Abbi Glines

Sea Breeze 2. Because of Low

V mé první knize, Breathe, se Sadie možná zamilovala do mladé rockové hvězdy Jaxe Stona, ale čtenáři se až po uši zamilovali do Marcuse Hardyho.

Tohle je jeho příběh …

Marcus Hardy doufal, že si užije rok na vysoké mimo domov a hodí za hlavu léto, na které by raději zapomněl. Ale místo toho je kvůli rodinné krizi, vtažen rovnou zpátky do pobřežního města Sea Breeze v Alabamě.

Jeho drahý otec si našel přítelkyni, jen o pár let starší než Marcus. Takže od něj teď sestra potřebuje pomoc s jejich matkou, která se psychicky hroutí. Ale návrat má i jeden světlý bod, úchvatnou zrzku, která u něj v bytě několikrát týdně přespává. Problém je, že spí v posteli s jeho novým spolubydlícím Cagem Yorkem.

Willow “Low” Foster potřebuje bydlení. Nemůže utíkat ke Cagovi domů pokaždé, když jí sestra vykopne . Žonglovat mezi kurzy na místní vysoké a prací na částečný úvazek zrovna nevynáší. Ale Cage má nového spolubydlícího a přespávání u nejlepšího kamaráda najednou není tak špatný. Ne když vidí sexy, zelené oči Marcuse Hardyho jiskřit, zatímco se na ní usmívá jakoby jí tam chtěl.

Přestože se Cage zdá ohledne Low trochu teritoriální, Marcus si nachází čas, který tráví s Low, aniž by to jeho spolubydlícího naštvalo.

Cage možná využívá svojí vysokoškolskou baseballovou image, aby se vyspal s každou sexy holkou co mu zkříží cestu, ale pořád žije v iluzi, že až jednou jeho divoká léta skončí, ožení se s Low. Marcus má v plánu tenhle předpoklad změnit pro oba, jak pro Cage tak i pro Low. Tedy až do té doby než jeho pečlivě spřádané plány nepřeválcuje odhalení jaké by nikdy nečekal. Bude si muset vybrat mezi Low a svojí rodinou. Protože jakmile vyjde pravda najevo … jinou možnost mít nebude.

1. Kapitola

MARCUS

Stěhovat se zpátky domů bylo na nic. Vše v tomhle městě mi připomíná proč jsem se chtěl dostat pryč. Měl jsem život v Tuscaloose a ten život jsem potřeboval. Tady jsem byl Marcus Hardy. Ať jdu kamkoliv, lidi mě znají. Znají mojí rodinu. A teď … mluví o mojí rodině. Což je důvod proč jsem zpátky doma. Nechat mámu a ségru, aby tu všemu čelily samy bylo nemožný. Tohle drama, co se nám vznášelo nad hlavami, mi vzalo všechny možnosti a svobodu. Právě teď to vědělo jen pár lidí, ale byla to jen otázka času. Brzy bude celé přímořské město Sea Breeze v Alabamě vědět, co můj otec dělá, nebo bych měl spíš říct, do koho dělá. Král prodejen Mercedes podél gulfského pobřeží, byl pro nějakou zlatokopeckou děvku, jen o pár let starší než já, dostatečnej titul na to, aby mýmu starýmu dobrýmu otci skočila do postele. Viděl jsem tuhle rozvracečku rodin jen jednou, pracovat za stolem před otcovou kanceláří a já hned věděl, že je něco špatně. Byla mladá, zatraceně žhavá a zjevně hladová po penězích.

Táta neudržel ptáka v kalhotách a máma se sestrou se teď budou muset vypořádat se stigmatem, které to na nich zanechá. Lidé budou mámu litovat. Už tak jí tohle ničilo a to ještě ani nevěděla, jak je ta druhá žena mladá. Moje mladší sestra Amanda je v kanceláři přistihla jak jdou na věc, když jí tam máma jednou pozdě večer poslala s večeří pro tátu. Ten večer mi volala a hystericky brečela. Odhlásil jsem se ze školy, sbalil si věci a zamířil domů. Neměl jsem na vybranou. Rodina mě potřebovala.

Z vnitřní tirády mě vytrhlo zaklepání na dveře a já se šel podívat, jaká holka shání Cage tentokrát. Bůh ví, že se mu životem promenádoval nekonečný zástup žen. Můj nový spolubydlící byl hráč. Obrovskej hráč.

Dokázal zahanbit i mýho nej kámoše Prestona. Otočil jsem klikou a otevřel dveře, aniž bych se podíval do kukátka.

Byl jsem totálně zaskočenej. Byl jsem připravenej říct jakýkoliv vysoký, hubený holce s umělýma prsama, oblečené skoro v ničem ať počká venku, že Cage je zrovna zaneprázdněný další jí podobnou. Ale místo toho přede mnou stála velice přirozená zrzka, téměř oblých tvarů. Vzhlížela ke mě zarudlýma očima a obličejem potřísněným slzami. Po tvářích jí nestékaly pruhy řasenky. Vlasy neměla načesané, ale stažené vzadu do culíku. Měla na sobě džíny a autentické tričko z koncertu AC/DC Back in Black. Žádný vykukující pupík na plochém břiše a její oblečení nebylo na tělo. No, džíny možná byly upnutější, ale pěkně jí obepínaly boky. Moje oceňování jejích nohou v úzkých džínech ale skončilo, jakmile jsem si všiml, že v ruce pevně svírá malý otlučený kufr.

“Je tu Cage?” Její hlas zněl zlomeně a zároveň melodicky. Dovedl jsem si jen těžko představit, že je tady kvůli Cagovi. Vůbec se nepodobala těm, kterým dával přednost. Ničím neupoutávala. Všechno na ní, od hustých, tmavě měděných vlasů, po Conversky Chuck Taylor na jejích nohách křičelo ‘Nejsem Cagův typ’. A fakt, že si nese kufr, no, to nebylo vůbec dobrý.

“Ehm, um, ne.”

Klesla jí ramena a z pusy jí unikl další vzlyk. Jedna malá, roztomilá ruka jí vyletěla vzhůru v pokusu utišit zvuk očividného rozrušení. Dokonce i její nehty byly hezké. Ne příliš dlouhé, s jemnou kulatou špičkou a světle růžovým lakem.

“Nechala jsem doma mobil,” povzdychla si a pak pokračovala, “u mojí sestry. Potřebuju mu zavolat. Můžu jít dál?”

Cage byl venku s modelkou plavek, která měla očividnou slabost pro vysokoškolské baseballisty. Podle toho jak mluvil jsem věděl, že dnes večer moc času mít nebude. Nezvedne jí telefon a já jí nechtěl vidět ještě víc rozrušenou než už je. Hlavou mi prolétla příšerná myšlenka, tahle holka s ním nemůže být těhotná. Copak neviděl jak zatraceně nevinná je?

“Ehm, jo, ale nevím jestli to zvedne. Je zaneprázdněný … dnes večer.”

Věnovala mi kyselý úsměv a obešla mě.

“Vím čím je zaneprázdněný, ale se mnou mluvit bude.”

Zněla víc než přesvědčeně. Já její přesvědčení nesdílel.

“Můžu si půjčit tvůj telefon?”

Sáhl jsem do kapsy džínů a podal jí ho, nebyl jsem schopný se s ní dál hádat. Přestala brečet a já to tak chtěl nechat.

“Díky, zkusím napřed zavolat.”

Sledoval jsem jak došla ke gauči a se zaduněním upustila kufr, než sklesle dopadla na staré polštáře, jakoby tu byla stokrát.

Bydlel jsem tu jen dva dny, takže jsem nevěděl jestli už tu předtím byla.

Cage byl kamarád kamaráda, který hledal spolubydlícího. Potřeboval jsem si rychle něco najít a tady to bylo pěkný. Preston byl ve stejném baseballovém týmu jako Cage, na místní státní univerzitě. Jamile Preston slyšel, že sháním byt, zavolal Cagovi a domluvil mi to tu.

“To jsem já. Zapomněla jsem si telefon, když jsem utíkala. Nejsi tady, ale tvůj nový spolubydlící mě pustil dál. Zavolej mi,” popotáhla a pak zavěsila. Fascinovaně jsem sledoval jak mu ještě napsala textovku.

Opravdu věřila, že jí ten děvkař, se kterým bydlím zavolá, hned jak dostane její zprávu. Byl jsem zaujatý a každou minutou ve mě narůstaly obavy.

Skončila a vrátila mi telefon. Na červeném, pihatém obličeji se jí usadil úsměv a ve tvářích se jí objevily dva dolíčky. Sakra, to bylo tak roztomilý.

“Díky, nebude ti vadit, když tu chvíli počkám dokud nezavolá zpátky?”

Zavrtěl jsem hlavou, “Ne, vůbec ne. Chceš něco k pití?” Přikývla a vstala.

“Ano, ale dojdu si sama. Moje pití je v lednici ve spodním šuplíku za pivem.”

Zamračil jsem se a následoval jí do kuchyně. Otevřela lednici a předklonila se pro svoje schované pití. S tím jak se nahýbala pro pití, bylo těžké si nevšimnout jak se jí těsné, seprané džíny napínaly přes zadek. Měl dokonalý srdcový tvar a ačkoliv nebyla moc vysoká, zdálo se že má nohy až do nebe.

“Ach, tady to je. Cage by měl zaběhnout do krámu a doplnit zásoby. Musel nechat jednu z jeho nocležnic pít moje Jarritos.”

Nemohl jsem dál hádat. Musím vědět kdo přesně je. Určitě nebyla jedna z jeho holek. Mohla by to být ta sestra, o které se Preston zmiňoval, že s ní chodil? Rozhodně jsem doufal, že ne. Zaujala mě a to se mi už nějaký čas nestalo. Ne od poslední holky, která mi zlomila srdce. Otevřel jsem pusu, abych se jí zeptal jak se s Cagem zná, když v tom mi v kapse začal vyzvánět telefon. Došla ke mě a napřáhla ruku. Ta holka opravdu věřila, že je to Cage. Podíval jsem se dolů a vida, opravdu mi volal můj spolubydlící.

Vzala mi telefon z ruky.

“Ahoj.”

“Je to sobecká kráva.”

“Nemůžu tam zůstat, Cagi.”

“Nezapomněla jsem si telefon schválně. Byla jsem naštvaná.”

“Ano, tvůj nový spolubydlící je milý kluk. Dost mi pomohl.”

“Ne, neukončuj rande. Dostaň jí ven ze svýho systému. Já počkám.”

“Slibuju, že se tam nevrátím.”

“Je jaká je, Cagi.”

“Prostě jí nenávidím,” znovu jsem jí v hlase slyšel slzy.

“Ne, ne, opravdu jsem v pohodě. Jen tě potřebuju vidět.”

“Ne. Odejdu.”

“Cagi -”

“Ne.”

“Cagi.”

“Dobře, fajn.”

Podala mi zpátky telefon. “Chce s tebou mluvit.”

Takový rozhovor jsem ještě nezažil. Musí to být jeho sestra.

“Ahoj.”

“Poslouchej, potřebuju, abys tam Low udržel než se vrátím domů. Je rozrušená a já nechci, aby odešla. Dej jí z lednice jednu z těch jejích zatracených mexických limonád. Jsou ve spodním šuplíku za pivem.

Musím je schovávat před ostatníma holkama, co ke mě chodí. Všechny holky tohle nechutný pití zbožňujou. Zapni telku, rozptyl jí, udělej cokoliv.

Jsem jen deset minut od baráku, zrovna si natahuju džíny a mířím domů.

Jen jí pomoz se rozptýlit, ale NEDOTÝKEJ se jí.”

“Ah, dobře, jasně. Je to tvoje sestra?”

Cage se do telefonu zasmál. “Sakra ne, není moje sestra. Nikdy bych svojí sestře nekupoval pití a nevolal jí zpátky, když jsem uprostřed zasraný trojky. Low je holka, se kterou se ožením.”

Na to jsem neměl žádnou odpověď. Pohledem jsem jí našel stát u okna, zády ke mě. Dlouhé, husté, měděné prameny se jí na koncích vlnily a dosahovaly jí do půlky zad. Ani trochu se nepodobala holkám, se kterými Cage spal. Co tím myslel, že se s ní ožení? Nedávalo to smysl.

“Udrž jí tam, chlape. Jsem na cestě.”

Pak zavěsil.

Položil jsem telefon na stůl, stál tam a díval se jí na záda. Pomalu se otočila a chvíli si mě prohlížela, pak se usmála.

“Řekl ti, že se si mě vezme, že jo,” řekla s tichým smíchem, než se napila oranžové limonády se španělskou etiketou.

“Blázen. Neměla bych ho otravovat, ale je všechno co mi zbylo.”

Šla se posadit zpátky na starý, omšelý gauč a nohy si přitáhla pod sebe.

“Neboj. Neodcházím. Rozmlátil by sestřin dům na kusy, zatímco by mě hledal a vyděsil jí k smrti, kdybych odešla. Už tak s ní mám dost problémů. Nemám v úmyslu na ní poslat Cage.”

Pomalu jsem došel k jediné židli v pokoji a posadil se.

“Takže jste zasnoubení?” zeptal jsem se, dívajíc se dolů na její prázdný prsteníček.

Se smutným úsměvem zavrtěla hlavou.

“Ani za milion let. Cage má šílený nápady. Jen protože je říká ještě neznamená, že je to pravda.”

Nadzvedla obočí a znovu se napila.

“Takže si nebudeš Cage brát?” Byl bych opravdu rád, kdyby mi to objasnila, protože jsem byl neuvěřitelně zmatený a byl jsem jí víc než jen trochu zaujatý.

Kousla se do spodního rtu a já si poprvé všiml jak je plný.

“Cage byl můj soused, když jsme vyrůstali. Je můj nejlepší kamarád. Mám ho moc ráda a opravdu je vše co mám. Jediný člověk, na kterého se můžu spolehnout. Nikdy jsme spolu nechodili, protože ví, že bych s ním nespala a on sex potřebuje. Také je přesvědčený, že mít spolu před svatbou vztah by neskončilo dobře a ztratil by mě. Má iracionální strach, že o mě přijde.”

Ví, že tenhle týden opíchal minimálně tři různý holky a když mu volala tak byl zrovna uprostřed trojky? Měla mnohem na víc než na Cage.

“Setři si z obličeje ten výraz. Nepotřebuju tvojí lítost. Vím jaký Cage je.

Nejspíš si viděl jaký holky ho přitahujou a já absolutně nevypadám jako ony. Nežiju v pohádovým světě. Jsem si všeho velmi vědomá,” naklonila hlavu ke straně a sladce se na mě usmála, “Ani neznám tvoje jméno.”

“Marcus Hardy.”

“Dobře, Marcusi Hardy. Já jsem Willow Montgomery, ale všichni mi říkají Low. Ráda tě poznávám.”

“Nápodobně.”

“Takže, ty jsi Prestonovo kamarád.”

Přikývl jsem, “Jo, ale nepoužívej to proti mě.”

Poprvé se zasmála a náhlá radost z tak jednoduchého zvuku mě vylekala.

Její smích se mi líbil.

“Nebudu. Preston není zase tak špatný. Rád využívá ten svůj pěkný klučičí vzhled ve svůj prospěch, ale já jsem před jeho pozorností v bezpečí. Cage by ho zabil, kdyby se rozhodl házet po mě svýma modrýma očima.”

Bylo to kvůli Prestonovo sukničkářství, nebo protože byl kluk, před kterým chtěl Cage Willow chránit.

Opravdu od ní očekával, že bude posedávat kolem a čekat až bude připravený se usadit a vzít si jí?

“LOW,” ozval se venku Cagův hlas a dveře do bytu se prudce rozletěly.

Rozhlédl se a pohledem okamžitě našel Willow.

“Bože, zlato, tolik jsem se bál, že odejdeš, pojď sem.” Takhle jsem Cage nikdy neviděl.

Tahle malá, sladká zrzka se mu očividně dostala pod kůži jako nikdo.

Vytáhl si jí nahoru do náruče, zvedl ze země její zapomenutý kufr a pak jí odvedl do svojí ložnice, zatímco jí cestou něco šeptal. Kdyby mě předtím neinformovala, že s ním odmítá mít sex, užírala by mě zuřivost, při pomyšlení, že se bude dotýkat někoho tak sladkého, potom co právě opustil postel kde byl ne s jednou, ale rovnou se dvěma holkama. Ale místo toho mě užírala závist, protože jsem věděl, že jí bude držet a poslouchat její zvuční hlas, zatímco se mu bude svěřovat se svými problémy.

To on je pro jí napraví, ne já. Já jí zrovna poznal. Tak proč mě to kruci tak štve?

2. Kapitola

WILLOW

Podívala jsem se dolů na Cage rozvaleného na podlaze. Nějak se mu včera večer podařilo najít pár dek a polštář, když se vrátil. Ve dvě hodiny v noci mu někdo volal a on odešel. Smrděl whisky a sexem. Nedovolovala jsem mu spát vedle mě v posteli, když se vrátil od nějaký bezejmnený holky, ztřeštěnej kluk. Odolala jsem nutkání sáhnout dolů a odhrnout mu z očí dlouhé černé vlasy. Musím odejít a kdybych ho vzbudila, zastavil by mě.

Sestra dneska počítá s hlídáním neteře Larissy. Pořád jsem na ní byla naštvaná, ale Larissa byla dítě a potřebovala mě. Nemohla za to, že je její matka sobeckej zmetek.

Vstala jsem, vzala z postele deku a opatrně s ní přikryla Cagovo polonahé tělo. Svléknul se do boxerek, aby se pokusil zbavit oblečení zamořeného kouřem, whisky a levnýma holkama. Nepomohlo to, pořád z něj tohle všechno táhlo. Vždycky měl svoje dokonale stavěné tělo dozlatova opálené. Jeho matka byla stoprocentní indiánka a to se mu odrazilo na rysech. Intenzivní modré oči byly všechno co podělil po otci. To byla jedna z mnoha věcí co nás s Cagem spojovala, vyrůstání bez otce.

V kufru mi ležely jen tři čisté outfity, které jsem momentálně měla.

Špinavé oblečení leželo v koši na špinavé prádlo v rohu Cagova pokoje.

Fakt už bych si měla udělat čas na praní. Popadla jsem džíny a tričko ‘Hurricane’s Baseball’, co jsem dostala od Cage a tiše a rychle se oblékla.

Napřed jsem se učesala, pak jsem zavřela kufr a hodila špinavé oblečení ze včerejška do špíny.

Opatrně jsem za sebou zavřela dveře ložnice, abych ho nevzbudila a zamířila do kuchyně. Potřebuju kafe a taky tu chci nějaké nechat uvařené pro Cage až se vzbudí. Bůh ví, že ho po tak probdělé noci bude potřebovat.

“Myslel jsem, žes včera v noci odešla.”

Prudce jsem se otočila a uviděla u kuchyňského stolu sedět Marcuse Hardyho. Četl si noviny a v ruce měl hrnek s kávou. Opravdu jsem si přála, aby nebyl tak strašně krásnej. Marcus Hardy nebyl v mojí lize a snad ani v mojí atmosféře. Nemám tušení jak se Cagovi podařilo ulovit Marcuse za spolubydlícího. Preston si musel být s Marcusem dost blízký, což se zdálo divné, vzhledem k tomu, že Preston vyrostl dost podobně jako já a Cage.

“Ehm, ne, to byl Cage, kdo včera v noci odcházel.”

Marcus se nesouhlasně zamračil, přesně jako to udělal včera. Opravdu mě a Cage vůbec nechápal. Nebyla jsem si jistá jestli soudí mě, nebo Cage, ale štvalo mě to. Dokonce i když měl ty nejhezčí zelené oči jaké jsem na klukovi kdy viděla.

“Cage tu není?”

Zavrtěla jsem hlavou, “Ne, vrátil se. On, ehm, někdo mu volal a on šel ven.

Vrátil se před pár hodinami.”

“Takže tě tu nechal zatímco šel … ven.”

Povzdychla jsem si a vzala si hrnek.

“Jo.”

“Zrovna jsem si chtěl udělat pár vajíček a toast. Dáš si taky?”

To nebyla odpověď jakou jsem čekala. Byla jsem si jistá, že tuhle věc mezi mnou a Cagem do puntíku rozebere. Místo toho mi nabízel snídani.

“Ne, díky, musím jít, dneska hlídám neteř.” Zvedla jsem hrnek kafe v ruce, “Vždycky si sebou beru hrnek kafe, ale vždycky ho vrátím.”

Marcus pokrčil rameny. “Bez starostí. Stejně nejsou moje.”

“Já vím. Koupila jsem je Cagovi, když se sem nastěhoval.”

Marcus vstal, došel k lednici a začal vyndávat vajíčka a máslo. Pokud bych k sobě měla být upřímná, opravdu jsem tu chtěla zůstat stát a dívat se jak vaří. Pak si s ním dát snídani a zjistit jestli se mi ho podaří přimět k úsměvu. Měla jsem pocit, že bude mít opravdu hezký úsměv. Zelené oči mu budou nejspíš jiskřit.

“Jestli jsi si jistá, že nemůžeš zůstat. Jsem zatraceně dobrej kuchař.”

Marcus se natáhl, aby vedle mě otevřel šuplík. K nosu se mi donesla vůně mýdla, smíchaná s kávou a něčím jiným, připomínajícím teplé letní dny.

Bojovala jsem s nutkáním popadnout ho za košili a čichnout si víc. Myslel by si, že jsem blázen.

Vždycky jsem měla za to, že nejlepší vůně na světě je ta Cagovo, když přišel z oslavy vítězné hry. Ale Cagův pot, pivo a cigarety se nadali s čistým Marcusem Hardy srovnat.

Fajn, měla bych vypadnout.

“Ehm, dobře, musím běžet. Ještě jednou díky a tu snídani si dáme někdy jindy. Musím se dostat k ségře dřív, než přivleče mojí neteř až sem.”

Marcus ke mě vzhlédl a malé zamračení mu zvrásnilo obočí. Zdálo se, že si dělá starosti. Kdyby jen věděl, že je tohle můj nejposlednější problém.

Napadlo mě co by si myslel, kdyby věděl, že opravdu nemám kde bydlet.

Sestřin gauč a Cagova postel byli teď moje jediné možnosti. Tak nějak jsem věděla, že by to chtěl napravit a to mě hřálo.

Potřásla jsem hlavou, abych se zbavila představ o Marcusovi, obešla jsem jeho a jeho dobroty a zamířila ke dveřím.

“Budeš v pohodě?” Zavolal, když jsem sáhla na kliku. Pousmála jsem se.

Měla jsem pravdu. Staral se. Ale na druhou stranu, kluci jako Marcus vždycky chtějí zachránit svět.

“Jo,” odpověděla jsem a ohlédla se přes rameno, abych se na něj usmála, pak jsem vyšla ven a vydala se do svojí reality.

*

“Kde jsi k SAKRU byla? Ne, počkej, nic neříkej. Byla jsi zase v poseli Cage Yorka. Víš, že nemáš žádný právo mě soudit, zatímco sama spíš v posteli toho děvkaře.”

Kousla jsem se do tváře, abych nezačala křičet. Můj život jí byl tak ukradenej, že ani netušila jak je mimo. Ano, Cage možná všichni měli za děvkaře, ale on si vybíral opravdu sexy ženy, se kterými spal. Měl pěkně vysoké standardy. Díky tomu mě nikdy nepřestalo udivovat, že si lidi mysleli, že jsem jeden z jeho mnoha úlovků. Vůbec jsem nevyhovovala profilu. Pro začátek si mě pořád držel na blízku. Nikdy nezůstával na blízku holkám, se kterými píchal. Za druhý, nebyla jsem ani zdaleka tak vysoká, byla jsem zrzka a boky jsem měla příliš velký a hrudník příliš skutečný. Cage měl slabost pro umělý prsa. Divný, ale pravda.

Každopádně, moje sestra byla chodící ztělesnění holky, po kterých Cage šel.

Taky měla zrzavé vlasy, ale její byly přirozeně vlnité a byla vysoká a štíhlá. Zrzavá jí slušela víc než mě. Dělala zrzavou sexy. Já, ani tak moc ne.

“Už jsem tady. Prostě jdi a přestaň nadávat a ječet před Larissou. Zabralo mi celý týden odnaučit jí říkat k-u-r-v-a, když jí něco upadne.”

Kdybych se nebála, že se z toho stane běžné slovo v její slovníku, přišlo by mi to směšný. Seděla ve svojí vysoký židličce a házela na zem jedno cheerio za druhým. Pokaždé když dopadlo na lino, zaječela ‘kurva’, zatleskala rukama a udělala to znovu. A to vše jen díky mojí okouzlující sestře, ječící ‘kurva’ pokaždé, když Larissa upustila jídlo na zem. Takže si z toho moje neteř udělala hru.

“Prosím tě, byla to sranda. Musím jít. Zavolej Jenet Hall, paní s natáčkama ve vlasech co bydlí tři domu od nás a zeptej se jestli může zítra Larissu hlídat. Máš zítra školu, že jo.”

Přikývla jsem. “Jo.”

Nesnášela jsem nechávat Larissu s kočičí dámou. Když tam byla naposledy, přišla domů s několika škrábanci od tisíce koček co v tom domě žily. Nemluvě o tom, že to tam smrdělo po kočičích výkalech. Ale nemohla jsem si dovolit propásnout hodinu, dostat horší známku než Béčko, nebo ztratit stipendium. Faulkner byla nižší vysoká a bylo to všechno co jsem si mohla dovolit. Jakmile mi vyprší stipendium, nebudu moct dál studovat.

Ledaže by se mi podařilo sehnat studentskou půjčku, ale jelikož nemám ani kde bydlet, tak to bylo nepravděpodobný.

“Dobře. Padám. Nevolej mi na mobil, když jsem v práci. Pokud budeš mít problémy, prostě je vyřeš.”

A byla pryč. Žádná pusa na rozloučenou pro Larissu. Kdyby nic jiného, za tohle jsem jí nenáviděla.

Máma mi umřela na rakovinu, když mi bylo dvanáct a nechala nás se sestrou samotné. Tawny bylo osmnáct a převzala nade mnou opatrovnictví.

Díky máminu letitému šetrnému střádání byl dům naštěstí splacený. Dům spolu s nepatrným množstvím peněz sdědila Tawny. Místo toho, aby dokončila čtvrťák, složila testy dřív a podařilo se jí dostat práci, která zaplatila účty. Jakmile jsem byla dost stará, sehnala jsem si po škole brigádu, abych pomohla. Pak před necelým rokem přišla Larissa a všechno se ještě víc zkomplikovalo. Tawny řekla, že už mě nemůže dál podporovat a musím si sehnat vlastní byt. Nemohla jsem si to z platu servírky dovolit.

Takže se rozhodla, že když se postarám o Larissu, zatímco bude v práci, nechá mě tu ten den na oplátku zadarmo přestat. Problém je že ode mě nepotřebuje Larissu hlídat každý den a když jsem nehlídám, nenechá mě tu přespat.

Zní to krutě, ale popravdě jsem si víc než jistá, že ty noci sem chodí Larissin táta a ona nechce, abych věděla kdo to je. Kdyby netajila kdo je Larissin otec, určitě by mě tu nechávala zůstat. Ale vykopla mě kvůli klukovi. Napřed jsem chodila do metodistického kostela, protože tam měli útulek pro bezdomovce, ale když to zjistil Cage, málem se zcvoknul. Teď místo toho chodím k němu. Snažila jsem se s ním o tom hádat, už jen kvůli té bláznivé představě, že se vezmeme, ale potřebovala jsem ho. I když je to občas majetnický blázen, stará se o mě. Nikdo jiný to nikdy nedělal. Líbilo se mu vědět, že má schopnost se o někoho postarat.

Když Cagovi umřela babička, nechala mu všechno co měla našetřené pod matrací. Cage tu ženu nikdy ani nepotkal, protože jeho matka utekla v šestnácti z domova a nikdy se nevrátila. Bylo to překvapení, když Cage dostal šek na více než dvě stě tisíc dolarů. Jako první si z těch peněz koupil byt. Byla to podle něj dobrá investice a chtěl nějaké útočiště. Zbytek peněz uložil do banky a vybíral jen úroky. Od té doby se mě snažil přemluvit, abych se k němu nastěhovala.

“Lowlow ven,” dožadovala se Larissa a bouchala při tom pěstičkou do stolečku vysoké židličky.

Nedávno mi přestala říkat mami a začala s Lowlow. Tawny zuřila, když mi říkala mami. Musela jsem zapracovat, abych tenhle zlozvyk zlomila.

“Ano, vyndám tě, ale napřed ti z rukou umyju banán.”

MARCUS

“Kdy Low odešla,” zabručel Cage, když vyšel ven ze svých dveří hodinu potom co Willow odešla. Cítil jsem z něj whisky přes celý pokoj. Jak mohla tak blízko tohohle spát?

“Asi před hodinou.”

Přikývl a vytáhl z kapsy mobil. Snažil jsem se vypadat jakože jsem soustředěný na obrazovku notebooku a neumírám zvědavostí slyšet co jí řekne.

“Čau zlato, proč jsi odešla a nevzbudila mě?”

“Ale no tak. Víš, že bych kvůli tobě vstal.”

“Promiň. Neměl jsem odcházet.”

“Ne. Neměl jsem. Myslel jsem, že spíš.”

“Chci, abys dneska zase přišla a prosím, vezmi si klíč. Pořád ho tu pro tebe mám. Nelíbí se mi, když zůstáváš u ní a bůh mi pomáhej jestli zjistím, že jsi zase šla do tý zatracený noclehárny.”

“Dojedu si pro tebe sám, jestli se tu večer neobjevíš.”

“Večer mám zápas. Chceš jít? Slibuju, že pak odejdu s tebou.”

“Dobře, fajn. Ale přijď sem. Potřebuješ si před zítřejší přednášku odpočinout, takže sem doval ten svůj sexy zadek a jdi do postele. Slibuju, že dneska nebudu smrdět.”

Cage se zasmál a zavěsil.

“Já se z tý holky zblázním.”

Vzhlédl jsem od monitoru počítače. Cage si naléval hrnek kafe.

“Vzala si kafe než odešla?”

“Jo, vzala.”

Přikývl a opřel se zády o linku.

“Vypadala naštvaně, nebo unaveně?”

Vypadala vyčerpaně. Ale to jsem mí říkat nechtěl. Ne protože bych si o něj dělal starosti, ale nemyslel jsem si, že by chtěla, abych na to poukazoval.

“Zdála se v pohodě.”

Přemýšlel jsem o části jejich rozhovoru, kdy se zmínil o noclehárně. Jen při představě, že tam spala se mi stáhly vnitřnosti.

“Co jsi myslel tím, že by šla do noclehárny?”

Cage zanadával a zavrtěl hlavou. “Její sestra je pěkná mrcha. Prakticky Low vykopla. Napřed jsem o tom nevěděl. Zjistil jsem, že spí v místním kostele, který provozuje nějaký útulek pro bezdomovce. Byl jsem vzteky tak bez sebe, že bych dokázal její sestru zabít holýma rukama.”

“Kde teda bydlí?” Měl jsem pocit, že se mi odpověď líbit nebude, ale musel jsem to vědět.

“Ty dny kdy hlídá neteř jí sestra nechává přespat u ní. Zbytek dní chodí sem. Několikrát jsem se jí snažil nastěhovat do pokoje kde teď bydlíš ty, ale odmítla. Říká, že nedokáže zvládnout můj životní styl na plný úvazek.

Jediný důvod proč jsem jí nenutil je protože jí nechci ztratit. Viděla by co jsem ve skutečnosti za sračku a ztratil bych jí. Nemůžu jí ztratit.”

Ten kluk v tom má fakt bordel. Jak si mohl myslet, že je do Willow zamilovaný, když ani nedokázal přestat šukat každou holku s dlouhýma nohama a falešnýma kozama?

“Chápu,” odpověděl jsem, i když to tak nebylo.

Cage se zasmál a položil hrnek. “Ne, o tom pochybuju.”

Neodpověděl jsem, protože měl pravdu.

*

Lekl jsem se při zaklepání na dveře, přestože jsem se ho nemohl už několik hodin dočkat. Od chvíle co mi Cage řekl ať kolem sedmé čekám Willow jsem byl překvapivě neklidný. Budu mít Willow pro sebe. I když jsem věděl, že to není nejmoudřejší, těšil jsem se. Fascinovala mě.

“Ahoj Marcusi,” usmála se na mě, když jsem doširoka otevřel dveře a ustoupil, aby mohla vejít.

“Ahoj.”

“Doufám, že ti nenarušuju večer. Můžeš mě prostě ingorovat a pokračovat v tom co děláš. Dokonce se můžu schovat v Cagovo pokoji, jestli bys byl raději sám, nebo tak.”

Ani náhodou.

“Ne, ehm, vlastně potřebuju něčí společnost. Makal jsem na přípravě svých on-line přednášek. Potřebuju přestávku a skutečnou konverzaci.”

Rozzářila se na mě a odhalila oba dolíčky.

“Ach, dobře! Přinesla jsem DVDčko a pár věcí na domácí pizzu.”

Zvedla velký, papírový pytel v ruce. V druhé ruce svírala držadlo starého kufru. Při představě, že svoje věci musí pořád vláčet sebou se mi stáhl žaludek. A taky z faktu, že v tak malém kufru má všechno co vlastní. Do té věci by se mojí sestře nevešla ani její kolekce plavek.

“To zní perfektně.”

“Jak dobrý jsi v krájení zeleniny?”

Vyhrnul jsem si rukávy a zatnul paže. “Vlastně mám docela dobrý zkušenosti.”

Rozesmála se a já měl pocit jako bych právě pohnul horou a ne jen souhlasil s nakrájením zeleniny.

Následoval jsem jí do kuchyně a užíval si pohled na její zadek. Dneska jí ty úžasný nohy nezakrývaly dříny. Khaki šortky a volnější červené tílko odhalovalo bezchybnou, broskvovou a krémovou pokožku. A vlasy jí bez culíku volně splývaly dolů po zdech. Hedvábné vlny se zdály téměř neskutečné.

“Dobře, vím, že v jednom šuplíku je slušný nůž, protože jsem ho před pár týdny koupila. Pokus se ho vyštrachat a najít prkýnko, já zatím umyju zeleninu.”

Začal jsem hledat nůž, zatímco jsem se pokoušel setřít si z obličeje přitroublý úsměv.

“Kolik je tvojí neteři?” Byl jsem odhodlaný se o ní dnes večer dozvědět víc. Ta holka byla velká neznámá. Ohlédla se přes rameno a usmála se na mě, “Minulý měsíc jí byl rok.”

Otevřel jsem šuplík na našel ztracený nůž.

“Mám ho.”

“Ach, dobře. Tady, začni krájet houby,” řekla, kývajíc hlavou ke stále mokrým houbám ležícím na utěrce.

“Ano, madam.”

“Takže, jak se ti líbí bydlení s Cagem? Myslím, že vy dva jste naprosto odlišní, z toho co můžu říct.”

Co přesně tím myslela? Ne, že by mi vadilo, že si o mě nemyslí, že jsem hráč, ale Cage byl v jejích očích hodně vysoko.

“Je to fajn kluk. Málokdy doma. Je snadný najít tu klid na on-line hodiny.”

“Cage nedokáže zůstat doma dlouho. Potřebuje společnost. Vždycky byl takový. Když jsme byli děti, vždycky někde lítal. Bylo tolik nocí, kdy se mi proplížil oknem do pokoje, protože zůstal pozdě do noci venku a máma mu zamkla dům.”

Nedovedl jsem pochopit jak může rodič tohle udělat kvůli překročení večerky. Moji rodiče vždycky přecházeli mezi dveřmi, připravení mě potrestat za pozdní příchod.

“Přestaň se mračit,” zasmála se a dloubla mě loktem do boku. “Prakticky tvoje myšlenky vidím. Jsi Prestonovo kamarád, takže musíš vědět jaký to doma měl. A takový to bylo pro většinu děcek z našeho okolí.”

Donutil jsem se k úsměvu a zaměřil všechnu pozornost na zeleninu před sebou.

“No jo, myslím, že vím.”

Absolutně to nedávalo smysl. Willow se tiše zasmála a začala mixovat těsto na pizzu.

Pracovali jsme tiše a já se usilovně snažil soustředit na zeleninu, zatímco ona hnětla a převalovala těsto. Měla drobné ruce, ale zatínající se malé svaly, když tahala a mačkala těsto byly doslova okouzlující. Co to se mnou je?

“Takže, vrátil ses domů, protože tě unavil studentský život, nebo máš nějaké jiné velké plány, které to náhle přestěhování vysvětlí?”

Nebyla první kdo se mě na tohle zeptal. Byl jsem bombardovaný otázkami od všech mých přátel, kteří věděli, že život v Tuscaloose miluju. Také věděli, že se těším až získám odstup od holky, která se mi v létě dostala pod kůži. Nicméně Willow byla první člověk, kterému jsem chtěl říct pravdu, ale na to bylo příliš brzy.

“Přivedly mě domů rodinné záležitosti.”

