruce jeho trička a vytahovala ho dokud nezvedl ruce a nechal mě mu ho přetáhnout přes hlavu a odhodit stranou. Posunula jsem se dokud jsem mu neseděla v klíně, vklouzla jsem mu rukama za hlavu a políbila ho. Pomalu. Tohle

bylo naposledy. Ruce měl v mých vlasech a okamžitě převzal kontrolu. Každé

pohlazení jazyka bylo něžné a jemné. Nebyl hladový a náročný. Možná už věděl,

že je tohle sbohem. Nemělo to být rychlé a drsné. Byla to poslední vzpomínka na

něj. Na nás. Jediná, která nebude pošpiněná lží. Teď mezi námi byla pravda.

“Jsi si jistá?” zašeptal mi Rush proti ústům, když jsem se třela o jeho tvrdost, která už byla cítit pod džíny. Jen jsem kývla.

Rush mě zvedl a položil na postel, pak si zul boty a svlékl džíny. Lehl si na mě a s ustaraným výrazem si mě prohlížel. “Jsi ta nejkrásnější žena jakou jsem kdy viděl.

Zevnitř i z venku,” zašeptal a zasypával mi obličej polibky, pak vtáhl do úst můj spodní ret a sál ho.

Nadzvedla jsem boky. Potřebovala jsem ho uvnitř. Vždycky ho budu potřebovat

uvnitř, ale tohle bude naposledy co ho tam budu mít. Takhle blízko. Nikdo už nikdy nebude znovu takhle blízko. Nikdo.

Rush mi přejel rukama dolů po těle a dával si na čas, aby se dotkl všech částí.

Jakoby si mě ukládal do paměti. Vyklenula jsem se mu do rukou a zavřela oči,

nechávajíc se značkovat dotyky jeho dlaní. “Miluju tě tak zatraceně moc,” přísahal, když se sklonil a políbil mě na pupík.

Rozevřela jsem nohy, takže se mezi ně mohl posunout.

“Musím si vzít kondom?” zeptal se, pohybujíc se zpátky nade mě.

Ano, musel. Žádné náhody.

Znovu jsem jen přikývla.

Vstal, zvedl svoje džíny a z peněženky vytáhl kondom. Sledovala jsem jak roztrhl balíček a pak si ho sroloval přes penis. Nikdy předtím jsem ho tam nepolíbila.

Myslela jsem na to, ale nikdy jsem na to neměla nervy.

Něco zůstane nepoznané.

Rush mi rukama přejel vzhůru po vnitřní straně stehen a pak je pomalu víc rozevřel.

“Tohle bude vždycky moje,” řekl s přesvědčením.

Neopravovala jsem ho. Nebylo to potřeba. Nikdy nebude nikdo jiný. Po dnešku

budu patřit jen sama sobě.

Rush se nade mě skláněl dokud jsem necítila jak proti mně tlačí vrchol jeho erekce.

“Nikdy to nebylo takhle dobrý. Nikdy nic nebude takhle dobrý,” zasténal a pak do mě vklouzl. Roztažení bylo vítané. Omotala jsem kolem něj ruce a vykřikla, když mě kompletně naplnil.

Pomalu se pohyboval ven a pak do mě znovu vnikl. Jeho oči nikdy neopustily moje.

Oplácela jsem mu pohled. Viděla jsem mu v očích bouři. Věděla jsem, že je

zmatený. Dokonce jsem viděla strach. A pak tam byla láska. Viděla jsem jí. Vřící v jeho očích. Věřila jsem tomu. Jasně jsem jí viděla. Ale teď už bylo příliš pozdě.

Láska nestačila. Všichni vždy říkali, že láska je dost. Nebyla. Na když jste měli rozdrcenou duši.

Omotala jsem mu nohy kolem pasu a ruce kolem krku. Blízko. Potřebovala jsem ho

blízko. Dech na mém krku měl teplý, když mi tam na citlivou kůži kladl polibky.

Šeptal mi slova lásky a slibů, které nebude moct nikdy dodržet. Nechala jsem ho.

Jen pro tentokrát naposledy.

Rozkoš mě začala vynášet k vrcholu, zatímco mě Rush líbal na rty a řekl, “Jen ty.”

Neodvrátila jsem od něj pohled, tiskla jsem se k němu a nechala se prostoupit

pocitem naprosté blaženosti. Rush otevřel pusu a v hrudi mu zavibrovalo hlasité

zavrčení, když do mě ještě dvakrát přirazil a ztuhl. Nikdy ze mě nespustil oči.

Oba jsme rychle a ztěžka dýchali, zatímco jsem beze slov řekla vše co jsem

potřebovala. Měla jsem to v očích. Pokud se díval dostatečně pozorně.