Připravoval jsem se na to až na mě bude tlačit jako Preston, ale jen přikývla a natáhla se pro hrst nakrájených hub a začala je dávat na pizzu.

“Rodina dokáže věci podělat, co,” její poražený tón mě dostal. Vtáhnout si jí do náruče a slibovat jí, že všechno bude v pořádku nebyl nejlepší nápad, vzhledem k tomu, že bych jí nejspíš vyděsil. Místo toho jsem jen přikývl a natáhl se pro jarní cibulku tak, abych rukou zavadil o její.

*

“To byla jedna z nejlepších pizz jaké jsem kdy jedl,” přiznal jsem potom co jsem Willow pomohl uklidit nepořádek v kuchyni.

“Jsme dobrý tým,” řekla a přes rameno po mě střelila úsměv, zatímco dávala DVD do přehrávače.

Posadil jsem se na rovnou černou židli, přenechávajíc jí gauč. Bylo na něm dost místa pro nás oba, ale nechtěl jsem, aby se cítila nepříjemně, kdybych seděl vedle ní. Willow se otočila a zamračila se na mě.

“Já nekoušu, Marcusi. Můžeš si ke mě sednout na starý, pohodlný gauč.

Tahle židle je neuvěřitelně nepohodlná.”

Přesně to pozvání, které jsem potřeboval. Vyskočil jsem, posadil se na konec gauče a natáhl si nohy před sebe. “Nemusíš mi to říkat dvakrát. Jen jsem byl zdvořilý.”

Willow se zasmála a přinesla si sebou deku. Neposadila se na opačný konec, což mě překvapilo. Místo toho si sedla vedle mě, jen dost daleko, aby se naše těla nedotýkala a nadzvedla deku, “Chceš se podělit?”

“Jo,” nebylo mi ani trochu chladno, ale nabídku být s Willow pod dekou jsem nehodlal odmítnout.

“Dobře,” prohlásila a rozprostřela přes nás přikrývku, “tady.”

Tmavý pokoj ozařovalo jen světlo z televize. Teplo vyzařující z Willowina těla bylo tak lákavé. Chtěl jsem překonat vzdálenost a projet jí prsty ve vlasech. Umíral jsem touhou zjistit, jestli jsou tak jemné jak vypadají, už od chvíle co jsem jí uplakanou uviděl stát mezi dveřmi. Jakoby mi četla myšlenky, posunula se ke mě a položila mi hlavu na rameno.

“Doufám, že ti to nevadí, ale při filmech se ráda tulím.”

Málem jsem se zadusil vlastními slovy. “Ehm, ne, nevadí mi to.”

Přestože byla u mě, donutil jsem ruku zůstat na opěradle a nehledat si cestu do jejích vlasů.

“A to jsem ani nevzala romantickou komedii. Myslela jsem na tebe, když jsem vybírala film a nezdáš se mi jako typ kluka co se dívá na romantické komedie. Takže jsem místo toho vzala Sci-Fi.”

Kdyby se ke mě tulila na gauči, díval bych se třeba na zatracený Deník Princezny, který jsem nesnášel od doby co jsem se na něj musel jako malý dívat se ségrou.

“Sci-Fi je v poho,” ujistil jsem jí, i když jsem věděl, že se nedokážu soustředit na nic jiného kromě vůně připomínající zimolez, která se jí vznášela z vlasů.

3. Kapitola

WILLOW

“Low,” zašeptal mi do ucha Marcusův hlas. Přitulila jsem se k tomu zvuku blíž a zhluboka dýchala. Voněl tak dobře, chtěla jsem se mu zavrtat do oblečení.

“Low, vzbuď se,” řekl o něco hlasitěji. Protáhla jsem se a otevřela oči.

Chvíli mi trvalo přivyknout si na tmu. Ale jako první věc jsem uviděla šest velice pěkně vyrýsovaných buchtiček na Marcusově břiše, vykukujících zpod tmavě modrého trika.

Jako další jsem si uvědomila, že mu ležím hlavou v klíně.

“Promiň, že jsem tě vzbudil, ale je po druhé hodině a napadlo mě, že bys mohla chtít být v posteli dřív než se vrátí Cage.”

V pěsti jsem pevně svírala teplou bavlnu jeho trička. Zírala jsem si na ruku a rychle ho pustila. No sakra? Pokoušela jsem se ho ze spaní svlíknout?

Bože, doufám, že ne.

Posadila jsem se a zívla.

“Omlouvám se, že jsem na tobě usnula,” zamumlala jsem a cítila jak mi ve tvářích narůstá horko.

Usmál se a v zelených očích mu nezbedně jiskřilo, “To nemusíš, už ani nevím, kdy jsem si takhle užil večer.”

Sklonila jsem hlavu a kousla se do rtu, abych potlačila přihlouplý úsměv.

“Já taky, kromě toho, když jsem usnula.”

Při jeho zasmání mi tělem projelo horko, jaké jsem nepoznala. Nebylo to nic povědomého, ale bylo to hezké. Víc než hezké. Mohlo by to být návykové.

“Raději jdi do postele. Brzy ráno máš školu,” řekl tiše.

Přikývla jsem, vstala a šla ke dveřím Cagovo ložnice. Než jsem zmizela uvnitř tak jsem se otočila a zavolala, “Dobrou noc.”

“Dobrou noc, Low,” zabručel ve tmě hluboký hlas.

*

“Ahoj zlato, jsem doma a čistý. Ve sprše jsem se vydrhnul a použil půl lahve ústní vody,” zamumlal Cage, když si vedle mě zalezl do postele.

Donutila jsem otevřít ospalé oči a na horizontu uviděla vycházející slunce.

Přikývla jsem a převalila se, abych si dopřála ještě půl hodinku spínku, než budu muset vstávat.

“Promiň, že jsem zůstal venku celou noc. Neplánoval jsem to,” zašeptal, natáhl se a vzal mě za ruku. Nedovolovala jsem mu se ke mě v posteli tulit. Nikdy to nekončilo dobře. Ztvrdnul mu a začal mě osahávat. Párkrát jsme to zkoušeli a já to vždycky ukončila, protože jsem z něj byla frustrovaná a vyhrožovala jsem, že budu spát na podlaze. Nechtěla jsem, aby se věci mezi námi přiostřily. Cage byl moje rodina. Nikdy nebude nic víc.

“To je dobrý,” zamumlala jsem.

“Užila sis večer? Viděl jsem, žes dělala pizzu a nechala mi v lednici pár kousků.”

Přikývla jsem do polštáře.

“Jedl s tebou Marcus?”

Znovu jsem přikývla.

“On není jako my, Low. Víš to, že jo.”

Chápala jsem co Cage říká. Marcus byl mimo mojí ligu. Nechtěl, abych si myslela, že by mezi mnou a jeho spolubydlícím mohlo něco být. Byla jsem nižší třída. Marcus byl bohaté děcko.

“Nejsem blbá, Cagi.”

“Ne, jsi zasraně brilantní. A kluk jako Marcus nikdy nepochopí jak přesně zasraně dokonalá a brilantní jsi. Nikdy neprohlídne přes ostatní věci.”

Chtěla jsem se na něj naštvat, ale věděla jsem, že má pravdu. Kdyby Marcus viděl odkud pocházím, co jsem, nikdy by mi nevěnoval ani minutu svého času.

“Já vím,” zašeptala jsem do tmy.

“Mám tě rád, Low.”

“Já tebe taky.”

“Pak si vezmi tohle,” řekl, když mi do dlaně vsunul klíč a sevřel mi kolem něj prsty. “Budu se schopný uvolnit, když budu vědět, že ho máš. Prosím, vezmi si ho.”

Neodpověděla jsem. Nebyla jsem si jistá co říct. Faktem bylo, že jsem ten klíč chtěla. Dávalo mi to zvrácený smysl ujištění, že budu schopná vidět Marcuse ještě častěji.

Během pár vteřin mi začal Cage tiše chrápat do ucha. Ležela jsem a civěla do stropu. Osud nebyl fér. Zbožňoval hrát na mě kruté vtipy. Marcus Hardy byl jeho nejnovější žertík.

*

Nečekala jsem, že bude Marcus vzhůru, když jsem vyšla v sedm hodin ven z Cagovo pokoje. A opravdu jsem nečekala, že bude stát u sporáku a vařit vejce a slaninu.

“Dobré ráno,” nemohla jsem si pomoct a usmála se tomu jak roztomile vypadal během vaření, v teplákách a tričku, zakrývajícím mu hrudník k nakousnutí, který jsem včera večer zahlédla.

“Nechtěl jsem, abys šla do školy hladová. Takže mě napadlo, že když už jsem vzhůru, něco ti připravím.”

Pookřálo mi srdce. Nikdo mi ještě nikdy neudělal snídani. Dokonce ani máma. Ach, osud stál vážně za houby. Proč musel být tenhle úžasný, sexy kluk zatracenej Hardy? Proč nemohl být jeden z kluků z našeho sousedství? Někdo, kdo rozumí mému životu, nesoudí mě a nevidí mě kvůli tomu jinak.

“To je opravdu milý.”

Usmál se a sáhl pro talíř.

“Pak věřím, že je moje mise splněná.”

Tiše jsem se zasmála, abych nevzbudila Cage a došla si vzít talíř, který mi nabízel.

“Taky jsem udělal kafe. Jak ho piješ?”

Opravdu to bylo příliš dobré na to, aby to byla pravda. Ohlédla jsem se zpátky na dveře ložnice a uvažovalo jestli pořád ještě nejsem schoulená v posteli a nespím. Tohle bylo spíš snové než, skutečné.

“Cukr? Smetanu?” Jeho hlas mi prolomil myšlenky a já se na něj zase podívala a usmála se.

“Obojí prosím, dvě lžičky cukru. O vážně děkuju. Ještě nikdo mi neudělal snídani. Tak trochu jsem ztratila řeč.”

Úsměv se mu prohloubil a v očích měl něco, co jsem si doufám nepředstavovala. Byl tam zájem. Viděla jsem ho. Snad si nemyslel, že jsem jen snadná kořist.

“Nemáš zač a jestli se na mě budeš takhle dál dívat, možná se ze mě stane tvůj osobní šéf kuchař.”

Zakryla jsem zachichotání, které jsem nezvládla ovládnout. Byl to nejspíš ten nejvíc okouzlující kluk, jakého jsem kdy potkala.

Oči mu na moment zvážněly a já sledovala jak natáhl ruku a skoro zbožně se mi dotkl tváře.

“Opravdu se mi líbí tvoje dolíčky,” zašeptal.

Po krku se mi tak rychle rozlilo horko, až jsem věděla, že za chvíli budu červená jak malina. Nenáviděla jsem svojí světlou pleť.

“Sedni si a najez se, Low, prosím.”

Bez otázek jsem vyhověla.

Byla jsem u druhého sousta vajíček, když si sedl naproti mě.

“Co máš dnes za hodiny?”

Polkla jsem a lokla si kafe, abych to spolkla než odpovím.

“Počty.”

Usmál se. “Kdybys potřebovala pomoc, matika je moje specialita.”

Potřebovala jsem pomoc, ale pochybovala jsem, že bych byla schopná ho přestat očichávat a okukovat na dost dlouho, abych mohla věnovat pozornost slovům, vycházejícím mu z pusy.

“Díky.”

Přikývl a napil se kávy.

“Přijdeš dnes večer?” zeptal se po pár minutách. Chtěla jsem, aby se ptal, protože mě chce vidět. Ale taky jsem věděla, že musím tyhle myšlenky dostat pod kontrolu, než si ublížím.

“Nejsem si jistá, ale pochybuju. Nejspíš zůstanu u sestry,” nechtěla jsem to rozvádět, ale jelikož jsem včera hlídala Larissu, měla bych spát tam.

Kromě toho se nemůžu přestěhovat do Cagovo postele.

Čelo mu zvrásnilo zamračení a zdálo se, že přemýšlí o něčem, co ho trápí.

“Víš, že mi nevadí, když tu jsi. Jestli tu potřebuješ zůstat, jsem s tím naprosto v pohodě. Konec konců je to Cagův byt.”

Usmála jsem se a polkla poslední sousto slaniny.

“Díky, ale není důvod. Nemůžu se sem nastěhovat. Omezilo by to Cagovi život a nakonec bych mu lezla na nervy. Nevidí to tak, ale já nechci zneužívat jeho pohostinnosti.”

Marcus zavrtěl hlavou, “Nezneužíváš pohostinnosti. Jsem si naprosto jistý, že by tě Cage nechtěl nikde jinde. Je k tobě velmi ochranitelský.”

Usmála jsem se a vstala, abych odnesla talíř do dřezu.

“Ať už si to uvědomuje nebo ne, potřebuje svojí svobodu a prostor.”

Marcus se mračil, ale neodpověděl.

“Ještě jednou díky za snídani. Byla to ta nejmilejší věc jakou pro mě kdy někdo udělal. Vážím si toho.”

Malé zamračení se při mých slovech uvolnilo a usmál se, ale pořád jsem mu v očích viděla obavy. Bože, dostane se přes moje ochranné zdi. Musím si od něj dát trochu odstup.

“Mizím. Měj se,” zavolala jsem cestou ke dveřím, aniž bych se ohlédla.

“Ahoj, Willow.”

MARCUS

Krátce potom co Willow odešla mi ze školy volala rozrušená Amanda.

Táta zjevně v noci nepřišel domů a máma se s pláčem zamkla ve své ložnici a dnes ráno ani nevyšla ven. Zajel jsem mámu napřed zkontrolovat a ona si pro mě nasadila šťastný obličej, ale tmavé kruhy pod očima mi řekly, že pravdu zná. Bylo na čase, abych si s otcem promluvil.

Když jsem zajel na parkoviště místní střední školy, zahlédl jsem Amandu sedět na stole vedle vchodu do jídelny, se Sadie White hned vedle ní. Sadie měla omotanou paži kolem ramen plačící Amandy. Uvažoval jsem kolik toho Amanda Sadie svěřila. Neviděl jsem Sadie, ani s ní nemluvil přes dva měsíce. Stýskalo se mi po ní, ale bylo snazší si držet odstup. To Sadie byla ta co mi unikla. Sebrala mi jí zatracená rocková hvězda, ať už to zní sebe bláznivěji. Jax Stone, nejžhavější teenagerská rocková hvězda na světě, byl během minulého léta můj a Sadiin zaměstnavatel. Pracovali jsme v jeho letním domě na soukromém ostrově připojeného k See Breeze. Jeden pohled na Sadie a už v tom lítal. Bohužel pro mě mu jeho city opětovala.

Zaparkoval jsem a zamířil k sestře. Sadiin ustaraný pohled se střetl s mým.

Na očích jsem jí poznal, že všechno ví.

“Ahoj Sadie, díky že ses o ní postarala,” řekl jsem, když jsem natáhl ruku ke svojí mladší sestře. Vrhla se mi do náruče a začala silně vzlykat. Chtěl jsem otce zabít holýma rukama, když jí tělem otřásal pláč. K čertu s ním.

“Řekla mi to, Marcusi,” pronesla tiše Sadie. “Je mi to líto.”

Přikývl jsem, “Mě taky. Je to zmetek. Sobeckej bastard.”

Sadie sebou ani necukla. Chápala vztek na rodiče. Dokud se do ní Jax Stone nezamiloval a nepostaral se o napravení všech jejích problémů, měla plné ruce s její matkou. Sadiina rozmazlená sobecká matka, byla jedním z problému, které vyřešil.

“Jen chci od toho všeho pryč. Můžu jet k tobě domů?” zeptala se přes škytavku Amanda.

“Samozřejmě, Sadie, řekni v kanceláři, že jsem jí vyzvedl, ano?”

Přikývla a vstala. “Jasně a Marcusi, kdybych mohla s čímkoliv pomoct, neváhej a zavolej mi.”

“Díky, Sadie.”

Přitáhl jsem si sestru pevně k boku a pomohl jí nastoupit do auta. Napřed jí uklidním, pak pojedu hodit řeč s tátou.

4. Kapitola

WILLOW

Sestra mě u sebe nenechala přespat. Sáhla jsem do kapsy džínů a sevřela klíč od Cage. Přestože jsem se bála, abych se mu neomrzela, potřebovala jsem někde zůstat. Kromě toho jsem si u Cage ráno nechala kufr. Abych mu oplatila, že u něj tenhle týden zůstanu další noc, vyperu nám dnes večer prádlo. Když jsem zamířila nahoru po schodech, cítila jsem se o něco lépe.

“Low, ahoj krásko, dlouho jsme se neviděli,” Preston po mě blýskl svým hezkým, klukovským úsměvem a zastrčil si za ucho pramen bílých blond vlasů. Ten kluk věděl jak na holky zapůsobit, bohužel si ale nevšiml nedostatku působení na mě.

“Ahoj, Prestone a ano, je to dlouho. Překvapuje mě, že tu teď nejsi častěji, když tu bydlí tvůj kámoš.”

Preston se trochu zamračil. Vzhlédl nahoru ke dveřím do bytu a pak se otočil zpátky ke mě.

“Ehm, no jo, co se Marcuse týče. Má dnes špatný den. Má nahoře sestru a ta je opravdu dost rozrušená, kvůli nějaký rodinný záležitosti, kterou si procházejí. Co kdybychom si zašli na něco k jídlu a pak si šli do Live Bay poslechnout Jackdown, teda jestli dneska nepracuješ. Už jsem dlouho neviděl Dewayna a Rocka. Jsem si jistý, že tě Dewayne moc rád uvidí.”

Jít si poslechnout Jackdown nebylo zrovna to co jsem dnes večer potřebovala. Měla jsem strašnou hromadu domácích úkolů a zítra pracuju dvojitou směnu v restauraci kousek od Live Bay. Nicméně jsem ale také nechtěla narušovat rodinné problémy. Věděla jsem o nich své a bylo mi jasné, že Marcus potřebuje soukromí.

“Ehm, dobře, to zní fajn. Ach,” ohlédla jsem se zpátky ke schodům.

“Myslíš, že bych se mohla skočit nahoru opravdu rychle převléknout?

Půjdu rovnou do Cagovo pokoje a zase ven.”

“Jo, to je v pohodě. Jen jsem chtěl říct, že potřebují nějaký čas o samotě.

Stejně jsou nejspíš u Marcuse v pokoji a pochybuju, že tě vůbec uslyší projít. Pojď, půjdu s tebou a napiju se než se převlíkneš.”

Vytáhla jsem z kapsy klíč a při pohledu na něj jsem v sobě cítila podivné teplo. Bylo zvláštní jak mi něco tak malého dokáže dodat pocit bezpečí.

Vešli jsme dovnitř, nechala jsem Prestona v kuchyni a šla ke Cagovi.

Slyšela jsem za zavřenými dveřmi Marcusova pokoje rozhovor, když jsem je míjela. Možná se mi odtud podaří vypadnou dřív než si uvědomí, že jsem tu vůbec byla. Marcus vypadal, že mu nevadí, když tu budu často.

Nechtěla jsem, aby se to změnilo.

Oblékla jsem si krátkou džínovou sukni a smaragdově zelený top s ramínky, přesto jsem si vzala černou koženou bundu, kterou jsem před dvěma lety dostala od Cage k Vánocům. Moje kovbojské kozačky stály ve skříni mezi jeho botami a já se tomuhle malému náznaku od Cage zasmála.

Bylo to očividný. Ten kluk neměl tušení jak nemožný s ním věci jsou.

Vyšla jsem z ložnice a všimla si, že si Preston s Marcusem šeptají v obýváku. Zastavila jsem se, abych je nerušila, když se Marcusův pohled setkal s mým.

Pomalu mi zelenýma očima cestoval dolů po těle a zase zpátky nahoru, až se mi z toho zrychlil tep. Stála jsem zmrazená na místě, dokud se mi znovu nepodíval do očí.

“Sakra holka, musíme odtud ten tvůj sexy zadek dostat dřív než se ukáže Cage. Pověsil by mě za koule do průvanu a tebe by donutil se převlíknout, zatímco by hlídal u dveří.” Prestonova slova měla prolomit ticho, ale Marcusovi při nich vzplály oči.

“Ehm, jasně, dobrý nápad,” donutila jsem se k úsměvu a pak poručila nohám dát se do pohybu, dokud jsem nestála vedle Prestona.

Položil mi ruku kolem ramen, sklonil hlavu a očichal mě. “Mmm …

dokonce i hezky voníš.”

Marcus si hlasitě odkašlal, přičemž se Preston zasmál.

“Jdi se postarat o Mandy, brácho. Právě jsem se vám postaral o soukromí.

Cage je na rande s nějakou holkou z Monroeville, co je tu na prázdninách.

A já mám v plánu zůstat s touhle venku dlouho.”

Z narážky v jeho hlase jsem zčervenala. Marcus určitě věděl, že nebudu venku s Prestonem dělat to co naznačoval. Co to s ním vlastně bylo?

Nikdy se mnou takhle neflirtoval.

“Dobrou noc, Marcusi, doufám, že se dají věci do pořádku.” Podařilo se mi říct klidným hlasem, netečná ke zběsilému tepu způsobeného jeho pozorností.

Přikývl a beze slova se otočil.

MARCUS

Kovbojský kozačky. Musela na sobě mít zatracený kovbojský kozačky s tak těsnou a krátkou sukní? Zabouchl jsem dveře lednice, aniž bych si vzal pití. Pivo teď znělo opravdu dobře, potom co jsem musel sledovat Prestona jak odchází s Willow přimáčknutou k boku. Ale Amanda mě potřebovala.

Nemohl jsem pít, i když všechno co jsem právě teď chtěl bylo jít se zbořit a zapomenout na všechen tenhle šílenej bordel, co mi otec seslal do klína.

“Proč boucháš věcmi?” zeptala se Amanda, vycházejíc z mého pokoje.

Pokrčil jsem rameny, nechtěl jsem se sestře zpovídat z toho jak mě žere holka, kterou jsem právě potkal, zatímco máme větší problémy.

“Má to něco společnýho s holčičím hlasem, co jsem tu právě slyšela s Prestonem?”

Praštil jsem sebou do kuchyňské židle a měl jsem v úmyslu jí odpovědět ‘ne’, ale místo toho jsem řekl, “Jo.”

Amanda se na mě zamračila, vytáhla si židli naproti mě a posadila se.

“Preston s ní chodí?”

“Ne. Ne jestli si nepřeje umřít.”

Amandino obočí vystřelilo překvapeně nahoru. “Chceš říct, že jí máš tak rád, že by ses kvůli ní s Prestonem porval?”

“Já ne. Cage. Myslí si, že se s Low ožení.”

Amanda se rozesmála. “Ženatý Cage? Přešel v poslední době od kouření trávy na crack?”

Taky mi to znělo naprosto absurdně, ale to ho neviděla s Willow. S ní byl jiný. Opravdu se staral.

“Je to složitý.”

Amanda uhlazovala prostírání před sebou. To prostírání bylo jen další malý dotek Willow v tomhle bytě. Když přišlo na ženy, byl Preston stejně špatný jako Cage. Nesnášel jsem, že je s ní venku.

“Musím se vrátit domů za mámou. Řekla bych ti, že můžeš jí taky. Ale ten příšernej škleb na tvý tváři by jí vyděsil. Jdi se převlíknout do něčeho sexy a vyraž za tou holkou. Preston by jí nikam nebral, kdyby věděl, že jí máš tak moc rád. Kruci, nejspíš jí někam vzal jen aby nám nechal volný byt.”

Měla pravdu. Alespoň jsem v to doufal. Vstal jsem, podíval se dolů na vybledlé džíny a tričko Alabamského fotbalu.

“Co je špatnýho na tom co mám na sobě?”

Amanda si povzdychla a vstala. “Pojď můj bezradný bratře. Pomůžu ti vypadat neodolatelně. Věř mi, dobře. Poslední holku cos měl rád sis nechal naprosto proklouznout mezi prsty. Řekla bych, že potřebuješ mojí pomoc.”

“Stál jsem proti rockerovi, Mando. Nebyla to tak úplně fér hra.”

Amanda pokrčila rameny. “Možná, ale Preston a Cage nejsou Jax Stone.

Tentokrát jsi z nich definitivně nejžhavější ty.”

“Opravdu jsi o mě právě řekla, že jsem žhavej? A Jax nevypadá líp než já.

Je jenom slavnej.”

Amanda se hlasitě zachechtala. “Ne drahý bratře, Jax je ztělesněná žhavost, s kytarou nebo bez a se zatraceně sexy hlasem, když zpívá. Nikdy jsi neměl šanci. On je to čemu se říká ‘hrát si s ohněm’. Tentokrát rozhodně hraješ se svojí ligou.”

“Jak myslíš, jen mi řekni co si oblíknout a padáme odtud. Lezeš mi na nervy.”

WILLOW

“Chceš pivo?” zeptal se Preston, prorážejíc nám cestu davem lidí, směrem ke stolu se známými tvářemi.

“Ne, díky. Ale kola by byla fajn,” odpověděla jsem hlasitě, aby mě slyšel přes hudbu.

Jackdown ještě nebyli na jevišti, ale kapela před nimi zvedla diváky na nohy. Podle jejich zvuku to nejspíš byl alkohol co je zvedlo ze židlí a donutilo křičet a tancovat. Kapela nebyla moc dobrá. To Jackdown byli důvod proč tu dnes večer sešlo tolik lidí. Vždycky přitáhli dav místních.

“Dobře, jdi se támhle posadit k Rockovi, Trishe a Dewaynovi. Já nám skočím pro pití a sejdeme se tam.”

“Okay.”

Rock a Dewayne byli Prestonovi přátelé, které jsem minulý rok přes Cage poznala.

Trisha byla Rockovo žena. Připomínali mi Kid Rocka s vyholenou hlavou a Pamelu Anderson. Trisha nebyla moc přírodní, ale kdyby chtěla, určitě by si dokázala najít uplatnění v módních časopisech. To, nebo jako exotická tanečnice. Dewayne si mě všiml jako první a po tváři se mu rozlil úsměv. Dneska večer měl dlouhé dredy stažené do culíku a tričko dost upnuté na to, aby ukazovalo jeho působivě tvarované tělo.

“Low!” Zavolal na přivítanou Dwayne, když jsem přišla k jejich stolu.

Trisha se na mě zářivě usmála a lehce mi zamávala prsty. “Ahoj holka.

Nevěděla jsem, že přijdeš. Když jsme dnes mluvili s Cagem, říkal, že má rande s nějakou holkou a pochybuje, že vylezou z jejího hotelovýho pokoje.”

Rock do ní strčil a ona se na něj zamračila, “Co? Low není idiot. Ví, že je Cage děvka.”

“Bože, zlato, nech toho,” prosil Rock.

Zavrtěla jsem hlavou a se smíchem jsem se posadila na židli vedle Dewayna. “Má pravdu, Rocku. Vím kde je a co dělá. To že celýmu světu říká, že si mě vezme ještě neznamená, že si já vezmu jeho. Ten kluk je blázen. Je mi úplně jedno s kým je a co dělají.”

Rock přikývl a pak mu čelo zvrásnilo malé zamračení. “Takže jsi sem přišla sama?”

“Ne, je tu se mnou,” oznámil Preston, položil přede mě kolu a posadil se vedle mě.

“Ach, do prdele, kámo,” zasténal Rock a Dewayne se k němu s frustrovaným povzdychem přidal.

“Co? Marcus a Amanda mají nějaké rodinné trable a on je s ní u něj doma.

Takže mě napadlo, že půjdeme za váma a poslechneme si Krita.”

“Špatný krok,” zamumlal Dewayne, než se napil piva.

“Cagovi je to jedno. Kromě toho dneska někde venku píchá tu holku z Monroeville.”

“Přesto jak fascinující tahle konverzace je, myslím, že záleží na Low, co se rozhodne dělat a s kým. Cage není její otec. Všichni se přestaňte chovat jakoby mu patřila a nechte jí žít,” umlčel všechny Trishin naštvaný hlas a já jí byla vděčná.

Vstala a napřáhla ke mě ruku, “Pojď holka. Půjdeme to ze sebe setřást a trochu to rozhejbem, aby měli tihle kluci co dělat.”

Zamračila jsem se, “Co budou dělat?”

Vzala mě za ruku a vytáhla mě nahoru. “Vyhrožovat, mračit se a pravděpodobně usazovat všechny kluky co nad náma budou slintat.”

Slyšela jsem Rockovo zavrčení, když jsme si razily cestu do davu.

“Neunavuje tě už jak se všichni chovají jako bys byla Cagův majetek?”

zeptala se Trisha, přitahujíc si mě cestou do čela davu blíž k sobě.

Jackdown budou nahoře za několik minut a já věděla, že nás vede dopředu, abychom je viděli. A aby Krit viděl mě. Snažila se mě s jejím bratrem dát dohromady už několik měsíců. Cage její pokusy vždycky zarazil, ale dneska tu nebyl.

“Cage je všechno co mám. Je to můj nejlepší kamarád a já jeho problémy přehlížím. Pokud se objeví kluk, za kterýho bude stát za to bojovat, nedovolím Cagovi, aby mi stál v cestě. Ale do teď mě nedržel od nikoho, koho bych skutečně chtěla.”

Trisha si mě chvíli prohlížela. Moje odpověď se jí nelíbila. Viděla jsem jí to v obličeji. “Ale když si s nikým nevyjdeš, jak poznáš, že přišel ten pravý?”

Pokrčila jsem rameny a pomyslela na Marcuse, rychle jsem tu myšlenku vytěsnila z hlavy. Byl na míle daleko mojí lize. Byl nesmysl o tom jen fantazírovat.

“Prostě to poznám.”

Pokrčila rameny a chystala se něco říct, když zhasla světla a zvuk Kritovo elektrické kytary rozječel a rozskandoval dav.

“Je to tady,” řekla s úsměvem a obrátila pozornost k jevišti. To zalil kouř.

Z dýmu do jediného světla reflektoru vystoupil Krit a hrál při tom na kytaru. Jeho blond vlasy měly tak podobnou barvu Trishiným až jsem si pomyslela, že její přeci jen nakonec nebudou z lahvičky. Místo toho aby si vlasy shrnul dozadu, nechal si je padat přes nahá ramena. Což bylo pro Krita typické. Nikdy na pódium nenosil tričko. Džíny mu volně visely na bocích a dopřávaly ženám a nejspíš i některým mužům, požitek z pohledu na jeho vykukující pánevní kost.

Hruď neměl tak širokou a svalnatou jako Dewayne a Rock, ale měl štíhlé svaly a šest velmi jasně definovaných cihliček na břiše, které mu na pravé straně zdobilo tetování svinutého hada.

Z kouře vystoupil zbytek kapely a k elektrické kytaře se připojil Greenův hlas. Green byl Kritův nejlepší kamarád, baskytarista a alternující zpěvák.

Krit byl hlavní zpěvák, ale Green uměl zpívat taky a v každém vystoupení měl pár písniček. Green vypadal skoro jako Kritovo tmavovlasé dvojče.

Kromě toho, že Green měl z tetování tričko. Celou hruď a paže mu pokrývalo tetování.

Při pohledu na Greena by nikoho ani nenapadlo, že je v druhém ročníku na právech. Holka napravo ode mě začala ječet jeho jméno, spolu s pár barvitými věcmi, které s ním chce po představení dělat. Potřásla jsem hlavou, abych se zbavila mentálních obrazů, o které jsem se neprosila a podívala se do zadní části jeviště na bubeníka Mattyho. Zářivě oranžové vlasy mu trčely nahoru. Neměl je krátké. Ten kluk musel použít tunu produktů na vlasy, aby mu tahle držely. Hrud mu zakrývalo přiléhavé černé tričko a přestože seděl za bubny, věděla jsem, že džíny bude mít stejně tak těsné. Miloval úzký džíny.

“Nemůžu se dočkat až tě tu dole uvidí,” vyjekla mi Trisha nadšeně do ucha.

Opravdu jsem si chtěla jen zatancovat. Upoutat Kritovo pozornost bylo to poslední co by mě napadlo. Obrátila jsem pozornost ke klávesákovi Legendovi. Byl to zarostlý týpek. Měl plnovous, což bylo na dvaceti čtyřletého kluka divný, ale on na to byl pyšný. Střapaté, hnědé vlasy měl akorát tak dlouhé, aby si je mohl zastrkávat za uši. Džíny mu pevně objímaly boky a visely tak nízko, že odhalovaly ploché břicho, kde mu tak těsné tričko Aerosmith, že by mohlo být moje, nedosahovalo k pasu kalhot.

Ke Greenovi se přidal Kritův hlas a začali jejich nejpopulárnější, vlastní písničkou ‘Aces’.

Krit mě našel svýma zářivě modrýma očima, o kterých jsem věděla, že jsou zvýrazněné kontaktními čočkami. Nikdo nemá oči tak elektricky modré. Cage mě o jejich falešné barvě informoval, když jsem Krita poprvé potakala a zmínila se o nich. Krit na mě mrkl a vyzývavě si olízl rty.

Nemohla jsem si pomoct a zasmála se. Ten kluk byl neskutečnej. Vůbec ne můj typ. Ale byl velmi zábavný. A ani na jeho nahou hrud nebylo těžký se dívat.

“Věděla jsem, že tě bude mít rád takhle blízko,” zakřičela přes hudbu Trisha. S úsměvem jsem pohybovala tělem do rytmu.

Po několika písničkách a několika tanečních partnerech jsem se vrátila k našemu stolu. V puse jako bych měla vatu. Potřebovala jsem svojí kolu, i když v tuhle chvíli už bude vyšumělá. Preston se bavil s kudrnatou brunetkou. Sama pro sebe jsem se usmála, nejspíš se domů budu muset svést s Rockem a Trishou.

Vycítila jsem na sobě něčí oči a obrátila pozornost k ostatním lidem u stolu. Na Trishině místě teď seděl Marcus. Nečekala jsem, že ho tu dnes večer uvidím.

“Ahoj,” řekla jsem cestou ke stolu, nebyla jsem si jistá kam si sednout, když mi bruneta mluvící s Prestonem zasedla místo.

“Low, jsi zpátky. Tady,” Preston vstal ze své židle, “sedni si. Máš žízeň?

Už se ti roztál led. Dojdu ti pro další kolu.”

“Ne, zase si sedni, Prestone. Jsem v pohodě. Pokračuj v rozhovoru. Dojdu si pro pití sama.” Neposadil se zpátky a vypadal nejistě. Zasmála jsem se jeho očividnému zmatku, otočila se a vydala se k baru. Preston neměl jen hezké platinové, blond vlasy. Byl opravdu tak přelétavý, jak napovídal jeho surfarský vzhled.

“Prostě si nemůže pomoct. Omlouvám se.”

Marcusův hlas byl tichý a blízko u mého ucha. Celá jsem se z jeho teplého dechu lechtajícího mě na uchu zachvěla. Šel za mnou. Můj přitroublý úsměv se nedal zadržet.

“Preston je zlatíčko. Přehlížím ho. Krom toho tu s ním nejsem na rande.”

“Nejsi?”

Lehce jsem otočila hlavu, abych se mohla Marcusovi podívat do očí, “Ne, samozřejmě, že ne. Je to Preston. Jsme jen přátelé.”

Koutky úst mu zvedl úsměv a pro mě bylo těžký odvrátit pohled. Byl prostě neuvěřitelně sexy.

“Chodíš s ním jako s kamarádem ven často?”

“Ne. Ani ne. A když už, tak většinou i s Cagem. Ale dneska měl pocit, že se sestrou potřebujete trochu klidu.”

Úsměv zmizel a nahradilo ho zamračení, když přikývl.

Došli jsme k baru a Marcus se postavil za mě a ruce si opřel o bar z každé strany kolem mě, vězníc mě tak uvnitř. Při vzrušení z jeho teplého těla, přitisknutému k mému zadku jsem musela bojovat s nutkáním přimáčknout se blíž. Připomínala jsem si, že to dělá proto, aby mě nerozdrtilo moře lidí hrnoucích se k baru. Bylo to ochranitelské gesto. Nic víc. Ale líbilo se mi to.

“Ricky! Dvě koly, jednu s ledem.”

Barman se podíval naším směrem, krátce na Marcuse kývl a začal nám připravovat pití. To byla rychlá obsluha. Pomáhalo, když jste byli místní.

“Kdy jsi sem přišel?” zeptala jsem se Marcuse, zatímco jsme čekali.

“Asi dvě minuty předtím než jsi přišla ke stolu. Chystal jsem se tě jít najít a zjistit, jestli by sis se mnou nezatancovala.”

Zasáhl mě akutní pocit ztráty. Tisknout se k Marcusovi, zatímco by jsme pohybovali těly na hudbu, by určitě byl jeden z mých nejoblíbenějších momentů v životě.

“Aha,” bylo vše co se mi podařilo říct. Z představy přehrávající se mi v hlavě mi zběsile tlouklo srdce.

Být obklopená Marcusovou čistou, mužnou vůní moc nepomáhalo. Měla jsem divnou, ale ach-tak-příjemnou fantasii, že mu lezu pod tričko a olizuju mu hrudník, když před námi přistálo naše pití. Marcus na bar položil peníze a vzal sklenice. Kývl hlavou zpátky k našemu stolu a já okamžitě postrádala jeho dotek. Potlačujíc svojí ubohost jsem se vracela k přátelům.

Preston si přestěhoval brunetku na klín a přenechal mi tak volnou židli vedle nich.

Úžasný.

“Myslel jsem, že jsi na odchodu,” řekl Marcus Prestonovi, když si sedal na volné místo.

Preston si upil piva a podíval se na holku na klíně. Prsty sčerveně nalakovanými nehty si pohrávala s jeho jemnými blond vlasy.

“Půjdeš se mnou?” zeptal se jí.

Zachichotala se a přikývla, přičemž se jí kolem ramen rozhoupaly kudrny.

Podíval se přes ní na mě, “Nebude ti vadit, když tě tu nechám s Marcusem? Říkal, že tě hodí domů.”

ANO! Podařilo se mi nad změnou plánů zamaskovat nadšení a přikývla jsem. “Samozřejmě.”

Preston se zakřenil a s rukama pevně omotanýma kolem dívčina pasu vstal. “Mějte se, lidi.”

Zamávala jsem, zatímco jsem zhluboka pila kolu.

Rock byl pořád na parketu s Trishou a neměla jsem tušení kam zmizel Dewayne. Zůstali jsme jen Marcus a já. Zírat dolů na sklenici s kolou a prsty přejíždět nahoru a dolů po orosených stranách, začalo být fascinující, nebo by se to tak aspoň mohlo zdát. Nevěděla jsem co říct a najednou jsem se cítila divně.

“Díky, žes dneska mě a Mandě dopřála soukromí, ale nechci, abys měla pocit, že nemůžeš zůstat v bytě. Bez ohledu na to, co se semnou děje jsi vždycky vítaná.”

Zvedla jsem pohled od sklenice a usmála se na něj.

“Děkuju. Ale rodinný problémy mám často a vím, že soukromí je vždycky nejlepší.”

Zamračil se a zhluboka se napil svého pití, o kterém jsem si byla dost jistá, že je smíchaný s whiskou. “No, v příštích pár měsících budu mít rodinných potíží spoustu, takže si se mnou nedělej starosti. Když se Manda ukáže s pláčem, nebo bude u mě v pokoji, nechci abys měla pocit, že musíš odejít.

Zůstaň. Jsem raději když zůstáváš, než když bys někam utekla.”

Vydal by se mě hledat? Určitě ne.

“Díky,” nehodlala jsem se s ním hádat. Ačkoliv jestli se to stane znovu, nebudu posedávat kolem, mohlo by jim to být nepříjemné. Ale nemělo smysl se dohadovat.

“Čau brácho! Nevěděl jsem, že jsi tady. Je fajn tě tu zase vidět. Tvuj hnusnej ksicht mi chyběl, když jsi byl na vysoký.”

Dewayne plácl Marcuse po zádech a s úsměvem se usadil nažidli vedle mě. Dewayne, Rock, Marcus a Preston spolu vyrůstali. Podle Cage si byli všichni velmi blízcí. Divná kombinace, kdyby jste se mě ptali. Marcus byl syn boháče, i když tak nežil a Rock vlastnil parasailingovou společnost, Preston neměl v životě žádní cíl, kromě surfování, baseballu a holek, Dewayne byl, no … nebyla jsem si jistá co byl. Vypadal temně a nebezpečně, se vším tím tetováním a dredy, ale jeho osobnost mi připomínala velkého plyšového medvídka. Vždycky byl tak milý a snadno se s ním povídalo.

“Potřeboval jsem vypadnout ven a oba moji spolubydlící mě opustili, takže jsem se rozhodl jít za tohle kráskou.”

Opravdu mě právě Marcus nazval kráskou?

Dewayne se zasmál, “Ať tě Cage neslyší jak o ní říkáš, že je kráska. Může se posrat, když někoho slyší mluvit o atraktivnosti slečny Willow,”

Dewayne na mě mrkl a zapálil si cigaretu.

“Cage štěká, ale nekouše,” ujistila jsem je oba, ale v první řadě Marcuse, nechtěla jsem, aby ho zastrašil, pokud je tu sebemenší šance, že by o mě měl zájem.

Dewayne se zasmál a kouř mu vycházel z nosu i z pusy. “Ne, miláčku, myslí to smrtelně vážně. Viděl jsem ho v akci, když o tobě někdo něco řekl. Není to pěkný.”

Drž hubu, Dewayne. Podívala jsem se na Marcuse a ten se zase mračil.

Kruci, musím Dewayna a jeho pusu utnout.

“Marcusi! Ahoj. Netušila jsem, že jsi zpátky ve městě. Proč jsi mi nezavolal? Jsem raněná.”

Byla nádherná. Vysoká blondýna s hezkou štíhlou postavou. Přesně jako holky jaké vyhledával Cage.

“Jess,” Marcus vstal a objal jí. Stáhly se mi vnitřnosti.

“Pojď si se mnou zatancovat,” prosila a nepouštěla ho. Rozhlédla se kolem a zářivě se usmála na Dewayna. “Ahoj, D! Jak se máš, zlato?”

Kývl. “Dobře, Jess. Zase ses rozešla s tím kokotem?”

Zamračila se. “Ano, už je to víc jak měsíc. Nějaká holka je s ním těhotná.

To nemůžu odpustit.”

Dewayne hvízdl. “Au … hádám, že ne. Taťka Hank. Tak tohle by mě nikdy nenapadlo.”

Pokrčila rameny a přitáhla k sobě Marcuse blíž. “To je dobrý, teď mám plné ruce Marcuse Hardyho, aby to všechno zlepšil,” zavrněla.

Marcus se na mě podíval a já se donutila k úsměvu, pak jsem obrátila pozornost k pódiu, na které se právě po přestávce vrátili Jackdown.

Nedokázala jsem sledovat jak s ní odchází. Vidět ho s někým jako ona mi jen připomínalo jak mimo můj dosah byl. “Jeden tanec,” slyšela jsem říct Marcuse.

Jess vypískla a vedla ho do davu.

Nebudu na to myslet. Nebudu na to myslet.

“Je to Rockovo sestřenice. Nemohl jí odpálkovat,” přerušil moje mentální skandování Dewaynovo hlas. Okamžitě jsem zrudla. Uhodl co mě trápí.

No, tak to je prostě úžasný. Teď jsem byla vážně ubohá. Nevýrazná nicka z nižší třídy se zabouchla do Marcuse Hardyho. V tu chvíli jsem chtěla odejít. Chtěla jsem Cage. Potřebovala jsem se cítit v bezpečí.

“Na tom nezáleží. Nepřišla jsem sem s ním.”

Neznělo to moc přesvědčivě. Pro rány boží, třásl se mi hlas.

“Hmmmmm,” bylo vše co Dewayne řekl přes šlukování cigarety.

“Potřebuju trochu čerstvýho vzduchu a musím si zavolat,” řekla jsem a vstala. Dewayne zvedl obočí a pak přikývl. Nepotřebovala jsem na sobě cítit jeho vše vědoucí oči. Zamířila jsem ke dveřím. Pryč z horka přecpaného baru a kouře Dewaynovi cigarety.

5. Kapitola

Noční vzduch byl stále chladný. Přestože naše super krátké jarní počasí bylo téměř pryč, noci se ještě nezačaly zahřívat. Zhluboka jsem se nadechla očišťujícího mořského vzduchu a vešla na bílý písek, kéž bych neměla kozačky. Z lodiček bych snadno vyklouzla a cítila pod chodidly písek.

V kabelce mi zazvonil telefon a já ho vytáhla ven. Byl to Cage.

“Ahoj,” řekla jsem, přidržujíc si telefon u ucha ramenem, zatímco jsem šla po pláži směrem k našemu domu.

“Kde jsi?”

Samozřejmě, že se ptá na tohle. Jak znám Cage, byl zrovna uprostřed sexu a uvědomil si, že neví kde dnes jsem, takže popadl telefon a mezi přírazy mi zavolal. Nechutný, zlá představa.

“Momentálně jsem na pláži před Live Bay, potřebovala jsem na vzduch.

Dneska hrajou Jackdown.”

“Kdo je s tebou?”

“No, byla jsem s Prestonem, ale ten odešel s nějakou holkou a Marcus řekl, že mě sveze domů.”

“Kde je Marcus?”

“Tancuje uvnitř s holkou.”

Nastala odmlka.

“Jsi připravená odejít?”

Byla jsem, ale říct to Cagovi tak nechá plavat svoje rande a přispěchá za mnou. Když přišlo na mě, měl hrdinský komplex. Často jsem uvažovala jestli je to tím, že nás v dětství nikdo nezachraňoval. Nikdo nezachránil jeho mámu, když jí otčím tloukl. Byl jen dítě, ale vím, že si dává za vinu, že to nezarazil.

“Jsem v pohodě.”

“Ne, nejsi, Low. Slyším ti to v hlase. Něco je špatně. Budu tam za pět minut.”

“Cagi, ne-”

Ale už zavěsil. Ach, dobře. Ta holka ho bezpochyby vezme hned zpátky.

Vždycky to tak dělaly, což mě mátlo. Kdyby ode mě kluk utekl, aby pomohl jiné holce, zatímco jsme na rande, nenechala bych ho potom jen tak přiběhnout zpátky a skočit mi do postele. Ale na druhou stranu, já bych nikdy neměla nezávazný sex s cizím klukem. Takže tohle bylo sporný.

Zamířila jsem zpátky na chodník u Live Bay a rozhodla se Marcusovi jen zavolat, že odcházím, místo abych šla dovnitř. Krom toho vzhledem k sexbombě v jeho náručí si nejspíš nějakou chvíli ani neuvědomí, že jsem pryč.

MARCUS

Konečně se mi podařilo odlepit od Jess. Chtěl jsem tancovat s Willow.

Krátce jsem jí sledoval, když jsem sem dorazil a nedokázal jsem myslet na nic jiného než být blízko u ní a dotýkat se jí, zatímco se takhle hýbe. Pak se ukázala Jess a zdržela mě. Dewayne seděl u stolu s Rockem a Trishou.

Povídali si a smáli se, ale Willow nikde. Podíval jsem se k baru, ale v davu lidí jsem jí neviděl.

“Kde je Willow?”

“Cože? Žádná láska pro mě jako první?” rýpal do mě s úsměvem Rock.

Otočil jsem se k Dewaynovi. Opíral se na svojí židli, v ruce láhev piva a sledoval mě.

“Kde je Willow?” zeptal jsem se tentokrát přímo jeho.

Kmitl kovovou činku ve spodním rtu a kývl hlavou ke dveřím, “Šla před nějakou dobou na čerstvý vzduch.”

Ach, ne.

“Jak dlouho to je?”

Dewayne si očividně mojí frustraci užíval. Dal si ke rtům pitomou cigaretu a dlouze si potáhl, pak pokrčil rameny. “Co sis odběhl s Jess.”

Otočil jsem se, abych šel ven, když mi zazvonil telefon. Doufal jsem, že to není Manda s další krizí s matkou. To byla ta poslední věc co jsem potřeboval. Dařilo se mi s Willow trochu pokročit vpřed. Dokud mě Jess neodtáhla tancovat.

“Haló,” řekl jsem a tiskl si telefon k uchu, když jsem vycházel ven.

“Vyzvedl jsem svojí holku. Beru jí domů. Jen jsem chtěl, abys to věděl pro případ, že by sis vzpomněl, že jsi jí měl vzít domů a nemohl jí později najít.”

Cage přijel pro Willow. SAKRA!

“Proč, co se děje? Je v pořádku?”

Zavolala Cagovi, aby pro ní přijel a on jí přiběhl zachránit. Kde jsem byl?

Tancoval. Perfektní. Prostě perfektní.

“Byla unavená a zralá do postele. Nechtěla tebe a tvojí holku obtěžovat.

Mám jí. Všechno v pohodě. Později, kámo.” Konec hovoru.

Mojí holku? Jess nebyla moje holka. V minulosti jsem s ní něco měl. Byla to Rockovo malá, sexy sestřenice, ale nebylo to nic vážnýho.

Stál jsem na parkovišti a díval se na auta. Už teď jsem to podělal. Willow měla kolem sebe vystavěné zdi. Chtěl jsem se přes ně dostat. Chtěl jsem, aby mi věřila a pustila mě dovnitř. Ale zklamal jsem jí a ona běžela za Cagem.

Dnes večer měla v očích zájem. Viděl jsem ho. Chtělo se mi triumfálně nahlas zařvat. Ale pak se ukázala Jess a já jí nechtěl odkopnout. Rock říkal, že si zrovna prochází opravdu těžkým obdobím. Celé to bylo o tom rozveselit starou kamarádku. Nic víc. Ale pro Willow … to vypadalo jako víc. Opustil jsem jí. Cage si pro ní přišel. Kdo by si pomyslel, že konkurovat Cagovi o post nejdůvěryhodnějšího kluka bude tak těžký?

“Našel jsi jí?” zeptala se Trisha, když jsem se vrátil ke stolu. Potřeboval jsem další pití. A tentokrát kašlu na kolu. Potřebuju čistou whisky.

“Cage jí vyzvedl.”

Dewayne se zasmál a já po něm střelil varovný pohled. Právě teď jsem to od něj poslouchat nechtěl. Vždycky toho viděl příliš. Dneska jsem chtěl, aby si nechal svoje postřehy pro sebe.

“Aaaaach, kruci. Krit jí chtěl po tomhle setu vidět.”

Přesunul jsem rozčílený pohled na Trishu, která se na mě usmívala jakoby znala vtipné tajemství.

“Hej, Hardy, nedívej se tak na mojí ženu. Schovej si svoje vzteklý pohledy pro někoho jinýho,” Rockovo varování nebyl žert. Byl smrtelně vážný. Se zasténáním jsem si projel rukou ve vlasech a podíval se ke dveřím, zoufale se mi chtělo odejít.

“Naprosto tě dostala. Už bylo kurva na čase. Sadie White se na tobě vyřádila. Rád vidím, že jsi vytočenej kvůli jiný holce.” Nebyl důvod Dewaynovo poznámku popírat. Tohle byli mí nejlepší přátelé. Znali mě nejlépe ze všech. Lhát jim by bylo zbytečný.

“Proč za ním kruci pořád utíká? Nechápu to!”

Trisha položila svoje pití, překlonila se a podívala se přímo na mě.

“Protože on je její bezpečný přístav. Přesto jak šílený to je, vzhledem k tomu o kom mluvíme. Cagovi na tomhle světě záleží jen na jediný věci a to je Low. Bojoval za ní a napravoval její problémy od doby co byli děti.

Všichni jsme žili na stejný ulici. Pamatuju si jak jsem je sledovala.

Vždycky mě fascinovalo jak se bad boy Cage York dokázal chovat jako zamilovaný štěně, když přišlo na ní. Upadne a on přiběhne. Chceš jí, tak hodně štěstí. Protože pokaždé když tam nebudeš, abys jí zvedl, ujišťuju tě, že Cage bude. Ona ví, že mu může zavolat. Ví, že ať se stane cokoliv, on jí bude milovat. Bezpodmínečné lásce se těžko konkuruje.”

Natáhl jsem se a zhluboka jsem se napil Dewaynovo piva. Trisha měla pravdu. Jak s tím můžu soupeřit? A chci vůbec?

WILLOW

Cage za námi zavřel dveře a hodil klíče na stůl.

“Dneska jsem vyzvedl další Jerrito. Jdi si dát, než se osprchuju.”

Dovedla jsem Cage k paranoie kvůli vůni parfému, sexu a whisky, které z něj po jeho schůzkách čpěli. Chtěla jsem mu říct ať si s ním nedělá starosti. Byla jsem v pohodě, ale chtěla jsem trochu času o samotě. Takže jsem přikývla a zamířila k lednici.

Cage mi dal cestou do koupelny pusu na vršek hlavy.

“Pořádně se vydrbu. Slibuju,” zavolal, když zavíral dveře.

Tiše jsem se pro sebe zasmála a vydala se do jeho pokoje, když mojí pozornost zachytil gauč.

Při vzpomínkách na tulení k Marcusovi a probuzení v jeho klíně, jsem se na něj chtěla jít posadit. Měla jsem to tu ráda. Hodiny tu seděl a nechával mě spát na svém klíně. Nikdo kromě Cage by pro mě nic takového neudělal. S úsměvem jsem se napila. Byl to hodný kluk. Sexy kluk.

Zábavný kluk, o kterém můžu snít.

Zarděly se mi tváře při pomyšlení, že mu Dewayne řekl o svém podezření.

Podezíral mě správně. Žárlila jsem. Měla jsem Marcuse ráda víc než bych měla. Ale bylo by trapný, kdyby to Marcus věděl. Pípnutí telefonu mě upozornilo na textovku. Byla od Trishi.

“Dorazila jsi domů v pořádku?”

Rychle jsem odepsala.

“Ano. Děkuju :)”

“Bylas postrádaná,” odpověděla.

Postrádaná kým? Marcusem? Nebo jen jí? Dewayne určitě se všemi neprobíral moje nevyřčená slova, než jsem odešla. Bože, doufám, že ne.

Zastrčila jsem si telefon zpátky do kapsy a vstala. Sprcha se vypnula a já chtěla být další na řadě. Vlasy a oblečení mi smrdělo od Dewaynovo cigaretového kouře. Byla jsem vyčerpaná a připravená hodit tuhle noc za hlavu.

*

Vstala jsem dřív než všichni ostatní, sesbírala moje a Cagovo špinavé prádlo a zamířila dolů do prádelny, abych se do toho pustila. Cage si včera zalezl vedle mě do postele a bez mnoha slov jsme usnuli. Nevstal a za celou noc nikam neodešel, což znamenalo, že odpočívá z určitého důvodu.

Dneska musel mít zápas. A jeho dres byl špinavý, stejně tak všechno moje oblečení a většina jeho džínsů.

Přidala jsem do vody bělidlo a hodila do ní samotný příšerně zmazaný dres. Naštěstí tu dole byly tři pračky a sušičky a všechny tři byly prázdné.

Většina bytů měla svoje vlastní, takže jsem tu málokdy na někoho narazila. Velice to urychlovalo práci. Jakmile jsem zapnula všechny tři pračky, zazvonil mi telefon. Vytáhla jsem ho z kapsy a mrkla na něj, abych viděla, že je to Tawny. Nikdy mi nevolala, a když už, nesvědčilo to o ničem dobrém.

“Halo.”

“Kde jsi?”

“U Cage.”

“No jasně. Poslouchej, potřebuju na večer hlídání. Mám rande. Larissa se po tobě ptá. Když jí pohlídáš, můžeš tu přespat. Stejně se do rána nejspíš nevrátím.”

“Musím do práce, Tawny.”

“Do prdele. Fajn. Jestli budu muset platit chůvu tak se tu tenhle týden neukazuj.”

“Neměla jsem to v plánu.”

“Takže jsi to dala s Cagem konečně dohromady? Přesně jak naše máma.”

“Ne, Tawny, TY jsi přesně jako naše máma. Já jsem pořád panna a ty máš dítě a žádného manžela. Počítáš špatně, sestřičko.”

“Trhni si. Nazdar.”

Hovor skončil. Bylo mi zle od žaludku při pomyšlení, že Larissa stráví noc s nějakou chůvou. Nedalo se říct, koho Tawny sežene. Vyťukala jsem její číslo.

“Co?”

“Po práci přijdu a nechám si jí přes noc. Nesháněj chůvu na noc.”

Krátce se odmlčela.

“Dobře, fajn. V kolik mám říct chůvě, že dorazíš?”

“Mám dvojitou směnu, ale s někým si to prohodím, abych mohla odejít v jedenáct. Takže jí řekni jedenáct třicet. Možná budu muset pěšky.”

“Fajn.”

Znovu zavěsila.

Kdyby nebylo neteře, pochybuju, že bych se sestrou vůbec mluvila.

Neměly jsme se ani trochu rády a já si nebyla jistá proč. Když jsme byly malé, opravdu jsem se snažila získat její uznání, ale nic jí nepotěšilo. Bylo to jako by jí moje narození zkazilo život. Koho se snažím oblbnout. Máma se chovala stejně. Moje narození nebyl pro nikoho v rodině důvod k oslavám. Občas jsem si představovala jak nastoupím do autobusu a nechám tohle město za sebou. Neměla jsem dobré vzpomínky. Alespoň většinu z nich. Můj život se vešel do jednoho kufru. Jediný člověk, kterému bych chyběla byl Cage. Dobře a Larissa, dokud by nezapomněla, že existuju. Začít někde od nuly bylo lákavé. Cage by nakonec za mým odchodem viděl moudrost. Byl by osvobozený od potřeby mě chránit.

Udělám si nové přátelé. Možná najdu dobrou práci a dokončím školu.

“Hluboké myšlenky?” Marcusův hlas mě vylekal a já trhla pohledem vzhůru od cementové podlahy, abych se mu podívala do ospalých, zelených očí.

“Ahoj, co tady dole děláš tak brzy?”

Pokrčil rameny a posadil se na koš s prádlem na zemi vedle něj.

“Napadlo mě, že si něco vyperu, než půjdu dělat snídani. Ale zdá se, že jsou všechny pračky zabrané,” jeho tón byl škádlivý.

“Hups. Promiň. Nenapadlo by mě, že je někdo tak brzy bude chtít použít.”

“To jsem si myslel i já.”

Trochu jsem se zasmála a pohrávala si s palci, zatímco jsem měla ruce nervózně zatnuté v pěsti na klíně. Ví, že jsem včera utekla jako žárlivý idiot?

“Takže, včera jsi mě opustila.” Jeho hlas nic neprozrazoval.

Zastrčila jsem si vlasy za ucho. “Ehm, jo. Promiň. Byla jsem unavená a potřebovala jsem na vzduch.”

Neodpověděl hned a já se modlila, abych dýchala normálně, protože srdce se mi podivně třepetalo.

“Vzal bych tě domů, kdybych to věděl.”

Protože on byl jeden z těch hodných kluků.

“Bavil jsi se. Přátelům se po tobě očividně stýskalo. Nechtěla jsem ti kazit večer. Cage měl cestu kolem, takže to do sebe zapadlo.”

Rtů se mu dotklo malé zamračení a já sklopila oči zpátky k prasklině v cementu na podlaze, na kterou jsem civěla než přišel.

“Taky jsem si užíval tvojí společnost. Těšil jsem se, že tě vezmu domů.”

Dobře, a teď ta třepetavá věc, kterou dělalo moje srdce nabrala plné obrátky.

Naznačil právě Marcus Hardy, že byl naštvaný, protože mě nemohl vzít domů?

“Ach,” odpověděla jsem. Co jiného jsem na to měla říct? První pračka doprala a já vyskočila a zaměstnala se překládáním věcí do sušičky.

“Pračka je volná,” oznámila jsem a usmála se na něj.

Vstal a místo toho, aby počkal až ustoupím z cesty, uvěznil mě zády k pračce a položil vedle ní svůj koš s prádlem. Zvedla jsem k němu oči a chtěla říct ‘s dovolením’, ale žhnoucí pohled v jeho zelených očích mě zastavil. Tiše jsem zalapala do dechu.

“Myslím, že jsem se nevyjádřil dost jasně, Low,” ztišil hlas a mě z něj po celém těle naskočila husí kůže. “Minulou noc jsem měl v tom baru zájem jen o jedinou osobu. Přišel jsem, abych viděl jen jediného člověka,”

zastrčil mi pramen vlasů za ucho a jemně mě pohladil po lalůčku, pak mi přejel po čelisti. “Byl jsem tam kvůli tobě.”

Jeho ochraptělý šepot mi ztěžoval dýchání. Místo toho jsem mělce lapala po dechu.

“Aha,” zašeptala jsem.

Zasmál se a skláněl hlavu, dokud se jeho rty nevznášely nad mými.

“ACH! Ah, ehm, já, umm,” vylekaný holčičí hlas zlomil kouzlo a Marcus pevně zavřel oči a zaklel. Narovnal se a otočil se čelem k tomu, kdo vešel do místnosti. Přes záda jsem mu neviděla a podle způsobu jak mě tělem držel uvězněnou jsem si uvědomila, že ani nechce, aby vetřelec viděl mě.

Alespoň ne mou tvář.

“Sadie?” Slyšela jsem mu v hlase překvapený zmatek.

“Ehm, Marcusi, omlouvám se. Měla jsem namířeno k tobě nahoru a zahlédla oknem zadek tvojí hlavy, tak jsem vešla. Neviděla jsem nikoho jiného.”

“Ne, to je v pohodě. Co tady děláš?” Tělo měl napjaté jak tětivu. Něco bylo na téhle situaci špatně. Kdo je Sadie?

“Jde o Amandu. Včera zůstala přes noc u mě. Ráno jsem jí vzala domů a tvoje máma byla, no … každopádně, ehm, je venku v Hummeru a je rozrušená. Nevěděla jsem co jiného dělat.”

Zvuk dívčina zpěvného hlasu mé představivosti moc nepomáhal. Měla na Marcuse zvláštní efekt.

“Ne, udělala jsi dobře. Už jdu.”

Slyšela jsem zabouchnutí dveří a Marcus si poraženě povzdychl.

“Musím jí jít zkontrolovat.”

“Samozřejmě.” Obešla jsem ho a šla k další hotové pračce, abych jí vyložila.

Díval se na mě jakoby chtěl něco říct, ale místo toho zavrtěl hlavou a odešel, jeho špinavé prádlo zapomenuté na podlaze.

Naházela jsem svoje dvě várky do sušičky a pak jsem do pračky dala jeho tmavé oblečení.

Stát v prádelně bez Marcuse mi najednou přišlo chladné a osamělé. Málem mě políbil. Minulou noc přišel za mnou. Ale pak se ukázala Sadie. Měla na něj dopad. Proč? Jess, Sadie … měl v životě hodně holek. Přesně jako Cage. Potřásla jsem hlavou a vyčistila si myšlenky. Musím to tu dodělat a jít se připravit do práce.

6. Kapitola

MARCUS

Sadie si kolem prstu točila pramen blond vlasů. Dělala to často, když byla nervózní. “Moc se omlouvám, že jsem tam tak vrazila, Marcusi. Cítím se jako idiot,” začala vysvětlovat, jakmile jsem došel k Hummeru Jaxe Stona.

“Bez obav,” což nebyla tak úplně pravda.

To, že tam Sadie vešla, zrovna když jsem se chystal políbit Willow mi trochu zamotalo hlavu. Není to tak dlouho co mě měla Sadie pevně omotanýho kolem prstu. Čekal jsem, že něco ucítím, když jsem se otočil a uviděl jí tam stát, zatímco jsem měl Willowino teplé tělo přitisknuté k zádům. Ale nestalo se. Nic. Žádná bolest při pohledu na ní. Absolutně nic.

Oprávněný vztek na otce a to peklo, kterým vláčí mámu a sestru, ano, to jsem cítil. Starosti o Amandu, ano, to jsem cítil taky. Ale nic pro Sadie.

Moje okamžitá reakce byla ochránit Willow. Nejsem si jistý před čím jsem jí chránil, ale nic jiného jsem dělat nechtěl.

Sadie otevřela dveře, Amanda seděla schoulená v rohu a popotahovala jako malá holčička. Lámalo mi to srdce. Bylo to jako vrátit se v čase, kde moje malá sestra, kterou jsem miloval a chránil, znovu potřebovala, abych přepral příšery pod její postelí. Ale tentokrát byla ta příšera náš otec. Trhal nás na kusy kvůli dvacetiletý couře, nebo kolik jí bylo. Byla mladá. Nic víc jsem nevěděl.

“Včera večer nepřišel domů a máma nevyšla z pokoje. Křičí a balí si věci.

Utíká pryč.” Zajíkala se vzlyky a znovu si zabořila obličej do dlaní. Moje rozmazlená, hodná sestřička ještě nepoznala jak stojí život za hovno. Vždy dostala vše co chtěla. Až doteď byl její život jen o dortech a zmrzlině.

“No tak, zlato. Půjdu promluvit s mámou a uklidním jí. Nikam neuteče.

Slibuju.”

“Může zůstat se mnou jestli potřebuješ. Už jsme zmeškaly první hodinu, tak to můžeme protáhnout na celý den.”

Podíval jsem se na Sadie a přikývl. To byl nejspíš dobrý nápad. Co musím mámě říct by nejspíš Amanda slyšet neměla.

“Chceš zůstat se Sadie, zatímco já půjdu vyřešit mámu?”

Přikývla a pomalu ke mě vzhlédla uslzenou tváří.

Naklonil jsem se a objal jí, “Bude to v pořádku, sestřičko. Jsem tady a tenhle bordel napravím ať se děje cokoliv.”

“Dobře,” zamumlala mi do hrudi.

Věděl jsem, že jí dávám slib, které možná nebudu schopný dodržet, ale stejně jsem to řekl.

“Díky, Sadie,” pustil jsem Amandu a ustoupil, aby mohla nastoupit do auta. Jax pro Sadie zařídil Hummer s černými skly a řidičem.

Od doby co se svět dozvěděl, že je Sadie White přítelkyně Jaxe Stona, stala se z ní celebrita. Do Alabamy jezdili paparazzi, aby si jí vyfotili.

Venku na veřejnosti s ní lidé zacházeli jinak. Jax od ní nerad odjížděl a nechával jí tu několik věcí, díky kterým měl pocit, že je ve větší bezpečí.

Hummer a řidič/bodyguard byli jen dvě z nich. Nechápal jsem proč jí ten kluk prostě nepořídí soukromého učitele a nevezme si jí sebou. Něco o tom, že jí nechce brát středoškolské zážitky, nebo nějaká taková hovadina.

Jen kluk co na střední nikdy nechodil může mít pocit, že je špatné o tu zkušenost někoho připravit. Sadie by odešla okamžitě, kdyby jí nechal.

“Jsem ráda, že můžu pomoct. Ráda pomůžu s čímkoliv budete potřebovat.

Nenávidím tuhle situaci. Amandiny slzy mi lámou srdce.”

Sladká, milá Sadie. Nic jiného bych od ní ani nečekal. Jeden z důvodů proč jsem se do ní minulé léto jen po několika minutách zabouchl až po uši. Byla nádherná, jasně, ale měla taky dobré srdce. Nicméně musím přiznat, že stát tu, mluvit s ní a necítit nic než vděčnost, byl zatraceně dobrej pocit.

“Jsi skvělá kamarádka, Sadie,” řekl jsem s přikývnutím a pak odešel, když nastoupila k sestře. Musím se jít postarat o problém s mámou.

Mercedes CLS63, který dal táta mámě před čtyřmi měsíci jako dárek k výročí stál pořád před garáží. To bylo dobré znamení. Ještě neodletěla.

Vydal jsem se do třípatrového plážového domu, kde jsem žil celý život.

“Mami,” zavolal jsem, když jsem zamířil ke schodům vedoucím k jejímu pokoji.

“Marcusi,” odpověděla a následoval hlasitý nářek. Malý kluk ve mě se rozeběhl po schodech, vyděšený co možná najde. Byla moje máma.

Nechtěl jsem, aby trpěla. V okamžiku kdy jsem vyběhl poslední schod se vyřítila z pokoje a vrhla se mi do náruče.

“Jsi tady,” vzlykala.

Jemně jsem jí hladil po blond vlasech v naději, že jí uklidním. Kolikrát mě držela, zatímco jsem jí plakal v náručí já? Nemohl jsem to ani spočítat. A teď to bylo naopak.

“Nepřišel včera domů,” zajíkala se, “ani nezavolal.”

Nenáviděl jsem ho. V tenhle moment kdy mi máma bolestně vzlykala v náruči jsem věděl, že ho nenávidím. Necítil jsem nenávist jen k tomu co dělal. Skutečně jsem nenáviděl svého otce.

“Já vím. Manda mi to řekla. Pojď se mnou. Najdeme ti vlhkou žínku na obličej a dáme tě trochu dohromady.” Přikývla mi na hrudi a uvolnila smrtící sevření kolem mě.

“Jdi si sednout, mami. Dojdu ti pro studenou žínku, pak si o tomhle můžeme promluvit a uvidíme co dělat. Dobře.”

Znovu vzlykla. “Jsem tady, mami. Neopustím tě. Všechno napravím. Jen mi musíš věřit, dobře.”

Za rty jí zatahal malý úsměv, smíšený s utrpením. Bolest v očích nicméně neustoupila.

Zabiju ho. Holýma rukama. Zabiju svýho otce. A bůh mi pomáhej jestli se ke mě někdy přiblíží ta děvka co pro něj pracuje. Pořád si pamatuju ten koketní úsměv, kterým po mě hodila, když jsem přišel do kanceláře. Byla to zlatokopka. A můj otec kretén. Sobeckej kretén.

“Ráno jsem se mu dovolala na mobil. Řekl, že byl v práci a vyřeší to se mnou později,” přidušeně se zasmála, “Vyřeší to se mnou, Marcusi. Jako bych byla problém. Jsem jeho žena. Jeho ŽENA.”

Posadil jsem se vedle ní a žínkou jí z tváře omyl pruhy slz.

“Prostě už mu nevolej. Půjdu si s ním promluvit. Chci, aby odešel z tohohle domu, mami.”

Ztuhle se narovnala, zatímco jsem jí čistil obličej jako dítěti.

“Myslíš si, že bych se s ním měla rozvézt?”

“Ano, mami, myslím. On spí s někým jiným. Nezaslouží si tě. Máš na víc než na tohle.”

Přikývla, natáhla ruku, aby mě chytila za zápěstí a přitáhla si mojí dlaň k ústům a políbila jí. “Miluju tě, Marcusi Hardy. Jsi můj hodný kluk.

Vždycky se o mě a svou sestru staráš. Vůbec nejsi jako tvůj otec. Víš to, že ano?”

Tady je moje máma. Přestože jen na krátký moment, tenhle akt mateřství jsem potřeboval. Potřeboval jsem vědět, že tam někde pod vší tou bolestí je a trochu to zmírnilo můj strach.

“Vím to,” ujistil jsem jí a nechal jí vzít si žínku, aby si mohla utřít nos.

“Bože, Marcusi, jak se tohle stalo? Kdy se to všechno tak pokazilo?”

zeptala se rezignovaně, spouštějíc ruce do klína.

“Ve chvíli kdy otec přišel o rozum. Půjdu si s ním promluvit. Dneska večer na něj nečekej, mami. Hodlám mu říct, že mu přinesu jeho oblečení a nechci, aby vstoupil na tenhle pozemek.”

“Ach zlato, je to nejlepší nápad? Co když si uvědomí, že to byla chyba?

Opravdu kvůli tomu mám ukončit dvaceti pětileté manželství?”

“Ano, mami, máš! Ten bastard, tě podváděl. Pořád tě podvádí. Zasloužíš si mnohem víc. Nenech ho vyhrát, mami. Nedělej to.”

Nerad jsem jí takhle viděl. Opravdu doufala, že si to otec rozmyslí a vrátí se k ní zpátky. Možná by to udělal, kdyby ho jeho malá přítelkyně nechala, nebo mu začala lézt na nervy. Ale pak by přišla další, stejná jako ona, připravená zaujmout její místo.

“Mami, poslouchej,” prosil jsem a vzal její studené, jemné ruce do svých.

“Musíš se s ním rozvést. Vezmi si všechno co ti podle práva patří. Vysaj ho. Slyšíš mě? Utrácí svoje peníze za tu couru. Vezmi si co ti dluží a on ti dluží všechno, mami.”

Narovnala se a souhlasně přikývla hlavou. Díky bohu, pochopila mě.

“Máš pravdu, drahoušku. Musím ho nechat zaplatit.”

Dobře. Viděl jsem jí v očích jiskřit pomstu. Alespoň to nebyla bolest. Jen ať je naštvaná jak ďas. Ať ho vysaje do sucha. Tohle je ta tvrdá žena, která mě vychovala. Naklonil jsem se a políbil jí na tvář, “Mám tě rád, mami.

Dostaneme se přes to. Nejsi sama. Neodstrkuj Mandu. Právě teď tě potřebuje. Vy dvě by jste měly sníst galon Rocky Road zmrzliny a kouknout se spolu na film. Spojit se v tomhle. Nenech ho vyhrát.”

Máma vstala, vzala mě za ruku a stiskla jí. “Máš pravdu. Jsem silnější než tohle. Moje holčička potřebuje svojí mámu. Dokud se o tebe budu moct opřít, zvládnu to, Marcusi.”

“No, jedu v tom s tebou. Proč se teď nejdeš převlíknout z pyžama a neuděláš mi nějakou snídani, umírám hlady.”

Slyšet její smích byla hudba pro moje uši.

WILLOW

Byla sezóna jarních prázdnin, takže se do Sea Breeze začali hrnout turisté.

Což bylo dobře, protože dýžka byla oproti normálu dvojitá. Už jsem si vydělala dvě stě dolarů a to bylo většinou od obědového návalu. Večerní vlna se právě začala zvedat. O večerech kdy v Live Bay hrála poměrně známá skupina, restaurace trochu trpěla. Rodiny hledající hezkou restauraci s mořskými plody byly odrazeny přeplněným parkovištěm.

Neuvědomovali si, že je to kvůli vedlejšímu baru. Dneska bylo ale v baru poměrně málo lidí, takže restaurace doufala v turisty.