“Nedělej to, Blaire,” prosil.

“Sbohem, Rushi.”

Zavrtěl hlavou. Stále byl pohřbený hluboko uvnitř mě. “Ne. Tohle nám nedělej.”

Už jsem nic víc neřekla. Nechala jsem spadnou ruce podél boků a nohama jsem

mu sklouzla z pasu, už jsem se k němu netiskla. Nebudu se s ním hádat.

“Neměla jsem možnost rozloučit se se sestrou nebo mámou. Tohle bylo poslední sbohem, které jsem kdy dostala. Tohle bylo poslední sbohem co jsem potřebovala.

Tenhle poslední moment mezi námi bez lží.”

Rush se chytil deky pode mnou a pevně zavřel oči. “Ne. Ne. Prosím, nedělej to.”

Chtěla jsem natáhnout ruku a dotknout se jeho tváře. Říct mu, že to bude v

pořádku. Pohne se dál a dostane se přes tohle. Přes nás. Ale nemohla jsem to

udělat. Jak jsem ho mohla utěšit, když jsem byla uvnitř prázdná?

Rush se ze mě vytáhl a já sebou trhla z prázdnoty ozývající se mi tělem. Vstal a nepodíval se na mě. Tiše jsem sledovala jak se začal oblékat. Tohle bylo ono.

Mohla prázdnota bolet?

Kdy se ta bolest přestane projevovat?

Jakmile měl na sobě tričko, zvedl oči, aby se na mě podíval. Posadila jsem se a

přitáhla si kolena k hrudi, abych zakryla nahotu a udržela se pohromadě. Bála jsem se, že se možná rozpadnu doslova.

“Nemůžu tě donutit mi odpustit. Nezasloužím si tvoje odpuštění. Nemůžu změnit minulost. Vše co můžu udělat je dát ti co chceš. Jestli je tohle to co chceš, odejdu, Blaire. Zabije mě to, ale udělám to.”

Co jiného tu mohlo být? Nikdy nebudu stejná. Holka, do které se zamiloval už není.

Brzy by to viděl, pokud by zůstal. Neměla jsem minulost. Neměla jsem základy.

Všechno bylo pryč. Nic nedává smysl a věděla jsem, že nikdy nebude. Rush si

zasloužil víc.

“Sbohem, Rushi,” řekla jsem naposledy.

Bolest zatemňující mu oči byla příliš. Odvrátila jsem od něj pohled a prohlížela si modrou, kostkovanou deku pod sebou.

Slyšela jsem jak šel ke dveřím. Jeho kroky tlumil starý vybledlý koberec. Pak se dveře otevřely a do temného pokoje proniklo měsíční světlo. Nastala pauza.

Uvažovala jsem jestli ještě něco řekne. Nechtěla jsem, aby ano. Každé jeho slovo tohle jen zhoršovalo.

Dveře se zavřely. Zvedla jsem oči a viděla kolem sebe prázdný motelový pokoj.

Loučení nebylo tak povznášející jak mělo být. Teď už jsem to věděla.

“On nebyl to co mě přimělo utéct. On byl důvod proč jsem chtěla zůstat.”

Jejich příběh nekončí …

Scéna z Rushova pohledu

“Blaire?” zavolal jsem, když jsem vyšel ven z baru a uviděl jí opírat se o budovu.

Ruce měla obranně zkřížené na prsou. Nebyl jsem si jistý co se tam stalo, ale jestli ten rádoby kovboj překročil hranice půjdu mu urvat pazoury.

“Ano,” odpověděla.

V hlase měla zaváhání. Byla na mě naštvaná?

“Nemohl jsem tě najít. Proč jsi tady venku? Není to bezpečný.”

“Jsem v pohodě. Vrať se dovnitř a pokračuj ve svojí muchlovačce v boxu.” Byla naštvaná. To bylo jasný. Ale žárlila?

“Proč jsi tady venku?” zeptal jsem se a pomalu udělal další krok směrem k ní.

“Protože chci,” odpověděla a střelila po mě vzteklý pohled.

“Párty je uvnitř. Není to to cos chtěla? Honky-tonk s klukama a pití? Tady venku o to přijdeš.” Snažil jsem se odlehčit náladu. Výraz na její tváři mi říkal, že to nezabralo.

“Vypadni, Rushi.” Vyštěkla. No do prdele, byla rozčílená. Kvůli tý holce?

Udělal jsem k ní další krok. Ve tmě jsem jí dost dobře neviděl. “Ne. Chci vědět co se stalo.”

Blaire mi položila obě ruce na hrudník a strčila do mě. “Chceš vědět co se stalo?

TY jsi se stal Rushi. To je to co se stalo,” skoro křičela, pak se otočila a začala odcházet.

Natáhl jsem ruku a chytil jí než mohla odejít daleko. Tuhle odejít nenechám. Jestli na mě byla naštvaná, chtěl jsem vědět proč.

“Co to má znamenat, Blaire?” zeptal jsem se a přitáhl si jí zpátky na hruď.

Vrtěla se mi v náručí a trochu frustrovaně zavrčela.

“Hned. Mě. Pusť,” dožadovala se.

Ani náhodou.

“Ne dokud mi neřekneš co máš za problém,” odpověděl jsem.

Začala se kroutit a tvrději se semnou prát, ale snadno jsem jí udržel. Nechtěl jsem jí ublížit, ale potřeboval jsem pochopit co bylo špatně. Buď jsem jí nasral já, nebo ten kluk.

“Nelíbí se m vidět tě dotýkat se ostatních holek. A když mi ostatní muži ošahávají zadek, nenávidím to. Chci, abys to byl ty, kdo se mě tam dotýká. Aby ses mě tam chtěl dotýkat. Ale ty nechceš a já se s tím musím vyrovnat. Teď mě pusť!”

Tohle jsem nečekal. Využila příležitosti, že mě právě překvapila jako blázen a

vytrhla si mi, pak se rozeběhla. Neměl jsem tušení kam si myslí, že v té tmě sama jde.

Chtěla, abych se jí dotýkal … tam. Do prdele. Byl jsem nahranej. S tímhle jsem

nemohl bojovat. Měl bych. Jestli jsem nás oba chtěl zachránit před pozdější bolestí, měl bych se otočit a vrátit dovnitř. Ale sakra, jestli jsem měl sílu s tímhle bojovat.

Chtěl jsem jí. Chtěl jsem jí tak zasraně moc, že jsem byl připravenej zařídit, aby to fungovalo. Popírat sebe byla jedna věc, ale popírat Blair byl úplně jiný problém.

Nemyslel jsem na to. Nemohl jsem. Prostě jsem se choval instinktivně.

Šel jsem za ní.

Jakmile jsem byl dost blízko Range Roveru stisk jsem odemykání zámků. Dnes v

noci se jí budu dotýkat. Hned teď. Kruva hned teď. A byla to ta nejpitomější věc co jsem mohl udělat. Pro nás oba, ale už mi to bylo u prdele. Vezmu si, co jsem chtěl.

To co chtěla ona.

“Nastup. Nebo tě tam dotáhnu,” zavrčel jsem. Šokovaně vytřeštila oči a rychle se vyškrábala na zadní sedačku. Její sladkej malej zadek byl vystrčenej do vzduchu a já okamžitě ztvrdnul. Bože, proč jsem jí tak strašně chtěl? Neměl bych to dělat.

Blaire byla jediná osoba, kterou jsem nemohl mít. Byla můj nepřítel. Byla Nanin

nepřítel. Ale … pozoroval jsem jí. Nebyla taková jaká jsem čekal. Dostala se mi tak hluboko pod kůži, že jsem nemohl jasně myslet.

Vylezl jsem za ní dovnitř.

“Co to děláš?” zeptala se.

Neodpověděl jsem. Přitiskl jsem jí do sedačky a znovu ochutnal. Nevinnost, která z ní vyzařovala byla omamná. Nejen jejím tělem, ale i myšlenkami. Nebyla zlomyslná. Nehledala pomstu. Věřila mi. Byl jsem ten největší kokot na světě.

Popadl jsem jí za boky a posunul ní tak, abych se svými mohl usadit mezi jejíma

nohama. Potřeboval jsem spojení. Teplo. Blaire semnou nebojovala, ale dělala

přesně k čemu jsem jí nabádal. Chtěl jsem si jí nárokovat. Kompletně. Ale bylo to špatný. Stálo toho mezi námi příliš. Věci, které nikdy neodpustí. Věci, kterým nemohla nikdy porozumět.

Zběsile jsem sáhl po lemu jejího trička.

“Svlíkni si to,” řekl jsem, přetáhl jí ho přes hlavu a pak odhodil na přední sedačku. Z

vršku její krajkové podprsenky vykukovala měkká dokonalá pokožka prsou.

Potřeboval jsem vidět všechno. “Chci to svlíknout všechno, sladká Blaire.”

Sáhl jsem po rozepínání, rychle ho odklapl a stáhnul jí podprsenku z rukou. Byla krásná. Věděl jsem, že bude. Ale když jsem uviděl tvrdé růžové bradavky na krémově jemné pokožce, uvědomil jsem si, že pro mě není cesty zpět.

“Tohle je důvod, proč jsem se snažil držet dál. Tohle, Blaire. Nebudu schopný to zastavit. Ne teď.”