“Low, můžeš vzít za Macy ty čtyři lidi v sekci C? Říká, že už víc stolů nezvládne. Ta dvanácti členná párty jí dává zabrat.”

Přikývla jsem hlavou na Kim, hostesku pro dnešní večer a šla vzít vodu a misku s citróny, než zamířím k jejich stolu.

“Hej, pořád hledáš někoho kdo si to s tebou na noc vymění?” zeptala se mě, když jsem se otočila k odchodu. Ohlédla jsem se na ní, “Jo.”

Ukázala na Setha, číšníka, se kterým se poslední dobou vídala. Nejspíš chtěla, aby s ní pracoval pozdě do noci.

Věnovala jsem jí vědoucí úsměv a šla Setha odchytit cestou do kuchyně.

“Ahoj, vezmeš za mě noční směnu? Musím jít hlídat neteř a potřebuju někoho, kdo to za mě vezme.”

Seth se ohlédl přes rameno po Kim. Očividně se na ní díval pro schválení, než odpoví. Přesunul pohled zpátky ke mě a usmál se.

“Jasně, žádný problém.” Nad jeho nadšením jsem musela potlačit smích.

Nepochybovala jsem o tom, že už plánuje večer o samotě s Kim, ve velké prázdné restauraci.”

“Hele, není to zpěvák Jackdown?” zeptal se Seth.

Podívala jsem se a jistě, u mého nového stolu v sekci C seděl Krit, Trisha, Rock a Green.

“Jo a taky basista.”

“Vyměň si to se mnou, prosím,” škemral Seth.

Podívala jsem se znovu ke stolu a Trisha na mě zamávala. To jsem jí nemohla udělat.

“Udělala bych to, Sethe, ale Trisha a Rock jsou mí kamarádi. Nemůžu.”

Seth vytřeštil oči, “Takže znáš i Krita?”

“Jo.”

“No, tak to bys mě mohla aspoň představit. Už věčnost čekám až budou Jackdown pořádat konkurz, ale oni nikdy nikoho novýho nehledají.”

Dneska mi pomohl, takže mu dlužím. I když si to bez pochyby hodlá dneska užít s Kim ve skladu.

“Jasně, zastav se až si od nich vezmu objednávky a já tě představím.”

S tácem plným vod jsem zamířila k nejnovějšímu stolu.

“Ahoj holka, škoda žes včera odešla dřív. Propásla jsi poslední písničku.

Napsal jí Krit a byla úžasná,” řekla s úsměvem Trisha.

“Promiň. Jen jsem šla ven na čerstvý vzduch a už jsem se nedokázala přimět jít zpátky do toho davu.” Nezmínila jsem, že jsem nechtěla vidět Marcuse tancovat s Jess.

“Zlomila jsi mi srdce. Těšil jsem se na konec vystoupení až tě budu moct jít najít. Ty kozačky a mini sukně byly sexy, Low, málem jsi mě zabila.”

“Ona na sobě měla kozačky a minisukni? Jak to, že jsem si nevšiml,”

zeptal se Green, dívajíc se ode mě ke Kritovi.

Zasmála jsem se a vytáhla ven objednávkový bloček.

“Co si dáte k pití?” zeptala jsem se, měníc téma.

“Točený pivo,” odpověděl Rock.

“Dietní kolu.”

“Láhvový Miller Light.”

“Ledový čaj.”

Nebylo mi dvacet jedna, takže jsem nemohla servírovat alkohol. Tohle bude perfektní důvod dostat ke stolu Setha.

“Pivo vám přinese Seth, jelikož já ještě nejsem dost stará. Ale připravte se, je to obrovský fanoušek Jackdown a opravdu se s vámi chtěl seznámit.”

Krit se předklonil a kousl se do spodního rtu, zatímco si mě prohlížel.

Vážně si myslel, že jeho sexappeal funguje na všechny.

“V kolik tu končíš, Low?” zeptal se chraplavě.

“Ach, do prdele, už na ní používá svůj ošukej mě hlas. Uteč Low, než začne mrkat a oslňovat tě dolíčky,” varoval mě Green, pak Krita hravě praštil do ruky a všichni u stolu vyprskli smíchy.

“Dojdu pro zbytek pití,” řekla jsem s úsměvem a zamířila do kuchyně.

Seth stál u pípy na limonády a naléval dvě sklenice.

“Tak jo, potřebuju ke stolu jedno točený a lahváče Millera. Miller je Kritovo. Užij si to.”

“Skvělý, Low, díky,” spěchal pryč a nechal limonády limonádama.

Kritovo flirtování se během jídla stupňovalo, ale já byla na flirtující zákazníky zvyklá, takže mě to netrápilo. Když jsem věděla, že dojídají, vytiskla jsem jim účet a vydala se k nim. Ale než jsem stihla udělat další krok, přední dveře se otevřely a já se zastavila. Mého tichého zalapání po dechu si naštěstí nikdo nevšiml.

Do dveří vešel velmi krásně a velmi odhodlaně vypadající Marcus Hardy.

Vlasy měl dost krátké, takže nevyžadovaly moc česání a ačkoliv je běžně nosil ve stylu právě jsem vylezl z postele, dnes večer jim věnoval pozornost. Krátké blond prameny byly úhledně na místě, s lehce nadzdviženým předkem. Džíny nízko posazené na bocích ho objímaly na těch správných místech a světle zelené tričko mu ještě víc zvýrazňovalo zelené oči za hustými řasami.

Kývl na Kim, ale pohledem spočíval na mě, když se vydal k místu kde jsem zmrazeně stála.

“Slyšel jsem, že dnes večer potřebuješ odvoz,” řekl s potěšeným výrazem na tváři.

“Ano, ehm, ale jak o tom víš?”

Jiskření v jeho očích mě celou rozehřálo.

“Mám svoje zdroje. Nechtěl jsem, abys šla pěšky, takže jsem si sem přijel dát něco k pití a počkám dokud nebudeš připravená odejít.”

Měla jsem v plánu k sestře dojít. Cage měl dnes zápas a já ho nechtěla prosit o půjčení auta.

“No, dobře, ehm, díky. Je tu Rock,” řekla jsem, pokoušejíc se zpracovat fakt, že se tu právě ukázal Marcus, aby mě po práci odvezl k sestře jakoby to bylo normální.

Následoval můj pohled. “Vidím. Půjdu je pozdravit. Dej si na čas. Nemám nic na práci. Jsem volný celou noc.”

Věnoval mi poslední dlouhý pohled, otočil se a šel ke stolu kam jsem původně mířila i já. Jak kruci věděl, že potřebuju svézt? A co víc, proč sem kvůli tomu přišel, aniž bych ho požádala?

Zmateně jsem potřásla hlavou a následovala ho ke stolu.

“Marcusi, zmeškal jsi jídlo, chlape,” dělal si srandu Rock.

“Jo, vidím, ale jsem tu kvůli Low, ne tobě.”

Krit se podíval za Marcuse a zadíval se mi do očí. Blond obočí mu nad tím komentářem vystřelilo vzhůru.

“Ty Low někam bereš, Marcusi?” zeptal se Krit, odtrhl ode mě pohled a zadíval se na Marcuse.

Tohle začíná být zajímavé. Vyhýbala jsem se Kritovým návrhům skoro rok. Ten kluk nebral ‘ne’ jako odpověď.

“Jo, máš s tím problém?” zeptal se Marcus, vytáhl si židli a posadil se vedle Greena.

“Myslím, že jo. Doufal jsem, že jí přesvědčím, aby se mnou šla dneska večer ven, až tu skončí. Tak trochu mi to kazíš jestli tu jsi, abys jí vyzvedl.”

Nemohla jsem si pomoct a sledovala Marcusův obličej, abych viděla jaká bude jeho reakce. Zamračil se a opřel se dozadu na židli.

“Ne, nemyslím si, že je to dobrý nápad, Krite. Nejsi její typ.”

“A ty jsi?”

Nemohla jsem se donutit dojít úplně ke stolu. Tohle bylo stejně trapné jako fascinující.

“Dobře kluci, klídek,” přerušil je Rock a mávl na mě.

“Zaplatím za jídlo a Krite, ty odcházíš s námi. Low má dneska v plánu odejít s Marcusem. Vy dva se o tom můžete hádat, poprat se nebo cokoliv, někdy jindy. Zrovna teď chci jít domů a strávit nějaký čas o samotě se svojí holkou.”

Zdálo se, že Marcus má ze všeho až moc velkou radost. Kdyby nebyl tak zatraceně roztomilej, připomněla bych mu, že nejsem jeho majetek. Kruci, ani jsme spolu nebyli na rande a on se tady chová jako bych k němu nějak patřila.

Zvedl oči a upřel je od mých. Všechny důvody být na něj naštvaná zmizely. Kdo by se mohl na tenhle obličej zlobit?

7. Kapitola

MARCUS

Willow toho cestou k sestře moc nenamluvila. Nebyl jsem si jistý jestli je naštvaná kvůli mojí konfrontaci s Kritem, nebo je jen zamlklá. Neměl jsem v úmyslu zasahovat jí od života. Jen jsem myslel, že jí využívá, nebo s ní zachází jako s ostatními ženami a z toho jsem lezl z kůže. Willow byla pro někoho jako on příliš hodná. Potřebuje někoho, kdo s ní bude zacházet jemně.

“Podívej, omlouvám se za to co jsem řekl Kritovi. Není mi nic do toho s kým randíš. Neměl jsem se do toho plést.”

Ne že bych to neudělal znovu, pokud bych mohl, ale chtěl jsem vidět její úsměv. Už za pár minut vystoupí z mého auta a já potřeboval slyšet její smích, který mě dnes v noci udrží v teple.

“Neměl ses do toho plést. Ale měl jsi pravdu. Krit není můj typ. Vyhýbám se mu už nějakou dobu.”

Dobře. Věděla, že je to pitomec.

“Takže mi odpouštíš?” zeptal jsem se a rychle se po ní podíval.

Koutky úst jí nadzdvihl malý úsměv.

“Předpokládám, že ano.”

Dramaticky jsem si oddychl úlevou.

“Kruci holka, úplně jsem se zpotil.”

Auto mi naplnil smích, který jsem tak moc chtěl slyšet. Roztáhl se mi hrudník a najednou jsem se do něj chtěl zabušit pěstí. Dělala ze mě neandrtálce.

“Promiň, že sis kvůli mě dělal starosti. Jsem jen unavená. Byl to dlouhý den.”

“Budeš moct jít rovnou do postele až se tam dostaneš?”

Nelíbilo se mi nechávat jí u její sestry. Začínal jsem si zvykat na vědomí, že je v noci v bezpečí našeho bytu.

“Napřed se osprchuju, ale pak jo, půjdu rovnou do postele,” zavrtěla se na sedadle a otočila ke mě hlavu. “Je s tvojí sestrou všechno v pořádku?”

Vzpomněl jsem si na náš skoro polibek a najednou jsem si jí chtěl zoufale přitáhnout k sobě a dokončit to, z čeho jsme byli ráno vyrušeni.

“Je v pohodě. Díky.”

“Dobře.”

Čekal jsem a doufal, že se zmíní o té puse, ale neudělala to. Místo toho jsme jeli zbytek cesty mlčky. Když ukázala na malý cihlový domek, zajel jsem před něj. Kéž bych si jí mohl nějak nechat u sebe.

“Tady je to,” řekla ospalým tónem. Rozepnula si pás, sáhla po klice a pak se na mě ohlédla, “Díky za odvoz. Nevím jak jsi zjistil, že potřebuju svézt, ale jsem ti velmi vděčná, že ses ukázal. Jsem vyčerpaná a jít to pěšky by bylo hrozný.”

Slyšel jsem dnes Cage jak s ní telefonuje. Z konce konverzace jsem se dozvěděl, že potřebuje odvoz, který si zařídí od kolegy. Došlo mi, že Cagovi buď lže, aby ho uklidnila, nebo ho opravdu má, ale odřekne to a nechá se odvézt ode mě, když se prostě ukážu. Když jsem pak vešel do restaurace, byl jsem zatraceně pěkně odhodlaný, že odtamtud odejde se mnou.

“Jo, no, mám svoje způsoby. Ale víš, pro moje super lidský schopnosti by bylo příště lehčí, kdybys mi zavolala. Nebudu pak muset používat umění čtení mysli.”

Zasmála se. “Dobře, udělám to. Nechci mít na triku přehnané používání tvých super schopností.”

“Přesně moje slova. Bylo by to neuvěřitelně nápomocný.”

Její smích utichl a usmála se na mě, pak se otočila a vystoupila z auta.

Napadlo mě doprovodit jí ke dveřím, ale pak bych jí políbil a náš první polibek se najednou zdál neuvěřitelně důležitý. Nechtěl jsem, aby na něj došlo před domem její sestry. Někde, kde to nenávidí. Chtěl jsem, aby se odehrál někde, kde na to bude s láskou vzpomínat. Takže jsem jí místo toho sledoval dokud nebyla bezpečně uvnitř, pak jsem vycouval z příjezdovky a zamířil domů.

WILLOW

Až se mi dostane Tawny pod ruce tak jí uškrtím. Ne, uškrcení by pro ní bylo příliš dobrý. Pramen po pramenu jí vyškubu všechny vlasy. Ne, počkat, budu je rvát plnými hrstmi. Jak vůbec můžeme být příbuzné?

Kdybychom neměly naprosto stejnou barvu vlasů jako naše matka, tak bych přísahala, že mě v porodnici vyměnili. Co za matku nepřijde domů a ani nezavolá, když si má převzít svoje dítě? Myslím to vášně! Kdo tohle udělá? Posunula jsem si Larissu výš na boku a v druhé ruce jsem nesla tašku s plenami. Její autosedačka mi stála vedle nohy na štěrkové zemi.

Když mělo to dítě někam jít, muselo sebou mít víc věcí, než jsem já sama vlastnila. Políbila jsem jí na roztomilou hlavičku a přitulila si jí k sobě blíž. Odmítala jsem jí nechat s kočičí dámou, když jsem moc dobře věděla, že moje sestra dnes nemusí do práce.

Cage zaparkoval vedle mě, pak vyskočil z auta a oběhl ho, aby mi pomohl s Larissou a její taškou.

“Tady, já připoutám sedačku.”

Co se Larissa narodila stal se s Cage v instalování dětské sedačky profík.

Často nás musel přijet zachraňovat.

Otočil se, aby mi vzal Larissu z rukou, “Ahoj, holčičko,” zavrkal na ní, zatímco jí choval v náručí. Milovala Cage. Ta holka měla pro muže slabost. Zvláště pro atraktivní muže. Chraň bůh, aby byla po matce.

Natáhla buclatou ruku a poplácala ho po tváři, “Cay,” oznámila hlasitě.

Poslední dobou mu začala říkat ‘Cay’. Ještě se jí nedařilo vyslovovat správně ‘g’.

“Jo, Cage si přijel pro svojí holku. Tak a teď tě připoutám.”

Jakmile jí zajistil, vstal a vtáhl si mě do náruče.

“Špatný ráno,” řekl a třel mi záda. Jen jsem přikývla a nechala se od něj uklidňovat. Byl v tom tak dobrý.

“Teď už je to dobrý. Mám tě. Vezmeme malou k nám a pak si budeme dělat starosti s hledáním její matky. Tawny se určitě někdy během dneška ukáže.”

“Ano, ale já promeškám přednášky, protože nepřišla včas,” zabručela jsem.

“Je to sobecká děvka. To není nic novýho. Víš to.”

S odevzdaným povzdychem jsem se zhroutila na sedadlo spolujezdce Cagovo černého mustangu a opřela si hlavu dozadu o sedadlo. Pořád jsem byla unavená. Larissa se ve čtyři vzbudila s bolestí bříška a pak znovu v šest. Potřebovala jsem víc spánku. Stejně by nejspíš bylo zbytečný jít dneska do školy. Nebyla jsem si jistá jestli bych na přednášce udržela otevřené oči.

“Byla jsi s ní většinu noci vzhůru?”

Přikývla jsem a zívla.

“Nabídl bych ti, že jí doma ohlídám, aby ses mohla prospat, ale nemůžu zmeškat hodinu, nebo by mě na zápase posadili na lavičku.”

“Já vím. Odpadnu až si jí Tawny vyzvedne. Dobrá zpráva je, že dnes večer nepracuju.”

Cage zapnul rádio a zbytek cesty k jeho bytu jsme jeli v příjemném tichu.

MARCUS

Byl jsem vzhůru od chvíle co jsem slyšel Cage odejít. Bylo příliš brzy na to, aby byl vzhůru, zvlášť když se domů vrátil pozdě v noci. Což mohlo znamenat je jednu věc. Volala mu Willow. Po minulém večeru jsem doufal, že příště zavolá mě. Očividně ne.

Právě jsem dovařil další konvici kávy, když se otevřely dveře. Dovnitř vešel Cage a na ruce nesl malou holčičku s krátkými blond prstýnky, které jí poskakovaly kolem hlavy. Velké zelené oči jí zářily nadšením, zatímco si prohlížela byt a pak se zadívala na mě. Za nimi vešla Willow, nesoucí velkou růžovou, puntíkovanou tašku a hodila jí na židli vedle dveří. Měla na sobě krátké šortky, které na střední škole nosily na tréninky roztleskávačky. Tyhle šortky měly za účel přivádět kluky k šílenství. Její modrá mikina měla v předu znak Hurricanes Baseball a byla jí příliš velká.

Viděl jsem jí na Cagovi víc než jednou.

“Přinesu z auta sedačku, převlíknu se a musím jít,” řekl Cage Willow.

Zakryla si pusu, aby zakryla zívnutí. Minulá noc nejspíš nešla moc dobře.

“Dobře, díky,” odpověděla a natáhla se pro blondýnku, která se držela Cage za triko.

“Pojď Larisso, dáš si něco k snídani. Cage musí jít do školy.”

“Cay,” řekla holčička hlasitě, plácajíc Cage po hrudi.

“Ano, to je Cage. Dej mu pusu na rozloučenou a pojď se mnou.”

Otočila se a dala Cagovi velmi hlasitou, mokrou pusu, pravděpodobně včetně olíznutí.

Cage se zasmál. “Teda, to je pro kluka ten správný způsob jak začít den, Larisso.”

S napřaženýma buclatýma rukama se přesunula k Willow.

“Dobré ráno, Marcusi,” řekla Willow, když s Larissou vešla do kuchyně.

“Špatná noc?”

Pokrčila rameny a trochu se zamračila, “Dalo by se to tak říct.”

“Lariso, tohle je můj kamarád Marcus. Bydlí tady s Cagem,” podívala se od holčičky ke mě, “Marcusi, tohle je moje neteř Larissa.”

Položil jsem hrnek s kávou, natáhl se, abych vzal její ručičku do svojí a potřásl jí. “Moc rád tě poznávám, Larisso.”

Propukla v hlasité, vysoké chichotání a zatleskala, když jsem jí pustil ruku.

“Ráda flirtuje, takže se chovej slušně,” varovala mě Willow a šla ke stolu.

Sledoval jsem jak posadila Larissu na židli, pak jsem si přidřepl, abych byl v úrovni jejích očí. “Můžu ti udělat palačinky, nebo vajíčka, nebo jestli chceš, vsadím se, že ti Cage dá trochu svých čokoládových lupínků.”

Larissa vesele přikývla.

“Fajn, nebudu dělat všechny tři. Musíš si jedno vybrat. Palačinky, vajíčka, nebo cereálie.”

Larissiny výrazné oči se setkaly s mými a usmála se. Bylo to rozkošný dítě.

“Cayovo ceeálie.”

Přikývl jsem a vstal, “Takže Cagovo cereálie.”

Willow měla pod velkou mikinou svěšená ramena a pod očima měla tmavé kruhy. Nelíbilo se mi jak je unavená.

“Postarám se o to. Posaď se vedle Larissy a jestli budeš opravdu hodná, udělám ti omeletu.”

Zastavila se, sklonila hlavu ke straně a prohlížela si mě. Udržoval jsem s ní oční kontakt.

“Proč?”

Překonal jsem vzdálenost, která nás oddělovala, zvedl ruku a palcem přejel po kruzích únavy pod jejíma očima.

“Protože jsi vyčerpaná. Protože chci. Protože se opravdu hodně snažím, abys mi věřila.”

Zadrhl se jí dech a já chtěl v tu chvíli zapomenout, že je Cage ve vedlejší místnosti a na židli vedle nás sedí malá blonďatá panenka a sleduje nás.

Vše co jsem chtěl bylo políbit jí. Místo toho jsem spustil ruku a ustoupil.

“Dobře,” řekla trochu zadýchaně.

“Fajn. Sedni si a já ti připravím kafe.”

Přikývla a šla se poslušně posadit vedle Larissy.

“Martus,” oznámila Larissa a pak hlasitě tleskla.

Vzhlédl jsem ke stolu, zatímco jsem Willow naléval kávu.

Willow se na mě usmála, “Nemůžu uvěřit, že sis vysloužil tu čest být zařazený do Larissina omezeného slovníku.”

Takže jsem se Larisse líbil. Mrkl jsem na jí a ona se zase zasmála a zatleskala ručičkama. Kéž bych si tak snadno dovedl získat i její tetu.

Vyndal jsem z lednice galon čokoládového mléka. Máma mě s ním včera poslala domů, spolu s pár taškami potravin.

Našel jsem láhev se sportovním uzávěrem, nalil do ní mléko a odnesl jí i s Willowinou kávou ke stolu.

“Tady to je, dámy. Káva pro nádhernou zrzku a čokoládové mléko pro krásnou blondýnku.”

“Čokoada! Lowlow! Čokoada!” vyjekla nadšeně Larissa.

Willow se zasmála, pak se podívala na mě a věnovala mi široký úsměv.

“Díky.”

Postupoval jsem vpřed. S přikývnutím jsem zamířil zpátky k lednici, abych připravil misku cereálií a omeletu.

“Low, můžu si vzít svojí mikinu, nebo jí potřebuješ? Nemůžu najít koženou bundu.” Cage vyšel ze svojí ložnice, narušujíc můj čas s děvčaty.

Skoro jsem zapomněl, že je pořád tady.

Willow vstala a svlékla si mikinu. Málem jsem upustil vajíčka. Měla na sobě těsné, černé tílko, které jí nesahalo ani k pupíku.

“Ne, můžeš si jí vzít. Všechno moje čisté oblečení je tady.”

Cage k ní došel a vzal si mikinu, pak se sklonil, aby jí políbil na tvář, potom věnoval Larisse stejnou pozornost.

“Dobře holky, buďte hodný. Larisso, nezlob Low moc, dobře?”

Larissa s úsměvem zírala na Cage, ale s ničím nesouhlasila.

“Buď opatrný,” zavolala Low, když Cage zamířil ven ze dveří.

“To jsem vždycky,” odpověděl, než odešel.

Nedovolil jsem si podívat se zpátky na Willow. Opravdu si potřebuje vzít tričko. Takové, ve kterém nebude vystavovat hladké, ploché břicho a dokonalý malý pupík.

Začal jí vyzvánět telefon a zabručela “Konečně”, pak vstala a šla do obýváku, než hovor přijala.

“Kde jsi?”

“Měla jsem ráno školu, Tawny. Ani jsi mi nezavolala.”

“Ne, jsem u Cage.”

“Protože ve tvém domě nebylo ani mléko. Larissa měla hlad.”

“Zrovna bude jíst.”

“Dobře, kdy tu budeš?”

“Jsem vyčerpaná, Tawny.”

“To je fuk.”

“NE!”

“Dobře, fajn. Jen jdi prosím tě napřed nakoupit nějaké jídlo.”

Willow zavrčela a vešla zpátky do kuchyně.

“Tawwy.”

“Ano, to byla tvoje máma. Pamatuj si, říkej jí máma, ne Tawny.”

“Máma.”

“Správně. Máma.”

“Kurva.”

Zakuckal jsem se kafem a poprskal jím celý pult.

“Larisso, tohle slovo neříkej. Je to ošklivé, ošklivé slovo. Špatné.”

“Mama kurva.”

Willow si hlasitě, frustrovaně povzdychla a oběma rukama si zakryla obličej. Odnesl jsem misku cereálií ke stolu.

“Ano, máma to slovo říká, ale není to hezké. Hodné holčičky takové slovo neříkají,” začala vysvětlovat Willow.

Postavil jsem misku před Larissu a sklonil se, abych se jí díval do očí.

Zářivě se na mě usmála, očividně si užívala pozornost.

“Mám rád princezny, Larisso. A ty?”

Přikývla a zatleskala, “Princezny.”

Perfektní.

“A víš, že princezny ošklivá slova neříkají. Rády místo toho používají slovo skittles.”

Larissa si chvíli prohlížela mojí pusu, jakoby se to snažila pochopit, pak zvedla zelené oči zpátky k mým.

“Skiutles.”

“Jo, skittles. To je princeznovské slovo.”

Larissa se rozzářila a podívala se na Willow, “Skiutles!” prohlásila hlasitě.

“Jo, skittles,” odpověděla a vypadala méně unavená. Pohlédla se mi do očí a ústy naznačila, “Díky.”

Přikývl jsem a usmál se, pak jsem se otočil a vrátil se do kuchyně, abych udělal tu zatraceně nejlepší omeletu, jakou si dovedete představit.

8. Kapitola

WILLOW

Dojedla jsem poslední sousto omelety. Byla vynikající. Trochu jsem se styděla za to, jak hladově jsem vypadala po prvním soustu, ale Marcus měl zjevně z mého hltání radost, takže jsem se na to vykašlala a užila si to. Ten kluk ale uměl vařit. Larissa dojedla mnohem dřív než já. Teď seděla s Marcusem na zemi, on postavil kostky a ona je pak zbourala. Zasténal a choval se jakoby to byla hrůza a to jí vždycky hlasitě rozesmálo. Byl tak sladkej, uměl vařit, uměl to s dětmi, byl chytrý, měl cíle a byl prostě zatraceně perfektní. Bez pochyby bude nějaké dcerce z country klubu dobrým manželem. Z té myšlenky jsem měla pocit jako bych spolkla cihlu.

Moje temné myšlenky přerušilo zaklepání na dveře a já vstala, abych otevřela. Určitě to ještě nebyla Tawny. Chtěla jsem, aby šla napřed na nákup. Larissa potřebovala jídlo.

Nebyla to Tawny.

Na druhé straně dveří stály dvě holky, vypadaly přesně jako členky counrty klubu, co jsem si v hlavě představovala jako manželku Marcuse Hardyho. Obě byly blond, oblečené ve věcech, které určitě nebyly z obchoďáku, nebo sekáče. Jedna byla z těch dvou výrazně hezčí. Byla krásná, s dlouhými blonďatými kudrnami a modrýma očima, rámovanýma hustými černými řasami. Bože prosím, ať je to Marcusova sestra. Byla dokonalá jako modelka.

“Ahoj, ehm, Willow, že?” řekla méně ohromující dívka. Přinutila jsem se k úsměvu a přikývla. Možná tu byly pro Cage. Určitě to tak bude.

“Je tu Marcus?” Klesl mi žaludek.

“Ahoj Mando, všechno v pořádku,” řekla Marcus, přicházející za mě. Dost blízko na to, aby se mi hrudí přitiskl k zádům.

Méně okouzlující mu věnovala smutný úsměv a pokrčila rameny, “Ano, jak jen může.”

Sakra, ta nádherná nebyla jeho sestra.

“Můžeme jít dál?” zeptala se Amanda, když Marcus neustoupil, aby mi dovolil se pohnout.

Na chvíli se zarazil a já začínala chytat divné vibrace.

“Eh, no, ehm, asi jo,” poodstoupil ode mě a já se rychle stáhla zpátky na podlahu, abych se postarala o Larissunu zábavu.

“Low, tohle je moje sestra Amanda,” mávl k holce, o které už jsem vyrozuměla, že je jeho sestra, “Mando, tohle je Low.”

“Ráda tě poznávám, Low,” Amanda se na mě přátelsky usmála, pak se podívala na Larissu a já jí v očích viděla otázky.

“A tahle malá princezna, která mi pořád shazuje kostky je Larissa, Lowina neteř.”

Úleva na Amandině tváři byla jasně čitelná. Skoro jsem se chtěla zasmát.

Bála se, že už mám dítě.

“Low, tohle je moje kamarádka Sadie.” Takže slečna perfektní byla majitelka zpěvného hlasu ze včerejšího rána v prádelně. Paráda.

“Sadie, to je Low.”

Sadie pokročila dopředu, přidřepla si dolů a pak se usmála na mě a Larissu.

“Takže ty taky ráda bouráš kostky, co?”

Larissa pokývala hlavou.

“No, mám doma malého brášku, kterého baví přesně to samé.”

Larissa srazila kostky a otočila se, aby se na Sadie usmála, jakoby rozuměla co jí říká a chtěla jí to ukázat.

“Jsi v tom opravdu dobrá,” pochválila jí Sadie. Tuhle holku je asi dost těžké nemít rád.

Marcus se šel posadit na gauč přímo za mě. Jeho noha se mi tiskla k boku.

“Jak se Sam má? Pořád stejný fešák?”

Sadie se zasmála a její hlas mi připomněl tiché cinkání zvonečků. Uff!

“Sam je zlobidlo a ano, bojím se, že je čím dál tím hezčí. Nicméně Jax je rozhodnutý udělat z něj baseballistu. Je mu teprve sedm měsíců a už má víc podepsaných pálek a míčku než skutečný sběratel.”

Jax … Sadie … proč mi tahle jména zní tak povědomě?

“S Jaxem Stonem jako budoucím švagrem bych nečekal nic jiného.”

Klesla mi brada. Tohle byla ona. Ta holka. Ta, do které se letos v létě zamiloval Jax Stone, nejžhavější rocker na celým světě. Ach. Můj. Bože.

“To ale neznamená, že ho rozmazluje,” odpověděla Sadie.

Marcus se mi začal pohrávat s vlasy a já úplně zapomněla na ohromení celebritou.

Znovu jsem začala stavět kostky, doufajíc, že si nikdo nevšiml mých zarudlých tváří z Marcusovi pozornosti.

“Máma připravuje oběd a chce, abychom se s ní dnes najedli. Chce s námi o něčem mluvit. Sadie mě sem přivezla, abychom mohli jet soplu. Je na cestě na letiště.”

Marcus se na chvíli zastavil, pak si znovu začal motat pramen mých vlasů kolem prstů.

“Jo, dobře.”

Riskla jsem pohled na Amandu a ta Marcuse sledovala s pobaveným úsměvem na tváři.

Marcus si odkašlal, “Vyzvedáváš, nebo odlétáš, Sadie?”

Dívala jsem se jak se Sadie na Marcuse usmála. Musel jí mít rád. Ta myšlenka mě trápila. Přesto jak stupidně to znělo. Bylo to tak.

“Odlétám. Jax je dneska host v porotě Amerického idolu. Zítra se pak zase vracíme sem na koncert v Pensacole.”

Ježkovi oči.

Marcus se zasmál a přejel mi prstem dolů po krku, způsobujíc, že mi na holých pažích naskákala husí kůže.

“Zvykáš si na jeho život dobře. Zdá se, že si s ničím nemusíš dělat starosti.”

Sadie pokrčila rameny, pak se usmála, “S ním stojí všechno za to.”

“BLE! Přestaň být sentimentální,” přerušila jí Amanda. Pak vstala a pokynula Marcusovi. “Tak pojď, potřebuju se stavit u táty a vyzvednout si auto. Zrovna mi koupil nové. Vlez-prdel.”

Marcusova ruka zmrzla na místě a já cítila jak se mu z těla valí vlny napětí. Něco ho naštvalo. To, že dal jejich otec sestře auto? Nebo protože ho nazvala vlez-prdel?

Sadie vstala, “Taky musím jít. Slíbila jsem Kanovi, že tam budu přesně v deset,” klesla pohledem ke mě, “Opravdu moc ráda jsem tě poznala, Low.”

Viděla jsem jí na tváři upřímnost a sakra, líbila se mi. Usmála se svým sto wattovým úsměvem na Larissu, “A bylo úžasný poznat i tebe, Larisso.

Moc často princezny nepotkávám.”

Larissa vesele zatleskala, bezpochyby slovu princezna.

“Hodně štěstí, vy dva,” řekla Sadie a podívala se z Marcuse na Amandu.

“Díky,” odpověděl napjatým tónem Marcus, když se za mnou postavil.

“Díky za všechno. Bude se mi po tobě o víkendu stýskat, ale budu se večer dívat na Americký idol, takže až na tebe namíří kameru, tak mi zamávej.”

Amanda Sadie objala a Sadie jí pevně stiskla. V Marcusově rodině se rozhodně něco děje a vsadím se, že příčinou byl jeho táta.

Amanda šla se Sadie ke dveřím, pak se otočila zpátky na mě, “Moc ráda jsem tě poznala, Low. Opravdu moc. Musíme spolu strávit trochu víc času.”

Jen jsem přikývla, překvapená jejich nadšením.

“Vyprovodím Sadie ven a vyndám si od ní z Hummeru věci. Sejdeme se v autě,” řekla Amanda Marcusovi se zvláštním výrazem na tváří. Bylo to jakoby vedli konverzaci beze slov.

“Dobře,” odvětil Marcus.

Jakmile se za nimi zabouchly dveře, protáhla jsem si nohy než vstanu.

“Martus hrát,” dožadovala se Larissa.

“Ne zlatíčko, Marcus už si nemůže hrát. Musí jít pá pá.”

“Taky pá pá,” prohlásila, zvedajíc ruce vzhůru jako královna.

Marcus se zasmál a já cítila jak se trochu uvolnil.

“Je opravdu těžké od tebe odejít, princezno, ale musím. Budeme si zase hrát. Slibuju.”

Larissa se zamračila, pak kývla hlavou jakoby to bylo v pořádku a vrátila se ke kostkám.

“Děkuju za snídani a pomoc s Larissou,” řekla jsem a vstala.

“Užil jsem si z toho každou minutu.”

Cítila jsem, jak se zase červenám a kousla jsem se do spodního rtu, abych se nezačala křenit jako idiot.

“Pojď sem, Low,” zašeptal, pak se natáhl, vzal mě za ruku a přitáhl k sobě až jsem se k němu přimáčkla celým tělem. Přehodil si mou ruku přes rameno a pak mě chytil v pase.

Než jsem stihla zaregistrovat fakt, že se ho dotýkám, byla jeho pusa na mojí.

Jeho rty byly teplé a měkké, když si jemně pohrávaly s mými. Oždiboval mi spodní ret a já zalapala po dechu, otevírajíc pusu akorát dost na to, aby do ní mohl vklouznout jazykem a začal jím beze spěchu hladit můj. Uniklo mi zasténání a přimáčkla jsem se k němu ještě víc. Oběma rukama mi pustil pas a vzal do nich můj obličej, naklonil mi hlavu a prozkoumával pečlivěji. Nikdo mě takhle ještě nikdy nepolíbil. Mentolová chuť jeho pasty byla nejdelikátnější věc jakou jsem kdy ochutnala, přísahám. Pravou rukou mi sjel dolů po paži a kolem nahých zad, přitahujíc si mě k sobě ještě pevněji, zatímco pokračoval v oždibování a olizování každého centimetru mých úst. Levou rukou mě jemně hladil dolů po krku a zastavil se těsně nad klíční kostí. Zakňučela jsem. Nemohla jsem si pomoct. Jeho hrubá ruka byla tak blízko uchopení mého prsa. Marcus přerušil polibek a zhluboka se nadechl, přesunul mi ruku na paži a trochu ode mě poodstoupil. Přerývavě jsem dýchala, nešlo to zastavit. Neměla jsem s tímhle dost zkušeností, abych udržela reakce pod kontrolou.

Zadíval se mi do očí a dívali jsme se jeden na druhého. Viděla jsem mu v pohledu nadšení a cítila jsem se trochu lépe.

“Martus pusu,” zavolala hlasitě Larissa, připomínajíc nám oběma kde jsme a že nejsme sami.

Z pusy mi vyletělo zachichotání a přesunula jsem oči k Larisse, která nedočkavě koukala na Marcuse.

Marcus si dramaticky povzdychl, “Ženský, všechny mě chtějí,” zažertoval a sklonil se, aby políbil Larissu na vršek platinových kučer.

“Pá pá,” řekla Larissa, očividně potěšená polibkem.

“Pa pa, princezno. Brzy se zase uvidíme.”

Vstal a chvíli si mě prohlížel, pak natáhl ruku a palcem mi přejel po spodním rtu.

“Ještě jsem tu neskončil. Teprve začínám, Low. Ale nemohl jsem znovu odejít bez pusy.”

Kolena jsem měla jako z želatiny. Jak roztomilý to bylo? Kluci se mnou takhle nemluvili. Marcus Hardy byl jako vystřižený z těch sentimentálních románů, které četla moje máma.

“Dobře,” bylo vše co jsem řekla. Dávat dohromady slova pro mě právě teď bylo nemožný.

Spustil ruku a na rtech se mu usadil sexy úsměv, pak se otočil a odešel.

9. Kapitola

MARCUS

“No to ti to trvalo,” dělala si ze mě srandu Amanda, když jsem nastoupil do auta a usmíval se u toho jako blázen.

“Jo, trochu.”

“Je opravdu hezká.”

Slovo hezká Willow nevystihovalo. Když jsem jí tam viděl sedět vedle Sadie, uvědomil jsem si, že je Willow mnohem víc sexy. Se všemi těmi měděnými vlasy, bledou pletí a křivkami. Sakra, ta holka měla ale křivky.

Opravdu, opravdu pěkný křivky.

“Spíš nádherná,” odpověděl jsem a vycouval autem do silnice.

“Přesně to říkala Sadie. Měla z Low velkou radost. Zdá se za tebe šťastná.

Myslím, že se bála, že tě to pořád táhne k ní.”

K Sadie mě to přestalo táhnout už před nějakou dobou. Moje přitažlivost k Willow to jen dokazovala.

“Vím, že je Cage totální děvkař, ale Preston říkal, že je k Low velmi ochranitelský a pak je tu ten maličký problém s jeho prohlašováním, že se s ní jednou ožení.”

Pevně jsem sevřel volant a snažil se ovládnout násilnou reakci, kterou ve mě tahle připomínka vyvolala. Willow si Cage nevezme kruci ani náhodou. Nebyl jsem připravený požádat jí o ruku, nebo tak něco. Jsme právě v počátečním stádiu vztahu. Ale věděl jsem, že si zaslouží něco mnohem lepšího než Cage Yorka. Jasně, byl na ní hodný, ale připomínal mi staršího bratra. Jednal s Willow tak jako já s Amandou. Willow si v životě zasloužila mnohem víc. Byla chytrá, zábavná, opravdová a tak neuvěřitelně sexy, nebyla něčí zatracená rezerva.

“Začínají ti bělat klouby,” oznámila Amanda.

Uvolnil jsem sevření a zhluboka se nadechl. “Cage má ve věcech trochu zmatek. Low si ho nikdy nevezme. Řekne ti to sama. Je výjimečná.”

“Tak jako byla Sadie?”

Na minutku jsem o tom popřemýšlel a pak přikývl. “Jo, asi jako Sadie.

Holky jako tyhle dvě často nepotkáš. Věř mi, díval jsem se. Jsou definitivně vzácný.”

“Jak jsem řekla předtím, tentokrát tu nestojíš proti rockerovi. Sázím prachy na tebe.”

Usmál jsem se, natáhl ruku a stiskl jí koleno. “Tak, řekni mi o tom autě co ti táta pořídil.”

Koutky úst jí okamžitě klesly dolů.

“S mým Jeepem jsou pořád nějaký problémy a táta řekl, že to se stává, když koupíš ojetinu,” obrátila oči v sloup. “Každopádně mi dává nějaký kousek co zrovna dostal. Sport coupe, nebo co. Myslím, že říkal 250 CL

… možná. Já nevím. Ale potřebuju auto a sama si ho dovolit nemůžu.”

Samozřejmě, táta jí strčí do Mercedesu. Jen ať svět vidí, že král Mercedesů pořídil svojí dceři auto. Můj zadek mi do zatracenýho Mercedesu nedostal.

Na mým Chevy nebylo nic špatnýho. Zaplatil jsem za něj, sám.

“Bude to bezpčený auto. Jestli nakonec pojedeš na podzim do Tuscaloosy, budu se cítil líp, když budu vědět, že jsi na cestě v Mercedesu coupe.”

Amanda se zavrtěla a odkašlala si. O-ou. To nikdy nebylo dobrý. Byly to její tiky nervozity.

“Ehm, když už jsme u tý vysoký. Víš, Jamie a Hannah jdou na Auburn.”

“Ach, ne! Amando, prosím, řekni mi, že žertuješ.”

“Nech mě domluvit, Marcusi, HUŠ!”

Nechtěl jsem tohle slyšet, ale nechal jsem jí pokračovat.

“Jak už jsem řekla předtím než jsi vyskočil jak čertík z krabičky, Jamie dostala stipendium jako roztleskávačka a táta Hannah je Auburnský absolvent a já chci být veterinářka. Víš, že zvířata miluju. Je to to, co chci opravdu dělat.” Tohle snad není možný. Amanda se na sedadle posunula tak, aby ke mě byla čelem. “Kdybys nebyl zarytej fanoušek Alabamský a někdo by se tě zeptal kam jít na nejlepší vysokou v Alabamě, když se chce stát veterinářem, co bys mu řekl? Hmm?”

Frustrovaně jsem si povzdychl, “Auburn,” zamumlal jsem.

“Bingo! A přesně proto jsem se tam přihlásila … a byla přijatá.”

No do prdele. Moje sestřička půjde na podělanej Auburn.

“Myslím, že bych se mohla přihlásit na školu mimo stát a odstěhovat se někam hodně, hodně daleko.”

Zavrtěl jsem hlavou, “Ne, to bych nechtěl.”

“Přesně to jsem si myslela. Pořád budu během poháru každý rok potají fandit Bamě, slibuju.”

Se zavrtěním hlavy jsem se rozhodl zaměřit se na polibek s Low. Měl jsem z toho radost. Ze sestřiny volby vysoké ne.

Když jsme přijeli na místo, stál otec před obchodem. Byl vysoký a ve formě, s pár šedinami v hnědých vlasech. Smál se, celý uvolněný a vypadal šťastně. Z jeho žoviálního vzhledu by jste nehádali, že trhá svou rodinu na cucky. Nezdálo se, že by ho to vůbec trápilo. Pevně jsem zatnul zuby, abych si udržel svoje myšlenky pro sebe. Slyšet jak nadávám otci do idiotů bylo to poslední co Amanda potřebovala.

“Vystupuješ?” zeptala se a ohlédla se na mě, zatímco otevírala dveře od auta.

Zavrtěl jsem hlavou, “Uvidíme se za pár minut doma.”

“Dobře,” pochopení v jejích očích mi připomnělo, že v tom nejsem sám.

Byli jsme tým.

Vystoupila ven. Táta se vydal mým směrem. Zvažoval jsem, že vyrazím pryč dřív, než se dostane k okýnku. Ale kvůli Amandě jsem to neudělal.

Když se přiblížil, stáhl jsem okýnko.

“Marcusi, nevystoupíš, aby ses podíval na sestřino auto?” Jeho otázka mě vytočila. Jako bych se o Amandu vůbec nezajímal.

“Uvidím ho za pár minut u matčina domu.”

To ho zaskočilo. Odkašlal si a přešlápl.

Dál jsem se díval ven předním oknem.

“Minule jsem nebyl na tvoje verbální napadení připravený. Možná jsem řekl věci, které jsem neměl. Omlouvám se. Ale tohle je mezi tvou matkou a mnou. Děti by se do toho tahat neměly. Sotva jste oba dospěli.”

Prudce jsem otočil hlavu a střelil po něm pohledem.

“Týká se mě to. Moje matka se hroutí. Je to moje máma. Žena, která mě krmila polévkou, když jsem byl nemocný a držela mě, zatímco jsem zvracel. To ona mi čistila odřená kolena a držela mě za ruku, když mi dělali stehy, protože jsem si roztrhl ruku. Večer mi četla pohádky dokud jsem neusnul. Čekáš, že se nebudu starat, že jí ubližuješ? Sakra, zabíjíš jí.

Moje matka a sestra jsou na tomhle světě jediné dvě osoby, za které bych i umřel. Udělám cokoliv budu muset, aby byly šťastné. Takže NE, tati, tohle není jen mezi tebou a mámou. Když máma brečí, Amanda brečí. Pak jsem to já kdo musí sesbírat kousky tohohle bordelu, který jsi způsobil.”

Odmlčel jsem se a zhluboka se nadechl, protože jsem v tuhle chvíli opravdu potřeboval někoho praštit a otcova tvář vypadala tak lákavě.

“Neuvědomil jsem si, že se ti matka svěřuje s našimi osobními problémy.

Promluvím si s ní o tom.”

Prudce jsem otevřel dveře auta a postavil se otci tváří v tvář. Naše nosy se téměř dotýkaly. Zabodl jsem mu prst do hrudi tak tvrdě až to muselo bolet.

“Přibliž se k mojí mámě a já ti zlomím všechny kosti v těle, starouši.

Rozuměl jsi mi?”

Tvář měl jasně rudou. Viděl jsem mu v očích zuřivost a překvapení.

Ponížil jsem ho před zaměstnanci a jestli řekne ještě slovo, jeden z těchhle zaměstnanců bude muset šéfovi zavolat sanitku.

Odvrátil jsem se od něj, naskočil zpátky do auta a vystartoval pryč, zanechávajíc mu na hezkém dlážděném parkovišti stopy pneumatik.

WILLOW

Bylo možné, aby mě ještě hodiny po Marcusově polibku brněly rty? Určitě ne. Všechno to muselo být v mojí hlavě. Zvedla jsem poslední lžíci, se kterou Larissa bubnovala na hrnce a pánvičky. Tawny se konečně ukázala, aby si jí vyzvedla a chovala se jako bych jí žádostí, ať si odvede svojí dceru, obtěžovala. Ale dokonce ani moje bláznivá sestra mě nemohla stáhnout dolů z povzneseného stavu. Po Marcusově polibku a slovech jsem létala na obláčku a nikdo mě nemohl srazit dolů. Zívala jsem a rozhodla se, že je na čase jít se prospat, se všemi těmihle dobrými myšlenkami se mi určitě budou zdát opravdu hezké sny. Podívala jsem se na dveře Cagovi ložnice a zastavila se. Měla bych jí k němu do postele? Chci jít? Otočila jsem se a ohlédla se zpátky na gauč. Tam jsem chtěla spát. Všechny moje hezké vzpomínky na Marcuse byly v tomhle pokoji a okolo, nebo na tomhle gauči. Jestli na něm budu spát, určitě se mi bude zdát o Marcusovi.

Vzala jsem si od Cage polštář a ze skříně deku a šla si dopřát trochu spánku a velmi příjemné sny.

Ve vlasech mi projížděly teplé prsty, pak mi přejely po tváři, dolů ke klíční kosti, kde mi škádlily a hladily citlivou pokožku.

“Hmmm,” zamumlala jsem a přitulila se blíž k teplu, co mě drželo. Měla jsem velice reálný sen o Marcusovi. Silné ruce se mi vrátily do vlasů a jemně mi masírovaly hlavu. Ach, to jsem měl ráda. Jak to Marcus věděl?

Cage mi vždycky masíroval hlavu. Věděl, že pro to mám slabost. Kruci, Cage mi narušoval sny. Tohle mělo být výlučně o Marcusovi. Než jsem se mohla ještě víc naštvat, ruka si opět našla cestu k mojí klíční kosti.

Přiváděl mě k šílenství. Prostě mi už strč tu ruku pod tričko. Prosím. Byla jsem připravená škemrat. Když se jeho ruka začala znova sunout dolů, zakňourala jsem, “Marcusi, prosím.”

Ruka ztuhla. Otevřela jsem oči a zírala vzhůru, přímo do Cagovo obličeje.

“Řekla jsi mi právě ‘Marcusi’?”

Paráda. Co jsem to udělala? Tohle nebyl způsob jak s Cagem zvládnout celou tu případnou věc se mnou a Marcusem. Obrátila jsem oči v sloup a posadila se.

“Asi jo. Něco se mi zdálo. Nevím co říkám, když spím.”

Cage se zamračil, “Zdálo se ti o Marcusovi?”

Pokrčila jsem rameny.

Cage zasténal, “Willow, o tomhle jsme mluvili. Zlato, on není jako my.

Chodí s bohatýma holkama, který mu schválí rodiče. Nepůjde pod svojí úroveň. Akorát si ublížíš. Prosím,” naléhal.

Kdyby někdo jiný mluvil o tom, že chodit se mnou je pod úroveň, praštila bych ho. Ale tohle byl Cage, který vyrostl vedle mě. Žil můj život. Měl na to právo. Od něj to bylo jiné.

“Opakuju, byl to jen sen. Neovládám je.”

Cage se přisunul blízko ke mě. “Jsi tak zatraceně roztomilá, když spíš,”

zamumlal, sklonil se a jemně mě kousl do ramene.

“Přestaň, Cagi. Nezačínej s tím. Jestli si potřebuješ vrznout, jdi někam jinam.”

Zaklonil hlavu a opřel si jí o gauč. “Chtěl jsem jen ochutnat, Low. Zabíjíš mě.”

Poplácala jsem ho po noze. “Ne, jsi nadržený a já jsem jen po ruce.”

Cage se usmál, “Myslíš si, že mě máš přečtenýho, že jo, lásko.”

“Vím, že tě mám přečtenýho. Mě neoblbneš, Cagi. Vím, že tě k smrti děsí pavouci a že vždycky brečíš při sledování Vítejte doma! Není nic, co bych o tobě nevěděla.”

Cage na mě zavrtěl obočím. “Myslíš?”

Sklonil se až jsem na uchu cítila lechtání jeho dechu. Překvapivě ještě nebyl cítit po whisky.

“Honím si ho při myšlenkách na tebe, nahé a rozvalené na mojí posteli, s těmi divokými rudými vlasy rozprostřenými na polštáři.”

“FUJ! Cagi!” odstrčila jsem ho od sebe a vstala. “Příliš mnoho informací, Cagi. Tohle jsem fakt vědět nemusela.”

Cage se zakuckal smíchy. “Co je, zlato? Ty na mě nemyslíš, když si strkáš ruce do kalhotek a užíváš si?”

“Cagi, ZMLKNI!” zaječela jsem a dala si prsty do uší.

Strčil si ukazováček do pusy a olízl ho. Někdy uměl být opravdu nechutný.

“Na koho při tom myslíš, Low? Když si tam dole děláš dobře?”

Byla jsem připravená setřít mu ten úšklebek z tváře.

“Tak za prvé, já tohle nedělám. A za druhý, jsi perverzák. Teď jdi někoho ošukat a mě nech na pokoji.”

Cage se posadil a opřel si lokty o kolena. Dětsky modré oči měl překvapeně vykulené. “Nehraješ si s ní, Low?”

“Ach. Můj. Bože. Přestal by jsi s tím, prosím?”

Nevěřícně zavrtěl hlavou.

“Opravdu to neděláš. Nikdy jsi neměla orgasmus. Máš to napsaný v obličeji. Teda, do prdele.”

“Cagi, myslím to vážně. Tenhle rozhovor,” zarazila jsem se, když se otevřely dveře a dovnitř vešel Marcus. Okamžitě jsem zrudla. Nemusela jsem se vidět, abych to věděla. Představa, že mohl zaslechnout jen útržek téhle směšné konverzace byla ponižující.

“Marcusi, kámo, zrovna jsme o tobě mluvili,” řekl Cage se zlomyslným úšklebkem a vstal z gauče. Nedokázala jsem se přimět, abych Cagovo pitomé přivítání objasnila. Místo toho jsem ztuhle stála, když kolem mě Cage procházel a zašeptal, “Pamatuj si, co jsem ti řekl.”

Nepotřebovala jsem od něj připomínat, že nejsem pro Marcuse dost dobrá.

To už jsem věděla. Ale co on nevěděl bylo, že Marcus o tomhle neměl vůbec tušení. A já na to nehodlala poukazovat.

Strčila jsem co Cage až zavrávoral a se smíchem odešel do svého pokoje, zavírajíc za sebou dveře.

Věděla jsem, že Marcus čeká až něco řeknu, ale já nevěděla co. Zastrčila jsem si vlasy za ucho a podívala se na něj.

“Ehm, ahoj,” podařilo se mi zaskřehotat.

Rtů se mu dotkl malý sexy úsměv a já měla pocit, že se možná rozteču.

Kdybych se nebála, že zaslechl náš rozhovor než vešel dovnitř, určitě bych si jeho úsměv užívala.

“Prospala ses trochu?” zeptal se a pomalu ke mě přicházel s odhodlaným leskem v očích.

Přikývla jsem, “Zrovna jsem se vzbudila.”

Vklouzl mi rukou do vlasů a chytil mě zezadu za krk.

“Dobře,” odpověděl. Přejel mi očima dolů po obličeji a zastavil se, aby si prohlédl má ústa, než pokračoval dál přes krk k ramenům, pak k hrudi, která se zatraceně rychle zvedala a klesala.

“Pojď se mnou dnes večer ven, Low. Budeme dělat cokoliv budeš chtít.

Můžeme se jít najíst, tancovat, projít se po pláži, řekni si. Jen se mnou někam pojď.”

Ztěžka jsem polkla a zakývala hlavou nahoru a dolů, “Dobře,” podařilo se mi odpovědět aniž by to znělo jako přidušené zašeptání.

Po tváři se mu rozlil potěšený úsměv a znovu se mi zahleděl do očí.

“Můžeme podniknout všechny tři. Vezmu tě někam na jídlo. Někam kde je to hezké. Pak můžeme jít tancovat. Opravdu si s tebou chci zatancovat.

Pak můžeme náš večer zakončit procházkou po pláži.”

Ach, páni. Ano. Ano. Ano. Znovu jsem přikývla.

“Dobře, půjdu se připravit a ty udělej totéž. Sejdeme za hodinu přímo tady.

Je to dost času?”

“Ano.”

Marcus spustil ruku od mého krku a ustoupil. Věnoval mi poslední kosti roztávající úsměv, než se otočil a zmizel ve svém pokoji. Představovala jsem si jak ho tam následuju. Sleduju ho při převlékání. Jak vypadá jeho břicho nahé? Z toho co jsem minule zahlédla se sbíhaly sliny. Mohla jsem si jen představovat jak vypadá zbytek.

“Low, kam jsi mi dala moje oblíbený džíny?” zlomil kouzlo Cage. Otočila jsem se a zamířila k šatníku, kam jsem mu pověsila džíny. Bláznivej kluk, nemohl nic najít.

Stáhla jsem džíny z ramínka a podala mu je. “Přímo před očima,” řekla jsem.

“Díky, brouku. Vypadá to, že mám rande. Nejspíš přijdu pozdě. Zůstaň tady. Potom co ti ta mrcha Tawny dneska ráno udělala chci, abys byla tady.”

Přikývla jsem. Natáhl si džíny a já se vrátila zpátky do šatníku, abych našla pár svých věcí, co jsem si tam pověsila.

“Kam jdeš?” zeptal se, když si nazouval boty.

“Ještě nevím. Ven s přáteli.”

Nebylo to tak, že bych mu o Marcusovi nechtěla říct, protože jsem opravdu chtěla. Chtěla jsem říct ‘Podívej, on si nemyslí, že jsem pod jeho úroveň’, ale neudělala jsem to. Cage by si dělal starosti. Nejspíš by byl žárlivostí bez sebe. S Cagem jsem si nikdy nemohla být jistá. Ale chtěla jsem, aby Cage zůstal venku celou noc. Nechtěla jsem, aby přišel domů a zničil mi můj večer s Marcusem. Držela jsem jazyk za zuby.

Cage se postavil za mě a omotal mi ruce kolem pasu. “Buď opatrná.

Zavolej mi pokud budeš cokoliv potřebovat! A moc se neopij.”

“Zůstanu střízlivá a budu doma brzy a bezpečně uložená v posteli,” slíbila jsem.

Cage mi na tvář mlaskl hlasitou pusu, “To je moje holka,” pustil mě a odešel ze šatníku.

“Odcházím. Jestli se až do rána neukážu, nedělej si starosti,” vydal se ke dveřím a pak se zastavil, “Ale zavolej mi, kdybys mě potřebovala.”

“Slibuju, že když tě budu potřebovat tak zavolám.”

Usmál se na mě a konečně odešel z pokoje. Podívala jsem se na hodiny.

Zbývalo mi čtyřicet pět minut. Potřebuju se oholit, nalakovat si nehty a pár dalších míst si vydepilovat. Hodila jsem pár vybraných věci na postel, popadla toaletní tašku a zamířila do koupelny.

10. Kapitola

MARCUS

Vypadala jakoby byla obalená v čokoládě a ať se propadnu jestli jsem si nechtěl kousnout. Jídlo, které jsme jedli neuhasilo hlad, který ve mě rozpoutala Low těmi malými šaty co měla na sobě.

Otevřel jsem jí dveře od auta, aby mohla vystoupit, ale necouvl jsem.

Chtěl jsem jí sundat dolů. Nechávat si její tělo tisknout k mému, zatímco jsem jí pokládal, bylo dostatečně dobré k uhašení potřeby se jí dotýkat.

Krátké, jemné letní šaty jí obepínaly hrudník a tvořily tak vražedný výstřih a úzký pas. Pak jí splývaly dolů kolem boků a končily v půli stehen. Celou noc jsem uvažoval jestli by jí ty šaty vyletěly nahoru, kdybych dostatečně silně foukl.

“Děkuju,” zašeptala, dívajíc se na mě, když se jí nohy dotkly země. Věděl jsem, že tohle je ta část, kdy bych jí měl pustit a ustoupit, ale ten nápad se mi nelíbil. Místo toho jsem jí dál držel v pase. Špičky palců se mi lehounce dotýkaly křivky jejích ňader a ať mě vezeme čert, jestli mě z toho jak nevinně vykulila oči, nepolilo horko.

“Připomínáš mi jahody v čokoládě, co jsme měli jako desert,” přiznal jsem. Tváře jí nabraly hezký růžový odstín a pousmála se.

“Jak to?”

“No,” vyjel jsem jí rukama nahoru po bocích, opatrně, abych se nedotkl prsou a pak jsem přejel po nízkém výstřihu šatů a lehce hladil jemnou pokožku těsně nad výstřihem. “Tyhle šaty mají stejnou barvu jako ta čokoláda a ty v nich vypadáš naprosto k nakousnutí.”

Zakousla se do spodního rtu a připomněla mi tak náš polibek.

“Pokud tě teď políbím, Low, nikdy se nedostaneme dovnitř. Nevěřím si. A opravdu si s tebou chci zatancovat,” zašeptal jsem, udělal krok dozadu a přesunul jí ruku do kříže a vedl jí ke vchodu do klubu. Cítil jsem na dlani její nepravidelný dech.

Otevřel jsem dveře do Hurricane Port, věděl jsem, že tu bude Rock a celá banda. Dneska večer tu hráli Jackdown. Uvažoval jsem jestli si nechat Low jen pro sebe a jet někam směrem k Pensacole, nebo jít sem, kde jsou moji přátelé. Rozhodl jsem se, že chci, aby všichni věděli, že jsme si spolu vyšli. Nechtěl jsem, aby měl někdo nějaké pochybnosti, obzvlášť Krit, že je Low skutečně mimo hru. Možná to mezi námi ještě není vážné, ale věděl jsem, že až jí se mnou všichni uvidí, Preston, Krit a dokonce i Dewayne se stáhnou. Tam kde je neodstrašilo Cagovo pitomé prohlášení, udělá to loajalita ke mě.

“Chceš si jít sednout k ostatním, nebo si najdeme vlastní stůl?” zeptal jsem se, sklánějíc se jí dolů k uchu, aby mě přes hluk slyšela.

“Mě je to jedno.”

“Mě taky. Mám v plánu držet si tě většinu večera na parketě zabalenou v náručí, takže je naprosto jedno kde sedíme.”

Otočila hlavu, způsobujíc, že se rty téměř otřela o moje. Její teplý dech mi naplnil ústa a já už se nemohl držet. Klouzal jsem rty po jejích a olizoval jí spodní ret přesně tak jak jsem o tom snil, když jsem jí sledoval jíst jahody v čokoládě. Okamžitě mi otevřela ústa a jazykem se opatrně dotkla mého až jsem zasténal a přitáhl si jí k sobě blíž. Její pusa byla sladší než cokoliv co jsem kdy ochutnal. O líbání jsem nikdy moc nepřemýšlel. Ale Willowiny rty byly plné, měkké a tak zatraceně teplé. Tentokrát přerušila polibek ona a dlouze a zhluboka se nadechla.

“Páni,” zašeptala a zvedla oči od mých pečlivě políbených rtů k očím.

“Taky s tebou chci tancovat,” vysvětlila s úsměvem. “To je jediný důvod proč jsem přestala.”

Mmmm … její dolíčky byly sladký.

Nebyl jsem schopný potlačit extrémně spokojený výraz, vklouzl jsem jí rukou kolem zad a přitáhl si jí k sobě, pak jsme vykročili směrem k ostatním. Rock nás sledoval s pobaveným úsměvem na tváři. Očividně mu naše líbání neuniklo.

“Teda, teda, teda, koukejte na to. Jestlipak to není můj nejlepší kámoš s rozkošnou Willow.” Rock naším směrem naklonil poloprázdný půllitr piva.

“Sakra, chlape, málem jsi jí tam snědl obličej,” popichoval Preston.

“Chci u toho být až to někdo řekne Cagovi,” přisadil si Dewayne.

“Vám všem taky ahoj,” střelil jsem po nich varovný pohled. Nechtěl jsem tu slyšet Cagovo jméno. “Moc rád bych se zdržel a vyslechl si víc vašich bezduchých komentářů, ale raději si půjdu s Low zatancovat.”

“Au, to bolelo. Jsem smrtelně raněný,” zavolal Preston, když jsem Willow otočil a vedl jí na taneční parket.

Postrčil jsem si jí před sebe a omotal kolem ní paže, zatímco jsme si razili cestu davem těl, dokud jsme nebyli uprostřed toho všeho a z dohledu stolu našich přátel.

Když jsme se zastavili, Low se ke mě s úsměvem otočila a začala se hýbat na hudbu. Chvíli mi trvalo než jsem se přidal. Těžko jsem se soustředil při pohledu na ty rudé vlasy padající jí přes ramena, boky hopající se do rytmu a tenoučkou látku šatů, létající jí kolem stehen. Low nebyla tak napjatá jako já. Vlastně se zdála nejuvolněnější za celý večer.

Tohle byl její živel. Ráda tancovala. Další věc, kterou si musím zapsat do paměti. Položil jsem jí ruku na bok a přitáhl si jí blíž. Jestli se bude takhle hýbat, chci z toho vytřískat nějaký výhody. Radostně ke mě přistoupila, rukou mi vyjela vzhůru po paži a druhou zvedla nad hlavu, zatímco kroužila boky. Nejspíš nepotrvá moc dlouho, než jí odtud odtáhnu a přimáčknu jí k nejbližší prázdné zdi.

WILLOW

Milovala jsem tanec. Byl osvobozující a vzrušující. Ale s Marcusovýma rukama na těle to byla bezpochyby moje nejoblíbenější věc na světě.

Popustila jsem si uzdu a zdálo se, že on si to užívá stejně moc jako já. O

sexuální předehře jsem toho moc nevěděla. Ale tancování. To jsem zvládala. Otočila jsem se mu v náručí, přitiskla mu záda k hrudi a omotala mu ruce kolem krku. Jak jsem kolem něj houpala zadkem, ucítila jsem na kříži jeho erekci. Ah. Tohle bylo nové. Očividně mu nevadilo, že to cítím.

Dál jsem tančila, zavřela oči a položila si mu hlavu na prsa. Tohle udělá s mými sny divy. Roztáhl prsty na mém pase a jedním mě hladil po břiše, pak pomalu dolů po boku, těsně k okraji kalhotek.

Dobře. Páni. Cítila jsem jak se začínám trochu třást. Nebyla jsem si jistá proč, ale ten pocit se mi líbil. Při druhém zachvění se Marcus zastavil a pevně mi rukama sevřel pas.

“Low, potřebuju se napít. Hned.”

Nevěděla jsem co to do něj vjelo a nechtěla jsem přestat s tím co jsme dělali. Bylo to úžasný. Ale přikývla jsem a nechala se od něj vézt zpátky ke stolu, kde spolu popíjeli už jen Dewayne a Preston.

“Chceš něco?” zeptal se Marcus. Hlas mu zněl trochu chraplavě. Snažila jsem se přemýšlet o tom co jsme dělali na parketě. Naštvala jsem ho?

“Kolu, prosím.” Přikývl a stiskl mi pas, předtím než odešel a nechal mě tam s Prestonem a Dewaynem.

S pocitem odkopnutí jsem se sesunula na nejbližší prázdnou židli. Zjevně jsem udělala něco co ho ode mě odradilo.

“Takže mi řekni, Low, ví Cage, že jsi venku s Marcusem?” zeptal se Preston. Už mě štvalo jak mají pořád všichni potřebu vytahovat Cage a střelila jsem po něm rozčílený pohled. “Ne a nic mu do toho není.”

Dewayne tiše hvízdl. “Vsadím se, že v tomhle by s tebou nesouhlasil, zlatíčko.”

S pokrčením ramen jsem se od nich a jejich vtíravých otázek odvrátila a pátrala pohledem po Marcusovi. Jako první jsem našla Jess. Pak jsem uviděla Marcuse, opřeného o bar. Povídal si s ní. Bylo vidět, že s ním flirtuje a Marcusův úsměv vypovídal o tom, že si to užívá. Napjatý kluk, který mě tu nechal, byl pryč. Zdál se v Jessině přítomnosti uvolněný.

Najednou svěsila ramena a zvedla ruku, aby si utřela tvář. To snad brečela?

Marcus se narovnal, natáhl se dopředu a objal jí. Připomínala jsem si, že je Jess Rockovo sestřenice a právě si prošla ošklivým rozchodem. Žádný problém. Marcus jí utěšoval. Pomalými nádechy jsem uvolnila stažený žaludek. Marcus se odtáhl, otočil hlavu k baru a něco řekl barmanovi, pak vzal Jess za ruku a vedl jí do davu. Pryč ode mě. Tohle se nemůže dít.

Vrátilo se mi Cagovo varování. Hádám, že Marcus na chvíli přece jen klesl pod svojí úroveň. Otřásla jsem se a vstala.

“Jsi v pořádku?” přerušil mi myšlenky Prestonův hlas. Vrátil mě zpátky do přítomnosti ke stolu, kde mě odkoplo moje rande.

Zhluboka jsem se nadechla, přikývla a přinutila se usmát. Nedovolím, aby mě viděli brečet. Nikdo nebude vědět, že mi tohle ublížilo. Neztrapním se.

Nedovolím, aby mě Marcus Hardy ponížil. “Je tu horko. Dojdu si trochu na vzduch,” odpověděla jsem.

“Posledně když jsi to řekla, tak jsi zmizela,” poznamenal Dewayne.

“Jsem si téměř jistý, že to co jsi viděla, nebylo to jak to vypadá,” starost v Prestonově hlase byla nezaměnitelná.

“I tak by to bylo v pořádku. Jen protože přišel se mnou ještě neznamená, že se mnou musí odejít. Vyrostla jsem s Cagem. Jsem na tohle chování zvyklá,” pokoušela jsem se, aby můj hlas zněl lehce a netečně.

“Marcus není ani trochu jako Cage,” odpověděl Dewayne. Také jsem tomu chtěla věřit, ale právě teď jsem chtěla prostě vypadnout. Neměla jsem pro něj odpověď, tak jsem odešla.

Jen o dva dny později a jsem zase tady. Další bar, sama venku, protože mi sexy blonďatá sexbomba ukradla mýho kluka. No, technicky to minule nebyl můj kluk, ale flirtoval se mnou. Podívala jsem se dolů na svoje šaty, u kterých jsem strávila dvacet minut žehlením, protože byly měsíce složené na dně kufru. Nikdy jsem neměla důvod si je obléct. Zdálo se, že klukovi, který mi pomáhal vystupovat z auta jsem se opravdu líbila. Jen já.

Začaly mi vlhnut oči a já potlačila palčivé slzy. Tady se to nestane. Mám svojí hrdost. Mobil jsem měla spolu s kabelkou v Marcusovo autě.

Nechtěla jsem, aby mi při tancování překážela. A do těchhle šatů se nedalo nic schovat. Zavolat Cagovi bylo nemožný.

Nejspíš je to tak nejlepší. To poslední co jsem chtěla bylo, aby byl Cage na Marcuse naštvaný. Sotva jsme měli skutečné rande.

Rozepnula jsem si pásky kolem kotníků, stáhla si sandály a přešla ulici.

Jestli mám jít zpátky domů dvě míle bosa, pak to vezmu po pláži. Písek byl na nohy lepší než asfalt. Krom toho, jestli se mi na tmavé pláži budou kutálet slzy po tvářích, nikdo to neuvidí.

11. Kapitola

MARCUS

“Jess, nevidím je. Jak jsem řekl, myslím, žes toho moc vypila.” Jess si strategicky zkřížila ruce hned pod prsama a našpulila pusu. Začínal jsem si myslet, že mě napálila a to mě naštvalo. Když mě Jess přišla požádat o pomoc dostat se k autu, řekl jsem jí ať jde najít Rocka. Ale řekla, že už to zkoušela a venku jsou dva velcí psi co jí blokují cestu. Vadilo mi nechávat Willow s Prestonem. Byla z našeho tance pěkně rozjetá. Tak zatraceně rozjetá, že jsem potřeboval trochu odstup, aby mi to jasně myslelo. Když se mi v náručí začala chvět, zatímco jsem jí rukama přejížděl po stehnech, myslel jsem si, že si to představuju. Ale pak to udělala znovu a silněji. Bůh se mou, nikdo jí neuvidím při orgasmu, kromě mě. Srdce se mi málem probušilo ven z hrudi a byl jsem tak zatraceně tvrdej až jsem si z toho byl celkem jistej, že utrpím trvalé poškození, jestli jí nedostanu z tanečního parketu a neuklidním se.

Jessin příchod bylo rozptýlení, které jsem potřeboval, abych uvolnil ten stožár v kalhotách a popadl dech. Postarat se o toulavé psy by mi mělo pročistit hlavu. Tak se budu moct vrátit a vzít Willow na tu procházku po pláži co jsem jí slíbil. Chtěl jsem, aby byl dnešní večer speciální.

Rozhodně jsem nechtěl, aby se stalo to, že jí vyhrnu sukni a strčím jí ruce mezi nohy. Zvláště vzhledem k tomu, že musí být pěkně nezkušená, když jí k orgasmu málem přivedlo pár doteků. Pomalu Marcusi. Musím to brát pomalu.

“No tak fajn. Myslím, že se můžeš vrátit dovnitř za svým rande,” zabručela Jess.

“Jo, jsi v bezpečí,” odpověděl jsem a zamířil zadními dveřmi zpátky.

Nikdy tam žádní psi nebyli. Tím jsem si byl jistý. Ale alespoň už mi nestál kolík. Zastavil jsem se u baru a vyzvedl naše pití, pak jsem se vydal ke stolu. Preston a Dewayne byli sami a vážné výrazy na jejich obličejích mě zastavily na místě.

ACH SAKRA, NE!

Já jsem takovej idiot.

Praštil jsem oběma skleničkama na stůl, prohlédl si jejich obličeje a bylo mi to jasný. Aniž bych se musel ptát, věděl jsem to.

“Kdy odešla?” podařilo se mi zeptat přes stažený žaludek.

“Těsně potom cos odešel ruku v ruce s Jess,” odpověděl Preston.

“Řekla, že jde na vzduch, ale všichni víme, že to znamená tryskovej odchod,” ozval se Dewayne.

“Proč jste něco neudělali?” sotva jsem v hrudi ovládl řev.

Preston pokrčil rameny a vypadal tak nějak smutně. “Udělal, kámo. Řekl jsem jí, že to nejspíš není tak, jak to vypadá.”

“Nejspíš to není jak to vypadá? Vážně, Prestone? To bylo to nejlepší na co ses zmohl?”

“Hej, nešňafej na mě. To tys byl tak blbej, žes odešel s Jess potom, cos měl s Willow na parketu skoro sex.”

Asi budu zvracet.

Odpochodoval jsem ke dveřím, zoufale jsem chtěl běžet. Zavolala Cagovi?

Aby jí přede mnou zachránil? Otevřel jsem dveře a vyšel na parkoviště plné aut, ale naprosto bez lidí. Po Willow ani stopy.

Proč jsem jí neřekl co jdu udělat? Copak si neuvědomovala, že dělám co můžu, abych jí nezatáhl do prázdného kouta a neprozkoumal jí rukama a jazykem celé tělo? Jak si mohla myslet, že bych jí opustil, kvůli někomu jinému? Nedal jsem snad jasně najevo, že mám zájem jen o ní?

Prudce jsem otevřel dveře od auta, nastoupil dovnitř a očima jsem přistál na kabelce položené na vedlejším sedadle. Její telefon. Vzal jsem malou, červenou kabelku, která jí ladila k červeným botám. Uvnitř byl zastrčený mobil. Vytáhl jsem ho ven. Jedna textovka od Cage.

“Mám dnes večer namířeno do Destin, zlato. Měl bych se vrátit někdy ráno. Napiš mi, že jsi dorazila bezpečně domů.”

Odložil jsem kabelku, nastartoval auto a vyjel z parkoviště. Musela jít domů pěšky. V těch podpatcích. Ve tmě. A vypadá jako nejvíc sexy věc na planetě. Srdce v hrudi mi teď bušilo úplně z jiných důvodů. Prosím, bože, ať je v pořádku.

Jel jsem pomalu zpátky domů a v tmavých uličkách jsem se rozhlížel po Willow. Nikde jsem jí nezahlédl, pak jsem konečně zajel před dům.

Nemohla dojít domů pěšky. To by nestihla. Buď už tu byla, protože jí někdo svezl, nebo … zavrtěl jsem hlavou. Nechtěl jsem přemýšlet o ‘nebo’.

Už tak jsem začínal panikařit. Nemohl jsem tak přemýšlet. Musím si zachovat chladnou hlavu. Vyběhl jsem po schodech a otevřel dveře do temného a tichého bytu.

“Willow!”

Běžel jsem do Cagovo ložnice, ale postel byla prázdná. Nebyla tu. Otočil jsem se, už jsem panikařil. Kde by mohla být. Ztratil jsem jí. Šel jsem s ní na jedno rande a ztratil jí. Nedokázal jsem se o ní postarat ani jeden večer.

V hlavě mi bušilo ve stejném rytmu jako srdce. Vrátím se a cestou budu zastavovat lidi. Možná jí někdo viděl. Možná jí někdo svezl a napřed se ještě někde zastavili. Někdo musel něco vidět. Běžel jsem zpátky ke dveřím, prudce je otevřel a bral dolů schody po dvou. Najdu jí. Musím.

“Marcusi?”

Zastavil jsem se a točil se, uviděl jsem Willow přicházet po pláži s botami v ruce. Rozeběhl jsem se k ní. Byla tady. Byla v bezpečí. Nikdo jí neublížil. Měl jsem jen moment, abych si prohlédl její velké, výrazné, zelené oči plné překvapení, než jsem jí vzal do náruče.

“Jsi v pořádku,” prohlásil jsem, potřeboval jsem, aby i můj mozek zaregistroval, že se jí nic nestalo.

“Ano,” odpověděla váhavě.

Přejel jsem jí rukou dolů po vlasech, potřeboval jsem jí cítit. Vědět, že je skutečná a je tady. Vteřinu mi trvalo si uvědomit, že má mezi námi uvězněné ruce a odstrkuje mě. Pustil jsem jí a ustoupil.

Sladký obličej, který se na mě předtím usmíval, byl pryč. Nahradilo ho velmi rozzlobené zamračení. Tvář měla pruhovanou od slz. Proč plakala?

Ach. Zapomněl jsem na důvod proč v první řadě odešla. Jess.

“Low, poslouchej. Já jsem ne-”

“Ne, Marcusi, ty poslouchej. Uvědomuju si, že možná nejsem typ holky, které normálně bereš na schůzky. Nejsem ze stejných společenských vrstev jako tvoje rodina a no, podívejme se na to zpříma, nemám tělo modelky.

Ale mám taky city. Pravděpodobně mnohem citlivější než ty nádherný ženský, se kterýma běžně randíš. POKUD chceš odejít s nějakou jinou holkou, měl bys alespoň upozornit svojí současnou společnost a najít jí někoho, kdo jí vezme domů. Ne jí tam jen tak nechat, aby vypadala jako blbec. To není hezký!” Protlačila se kolem mě a začala pochodovat ke schodům. Ohromeně jsem tam stál a sledoval jí.

“Low,” zavolal jsem a doběhl jí. Zastavila se a pomalu se otočila.

“Co je?”

“Nikdy bych tě neopustil. Kvůli nikomu. Byl jsem idiot. Udělal jsem chybu. Měl jsem ti říct o těch psech a že pomůžu Jess dostat se k autu. Ale upřímně jsem jen myslel na to jak mě to rozptýlí a já rozptýlení opravdu potřeboval, protože jsi mě tak nažhavila, že jsem sotva chodil.”

Zhluboka jsem se nadechl a čekal, zatímco zvažovala moje vysvětlení.

Budu prosit dál, jestli to bude třeba. Klidně si tu kleknu jestli jí to zastaví.

“Psi?”

Chtěl jsem se zasmát úlevou.

“Ano, psi. Jess blokovali cestu k autu toulaví psi. Nemohla najít Rocka.

Neodešel bych a nepomáhal jí, kdybych nepotřeboval trochu času, než se k tobě zase vrátím.”

Čelo jí zvrásnilo malé zamračení.

“Když jsi řekl nažhavený?” odmlčela se.

“Myslel jsem tím, že jsem byl tvrdej jako skála.”

Pousmála se. Nečekal jsem až řekne víc. Překonal jsem vzdálenost, která nás dělila a popadl její obličej do dlaní, pak jsem přitiskl ústa na její.

Vydala tichý, překvapený zvuk, ale pak mi rukama vyjela po pažích a chytila se mě za ramena. Bez bot se na ní hůř dosahovalo. Ty podpatky předtím dost pomáhaly. Zvedl jsem jí za boky nahoru a ona mi omotala nohy kolem pasu. Ach. Jo.

WILLOW

Došlo mi, že Marcus otevírá dveře až ve chvíli, kdy už jsme couvali do bytu. Byla jsem tak ztracená v polibku až jsem propásla fakt, že mě vynesl nahoru po schodech. Otevřela jsem oči jen na dost dlouho, abych ho viděla jít ke gauči a posadit se dolů, se mnou obkročmo na klíně. Odtáhl se a upřeně se na mě zadíval.

“Brzy budeme muset zastavit. Už jsem skoro dosáhl svojí hranice,” jeho hlas byl chraplavý.

“Hranice?” zeptala jsem se, než jsem mu začala klást polibky podél čelisti a na krk.

“Ach, moje hranice, Low. Však víš.” Dělalo mu problémy mluvit a díky tomu jsem se cítila mocně.

Cítila jsem se odvážně, vystrčila jsem jazyk ven a rychle mu olízla krk.

Tak hezky voněl. Se zasténáním se pode mnou vrtěl dokud se mi erekcí nepřitiskl k rozkroku kalhotek. Ten pocit byl na mě příliš a zanaříkala jsem jak šokem, tak i rozkoší.

“A to je moje hranice,” řekl Marcus, odstrčil mě od sebe a vstal. Začínala jsem si myslet, že jsem udělala něco špatně, ale podle toho, že dýchal jakoby právě uběhl maratón mi došlo, že to muselo být dobré.

“Co se děje?” zeptala jsem se, dívala se na něj a chtěla, aby se ke mě vrátil.

Našla jsem něco, co se mi opravdu líbilo.

Marcus pevně zavřel oči a hlasitě zasténal. “Low, zlato, prosím, stáhni si šaty dolů,” požádal mě. Podívala jsem se dolů a všimla si, že se mi vyhrnuly až do pasu.

“Hups,” řekla jsem se zachichotáním a stáhla je zpátky. Marcus se trochu zasmál a pak se setkal s mým tázavým pohledem.

“Low, dnešní večer byl úžasný. Kromě té chvíle, kdy jsem tě ranil a ty jsi utekla a vyděsila mě k smrti. Být s tebou je neuvěřitelné. Chci to podniknout znova. Zítra. A pozítří,” rozesmála jsem se a on se usmál a pokračoval, “Takže máš představu. Ale je tu jedna věc. Nechci na tebe spěchat. Budu na tom muset zapracovat, protože jsem zvyklý postupovat dost rychle.”

Tak proč na to se mnou chce jít pomalu? Mračila jsem se a vstala. Bez podpatků jsem mu dosahovala jen k ramenům. Měla jsem na podpatcích všechny boty, aby mi dodávaly výšku.

“Nežádala jsem, tě abys nespěchal.”

Promnul si obličej a projel si rukou ve vlasech, pak se podivně, napjatě zasmál. “To já vím, ale chci. Ty jsi jiná. A pokud se nemýlím, jsi opravdu nezkušená.”

Tváře mi zalilo horko. Měla jsem vědět, že to pozná. Moje polibky musely být něco jiného než na co byl zvyklý.

“Ne, Low, teď jsi mi nerozuměla,” natáhl ruku, aby se mě dotkl a zastavil se, “Poslouchej mě. Nikdo a tím myslím naprosto nikdo, mě nikdy tak nerozpálil jen líbáním. Jsi dokonalá. Všechno na tobě je dokonalý.”

Dobře, už jsem se cítila líp. Cítila jsem se silně. Líbilo se mi to.

Udělala jsem krok směrem k Marcusovi a on se tiše zasmál. “Nedráždi mě, Low,” zaprosil.

Panovačně jsem na něj vyplázla jazyk a zamračila se. “Dobře, fajn.

Nechám tě na pokoji.”

Obešla jsem ho a zamířila do Cagovo ložnice.

“Low?”

Otočila jsem se za zvukem jeho hlasu.

“Ano?”

Vypadal nejistě a nervózně. Chtěla jsem ho jít obejmout a ujistit ho, že je všechno v pořádku.

“Mohla bys. Chci říct pokud bych já,” odmlčel se a zhluboka se nadechl, “Pokud bych se vyspal tady na gauči, spala bys prosím v mojí posteli?”

To jsem nečekala.

“Proč?”

“Protože nemůžu spát, když vím, že jsi v Cagovo posteli.”

Z jeho jednoduchého vysvětlení mě úplně všechno zabrnělo.

“Dobře,” odpověděla jsem, neschopná potlačit přihlouplý úsměv.

Oddychl si jakoby zadržoval dech. “Děkuju.”

Usmála jsem se a pokrčila rameny, “Nemáš zač.”

“Ale musím tam zajít a vzít si pyžamo,” vysvětlila jsem.

“Prostě si vezmi všechny svoje věci.”

Rozesmála jsem se, “Marcusi, nemůžeš se odstěhovat na gauč. To by nebylo fér. Máš v pokoji hezkou, pohodlnou postel. Neměl bys spát na gauči.”

“Pak spi. Jen spi. Se mnou, v mojí posteli. To je to, co děláš právě teď s Cagem, ne?”

“Ano, ale Cage mě nepřitahuje.”

“Nějak to zvládneme. Jen si prosím přestěhuj věci do mého pokoje.”

Přesto jak báječně to znělo, zároveň to vyznívalo jako bychom se k sobě stěhovali. Což byl typický příklad spěchání.

“To spolu pak budeme žít? Uvědomuješ si, že to tak potom bude. To je opravdu rychlý posun vpřed.”

Marcus se zamračil a podíval se zpátky na gauč. “Máš pravdu. Dobře, pro teď spím na gauči. Později … až budeme připravení, se přestěhuju do postele.”

“Jsi si tímhle jistý?” zeptala jsem se.

“Ano. Chci vědět kam to mezi námi míří, ale nezvládnu to, kdybys každou noc spala s Cagem v posteli. Chci tě tady. Ale ne tam,” ukázal na Cagovo pokoj.

S takovýmhle vysvětlením, jak bych mu mohla říct ne?

12. Kapitola

MARCUS

Nepromyslel jsem si co řeknu Cagovi. Když jsem Willow viděl jít do jeho ložnice, stáhly se mi vnitřnosti. Nemohl jsem jí nechat zalézt do jeho postele. Žárlivost byla ošklivá a já jí ohledně jejich vztahu dost trpěl.

Stál jsem ve dveřích svého pokoje s ranním hrnkem kafe a sledoval jí spát.

Byla stočená do klubíčka přesně ve středu postele. Vše co jsem viděl byly vlasy rozprostřené po polštářích. Připomínaly mi plameny. Vždycky jsem rád sledoval oheň. A byl jsem si zatraceně jistý, že jsem miloval pozorovat Willow, když spí. Věděl jsem, že až se vzbudí, bude rozehřátá z mých přikrývek a oblékne se v mém a hádka, ke které se s Cagem schylovalo hned jak dorazí domů stála za to.

Byla tu možnost, že se tak naštve, že mě vyrazí ven. Ale pak jsem spoléhal na Willow, která by vyhrožovala, že půjde se mnou a věděl jsem bez sebemenšího stínu pochybnosti, že to by Cage nedovolil. Možná bude naštvaný, ale neztratí jí. Přetrpí od ní vše co bude muset, jen aby jí byl nablízku. Vůbec jsem jejich vztahu nerozuměl. V jednu chvíli mi kolem ní připomínal zamilovaný štěně a pak se zase choval jako její bratr. Chtěl jsem, aby vycouval. Nedoceňoval jak je výjimečná. Já ano.

Low si začala protahovat nohy a z postele se ozvalo tiché zasténání.

Fascinovaně jsem sledoval jak zvedla ruce nad hlavu a tvář jí konečně vykoukla z pod přikrývky. Malýma, upravenýma rukama si promnula oči a zívla, pak oči konečně otevřela a setkala se s mým pohledem. Po tváři se jí roztáhl pomalý, ospalý úsměv. Nevydržím spát na gauči dlouho. Tím jsem si byl naprosto jistý.

“Dobré ráno,” řekl jsem, odstrčil se od futer a šel k posteli. Posadila se a opřela se o čelo postele.

“Dobré ráno,” odpověděla hlasem stále zastřeným spánkem.

Posadil jsem se na okraj postele.

“Spala jsi dobře?”

S úsměvem přikývla, natáhla ruku a vzala mi kafe. Pozoroval jsem jak si přiložila okraj hrnku ke rtům a napila se.

“Máš ji ráda černou?”

Pokrčila rameny, “Dávám přednost cukru a smetaně, ale díky tobě to vypadalo tak dobře, že jsem myslela, že to ochutnám.”

“A bylo to tak dobré jak to díky mě vypadalo?”

Nakrčila nos, “Ne.”

Se smíchem jsem si vzal hrníček zpátky. “Udělám ti hrnek jak ho máš ráda.”

Začal jsem vstávat, ale chytila mě za ruku a zastavila mě.

“Počkej, ehm … musíme si promluvit o Cagovi než přijde.”

Nechtěl jsem mluvit o Cagovi. Zvládnu to. Sám.

“S Cagem si promluvím.”

Zavrtěla hlavou, “Ne, nemyslím si, že je to dobrý nápad. Potřebuju s ním být o samotě a promluvit s ním. Naštve se na tebe a možná tě praští. Mě by neublížil. Bude mě poslouchat. Přiměju ho to pochopit.”

Představa Willow a Cage zavřených v jeho pokoji na jakoukoliv dobu mě štvala. Nenechám jí tohle zvládnout samotnou. Zakryl jsem ruku co měla na mojí paži svou volnou dlaní.

“Low, já tohle začal. To já se nedržel dál, když to po mě Cage chtěl. Je to můj spolubydlící a já mu dlužím vysvětlení. Přeměju ho, aby mě poslouchal. A pokud začnou létat pěsti, tak to zvládnu. Jen protože jsem nevyrůstal v drsném prostředí neznamená, že se neumím ubránit.”

Nervózně si okusovala spodní ret a projela si rukou divoké, zacuchané vlasy. Nechtěla se se mnou hádat. Viděl jsem to v jejím ustaraném výrazu.

Vstal jsem, sklonil se a prstem jí nadzvedl bradu, aby se na mě musela podívat.

“Věř mi,” zaprosil jsem a pak jsem přitiskl rty k jejím, než jsem se narovnal a odešel z pokoje. Doufejme, že bude zrovna ve sprše až přijde Cage domů. Raději bych, kdyby u toho nebyla až s ním budu mluvit.

WILLOW

Nutně jsem potřebovala sprchu, ale musím být oblečená a připravená až Cage vejde do dveří. Zvedla jsem telefon a zkontrolovala čas, brzy tu bude. Cage nebyl z těch co by se ráno poté zdrželi.

Otevřela jsem kufr a vytáhla ven šortky a tričko Guns & Roses 1987

Banned Rape. Měla jsem ráda stará koncertní trička. Jakmile jsem v sekáči na nějaké narazila měla jsem hroznou radost. I když zrovna tohle ze sekáče nebylo. Cage mi ho koupil loni k narozeninám přes Ebay. Chtěla jsem trochu zmírnit jeho vztek. Rychle jsem si učesala vlasy, přehodila si je na stranu a spletla si je. Dokud nebudu mít dost času na umytí, musí tohle stačit.

V momentě kdy jsem otevřela dveře ložnice jsem uslyšela chrastit klíče v zámku. Když se dveře otevřely a dovnitř se s neuvěřitelnou kocovinou došoural Cage, udeřily mě nervy v plné síle. Podíval se mi do očí a začal se usmívat, ale ten úsměv téměř okamžitě zvadl. Stála jsem ve dveřích Marcusova pokoje. To nebyl detail, který by Cagovi unikl.

“Dobré ráno, Cagi,” řekla jsem s nuceným úsměvem. Odvrátil ode mě krví podlité oči a našel Marcuse, vycházejícího z kuchyně s hrnkem kávy v ruce.

“Dobrý ráno,” kývl Marcus na Cage, když ho míjel a nesl mi kafe. Rychle jsem mu ho vzala z ruky, bála jsem se, aby se Cage na Marcuse z ničeho nic nevrhl a neopařil ho. Dívala jsem se na Cage. Jestli udělá náhlý pohyb, zastavím ho.

“Low, o co tu kurva jde?”

Z jeho vzteklého zavrčení jsem se otřásla.

Obešla jsem Marcuse a postavila se před něj, věděla jsem, že by mi Cage neublížil, aby se k němu dostal.

“Cagi, ty a já si musíme promluvit. Prosím, nedělej nic drastického.

Odejdu jestli mě k tomu donutíš.”

Bolest, která mu probleskla v modrých očích mě zasáhla. Nechtěla jsem mu ublížit. Kromě Larissy byl Cage jediný další člověk, kterého jsem kdy milovala. Ubližovat Cagovi bylo jako ubližovat sobě. Čelist měl napjatou a střelil vzteklým pohledem po Marcusovi.

“Prostě ses jí musel dostat do kalhotek, co Marcusi? Varoval jsem tě, že je moje.”

Marcus se za mnou napjal a dal se do pohybu, ale já se pohybovala spolu s ním. Nedovolím mu, aby se ke Cagovi přiblížil beze mě jako bariéry.

Rukama mi sevřel ramena. Čekala jsem až se mě pokusí posunout, ale neudělal to.

“Nebyl jsem v jejích kalhotkách, Cagi. Na to snad znáš Low dost dobře.

Dávej si bacha na to co říkáš.”

Cage udělal krok směrem k nám, reflexivně povoloval a zatínal pěsti a nespouštěl z Marcuse oči.

“Ty jí KURVA neznáš! Jsi zatracenej hezounek s papínkovo prachama.

Využiješ jí a odejdeš. To ona nezvládne. Proč jsi se kruci nemohl prostě stáhnout jak jsem tě varoval?”

Tentokrát mě Marcus posunul stranou.

“Nic o mě nevíš. Od chvíle co jsem odmaturoval jsem si z otcových peněz nevzal ani cent. Jdu svojí vlastní cestou. A nikdy bych jí neublížil. Ty čekáš, že bude sedět a čekat až si přestaneš prošukávat cestu skrz celou zatracenou Alabamu. To je šílený a sobecký, Cagi. Pokud by ti na ní aspoň trochu záleželo, nechal bys jí dělat vlastní rozhodnutí.”

Marcus nekřičel, ale hlas měl tvrdý a chvílemi zněl smrtonosně. Postavila jsem hrnek na stůl a byla připravená mezi ně skočit, kdyby Cage něco zkusil.

“Starám se o ní. Zeptej se jí! Nikdy jsem jí nezklamal. To já jí sušil slzy a sbíral kousky pokaždý, když jí její pitomá sestra zlomila srdce. Odmala jsem to byl já kdo jí se vším pomáhal. Takže mi tu neříkej jak jí mám ukazovat, že jí miluju. Neopovažuj se mi do hajzlu říkat, že jsem sobec.”

Marcus si povzdychl a zavrtěl hlavou. Věděla jsem, že Cagovo perspektivu nechápe. Ale já ano.

“Já chápu, že tu pro ní vždycky jsi. Opravdu jo. Ale máš svůj život, Cagi.

Pořád jsi venku s holkama. Proč čekáš, že bude Low jen sedět a čekat na tebe? Proč se nemůže rozhodnout sama?”

Cagův zlostný pohled konečně opustil Marcuse a přesunul pozornost ke mě. Zrada v jeho očích mě málem srazila na kolena. Z tváře mu zmizel úšklebek a nahradilo ho ustarané zamračení.

“Tohle chceš, zlato?”

Přikývla jsem a cítila jak se mi oči plní slzami.

“Dobře. Jestli to chceš s Marcusem zkusit, tak fajn. Vezmu to a smířím se s tím. Ale až ti ublíží. Až tě zklame, budu tady. Moje náruč je ti vždycky otevřená. Chci, abys byla šťastná a jestli si myslíš, že tě tenhle kretén šťastnou udělá, tak dobrý. Taky potřebuješ trochu žít. Nemůžu tě ochránit před vším,” přesunul pohled zpátky k Marcusovi, “ale budu tady, abych tě držel, až ti zlomí srdce.”

Marcusovi se to nejspíš nelíbí, ale mě je to jedno. Cage nás akceptoval.

Opravdu by udělal cokoliv, abych byla šťastná. Šla jsem k němu a pevně ho objala.

“Děkuju,” zašeptala jsem mu do ucha.

Dotkl se čelem mého ramene a stisknul mě. “Jestli ti ublíží, zabiju ho,” ta slova byla určená pouze pro moje uši. Nepochybovala jsem o něm, ale věděla jsem, že by mi Marcus nikdy neublížil. Byl to hodný kluk.

“Neublíží,” ujistila jsem ho.

Cage si povzdychl a políbil mě na spánek, “Ano, zlato, ublíží.”

Pak mě pustil, otočil se a bez ohlédnutí odešel do svého pokoje. Jakmile se za ním zavřely dveře, vydechla jsem dech, který jsem zadržovala a úlevou mi klesla ramena. To nebylo ani zdaleka tak zlé jak jsem si představovala.

Omotaly se kolem mě dvě paže a byla jsem pevně přitisknutá k Marcusově hrudi. Přitulil se mi ke krku a já se zatím pro sebe usmívala.

Přikývla jsem. Protože jsem mu věřila.

13. Kapitola

MARCUS

Willow se šla osprchovat. Nejspíš to předtím odložila ze strachu, že budu čelit Cagovi sám. Fakt, že se mezi nás dva postavila, aby mě chránila by byl vtipný, kdyby mě to trochu nenaštvalo. Chtělo se mi z toho jít ven a někoho pořádně zmlátit, aby viděla, že nejsem rozmazlený, bohatý děcko, který nikdy nemělo natržený ret, nebo monokl.

Znala Rocka, Dewayna a Prestona. Copak si nevšimla, že nepobíhám venku s lidma z country klubu? Otočil jsem poslední palačinku a sáhl do lednice pro máslo.

“Přestěhovala si věci. Donutil jsi jí k tomu?” zeptal se za mnou Cage.

Počítám, že nakonec přeci jen budeme mít soukromý rozhovor. Vyndal jsem máslo a otočil jsem se, zavírajíc za sebou dveře lednice.

“K ničemu jsem jí nenutil.”

Cage se zamračil a ohlédl se na dveře mojí koupelny. Tohle bylo také poprvé co se u mě sprchovala. Normálně se koupala u Cage.

“Proč Low? Mohl jsi mít každou zpropadenou holku v tomhle městě. Proč jsi musel jít a sbalit Low?”

Když říkal takovýhle blbosti, začínal jsem se sám sebe ptát jestli opravdu věří v její výjimečnost.

Položil jsem máslo a vzal nůž, abych z něj trochu odkrájel na palačinky.

Aniž bych se na něj podíval, ze strachu, že mi rupnou nervy, jsem odpověděl, “Zrovna ty ze všech lidí bys měl vědět, jak je jedinečná. Holky jako ona není lehké najít. Od chvíle kdy jsem otevřel ty dveře,” přestal jsem krájet a podíval se na něj. Chtěl jsem, aby mi viděl do tváře až mu tohle řeknu. Potřeboval jsem, aby mi věřil. “Jsem věděl, že se mi dostane pod kůži. Pak, čím víc jsem jí poznával. Čím víc jsem jí sledoval a mluvil s ní, tím víc jsem se k ní chtěl přiblížit. A přesto jak moc ti vadí tohle slyšet, ona mi chce být nablízku taky.”

Cage se tvrdě zasmál a otočil se, aby odešel do svého pokoje. Vrátil jsem se ke krájení másla.

“Chci věřit, že jí neublížíš. Ale vím, že se to stane. Budu stát stranou a dovolím, aby se tohle odehrálo. Protože nakonec ke mě přiběhne zpátky.”

Zabouchl za sebou dveře.

Mýlil se. Ale už jsem se s ním o tom nechtěl hádat. Dokud bude stát opodál a nechá nás být, budu s pohodě. Bylo to víc než v co jsem doufal.

Prostřel jsem stůl a nalil nám oběma kávu, do Lowiny jsem přidal cukr a smetanu. Také jsem jí vedle talíře s palačinkami položil sklenici pomerančového džusu. Nebyl jsem si jistý jestli má k jídlu ráda kávu. Já měl k palačinkám rád studené mléko, takže jsem jí také nalil jednu sklenici.

Dveře koupelny se otevřely a Low vyšla ven v oblečení, které na sobě měla předtím, ale tentokrát s vlhkými a rozpuštěnými vlasy. Konečky se jí za mokra vlnily. Tvář měla vydrhnutou a bez makeupu a byla nádherná.

Velkýma zelenýma očima si prohlédla stůl, pak je zvedla a setkala se s mým vděčným pohledem.

“Páni. To vypadá opravdu dobře.”

Odtáhl jsem jí židli a mávl na ní, aby si sedla. Se smíchem došla blíž a zastavila se přímo přede mnou. Postavila se na špičky a jemně mě políbila, pak se odtáhla a zašeptala, “Děkuju.”

“Nemáš zač.”

Vklouzla na svoje místo a já jí přitlačil ke stolu, pak jsem se šel sám posadit.

“Myslím, že mi kluk ještě nikdy nevytáhl židli a pak mě nepřišoupl ke stolu. Vždycky jsem si myslela, že by to bylo celkem divný, ale od tebe to vypadá stejně přirozeně jako v televizi.”

Usmál jsem se a pak se natáhl pro sirup.

“Pár let jsem přes léto pracoval pro Jaxe Stona v jeho prázdninovém domě na ostrově. Jednou z mých prací bylo servírovat jim jídlo. Vytahoval jsem jeho matce židli milionkrát.”

Pootevřela pusu do malého o.

“Takže tak jsi poznal Sadie?”

Přikývl jsem a znovu jsem byl překvapený, že se mi při zmínce jejího jména nesevřel hrudník bolestí. Sakra, jestli mi tohle nepřivedlo úsměv na rty.

“Ehm, Marcusi,” zasmála se a já vzhlédl, abych se podíval co je tu vtipného.

“Proč jsi mi dal tři pití?”

Tentokrát jsem se rozesmál taky a pokrčil rameny, “Nebyl jsem si jistý co bys chtěla.”

Willow se stále s úsměvem kousla do spodního rtu a pak sáhla pro mléko.

“Ke sladkému mám ráda mléko.”

“Budu si to pamatovat.”

WILLOW

Dneska večer jsem musela do práce, ale Tawny volala a pořádala mě jestli bych mohla odpoledne pohlídat na pár hodin Larissu. Marus se se mnou nehádal tak jak by to udělal Cage. Zdálo se, že má pro šílené rodiny pochopení a odvezl mě tam. Přinutil mě slíbit, že zavolám jakmile budu připravená odejít. Dneska si začínal hledat práci a musel napsat referát na svojí online přednášku. Opouštět ho bylo stále těžké. Už teď jsem na něm byla závislá. To nebylo zrovna zdravé chování.

Tawny se jako obvykle opozdila. Slíbila mi, že budu mít čas vrátit se domů a před prací se převléknout, ale vypadalo to, že půjdu tak jak jsem.

Už po desáté během pěti minut jsem se podívala na telefon a frustrovaně zavrčela. Proč nemůže zavolat, nebo napsat, když se zpozdí?

Mojí frustraci ukončil zvuk křupání štěrku pod pneumatikami a šla jsem zavřít Larissiny dveře, aby jí Tawny nevzbudila. Půjdu Marcusovi zavolat ven až to tu s Tawny vyřídím. Nechtěla jsem, aby poslouchala náš rozhovor.

Procházela jsem kolem okna a zastavila se. Místo Tawnina kusu šrotu Forda Tauruse stálo na cestě velmi drahé, černé auto. To nebude dobrý.

Otočila jsem se a šla ke dveřím, čekala jsem, že uslyším zaklepání, když se otevřelo a dovnitř vešla moje sestra, následovaná starším mužem. Mnohem starším.

“Už můžeš jít,” řekla Tawny, když napochodovala do domu a podívala se na mě jako bych byla najatá výpomoc.

“Ehm, dobře.” Zírala jsem na cizího chlápka. Byl to její nový náhradní tatínek? Ať to je kdokoliv, než odejdu tak se představí. Jestli Tawny hodlá vodit k mojí neteři cizí muže, chci vědět co jsou zač.

“Jdu pozdě a ty musíš do práce. Proč tu jen tak stojíš?”

Muž se na Tawny lehce zamračil a s napřaženou paží udělal krok směrem ke mě. “Ahoj, jsem Jefferson.” To bylo všechno co dostanu? Křestní jméno? Co je zač, zatracenej Usher? To si nemyslím.

“Willow, Tawnina sestra,” odpověděla jsem, a potřásla mu rukou jak nejsilněji jsem dovedla. Za rty mu zatahal úsměv a byl mi neuvěřitelně povědomý. Divný. Nikdy předtím jsem ho neviděla. Pečlivě jsem si prohlížela jeho obličej. Co to na něm je?

“Dobře, teď jste se vy dva seznámili. Můžeš odejít,” rozčílení v Tawnině hlase bylo nezaměnitelné. Nechtěla mě tady. No, tím spíš jsem byla zvědavá. Smůla.

“Chodíš s mojí sestrou?” zeptala jsem se a podívala se na Jeffersona, staršího týpka s jedním jménem.

“Ano, chodím.”

“Nejsi dost starý na to být její otec?”

“WILLOW,” zaječela Tawny, vřítila se zpátky do pokoje a popadla mě za ruku tak pevně, že se mi její nehty zaryly do masa.

“Co? Mám právo vědět co a kdo přesně to je. Vodíš si ho k MOJÍ neteři.”

“Vypadni,” zuřila.

Vytrhla jsem se jí a zadívala se na ní.

“Ne. Ne dokud nedostanu odpovědi.”

“Low, pomáhej mi bůh, já tě-”

“Lowlow,” přerušil sestru Larissin hlásek a obě jsme se otočily a uviděly ji stát ve dveřích jejího pokojíčku. Blond vlásky jí chaoticky trčely do všech stran.

“Ahoj, šípková Růženko, už jsi se probudila,” odpověděla jsem a šla k ní.

Zvedla ručičky do vzduchu, abych jí mohla zvednout a já jí opatrně vzala a usadila si jí na bok.

“Máma,” zamumlala ospale a mračila se na Tawny.

“Ano, máma je doma.”

“Táta,” ukázala na Jeffersona.

Prudce jsem otočila hlavu a moje oči se zaklesly do jeho. Pomalu jsem si prohlédla jeho nos a oči. Jeho spodní ret, o trošku plnější něž horní. Mohl to být on?

Držela jsem si Larissu pevně u sebe a přesunula svůj tázavý pohled k sestře.

Povzdychla si a obrátila oči v sloup.

“Fajn. Stejně bys to brzy zjistila,” sykla, “Jefferson je Larissin otec. Ale je pořád ženatý a uprostřed rozvodu. Jakmile to bude konečné, Larissa a já se stěhujeme. Až budeme pryč, můžeš si nechat tenhle dům. Už nikdy sem nechci vkročit.”

Ona rozbila manželství. Larissa je dítě tohohle muže. Ach. Do prdele.

“Zavři pusu, Low a dej mi Larissu. Pak odejdi, prosím.”

Otupěle jsem došla k Tawny. Vždycky jsem uvažovala jestli je tohle možné, ale její přiznání bylo jako facka. Tawny se natáhla pro Larissu a Larissa mi zabořila hlavu do prsou a přilepila se ke mě.

“Ne,” řekla hlasitě. V hlásku jí byly slyšet slzy.

“Dej mi jí, Low,” Tawny byla naštvaná.

“Jdi k mámě, broučku. Já musím jít do práce,” řekla jsem něžně, odstrkujíc jí hlavičku, aby se na mě podívala.

“Moje Lowlow,” oznámila hlasitě a pevně mi omotala ruce kolem krku.

“Ano, tvoje Lowlow, ale tvoje Lowlow musí do práce. Tvůj,” odmlčela jsem se a podívala se na Jeffersona, ignorujíc nevolnost v žaludku, “táta je tady, aby se s tebou viděl.” Měla jsem pocit, že budu zvracet. Moje sladká holčička byla produkt cizoložnictví. Chtělo se mi z toho křičet z plných plic. Tohle bylo tak nefér. Nenáviděla jsem co Tawny udělala, přesto jsem si nemohla přát, aby se to nikdy nestalo. S Larissou v náručí bych si nikdy nemohla přát, aby neexistovala.

“Moje Lowlow,” zopakovala Larissa, plácajíc mě po hrudi. Obrátila jsem pozornost zpátky k ní a ona se na svého tátu bezzubě usmívala, zatímco mě představovala. V očích mě pálily slzy a rychle jsem je zahnala. Pláč by jí rozrušil a já potřebovala jít. Ačkoliv vyběhnout i s ní ven bylo lákavé.

Chtěla jsem, aby byla co nejdál od pravdy, která jí bude pronásledovat celý život. Věděla jsem jaké tohle stigma je. Táta vás navštěvuje jen když se může odtrhnout od svojí skutečné rodiny. Výsledek aférky. To jsem byla já. Zastínilo mi to celý život. A pak návštěvy jednoho dne přestaly úplně.

Odstěhoval se s rodinou pryč a už jsem ho nikdy neviděla, ani o něm neslyšela.

Nepochybovala jsem, že Jefferson udělá Larisse to samé. Řekl mojí naivní, hloupé sestře, že svojí ženu opustí, ale nikdy to neudělá. Nikdy tenhle dům neopustí. Larissa tu bude vyrůstat, zatímco do života její matky bude přicházet a odcházet jeden muž za druhým. Bude plakat dokud neusne kvůli otci, který jí nikdy nechtěl.

“Dej mi jí a prostě jdi,” nařídila Tawny a vytrhla mi Larissu z náruče.

Věděla o čem přemýšlím. Také mě za to nenáviděla. Vztek v jejích očích mě neděsil. Děsil mě strach z bolesti, které bude čelit až se na ně tenhle muž vykašle.

“MOJE LOWLOW,” zařvala Larissa a natahovala po mě ručičky.

“Ticho, Larisso. To stačí,” při Tawninu nadávání křičela Larissa ještě víc.

Chtěla jsem si jí vzít zpátky, ale čím déle tu budu stát, tím to bude horší.

Místo toho jsem jí poslala pusu, “Mám tě ráda, holčičko.” Pak jsem si vzpomněla na Marcusova slova a řekla jsem, “Pamatuj si, chovej se jako princezna. Princezny nekřičí.” Zarazila se a chvíli o tom přemýšlela, zatímco se jí po tváři kutálely slzičky.

“Skuitles,” řekla zamračeně.

“Ano, správně, říkají Skittles,” ujistila jsem jí a pak zamávala na rozloučenou, “Brzy se uvidíme, dobře.”

Otočila jsem se a spěchala ze dveří, než začnu taky slzet.

Ušla jsem asi míli, když vedle mě zpomalilo Marcusovo auto. Okamžitě z něj vyskočil a byl u mě. Věděla jsem, že vypadám strašně. Nevolala jsem mu, protože jsem se potřebovala vybrečet a vyzvracet. Procházka mi pomohla trochu se uklidnit a vyčistit si hlavu.

“Low, co se děje?” zeptal se, vtahujíc mě do náruče. Zavrtěla jsem hlavou a zapřísahávala se, že se znovu nesesypu. Nemohla jsem Marcusovi nic z toho říct. Mému světu by nerozuměl. Byl ošklivý. Nechtěla jsem, aby špína, kterou jsem sebou celý život vláčela, byla součástí našeho vztahu.

Pokud by to věděl, viděl by mě jinak. Viděl by jinak Larissu. Pokud chci, aby nám to fungovalo, nemůžu s ním tuhle část sdílet.

“Proč jsi mi nezavolala? Psal jsem a podíval se na čas a uvědomil si, že jsi mi měla zavolat už před hodinou. Přijel jsem jak nejrychleji jsem mohl.”

Odtáhla jsem se od něj a polkla knedlík v krku. Pálila mě v něm kyselá pachuť zvratků.

“Pohádala jsem se s Tawny. Je to kráva. Larissa brečela, protože jsem odcházela. Nesnáším, když jí musím takhle opouštět.”

Marcus přikývl a hladil mě palci po tvářích. Opravdu jsem doufala, že se mě nepokusí políbit. Potřebuju si nutně vyčistit zuby.

“Rodina dokáže stát za hovno,” souhlasil. Pak se otočil, otevřel mi dveře od auta a vyzvedl mě na sedadlo.

“Příště mi zavolej. Prosím,” požádal.

Přikývla jsem a přinutila se k úsměvu.

14. Kapitola

MARCUS

Zajel jsem před mámin dům a zaparkoval za Amandiným novým Mercedesem. Měl jsem malé zpoždění, ale potom v jakém stavu jsem Willow našel pro mě bylo trochu těžký jí nechat v práci. Sakra, byla rozrušená. Ani jsem tu její sestru nepotkal a už jsem jí vážně neměl rád.

Kdyby nebyla Larissina matka, nenáviděl bych jí. Chtěl jsem jí říct, že vím jak podělaný dokážou vztahy v rodině být, ale zatěžovat jí ještě mými problémy se zdálo nefér. Willow byla citlivá. Jen by si o mě dělala starosti a já chtěl, aby byla šťastná. Přidávat jí další stres by nebylo dobré ani pro jednoho z nás. Kromě toho jsem v tomhle nebyl sám. Měl jsem Amandu.

Otevřel jsem pření dveře a bez zaklepání vešel dovnitř. Dnes jsme měli rodinou večeři. Příští týden mám v plánu vzít sebou Willow. Chci jí seznámit s mámou. Jen potřebuju zjistit jaký má pracovní rozvrh a ujistím se, že budeme mít rodinnou večeři v den, kdy má Willow volno.

“No, už bylo načase, abys sem ten svůj zamilovanej zadek dovlekl,”

popichovala Amanda.

Usmál jsem se. Není třeba to popírat. Ještě jsem nebyl zamilovaný. Ale opravdu snadno bych k tomu mohl dospět.

“Zamilovaný?” zeptala se máma, vycházející z kuchyně ve své jasně bílé zástěře s krajkou podél spodního lemu a sklenicí bílého vína v ruce.

“Ano, zamilovaný. Měla bys ho s ní vidět, mami. Je celej sladkej a majetnickej. Je to roztomilý a lehce nechutný.”

Mámě se nad Amandiným popisem rozzářil obličej. Bála se o mě po celém tom letním fiasku se Sadie.

“A proč jsi jí dnes večer nepřivedl? Chci tu nechutnou scénu vidět na vlastní oči.”

Šel jsem mámu obejmout, protože jsem věděl, že potřebuje pozornost a byl jsem prostě rád, že ji vidím zase se usmívat.

“Příští týden. Dneska pracuje. Až zjistím, které večery má volné. Zavolám ti a nějaký den vybereme.”

Máma mi dala pusu na tvář a po té druhé mě poplácala.

“Dobře,” odpověděla, pak se otočila a šla zpátky do kuchyně.

“Cage už to ví?” zeptala se tiše Amanda, když se ke mě přikradla.

Přikývl jsem a ona zalapala po dechu.

“Vystěhoval jsem jí z jeho pokoje.”

Amanda doširoka vytřeštila oči. “Kecáš!”

“Ne.”

“A on tě nevykopnul?” Zněla šokovaně.

“A riskovat, že by šla Low se mnou? Ne. To by neudělal.”

“Aha, to mě nenapadlo. Chytrý krok, brácho.”

Pokrčil jsem rameny. “Jsem zatraceně brilantní.”

“Jak myslíš.”

Prošla kolem mě a dala mi při tom pohlavek, pak zamířila do kuchyně.

Jakmile jsme měli všechno jídlo na stole a všichni tři jsme byli usazení, máma si odkašlala, “Dobře, je tu něco, co jsem vám oběma chtěla říct. Od našeho posledního rozhovoru jsem učinila pár rozhodnutí.” Výraz strachu na jejím obličeji mi dělal starosti. To nebude dobré. Dlouze jsem se napil ledového čaje a čekal až bude pokračovat.

“Tento týden jsem mluvila s vaším otcem. Několikrát. Zmínila jsem možnost rozvodu. Řekla jsem mu, že jestli chce ven z manželství, tak fajn.

Nechám ho jít,” odmlčela se a nervózně v ruce kroutila ubrousek. To také nebylo dobré znamení.

“Nechce se rozvádět. Oba věříme, že prochází krizí středního věku,”

zvedla ruku, když jsem otevřel pusu a neměl daleko k vykřiknutí ‘hovadina’ u matčina stolu.

“Ne, Marcusi. Nech mě domluvit,” poprosila. Nedokázal jsem se podívat na Amandu. Tohle jí jen dá naději. Nechtěl jsem jí na tváři vidět úlevu.

Věděl jsem, že jí o to víc ublíží až to táta zase podělá.

“Nemáš naše léta, ani jsi neprožil náš život. Tyhle věci se stávají. Krize středního věku je velmi běžná. Dokážu to pochopit, přestože se mi to nemusí líbit. Váš otec tu holku opouští. Už pro něj nebude pracovat. On se vrací domů. Budeme pracovat na nápravě toho co se pokazilo. A potřebuji, aby jste vy oba za mnou stáli, za námi. Tvoje zlost na otce mi nepomůže,”

ztěžkla polkla a já jí v modrých očích viděl třpytit slzy. “Chci, aby si vzpomněl jak dobrá tahle rodina dokáže pohromadě být. Aby chtěl být s námi.”

Seděl jsem tam a nebyl schopný podívat se sestře do očí. Věděl jsem, že za tímhle bude stoprocentně stát. Také jsem věděl, že máma chce, aby to fungovalo. Táta jí dal naději. Kdybych se naštval a poukázal co všechno je na tomhle uspořádání špatně, jen by je to rozrušilo. Nezměnilo by to jejich názor. Tak moc ho chtěly zpátky. Takže jsem udělal tu jedinou věc, kterou jsem mohl.

“Dobře, mami. Cokoliv chceš.”

WILLOW

Marcuse něco naštvalo. Co mě vyzvedl byl jako obvykle starostlivý a pozorný, ale cítila jsem pod povrchem jeho vtek. Mělo to něco společného s jeho rodinou. Dnes s nimi večeřel. To bylo vše co jsem věděla. Ale neptala jsem se ho, ne když jsem se mu sama se svými rodinnými problémy svěřovat nechtěla. Pokud by mi to chtěl říct, udělal by to.

Myšlenky se mi přesunuly k Larisse. Zírala jsem do stropu a věděla, že mě dnes večer spánek nejspíš nenavštíví. Přesto jak unavená jsem byla, nechtěla moje mysl utichnout.

Pomalu otevírající se dveře mě vylekaly a já se posadila na posteli, čekala jsem, že uvidím Marcuse. Ale byl to Cage.

Se zamračením jsem si přitáhla deku výš, abych zakryla Marcusovo tričko, ve kterém jsem spala. Poslední věc co jsem chtěla bylo, aby ho chytil amok v Marcusově pokoji, zatímco byl nepochybně opilý.

“Cagi,” zasyčela jsem tiše, “špatný pokoj.”

Neposlechl mě a zavřel za sebou dveře, pak došel k posteli a posadil se.

“Nejsem tak opilý. Vím čí je to pokoj.”

“Tak co tu potom děláš?”

Pokrčil rameny a povzdychl si, “Chybíš mi a nechce se mi jít do mojí prázdný ložnice a ležet v prázdné posteli.”

“No, tady spát nemůžeš.”

Zamračil se a já natáhla ruku a stiskla tu jeho.

“Já vím. Jen jsem tě chtěl vidět. Myslel jsem si, že budeš psát. Napadlo mě, že kdybych tě chvíli sledoval, mohl bych jít k sobě a usnout s tím obrázkem v hlavě.”

Dokázal být tak milý. Cage nikdy nezvládal změny dobře. A tahle pro něj bude opravdu těžká.

“Mrzí mě to, ale on mě dělá šťastnou, Cagi.”

Jeho zamračení se prohloubilo.

“Proč?”

Proč? Ten seznam by byl nekonečný. Ale znala jsem jednu odpověď, která Cage umlčí.

“Stačím mu.”

Cage sklopil hlavu do dlaní.

“Proč jsem tak podělanej, Low? Proč nemůžu být jako on? Co je se mnou kurva špatně?”

Lámalo mi to srdce. Hlavou mi probleskly vzpomínky na jeho modřinami pokryté tělo, šrámy na čele a tváři, všechno dárky od jeho nevlastního otce. My oba jsme měli problémy. Moje byly jen jiné.

“Náš život nebyl snadný,” odpověděla jsem a pohladila ho po černých, sametových vlasech. Posunul ruce trochu níž, abych mu viděla do očí.

“Ale ty nemáš problémy se vázat.”

“Ne, ale ani mě nikdo nemlátil.”

“Ale byla si opuštěná. Mužem, který byl moc hloupý na to, aby pochopil jak úžasnou má dceru a dokonce i když jsi měla mámu, doopravdy tu pro tebe nebyla.”

Vzpomněla jsem si na dnešek s Larissou a jak plakala protože jsem odcházela a po tváři se mi skutálela slza.

“Hej,” natáhl ruku a zachytil jí, “Co to je? Nechtěl jsem tě rozbrečet.”

Zavrtěla jsem hlavou a chytila ho za zápěstí. “Ne, nemůžeš za to. To Larissa,” zarazila jsem se. Potřebovala jsem to někomu říct. Potřebovala jsem si o tom promluvit. A Cage věděl. Věděl, co jsem zažila. Pochopí to.

“Dnes jsem poznala jejího otce.”

Cage vytřeštil oči.

“Vážně?”

“Jo a je ženatý a starý. Říká, že opustí svojí ženu a odvede si Larissu a Tawny pryč.”

Cage se mě neptal co je na tom špatného. Ani nemusel. Držel mě, zatímco jsem brečela, když jsem zjistila, že otec se svojí rodinou opustil město.

“Aha, sakra,” zašeptal.

Přikývla jsem.

“Možná to udělá, Low. Třeba jí neudělá to samé co tvůj otec tobě.”

Zavrtěla jsem hlavou, “Ne, copak to nevidíš. Pokud opustí svojí ženu, tak Tawny zničila manželství. Někdo další má zlomené srdce. Tak jako tak někomu ublíží. Je ženatý. Už před bohem slíbil, že bude svojí ženu ctít.

Teď nemá jednu, ale rovnou dvě rodiny. A jedna z nich bude trpět.”

Cage dlouze vydechl.

Pár minut jsme tiše seděli. Podívala jsem se za něj ke dveřím a pomyslela na Marcuse, spícího na gauči. Nechtěla jsem, aby tu Cage načapal. Pořád náš vztah nechápal. Tohle by ho naštvalo.

“Díky, že jsi mě vyslechl. Ale,” kývla jsem ke dveřím, nerada jsem mu říkala ať odejde.

Smutně se na mě usmál a vstal.

“Ale musím vypadnout než mě tu milovník nachytá.”

“Tak nějak,” odpověděla jsem.

Přikývl a než odešel, poslal mi vzduchem pusu.

Zase jsem si lehla a tentokrát zavřela oči. Mluvit o mých obavách nahlas pomohlo. Pomalu si mě našel spánek.

Cítila jsem na tváři lehké polibky a otočila se k teplu vedle sebe. Když jsem ucítila Marcusovu čistou vůni, otevřela jsem oči. Nebyl se mnou pod přikrývkou. To byl můj první postřeh. Dech mu voněl po mentolu a s tímhle poznatkem jsem mu zabořila hlavu do ramene, aby neucítil můj ranní dech.

Jeho smích mnou vyslal vlnu chvění.

“Proč se schováváš?” svěží dech mě lechtal na uchu.

“Nemám vyčištěné zuby,” zamumlala jsem.

Tentokrát se hlasitě rozesmál. “Jsem si jistý, že tvůj ranní dech je stejně tak sladký jako ty.”

“Ehm, ne, věř mi, páchne jako zbytku světa,” ujistila jsem ho, odmítajíc zvednout hlavu a podívat se na něj.

“Dobře, fajn, schovávej se přede mnou, ale můžu ti říct, že nemám rád, když propásnu tvůj ospalý výraz.”

“Můj ospalý výraz?”

“Ano, tvůj ospalý výraz. Když ráno poprvé otevřeš oči, máš ten nej sexy výraz. Víčka se ti neotevřou úplně, řasy se ti dotýkají tváří a spodní ret máš celý nateklý od toho jak se do něj ve spánku koušeš.”

Páni. Dobře, jsem naprosto nažhavená. A smrdí mi z pusy. Úžasný.

Zasténala jsem mu do hrudi. “Když tohle děláš, chci tě přetočit na záda a lehnout si na tebe a líbat tě do bezvědomí.”

“Prosím, jen si posluž. Nebudu ti bránit.”

Smích mu nadzvedl hruď a já se posadila.

“Zůstaň kde jsi a já se skočím trochu opláchnout. Nehýbej se,” ukázala jsem na něj, abych zdůraznila svoje nařízení, pak jsem si běžela do koupelny vyčistit zuby a učesat se.

Vběhla jsem do ložnice a musela se zastavit a povzdychnout si radostí, při pohledu na to jak se opíral o čelo postele. Měl na sobě tričko, ale byl v boxerkách a dlouhé, opálené nohy měl překřížené. A bosé nohy Marcuse Hardyho byly vyloženě sexy.

Zvedla jsem pohled zpátky k jeho tváři a on se na mě usmíval.

“Mám tvoje uznání?”

Se smíchem jsem pokračovala k posteli, ale moje předchozí výhružka, že na něj skočím se mi teď zdála trochu extrémní. Místo toho jsem si vlezla vedle něj a zaklonila k němu hlavu.

“Co? Neskočíš na mě a divoce si se mnou neužiješ?” Ze škádlení v jeho hlase se mi zachvěl žaludek. Teď když to nadhodil jsem se cítila trochu odvážněji, přehodila jsem mu nohu přes klín a obkročmo si na něj sedla.

Úsměv mu zmizel a v očích mu zasvítil zájem.

“Uvidíme, věřím, že další krok je tohle,” zašeptala jsem, vzala jeho obličej do dlaní a pak jsem se sklonila a kladla mu malé, rychlé polibky na rty. Do obou koutků a dokonce i na špičku nosu. Rukama mi vyjel nahoru po stehnech a pod tričkem mě chytil v pase. Našla jsem si cestu zpátky k jeho rtům, lehce zachytila spodní ret a vsála jsem ho do pusy. Z hrudi se mu ozvalo zasténání, otevřel ústa a okamžitě převzal vedení. Jeho jazyk se proplétal s mým, zatímco jsme jeden druhého prozkoumávali. Sání mého jazyka mě překvapilo a naklonila jsem se blíž, tisknouc se k němu dolů.

Oba jsme současně zalapali po dechu, když se horko nahromaděné mezi mýma nohama setkalo s jeho očividným vzrušením. Jakoby moje tělo instinktivně vědělo co dělat, zhoupla jsem se proti tlaku, který způsobil, že mnou projely divoké otřesy rozkoše.

Marcus začal ztěžka dýchat a líbání začalo být intenzivnější. Jeho ústa opustila moje a já zanaříkala, když mě začal líbat směrem dolů po krku a zastavoval se, aby cestou lehce kousal a olizoval citlivou pokožku. Uvnitř mě se dělo něco, co mě děsilo, ale byla jsem příliš vzrušená, abych mohla přestat. Pokračovala jsem v houpání boky a Marcusovo sevření na mém pase se zpevnilo, jak si mě tlačil dolů, ještě blíž k úžasnému pocitu.

“ACH, bože, zlato,” zaklonil hlavu, opřel si jí o čelo postele a já se zastavila, roztoužená a bolavá, ale bála jsem se, že jsem mu ublížila.

“Co,” podařilo se mi přidušeně zašeptat.

Otevřel oči, oběma rukama mi pustil pas a chytil můj obličej.

“Ty. Mě. Přivádíš. K. Šílenství.” Po každém slově se krátce nadechl, než znovu zaútočil na moje ústa. Vzala jsem to jako dobré znamení a znovu se proti němu zhoupla a pak se svět rozpadl. Bylo to jakoby mi někdo mezi nohama zapálil rachejtli. Můj výkřik zněl cize. Držela jsem se Marcuse ze strachu, že spadnu, když se pustím. Co jsem to udělala. A můžu to udělat znovu?

Když mi srdce začalo zpomalovat a zase jsem mohla dýchat, uvědomila jsem si, že jsem zabalená v Marcusově náruči a hlavu mám zastrčenou v ohybuje ho krku a ramene. Do. Háje.

Pořád jsem měla smrtelné sevření na Marcusových pažích a pomalu jsem odtáhla ruce pryč, doufajíc, že jsem mu na kůži nezanechala otisky nehtů, ačkoliv mi bylo jasný, že tam musejí být.

Co jsem to provedla? Jak se na něj mám teď podívat? Co bych měla říct?

Myslí si, že jsem šílenec? Jsem si dost jistá, že jsem právě křičela jak magor. Byl zázrak, že dovnitř nevrazil Cage.

Marcus mě hladil po vlasech jakoby mě uklidňoval.

“Low,” jeho hlas byl chraplavý.

“Ano,” odpověděla jsem a nechávala tvář bezpečně zabořenou do jeho krku.

“Podívej se na mě.”

Ach, kruci. Pomaličku jsem se odtáhla a okamžitě postrádala teplo svého malého, bezpečného nebe.

Zvedla jsem k němu oči a pomalý, sexy úsměv mi hned uklidnil mysl. Oči měl přivřené jakoby se právě probudil.

“Co se děje?” zeptal se, dívajíc se mi do očí. Cítila jsem jak rudnu.

“Ehm … já, um,” co mám říct? Promiň, že jsem se ti zbláznila na klíně.

“Low,” zvedl ruku, projel mi jí ve vlasech a pak mi jí položil na krk. “Byl to tvůj první orgasmus?”

Aha.

No, není sakra divu. Teď už jsem naprosto chápala fascinaci těmihle věcmi.

Přikývla jsem a věděla, že mi tvář září ještě jasněji. Jeho malé pousmání přerostlo do plného, sto wattového úsměvu. Měl z toho očividně velkou radost. No, to bylo dobrý.

“Užila sis to?”

Tiše jsem se rozesmála. Že se mě na to zrovna nezeptal?!

“Řekla bych, že fakt, že jsem se právě chovala jako blázen ti napověděl, že ano.”

Zasmál se, naklonil se dopředu a dal mi jednu pusu na rty, pak se odtáhl.

Otřel se o mě a já zalapala po dechu. Ach. Byl pořád … tvrdý. Myslím, že už by to nemělo být tvrdé, jakmile se kluk udělá … což znamená, že se to nestalo. Ach.

“Ty ehm,” podívala jsem se dolů, modlíc se, aby se znovu nepohnul, protože jsem z nějakého důvodu byla opravdu citlivá.

“Jsem v pořádku. Opravdu, opravdu v pořádku,” řekl pobaveně, “Přísahám.”

Posunula jsem pohled k jeho pažím, kde měl zářivě červené prohlubně od mých nehtů. Trhla jsem pohledem zpátky k němu, “Moc se omlouvám.”

Nadzvedl obočí, “Low, tyhle značky jsou vážně sexy. Za co se omlouváš?

Věř mi, budu je nosit s hrdostí.”

Ach.

Odkašlal si, chytil mě za boky a sundal ze sebe dolů.

“Já, ehm, se potřebuju osprchovat a jestli tu budeme dál takhle sedět, věci naberou hodně na intenzitě,” vysvětlil a sklonil se, aby mě ještě naposledy políbil, než se zvedl.

“Vrátím se za pár minut. Dneska někam jdeme. Kamarád, kterého bych rád, abys poznala, nás někam pozval.”

Někam pozval?

Sledovala jsem jak odchází. Měl velmi působivý zadek. Boxerky, které měl na sobě mu objímaly boky a já si povzdychla štěstím, než jsem vyskočila a začala se připravovat.

15. Kapitola

MARCUS

Sledoval jsem Low vyjít z koupelny, oblečenou v červených letních šatech, které jí sahaly přesně nad kolena a v kovbojských botách a na chvíli jsem zapomněl dýchat. Obrázek jí v mém klíně, oči zářící rozkoší, když vykřikovala moje jméno, mi opravdu ztíží jít na věci pomalu. Zasloužil bych si nějakou cenu. Tak snadno jsem se s ní mohl milovat. Dovolila by mi to. Počkat. Řekl jsem právě ‘milovat’ … kdy jsem o tom přemýšlel jako o milování? Byl to sex. Vždycky to byl sex. Putoval jsem jí očima vzhůru k obličeji. Vlasy měla pěšinkou rozdělené na dvě půlky a svázané ve dvou culících, přehozených přes ramena. Kdo by k čertu řekl, že culíky můžou být tak sexy? Zjistil jsem, že se na mě opatrně dívá a usmál jsem se. Byla moje.

“Je tohle v pořádku?”

Polkl jsem knedlík v krku. Ach, sakra, kdy jsem se do ní zamiloval?

“Jo, vypadáš úžasně.”

Zářivě se na mě usmála a já šel k ní a vzal jí za ruku.

“Kam přesně jdeme?”

Chtěl jsem jí překvapit, ale díval jsem se na ní a bojoval s nutkáním vzít jí zpátky do mojí ložnice a zamknout se tam s ní. Byl bych schopný tam s ní zůstat navždy.

“Nemáš náhodou slabost pro rockery, že ne?”

Zamračila se a pomalu zavrtěla hlavou.

“Ne, proč?”

Cítil jsem se trochu lépe, ale stejně jsem si jí potřeboval držet bezpečně u sebe.

“Fajn, dobře. Jen tak. Tak jdeme na to.”

Zasmála se a šla za mnou.

*

Bylo tu narváno. Ne že by mě to překvapilo. Zajel jsem k bráně ochranky.

Strážný poodešel ze svého místa a přistoupil k mému autu. Stáhl jsem okýnko a čekal.

“Můžu vám pomoct?” zeptal se zamračeně.

“Marcus Hardy a host. Moje jméno je na seznamu.”

Strážný přikývl a promluvil do rádia. “Mám tu Marcuse Hardyho s hostem.”

“Ukažte mi nějaký průkaz,” řekl trochu přátelštěji. Vytáhl jsem ze zadní kapsy peněženku a podal mu občanku. Zkontroloval jí a vrátil.

“Dobře, pane Hardy, až se brána otevře, jeďte doprava a zaparkujte na malém parkovišti. U druhého vstupu bude další ochranka. Bude potřebovat znovu vidět váš průkaz než vás pustí dovnitř.”

“Jasně, díky.”

Přikývl a ustoupil, když se brána otevřela. Začal jsem projíždět a podíval se na Willow. Všechno si prohlížela. Koukla se na mě a usmála se.

“Jdeme do zákulisí na koncert Jaxe Stona, že jo?”

Rozesmál jsem se. Hádám, že nebylo těžký to uhodnout, po všech těch opatřeních u soukromého vchodu do centra města přeplněného lidmi.

“Trefa,” odpověděl jsem.

Jednou tleskla a vypískla.

“Ach, páni! Nikdy předtím jsem na koncertě nebyla a na mém prvním se dostanu hned do zákulisí.”

Zajel jsem na prázdné parkovací místo, vypnul motor a podíval se na ní.

“Máš všechny druhy koncertních triček,” poukázal jsem.

Pokrčila rameny, “Líbí se mi. Napadlo mě, že na skutečný koncert nikdy nepůjdu, tak si je kupuju kdykoliv na nějaké v sekáči narazím.”

Zajímavé. Tuhle informaci si uložím na později.

“Takže tvoje nadšení je kvůli rockovému koncertu a ne protože za chvíli poznáš Jaxe Stona?” Potřeboval jsem tohle potvrzení pro klid mysli.

Zachichotala se a pak škádlivě nadzvedla obočí, “Noooo, to je dost super.

Nikdy předtím jsem nikoho slavného nepotkala.”

Proč žárlím? Tohle byla blbost. Jax miloval Sadie. Nevrhne se na Low a nevezme mi jí. Přikývl jsem.

“Dobře, to je dost fér.”

Obešel jsem auto a pomohl Willow vystoupit, pak jsme vyrazili ke dveřím.

Týpek od ochranky nás tentokrát zkontroloval oba. Na můj vkus si Willow prohlížel trochu moc. Měl jsem jí říct ať se převlékne. To co měla na sobě bylo zatraceně rozptylující.

Jakmile se otevřely dveře, přivítala nás Sadie.

“Jste tady,” zářivě se na mě a Willow usmívala.

“Jo,” odpověděl jsem, usmívajíc se nadšení ve Willowiných očích, když nasávala vše kolem sebe.

“Mám takovou radost. Za mnou, chci Willow seznámit s Jaxem, než bude muset ven. Má tam už přes půl hodiny jednu malou holčičku a její matku.

Je to dlouhý příběh, ale potkali jsme jí letos v létě v Sea Breeze Foods a ona ho poznala, přestože byl inkognito. Dal jí osobní vizitku a slíbil jí na koncert tady propustku do zákulisí. Pak musel ten koncert zrušit kvůli nějakým záležitostem se mnou a mojí rodinou. Každopádně tohle je náhradní koncert a on ho pro ní chtěl udělat extra speciální, když musela čekat tak dlouho.”

“To je hezký,” řekla Low, na můj vkus trochu příliš zasněně. Zmlkni, Sadie.

Sevřel jsem jí pevněji ruku, Willow ke mě vzhlédla a její nadšený výraz uhasil můj žárlivý moment.

“Jsme tady,” řekla Sadie a poplácala po ruce bodyguarda, který nám uhýbal z cesty.

“Díky, Ryane,” řekla a naštvaný obr se na ní doopravdy pousmál, pak se vrátil k mračení.

“Jsem zpátky a mám společnost,” řekla Sadie, vcházejíc do velikánského pokoje, který mi připomínal hotelový apartmán. Jax vstal z velkého, černého, koženého křesla, na kterém se rozvaloval a věnoval Willow svůj hvězdný úsměv a já ho začínal znovu nenávidět. Proč jsem jí sem kruci vodil?

“Marcusi,” přikývl mi na přivítanou.

“Jaxi,” odpověděl jsem a opravdu moc jsem se snažil, abych nezněl otráveně.

“A ty musíš být Willow. Trochu jsem toho o tobě za posledních dvacet čtyři hodin zaslechl.”

Sadie s Jaxem mluvila o Willow. Důvody proč jsme tady do sebe začínaly zapadat. A mě se líbilo to, co jsem začínal vyrozumívat.

“Aha, páni. Ehm,” koktala Willow. Byla z Jaxe nervózní a najednou jsem byl zase naštvaný.

“On tenhle efekt na lidi má,” zavtipkovala Sadie a šla k němu. Omotal kolem ní paži, přitáhl si jí blíž a políbil jí na vršek hlavy. Hned jsem se cítil líp.

“To si dovedu představit,” odpověděla Willow, zesilujíc svoje sevření mojí ruky. Byla nervózní. Chtěl jsem to napravit, ale nebyl jsem si jistý jak jí pomoct se uvolnit.

“Takže, Willow, máš ráda mojí hudbu, nebo jsi přišla, protože tě Marcus donutil,” zeptal se Jax škádlivým tónem.

“Ach, líbí se mi. Vlastně jsem ani nevěděla kam jedeme. Byl dost nekonkrétní,” s úsměvem ke mě vzhlédla, “Ale došlo mi to, když jsme projeli kolem ochranky.”

Jaxovi to přišlo zábavné.

“No, to je úleva. Sadie mojí hudbu nesnášela, když jsem jí potkal. Jsem teď kolem jižanských dívek trochu nejistý.”

“Ego Jaxe Stona je v naprostém pořádku,” ozvala se Sadie a odešla k baru.

“Pojď si se mnou sednout, Willow. Udělám nám něco k pití. Proč neprovedeš Marcuse zákulisím, Jaxi?”

Jax na mě nadzdvihl obočí. Věděl stejně dobře jako já, že je to Sadiin způsob jak mezi námi urovnat vztahy. Obrátil jsem pozornost k Willow, jejíž smrtelné sevření na mojí ruce se uvolnilo. “Nevadí ti to? Zůstanu s tebou jestli chceš,” zašeptal jsem jí do ucha pro případ, že by nechtěla, abych odcházel.

Přikývla a dala mi pusu na tvář. “V pohodě. Ze Sadie nervózní nejsem.”

Stiskl jsem jí ruku a dal jí pusu na ústa, pak jsem vzhlédl k velmi potěšenému Jaxovi.

“Připravený?” zeptal se.

Přikývl jsem a vyšel za ním ze dveří.

V momentě, když jsme vyšli ven, přistoupil k nám další bodyguard a šel za námi. Byl jsem na to zvyklí. Pracoval jsem pro toho kluka dost dlouho.

“Tohle je moment, kdy si potřeseme rukama a uzavřeme mír, řekl bych,”

promluvil Jax, když otevřel dveře a vedl mě do velké místnosti, kde posedávali všichni členové kapely, popíjeli a povídali si s holkama, které se na ně věšely.

“Nejspíš.”

Přistoupila k nám holka se dvěmi lahvemi vod na podnose. Jax obě vzal a jednu mi podal.

“Seženu ti něco silnějšího, jestli chceš. Já před koncertem nepiju, vlastně celkově moc nepiju. Sadie z toho není zrovna nadšená.”

“Ne, to je dobrý.”

“Už si Sadie ani nevšímáš. To se mi líbí.”

Zasmál jsem se. No jasně, že se mu to líbí. “To se vsadím.”

Jax se usmál a dlouze se napil vody. “Jsi zamilovaný?”

Už jsem nad tím přemýšlel dnes ráno. “Jo, myslím, že asi jo. Stalo se to trochu rychle. Ale je těžké jí odolat.”

“Znám to, chlape a můžu ti upřímně říct, že ti naprosto rozumím.”

Hádám, že mohl. Divný. Nebyl zase tak špatný.

“Sadie z tebe má opravdovou radost. Od chvíle co Willow poznala, o vás dvou nonstop mluví. Vím všechno o tom jak jsi na ní hodný a jak se na ní díváš, jakoby byla jediná osoba v místnosti. Všechny tyhle přihlouplý řeči.”

To mě rozesmálo. “Nedovedu si představit, že by ti to moc vadilo. Jestli jsem celý zblbnutý do jiný holky, pak je ta tvoje v bezpečí.”

Jax se ušklíbl, “Mě miluje. Nedělal jsem si starosti.”

Měl pravdu. Krom toho mi to bylo jedno. Konečně.

WILLOW

V uších mi zvonilo, když jsme odešli z koncertu. Ale to nezmenšovalo moje nadšení. V rukách jsem tiskla svoje první koncertní tričko, které jsem si skutečně vysloužila, když mě Marcus vysadil do auta. Sledovala jsem ho obejít přední kapotu, aby nastoupil dovnitř.

“No, tak co si myslíš?”

“Bylo to úžasný! Díky, žes mě sem vzal.”

Naklonil se a hladově mě políbil, což jsem nečekala. Když skončil, kousl mě do spodního rtu a pak mě pustil. Byla jsem trochu bez dechu.

“Chtěl jsem to udělat už dvě hodiny,” vysvětlil se sexy úsměvem, než nastartoval auto.

Páni. Dnešek už nemohl být lepší.

Opřela jsem si hlavu dozadu a zavřela oči.

*

“Vzbuď se, spící krásko, jsme doma,” zašeptal mi Marcus do ucha a já se s trhnutím probudila.

Prospala jsem celou cestu zpátky. Zatraceně. Chtěla jsem si s ním povídat.

Dneska jsme k tomu neměli moc příležitostí.

“Omlouvám se, že jsem usnula.”

“To nemusíš. Víc jak hodinu jsem tě mohl sledovat spát. Líbí se mi to.”

Vždycky jsem se s ním cítila tak výjimečná.

“Dobře, ale zní to nudně.”

Jemně mě kousl do ušního lalůčku a zašeptal, “Věř mi, nebylo.”

Zachvěla jsem se a zadrhl se mi dech.

“Pojďme dovnitř,” zněl napjatě.

Rychle jsem se vyškrábala z auta. Jestli v tomhle budeme uvnitř pokračovat, jsem víc než pro.

Marcus mě chytil za ruku a cestou nahoru do bytu si mě přitáhl k boku,.

Uvnitř jsem si hned zamířila k lednici pro Jerrito. Měla jsem žízeň.

Otevřela jsem spodní šuplík a uvědomila si, že tam už žádné není. Jen pivo. Cagovi nikdy nedošlo moje pití. Ale teď bylo pryč. Opouštěl mě.

Zvedla se ve mě malá bublina strachu. Zavřela jsem ledničku a slepě zírala na nerezovou ocel před sebou. Co když šel dál a opustil mě? Co se stane jestli mě opustí Marcus? Byla bych sama. Cage byl můj bezpečný přístav.

Srdce mi začalo zběsile tlouct a zpanikařeně jsem se podívala ke dveřím ložnice. Kde je? Celý den mi nenapsal, aby mi řekl co dělá, nebo mě zkontroloval.

“Low, jsi v pořádku?” zeptal se Marcus. Chtěla jsem kývnout hlavou, ale nemohla jsem. Panika v mé hrudi začínala převládat. Už je to dlouho co jsem měla záchvat úzkosti, ale právě teď se na mě jeden chystal v plné síle a nebyla jediná věc jak to zastavit. Cage zapomněl na moje Jerritos.

Nechával mě jít. Požádala jsem ho a on to udělal. Marcus tu nebude navždy.

“Low, podívej se na mě,” Marcus mě otočil čelem k sobě, ale já se mu nemohla kouknout do očí. Ztrácela jsem se. Hluboké nádechy. Musím se soustředit na pravidelné dýchání.

“Low, podívej se na mě, prosím zlato, podívej se na mě,” prosil a já chtěla jeho strach zmírnit, ale nemohla jsem. Právě teď jsem musela dýchat.

Dovnitř a ven, dovnitř a ven, dovnitř a ven.

“Co se sakra děje, Low,” Cagův hlas. “Uhni,” vyštěkl a já ho chtěla zastavit, ale on mě opouštěl. “Low, dostaň se z toho. No tak. Dostaň se z toho ven. Soustřeď se na mě, Low a řekni mi co se stalo.” Cagův hlas byl přísný. Už tím se mnou předtím prošel. Zastavil to. Otočila jsem k němu oči.

“Jerritos,” zaskřehotala jsem a v očích mě štípaly slzy. Zalapala jsem po dechu a znova se donutila k dýchání.

“Ach, do prdele, Low. Koupil jsem je. Vidíš, přímo tady v tom pytli.”

Přes igelitový pytlík jsem uviděla známé lahve. Koupil je. Neodcházel.

Byla jsem v bezpečí. Nebyla jsem sama. S přikývnutím jsem se zhluboka nadechla.

“Dobře,” odpověděla jsem šeptem. Napětí v hrudi se mi trochu uvolnilo, ale pořád jsem tam cítila hrozící záchvat. Čekal na mě.

“Pojď sem,” Cage mě k sobě přitáhl a jeho povědomá vůně mě uklidnila.

“Ráno jsem si všiml, že jsou pryč. Neopouštím tě. Slyšíš mě. Já. Tě.

Neopouštím.”

Kývala jsem mu proti hrudi a zaslechla zavření dveří. Marcus. Ach, bože.

Viděl mě ztrácet nervy. Teď jsem byla zabalená v Cagovo náručí. To není dobré. Odtáhla jsem se, podívala se přes Cagovo rameno a Marcus byl pryč.

“Odešel,” zašeptala jsem a zvedla oči ke Cagovi.

“Nejspíš jsi ho pěkně vystrašila. Není lehký se na tohle dívat.”

Přikývla jsem.

“Bylo to protože jsem neměl tvoje pití?”

Znovu se mi nahrnuly slzy do očí a pokrčila jsem rameny. “Tak trochu.

Představa, že mě necháváš odejít a já budu sama.”

Zavrtěl hlavou, “To se nikdy nestane. Když to zatracený mexický pití dojde a já jsem v nákupu dalšího příliš pomalý, neznamená to, že tě nechávám plavat. Nikdy nebudeš sama, Low. To ti přísahám. Slyšíš mě.”

“Jo.”

Znovu jsem se mu podívala přes rameno.

“Neodešel z bytu. Šel do svého pokoje.”

“Díky,” zvedla jsem ruce a objala ho. Děsila jsem se představy jít za Marcusem.

“Mám tě rád, Low,” zašeptal.

“Taky tě mám ráda,” odpověděla jsem a ustoupila. Musím se jít vypořádat s Marcusem a s tím, že vyděl můj moment šílenství. Cage to nemohl udělat za mě. Musela jsem jít sama.

16. Kapitola

MARCUS

Seděl jsem na okraji postele a hlavu měl sklopenou v dlaních. Co se to k čertu právě stalo? A proč jsem nebyl schopný se k ní dostat? Sledovat jak se zabořila do Cagovo náruče bylo trochu víc, než jsem mohl zvládnout.

Žárlivost, že on byl ten ke komu šla, mě užírala zaživa. Byl jsem druhý.

Zase. Ale tentokrát mě to trhalo na kusy. Sadie mě takhle nepohltila.

Nevlastnila mě. Low ano.

Pomalu se otevřely dveře a já otočil hlavu a uviděl jí vcházet do pokoje.

Díval jsem se jak za sebou zavřela. Obavy a strach v jejích očích mě zabíjeli, ale nešel jsem k ní. Nechtěla mě. Chtěla Cage.

“Omlouvám se, že jsi mě tak viděl,” řekla tiše.

Za to se omlouvala?

“Otočila jsi se k němu. Ne ke mě.”

Překvapeně vykulila oči.

“Měla jsem záchvat úzkosti. Soustředila jsem se na dýchání. Když jsem uslyšela Cage, věděla jsem, že mi s tím pomůže. Už to tak bylo mnohokrát.”

“Mohl jsem ti pomoct já.”

Oči se jí leskly neprolitými slzami a udělala váhavý krok směrem ke mě, pak se zastavila

“Potřebovala jsem Cage, protože ten záchvat byl kvůli němu. Potřebovala jsem od něj ujištění.”

Cože?

“Nechápu,” řekl jsem a sledoval jak udělala další krok mým směrem.

“Víš, Cage mě nikdy neopustil. Opustil mě táta. Opustila mě máma. A sestra mě opustila taky. Cage nikdy. Když mě lidé opouštějí, vždycky je tu.

On je jediný člověk, na kterém jsem vždy závisela. Vždycky jsem věděla, že tu pro mě bude ať se stane cokoliv.” Odmlčela se a zhluboka nadechla.

“Když jsem otevřela lednici a moje pití bylo pryč, no, to se nikdy nestalo.

Myslela jsem si, že mě nechává jít. Myslela jsem si, že mě taky opouští.”

Ach, sakra.

Vstal jsem a překonal vzdálenost, kterou se bála zdolat.

“Jsem tady já. Máš mě.”

Smutně se na mě usmála.

“Jednoho dne tohle skončí. Se vztahy to tak bývá. Pak mě opustíš taky.”

Tolik jí ublížili.

Vzal jsem její obličej do dlaní a díval se jí do očí.

“Poslouchej mě. Zamiloval jsem se do tebe. Naprosto, bláznivě zamiloval.

Nikam neodejdu. Nikdy. Nemůžeš se mě zbavit.”

Po tváři se jí skutálela slza a já jí palcem setřel, pak jsem jí dal pusu na špičku nosu.

“Opravdu ti chci věřit a myslím, že ty tomu skutečně věříš, ale Marcusi, tam odkud pocházím lidé odcházejí.”

I kdyby mi to zabralo zbytek života, dokážu jí, že nikam nejdu. Potřebuje prostě činy a ne slova. Slova už předtím slyšela.

“Strávím zbytek života tím, že ti to budu dokazovat.”

Zavřela oči, “V to doufám,” zašeptala.

Sáhl jsem dolů, vzal jí za ruku a odvedl k posteli. Šel jsem sem nahoru s představou, že budeme dělat trochu víc toho co dnes ráno, ale věci se změnily. Teď jsem jen chtěl být ten, kdo jí bude držet. Chtěl jsem všechno zlepšit. Jen já.

*

Otevřel jsem oči, v pokoji byla tma a byl jsem v posteli sám. Posadil jsem se, prohrábl si rukama vlasy a vstal, abych šel najít Willow. Když jsem otevřel dveře ložnice usmála se na mě Larissa.

“Martus,” oznámila hlasitě.

“Princezno,” odpověděl jsem s úsměvem. Natáhla ručičky do vzduchu a já jí zvedl. Už jsem se ten požadavek beze slov naučil.

“Nevěděl jsem, že mě přijdeš navštívit.”

Zatleskala. “Martus hrát.”

“Zrovna se vzbudil, Larisso, dej mu minutku,” ozvala se Willow, když vyšla z kuchyně.

“Udělala jsem kuřecí fattucini alfredo jestli chceš. Tawny se tu před hodinu nečekaně zastavila a vysadila tu Larissu. Musím večer do práce, ale pokud si jí nenechám, dá jí na celou noc k tý příšerný ženský dole v ulici. To nemůžu dopustit, takže,” pokrčila rameny.

“Já jí pohlídám.”

Willow ztuhla a zírala na mě.

“Opravdu?” šok na její tváři mě trochu ranil.

“Jo, samozřejmě. Stejně jsem chtěl zůstat dnes večer doma. Budeme spolu stavět kostky a bourat je, hrát si s vařečkama prostě si užívat.”

Willow se na tváři rozzářil úsměv, při kterém jsem si připadal deset metrů vysoký.

“Dobře, ehm, díky, chci říct, páni, jsi si jistý?”

Došel jsem k ní, sklonil se a políbil jí na překvapená ústa.

“Velice jistý.”

“Martus pusu,” řekla vesele Larissa, pak se naklonila a dala mi na tvář hodně vlhkou pusu.

Willow se zasmála, “Fajn, nebudeš mi krást mýho chlapa.”

Jejího chlapa. To se mi hodně líbilo. Zatraceně až příliš.

“Nemožný. Dokonce ani od roztomilých, kudrnatých blondýnek,” ujistil jsem jí a pocuchal Larisse vlásky.

“Martus hrát,” oznámila opět Larissa.

“Jo, slyšel jsem tě, holka. Jdeme si hrát,” odpověděl jsem.

“Počkej, nemáš hlad?”

Zapomněl jsem, že uvařila. Zakručelo mi v žaludku a podíval jsem se na Larissu.

“Můžu se napřed najíst, než si budeme hrát? Můžeš si sednout vedle mě a dát si taky.”

“Kousy, kous,” odpověděla Larissa.

Otočil jsem se na Willow, aby mi to přeložila, Larissa pokračovala ve vykřikování, “Martus, kousy, kous.”

“Kousy, kous, tak ráda říká jídlu,” vysvětlila Willow.

“To mi dává naprostý smysl,” odpověděl jsem a obě holky se zachichotaly.

WILLOW

Když jsem vešla dovnitř, ozařovalo temný byt jen světlo z televize. Nešel zvuk, ale na obrazovce běžela Večerní show. Když si oči přivykly, našla jsem Marcuse spícího na gauči, s Larissou přitisknutou na jeho hrudi, také spala. Po podlaze byly roztroušené kostky a drobky, nejspíš z čokoládových sušenek, tvořily cestičku z obýváku do kuchyně. Zaševelilo mi srdce. Milovala jsem ho. Nikdy mě nenapadlo, že se to stane. Nečekala jsem, že budu milovat někoho dalšího. Ne takhle. Posbírala jsem kostky a naskládala je zpátky do koše, který jsem si tu nechávala, když jsem měla Larissu. Pak jsem se sklonila a zašeptala Marcusovi do ucha, “Jsem doma.”

Otevřel oči a přivítal mě ospalým úsměvem.

“Ahoj,” zamumlal.

“Vezmu jí a uložím k sobě do postele. Donesu ti polštář a deku.”

“Odnesu jí,” řekl a začal si sedat. Položila jsem mu ruku na rameno a zatlačila ho zpátky dolů.

“Ne, zůstaň ležet. Udělám to.” Dala jsem mu malou pusu mezi svraštělé obočí a vzala mu Larissu z rukou.

Potom co jsem jí uložila a zajistila polštáři jsem se s dekou a polštářem pro Marcuse vrátila ke gauči. Nepohnul se. Bez pochyby byl vyčerpaný. Hlídat Larissu nebylo nic pro slabé povahy. Měl zavřené oči. Dlouhé blond řasy se mu dotýkaly lícních kostí. Sklonila jsem se, abych mu dala polštář pod hlavu, když mě v pase popadly dvě ruce a stáhly mě dolů na něj.

“Mmmm, to je lepší,” zašeptal než si přivlastnil mou pusu. Jeho ústa byla nejprve sladká a něžná, ale čím víc jsem se vrtěla, tím byl polibek agresivnější. Teplo jeho úst chutnalo jako čokoládové sušenky a já se ho nemohla nabažit. Popadla jsem ho vpředu za tričko a přitahovala ho blíž.

Sunul mi ruce nahoru po stehnech, chytil mě za zadek a stiskl, se zasténáním jsem se k němu přitiskla. Znovu jsme šli na to. Odtáhla jsem se než to mohlo zajít ještě dál a podívala jsem se na něj. Touha v jeho očích mě zdolala.

“Taky tě miluju,” zašeptala jsem.

Vytřeštil oči, pak měl pusu zpátky na mojí. Tentokrát naprosto vzhůru a odhodlaný. Chtěla jsem od něj všechno. Neměla jsem sebemenší pochybnost. Ruce měl všude a já se cítila celá rozechvělá nedočkavostí.

Přerušil polibek a zatahal mě za šortky.

“Sundej si je,” pořádal.

Vstala jsem, byla jsem nervózní, ale tak neuvěřitelně nadšená, že jsem se nemohla přestat třást. Nebyla jsem si jistá jestli chce, abych si svlékla všechno. Zvedla jsem k němu pohled a on zavrtěl hlavou.

“Nech si kalhotky. Nechci, aby naše poprvé bylo na tomhle gauči a pokud by sis je sundala, byl bych vyřízenej.”

S úsměvem jsem se k němu vrátila a obkročila ho, potom jsem se znovu ztratila v Marcusovi Hardym.

17. Kapitola

MARCUS

Právě jsem prožil absolutně nejlepší týden svého života a teď ho zakončím rodinnou večeří. Měl by na ní být přítomný i otec. Kéž bych mámě neřekl, že přivedu Willow. Tohle byla poslední věc, které by měla být svědkem.

Willow přišla za mě, omotala mi ruce kolem ramen a sklonila se, aby mě políbila na tvář.

“Už budeš mít ten papír napsaný?” zeptala se, narovnala se a obešla stůl, aby se posadila naproti mě. Moje tričko Alabamské university jí slušelo.

Už po bytě nenosila Cagovo trička. Chtěl jsem jí oblečenou ve svých.

Možná to bylo trochu neandrtálské, ale bylo mi to jedno. A jí taky. Byl jsem si skoro jistý, že se jí to líbí.

“Téměř, ale nevadilo by mi malé rozptýlení,” odpověděl jsem. Ušklíbla se a zavrtěla hlavou.

“Ne. Rozptylovala jsem tě celý týden. Musíš to dopsat.”

“Prosím,” škemral jsem a ona se zachichotala.

“Jdu se připravit na setkání s rodiči a ty dokonči ten referát. Vymyslím ti odměnu za dobře odvedenou práci později.”

Miloval jsem jak už se se mnou dovedla uvolnit. Její škádlení bylo tak neuvěřitelně sladký.

“A to je přesně to rozptýlení, které potřebuju. Dotankovala jsi mi fantazii.”

Se smíchem za sebou zavřela dveře do koupelny. Potřásl jsem hlavou, abych si jí pročistil od myšlenek na Willow v mém klíně, jak vykřikuje moje jméno a znovu jsem se zadíval na obrazovku před sebou. Měla pravdu. Musím to dokončit. Nejlépe zítra. Ale trávil jsem každou volnou minutu s Willow a za nic bych to nevyměnil.

Dveře do bytu se otevřely a dovnitř vešel Cage s Prestonem. Šli z baseballového tréninku. Oba byli špinaví a zpocení.

“Marcusi, co děláš,” zavolal Preston, když vešel dovnitř a vydal se za Cagem do kuchyně.

“Píšu referát,” zabručel jsem, věděl jsem, že když jsou teď tady, už nic neudělám.

“Já platím chytrým holkám, aby mi je psaly,” pochlubil se a já protočil oči.

On ‘platil’ chytrým holkám, aby za něj dělaly úkoly už od základky.

Nicméně jeho placení normálně nezahrnovalo peníze.

“Kde je Low?” zeptal se Cage než se napil piva.

“Sprchuje se. Dnes večer jde se mnou na rodinnou večeři.”

Preston hvízdl, “Rodina. Tak to vypadá vážně.”

Cage nevrle zabručel a znovu se napil.

Preston mezi námi dvěma přejel pohledem. Viděl jsem mu v očích zvědavou otázku. Jak spolu vycházíme? Poprali jsme se? Není to nepříjemné? A pravda byla, že ne. Cage tu býval zřídka.

Sprcha se vypnula a já vyskočil. Oba kluci na mě zírali jako bych se zbláznil. Představa, že by Willow v myšlence, že jsem tu jen já, vyšla ven v ručníku, mě vyděsila k smrti. Ignoroval jsem je a šel ke dveřím.

“Low.”

“Ano.”

“Jsou tu Preston a Cage.”

“Dobře, ehm, mohl bys mi přinést věci? Jsou na posteli.” To bylo přesně to čeho jsem se bál.

“Jo.”

Ani na jednoho z nich jsem se nepodíval, ale cítil jsem jak se do mě vpalují pohledem. Preston se nepochybně bavil a Cage byl naštvaný.

Na vrchu hnědých letních šatů, které mi připomínaly čokoládu, ležely růžové, krajkové kalhotky z velice skromného materiálu a stejná podprsenka.

Všechno jsem to zvedl a zamířil zpátky do koupelny, ujistil jsem se, abych spodní prádlo schoval před vlezlými pohledy.

Zaklepal jsem. “Mám to.”

Pootevřela dveře, sáhla ven a vzala mi je z rukou. Ostýchavě se na mě usmála a já se chtěl protlačit dovnitř, ale udržel jsem se v klidu. Zavřela za sebou a já se otočil čelem k popravčí četě.

Preston začal první, “Trochu majetnický, co, kámo? Bál ses, že zahlídnu slečnu Low v ručníku.”

Střelil jsem po něm varovný pohled a posadil se.

“Viděl jsem jí v ručníku moc a mockrát,” řekl povýšeně Cage.

Zhluboka jsem se nadechl a donutil se zůstat v klidu.

“Rozdíl je v tom, že teď je moje.”

“Ne, je tvoje jen pro zatím,” odpověděl.

Otočil jsem se a zíral na něj. Opíral se o kuchyňskou linku a vypadal si sebou zatraceně jistý.

“Navždycky,” opravil jsem ho.

Cage se odstrčil od pultu a nadzvedl obočí, “Uvidíme.”

Začal jsem vstávat a Preston mě popadl za ruku, Cage odešel do svého pokoje.

“Nedělej to. Prostě to nech být.”

Znovu jsem se posadil. Ne protože mi to Preston řekl. Ale protože by to tak Low chtěla.

“Je to pitomec. Vždycky byl. Prostě ho ignoruj.”

To se snadněji řekne, než udělá. “Ona je moje,” zopakoval jsem si z vetší části pro sebe.

“Já to chápu, brácho. Je tvoje,” souhlasil Preston.

WILLOW

“On tu není,” sykl Marcus a díval se přímo před sebe, když parkoval za drahým malým Mercedesem před jejich domem. Byl přesně tak velký jak jsem si ho představovala. Světle žlutou barvu domu doplňovaly bílé okenice. Dům stál na pláži a hlavní část byla ve druhém patře. Spodek byly všechno garáže. Což u krále Mercedesů dávalo smysl. Široké schodiště, vedoucí k předním, velkým dvojitým dveřím, bylo zastrašující.

Marcus naštvaně zavrčel a otevřel svoje dveře. Něco ho trápilo, ale já se téměř bála zeptat. Místo toho, aby obešel auto a otevřel mi, prudce zabouchl svoje dveře a zůstal stát a civět na velké skleněné dveře jakoby je chtěl vyrvat z pantů. Otevřela jsem si jak nejtišeji jsem mohla a došla před auto. Možná si to rozmyslel. Věděla jsem, že se domů vrátil kvůli rodinným problémům. Ale tohle bylo mnohem intensivnější, než jsem čekal od dokonalé rodiny, kterou jsem si k němu představovala. Zvlášť potom co jsem poznala jeho veselou, milou, krásnou sestru. Když jsem se vedle něj zastavila, prudce ke mě otočil hlavu a jeho vzteklý výraz se rozehřál a zamračil se.

“Omlouvám se, Low. Nechtěl jsem tě tam nechat jen tak sedět.”

Stiskla jsem mu ruku. “To je dobrý. Vím jak si otevřít dveře.”

Moje vtipkování mu na utrápenou tvář přivedlo jen náznak úsměvu.

“Můj táta tu měl být. Ale není.”

Dobře. Zmeškat rodinné jídlo tu musí být opravdu závažné.

“Máma ho čekala. Těšila se,” povzdychl si a vzal mě za ruku.

“Jestli se bude zdát divná, nebo smutná, prostě to přehlédni. Nic co se dnes večer stane nemá nic společného s tvojí přítomností. Právě teď je tu všechno fakt na hovno.”

“Věř mi, já napsala o rodinách na hovno knížku. Zvládnu to.”

Marcus si zvedl mou ruku ke rtům a políbil ji.

“Tak se pojďme podívat do čeho jsme se to dnes večer navezli,” zamumlal a zamířili jsme vzhůru po masivních schodech.

Marcus nezaklepal. Vešli jsme rovnou dovnitř. Hádám, že to tu má pořád za domov. To musí být hezký. Já musela u Tawny klepat. Dveře byly normálně stejně zamčené a já nedostala klíč.

“Haló,” zavolal Marcus, když za námi zavřel. Okamžitě se objevila Amanda, vyšla z pokoje nahoře. Její úsměv ochabl a já mohla říct, že se do něj nutí. Dělala jsem to často na to, abych to poznala.

“Mando,” pronesl Marcus obezřetným tónem, “všechno v pořádku?”

Pokrčila rameny a podívala se po mě a pak zpátky na Marcuse. Potřebovali chvilku. Viděla jsem jí to v prosebných očích.

“Mohl bys mi ukázat kde je koupelna?” zeptala jsem se Marcuse, přerušujíc jejích tichou konverzaci.

“Jo, samozřejmě,” ukázal na dveře vlevo hned naproti nám. “Prostě použij pudrovací pokoj.”

Pudrovací pokoj? Co to kruci je pudrovací pokoj?

“Dobře.”

Jakmile jsem byla uvnitř povzdychla jsem si a sesunula se proti zdi. Ježiš, napětí v tomhle domě by se dalo krájet. A já jsem tu. To, že mě tu Marcus chtěl mít bylo milé, ale teď jsem si začínala myslet, že jsem udělala chybu.

Amanda ho zjevně potřebovala a já mu visela na krku. A nic nevím.

Trochu mě trápilo, že se mi neotevřel, ale na druhou stranu já mu o svých rodinných problémech taky neřekla. Ať se v téhle rodině děje cokoliv, nemůže to být horší než to co udělala moje sestra. S problémy jaké jsem měla já se nesvěřujete, nikdy. Potřebovala jsem zabít trochu času a dát jim šanci na soukromý rozhovor.

Rozhlédla jsem se po malé místnosti a všimla si, že umyvadlo není normální umyvadlo. Bylo z nóbl popraskané skleněné mísy, která stála na mramorovém pultu. Kohoutek vypadal jako měděný chrlič z pumpy.

Zapnula jsem vodu a okamžitě jsem byla fascinovaná tím jak to funguje.

Usmívajíc se svojí dětinské fascinaci umyvadlem jsem vodu vypnula a obrátila pozornost ke zbytku pokoje. Nebyla tu vana ani sprcha. Toaleta stála naproti mě a z vysokého stropu visel lustr.

Kdo si sakra dá lustr do tak malé místnůstky jen se záchodem a umyvadlem? Vylekalo mě zaklepání na dveře.

“Low, jsi v pořádku?” Marcusův hlas zněl ustaraně.

Otevřela jsem dveře, popadla ho za ruku a vtáhla ho za sebou dovnitř. Z

jeho šokovaného výrazu jsem se chtěla rozesmát, ale neudělala jsem to.

Ustarané linky na jeho čele mi řekli, že toho má teď v hlavě příliš, než aby myslel na zábavu a hry.

“Co,” zeptal se, když jsem za ním zavřela dveře.

Otočila jsem se a zadívala se mu do krásných zelených očí. Bože, byl nádherný.

“Dávám ti možnost promluvit si s Amandou o samotě. Zdála se smutná,”

vysvětlila jsem.

Frustrovaně si povzdychl a přikývl.

“Za tohle všechno se omlouvám,” začal a já mu položila prst za rty, abych ho zastavila.

“Ticho. Vím, že máte problémy a to, že se tvůj táta neukázal je obrovský zádrhel v tom, aby bylo všechno lepší. Jestli je kvůli mojí přítomnosti všem nepříjemně, protože mají pocit, že se musejí chovat šťastně a jakoby se nic nedělo, měla bych odejít. Můžu zavolat,” Marcus mi jemně chytil prst a zavrtěl hlavou.

“Ne. Nezavoláš,” odmlčel se, “nikomu. Zůstaneš tu se mnou. Potřebuju tě tu, Low. Omlouvám se, že to šlo všechno do háje, ale potřebuju tě tady.

Prosím, zůstaň se mnou.”

Prosebný pohled jeho očí byl moje konečná. Samozřejmě, že s ním zůstanu. Překonala jsem tu malou vzdálenost mezi námi, postavila se na špičky a cudně ho políbila, než jsem přikývla.

“Tak jo, jdeme na to.”

Poprvé od chvíle co jsme vyjeli se na mě usmál. Když jsme vyšli ven z pudrovacího pokoje, stála tam Amanda a s pobaveným úšklebkem na tváři na nás čekala.

“Musel jsi jít dovnitř a pomoct jí ven, Marcusi?” řekla škádlivým hlasem.

“Zmklni, Mando,” odpověděl a dal mi ruku kolem zad. Než se otočila a odvedla nás do jídelny tak na mě mrkla. Stůl byl obrovský a pokrytý jídlem. Opravdu tu rodinné večeře pořádali ve velkém stylu. Z kuchyně vyšla vysoká, elegantní žena. Blond vlasy měla téměř bílé. Platinové by bylo možná nejvýstižnější. Střižené je měla do krátkého, klučičího stylu, který se hodil k jejímu klasickému vzhledu. Štíhlou postavou mi připomínala Amandu. Bílá zástěra kolem její pasu byla tak jasná, že vypadala jakoby nebyla nikdy použitá. Pod zástěrou měla něco, co vypadalo jako černé šaty vázané kolem krku a na nahou černé lodičky. Při pohledu na ní vás napadlo jediné slovo, pracháči.

“Marcusi,” zářivě se usmála na syna.

“Mami, tohle je Willow,” zpevnil paži kolem mého pasu, “Low, tohle je moje máma, Margaret.”

Margaret položila na stůl košík s pečivem a se zářivým úsměvem se vydala mým směrem. Trochu až moc zářivým. Ale bylo pro ni nemožné zamaskovat bolest v očích.

“Moc ráda tě poznávám, Willow. Tolik jsem toho o tobě slyšela a jsi přesně tak krásná jak Marcus přísahal.”

“Také mě těší. Mockrát děkuji za pozvání.” Úsměv se jí uvolnil a stal se upřímnější.

“Mám radost, žes přišla. Marcus si nikdy dívku na večeři nepřivedl. Tvoje přítomnost je velice vítaná.”

“Potřebuješ s něčím pomoct, mamčo?”

Řekl jí mamčo. No není to zatraceně roztomilý?

“Ne, broučku, jděte se s Willow posadit. Amanda přinese džbánek s čajem a pak můžeme začít jíst.”

Marcus mi vytáhl židli, posadila jsem se a on mě přisunul ke stolu. Pak šel udělat tu samou věc pro mámu. “Prosím,” řekl a usmíval se na ní. Láska v jejích očích, když se na něj dívala byla nezaměnitelná.

Marcus byl velice milovaný. Bez ohledu na rodinné problémy, jeho matka a sestra ho zbožňovaly. Ale na druhou stranu, jak by také ne?

18. Kapitola

MARCUS

Matka se rozpovídala o nadcházejícím festivalu mořských plodů v Sea Breeze a charitativní události, kterou pořádala. Willow byla perfektní. Byla zaujatá matčiným nesmyslným mluvením a dokonce udržovala konverzaci v chodu otázkami. Amanda dvakrát zachytila mou pozornost. Měla z Willow velkou radost. Zaměstnat mámu bylo zrovna teď to nejlepší a Willow odváděla skvělou práci. Musel jsem sebrat všechnu svojí sílu vůle, abych se nenaklonil a nezačal jí bezhlavě líbat. Když se Willow zeptala jestli je něco s čím by mohla pomoct, mámin obličej se rozsvítil jako vánoční stromeček. Vidět jí na tváři skutečný úsměv byla taková úleva, že se mi hned lépe polykalo jídlo. Když jsme přišli a já viděl jak je zničená, tížilo mě to v břiše jako kamení. Ale s každým úsměvem, který u ní Willow vykouzlila jsem mohl zase jíst a uvolnit se. Amandin napjatý postoj se také uvolnil. Koncem večeře jsem vzdal předstírání, že nejsem Willow fascinovaný stejně jako máma. Otevřeně jsem na ní zíral, na její hladkou pokožku, hedvábné vlasy zvlněné kolem ramen a její výrazné oči.

Lehce růžová barva v jejích tvářích mi prozradila, že ví, jak na ní civím.

“Moc ráda bych pomohla. Marcus vám pošle moje číslo. Pak mi jen dejte vědět, až mě budete potřebovat.”

Chce pomáhat mojí mámě. Sakra, v tomhle bodě jsem v tom vězel tak hluboko, že bych udělal cokoliv oč by mě požádala.

“Marcusi, broučku?” přerušila mi myšlenky máma a já odtrhl pohled od Low a obrátil pozornost k matce.

“Ano?”

Zasmála se a zdála se velmi potěšená. Dnešní večer vůbec nebyl fiasko.

Willow to zachránila.

“Pomůžeš mi donést karamelový dort a talířky, prosím?”

S přikývnutím jsem vstal a Amanda zakryla smích ubrouskem. Mám pocit, že máma zavolala moje jméno víc než jednou než jsem jí slyšel. Jak mámě, tak sestře stačilo k radosti málo.

Šel jsem za mámou do kuchyně a v momentě kdy jsme byli bezpečně schovaní otočila se a pevně mě objala.

“Ach, zlato, je dokonalá. Miluju jí. Je krásná a chytrá a ty jsi jí tak unešený. Dělá mi to tak dobře u srdce, tě takhle vidět. A je místní.

Vždycky jsem se bála, že potkáš nějakou dívku na vysoké a odstěhuješ se ode mě pryč. Tohle je perfektní. Nemůžu se dočkat až jí představím dámám v klubu až mi přijde pomoct s výzdobou našeho stánku na festivalu.”

Nemohl jsem si pomoct a rozesmál se matčinu nadšení. To že se otec neukázal bylo kompletně zapomenuté.

“Je speciální. Říkal jsem ti to.”

“Ano, rozhodně je. Zbožňuju jí.”

“Taky jí zbožňuju, mamčo.”

*

Následující dvě noci Willow pracovala a celý včerejšek strávila u sestry hlídáním Larissy. Měl jsem absťák. Dnes v noci jí potřebuju celou pro sebe. Uděláme si půlnoční piknik na pláži. Trochu tance pod hvězdami a pak se s ní budu milovat. Byl čas. Chtěl jsem s ní v noci spát v posteli a celou noc jí objímat. Spát na gauči mě začínalo štvát. Ale předtím než se tohle všechno stane, musím se setkat s otcem. Dvakrát mi volal a nechal zprávy, které jsem bez vyslechnutí smazal.

Dnes ráno mi za něj volala máma. Prosila mě, abych za ním zašel. Neměla ráda, když jsme byli rozhádaní, což mě vytáčelo, protože jí otřásl světem.

Ta žena prostě moc snadno odpouštěla.

Zajel jsem před jeho prodejnu v Sea Breeze. Vždycky byl v téhle. Ostatní prodejny jen navštěvoval. Tohle byla jeho základna s největším parkovištěm. S hlubokým nádechem jsem vystoupil z auta a zamířil k předním dveřím. První věc, které jsem si všiml, když jsem vešel byly kudrnaté, zrzavé vlasy sekretářky, kterou údajně vyhodil. Zamračil jsem se na ní, když jsem jí míjel, z čehož jí trochu zakolísal úsměv a já chtěl poprvé v životě ublížit ženě. Nezeptal jsem se jestli je ve svojí kanceláři.

Mluvit s děvkou, která mi rozbila rodinu dnes na mém seznamu nebylo.

Vešel jsem do kanceláře a táta vzhlédl.

“Marcusi,” vypadal překvapeně.

“Máma mě požádala, abych přišel. Jsem tu. Máš deset minut.”

Zamračeně přikývl a pokynul mi, abych se posadil. Zvažoval jsem, že odmítnu a zůstanu stát, abych na něj mohl celou dobu shlížet shora, ale rozhodl jsem se, že bude možná bezpečnější se usadit. To mu dá víc času uhnout, pokud se na něj rozhodnu vrhnout. Odkašlal si, povolil si kravatu a s lokty opřenými o stůl se naklonil dopředu.

“Vím, že tě naštvalo, když jsem se neukázal na rodinné večeři.”

Tvrdě jsem se zasmál. “Ne, tati, fakt, že pro tebe pořád pracuje ta coura, o které jsi mámě řekl, žes jí vyhodil je to kvůli čemu právě teď zuřím.”

Stáhl rty do pevné linky a já viděl jak ho můj komentář o jeho placené hračce štve.

“Vynechejme ji z toho, ano. Jsou jisté věci, o kterých nevíš a dokud nedosáhneš mého věku a nezažiješ to co já, tak to nikdy nepochopíš.”

Pohled mi zahalila rudá mlha.

“Tvoje matka a já jsme už tak dlouho žili jako spolubydlící, Marcusi. Byla pohlcená svým světem a já pracoval, abych jí ten čarovný život, který žila, umožnil. Aby Amanda mohla mít vše po čem touží. A to samé bych udělal i pro tebe, kdybys mě nechal. Tvoje odmítání nechat si ode mě s něčím pomoct mě trápí. Jsi můj syn. Chci, abys měl to nejlepší. Můžu si to nejlepší dovolit. Ale ty se mnou bojuješ. Kvůli tomu tu ale nejsme,”

zamával rukou jako by ta slova odháněl. “Tvoje matka a já už nadále neděláme jeden druhého šťastným. Naše manželství skončilo dávno předtím, než jsem šel dál. Potřebuju náklonnost-”

“Dost,” zavrčel jsem a vstal. Už jsem to nemohl poslouchat.

“Tvoje. Potřeby. Jsou. Mi. Ukradený.” Plival jsem každé slovo s takovou dávkou jedu jakou mi můj hlas dovoloval. “Zajímá mě jen žena, která se rozhodla zasvětit život vytvoření domova pro mě a Amandu. Vytvořením domova pro tebe. Neudělala nic za co by si zasloužila, abys utekl a šukal holku o půlku mladší než ty. Opravdu si myslíš, že tě miluje? Vážně? To je stupidní a ubohý. Chce tvoje prachy, ty blbe.”

Táta vystřelil ze židle a ta praštila do zdi za ním. “Tvoje nadávky nebudu poslouchat. Jsi můj syn. Zasloužím si respekt.”

Zabublal ve mě znechucený, rozzlobený smích a zavrtěl jsem hlavou.

“Jakýkoliv respekt k tobě odumřel ve chvíli kdy jsi zradil mou matku.”

Nečekal jsem na odpověď. Prudce jsem otevřel dveře a třísknul s nima, protože jsem potřeboval uvolnit trochu vzteku, než vybuchnu. Zákazníci a prodejci nadskočili a otočili se, aby viděli co se děje. Doufal jsem, že všichni odejdou, aniž by si koupili jedinou zatracenou věc. Přejel jsem pohledem po prodejně a našel holku, co za tohle všechno nesla zodpovědnost. Sledovala mě šokovaným, téměř vystrašeným výrazem.

Chtěl jsem jí ublížit. Praštit s ní o zeď a křičet na ní. Ale nemohl jsem.

Takže jsem se spokojil se slovy.

“Vysaj ho do sucha dokud můžeš, protože nebudeš mladá navždycky.

Jednoho dne tě taky opustí. Pro někoho mladšího. Strarýho psa novým kouskům nenaučíš a můžu tě ujistit, že na tobě není nic výjimečnýho. Jsi jen kus mladýho masa.”

Při mých slovech jí klesla čelist a já slyšel lapání po dechu těch, kteří mě slyšeli. Dobře. Otec si příště dobře rozmyslí než zavolá a bude chtít, abych se s ním setkal.

Vyřítil jsem se z obchodu a otočil auto k Live Bay. Bylo brzo, ale potřeboval jsem pivo. Ne, potřeboval jsem zatracenýho panáka whisky.

Několik panáků whisky.

WILLOW

“Čau, Low,” vylekal mě Prestonův hlas a já se otočila a našla ho stát s rukama v kapsách za sebou. Mračil se.

“Prestone, ahoj.”

Rozhlédl se po téměř prázdné restauraci. Už jsem měla odcházet a volala jsem Marcusovi, ale nezvedal mi to. Už jsem se připravovala na to, že půjdu pěšky. Zavolat Cagovi nepřicházelo v úvahu.

Možná Marcus poslal Prestona. Doufala jsem v to. Byla jsem vyčerpaná a jít pěšky bylo to poslední co jsem chtěla.

“Končíš?” zeptal se, obracejíc pozornost zpátky ke mě.

“Jo, zrovna jsem se chystala odejít. Poslal tě Marcus, abys mě vyzvedl?”

Prestonovo zamračení se prohloubilo, “No, ne tak úplně. Je vedle v baru.”

Vážně? Proč mi nezvedal telefon?

“Dobře,” odpověděla jsem, čekajíc na další vysvětlení.

Preston si povzdychl. “Zbořil se. Jakože se ožral tak, že neví čí je.”

Znepokojeně jsem si rozvázala zástěru, hodila jí do koše na špinavé prádlo a vykročila ke dveřím. Preston mě následoval.

“Než ho takhle uvidíš měla bys vědět, že se dneska sešel s tátou a bylo to brutální. Šel rovnou do baru a od té doby tam je. Má teď mraky rodinných problémů a všechen stres udržet matku a sestru, aby se nerozsypaly je na jeho ramenou. Nebuď na něj naštvaná. Jen se to snaž chápat, dobře.”

Prosebný tón Prestonova hlasu mě děsil. V duchu jsem se připravovala na nejhorší, když jsem otevřela dveře do baru a vešla dovnitř, pátrajíc v davu po mém opilém příteli.

“Byl s ním Rock. Nejprve jsem zavolal Rockovi. Ginger, barmanka, mi volala a já zavolal Rocka. Přišel se mnou.”

Jako první jsem našla Rocka, seděl v boxu stranou od tanečního parketu a byl sám. Přiřítila jsem se k němu. Podíval se mi do očí a ještě než promluvil, viděla jsem mu na tváři omluvný výraz. Srdce v hrudi mi zběsile bušilo. Kde je? Rock ho určitě nenechal odejít? Řídit opilého?

“Kde je?” zeptala jsem se jakmile jsem byla u něj. Rock ukázal půllitrem na taneční parket.

Otočila jsem se a okamžitě ho našla.

Tancoval s Jess, třela se mu o nohu, zatímco jí držel za boky a usmíval se jakoby zažíval nejlepší zábavu v životě. Rozzuřeně jsem napochodovala na parket. Ta děvka mě už zatlačila příliš daleko. Nezajímalo mě čí je to sestřenice. Marcus byl můj. Zastavila jsem se za Jess a krví podlité zelené oči se setkaly s mými. Popadla jsem jí za rameno a vší silou jsem s ní trhla dozadu. Zaklopýtala a šokovaně vyjekla.

“Zlato,” zadrmolil Marcus, natahujíc se po mě. “Moje Low je tu,” jeho zkomolená slova byla tlumená, když mě k sobě přitáhl a zabořil mi hlavu do krku.

Do paže se mi zaryly nehty, zanaříkala jsem bolestí a vylekala tím Marcuse, jehož hlava vystřelila nahoru, vypadal zmateně a nestabilně.

“Vypadni, mrcho,” zapištěla za mnou Jess. Odstrčila jsem Marcuse, aby se náhodou nepřipletl do rány, otočila jsem se a zadívala se na ní.

“Navrhuju, abys vypadla ty. Nejsem v pohodě, když mi takhle někdo osahává kluka. Je opilý. Zítra si to nebude pamatovat. Takže k sakru zmizni, než ti zlomím ten tvůj dokonalej nos.”

Zasyčela jsem a udělala další krok směrem k ní.

Zachechtala se, “Nebojím se tě.”

Nadzvedla jsem obočí a ušklíbla se, “Opravdu? No, princezno, už ses někdy prala s holkou z mojí části města? Nebojujeme fér. Nebudu tě tahat za vlasy a škrábat tě do obličeje. Bojujeme na život. Vzbudíš se rozmázlá na zádech na tomhle parketu. Chceš se přesvědčit jestli blafuju? Prosím, jak je libo, prašť mě. Ty to začni a já to dokončím.”

Slyšela jsem povzbuzování a pár zavytí a zahvízdání, ale všechno jsem ignorovala. Odblokovat dav bylo pravidlo číslo jedna. Můžu jí sejmout. O

tom jsem nepochybovala. Cage mě pouličním rvačkám naučil už jako malou holku. Nerozhodnost v její tváři, když jsem neochvějně držela její pohled a čekala, byla k smíchu.

“Vycouvej, Jess,” přišel za ní Rock, vzal jí za obě ruce a táhl jí pryč.

Nehádala se s ním. Ochotně šla, otočila se a nechala se od něj odvést ven předními dveřmi. Jakmile byli venku otočila jsem se a uviděla jak se na mě Marcus dívá skelným pohledem a s přihlouplým úsměvem na tváři. Jo, byl totálně mimo.

“To bylo sexy, Low,” zadrmolil a přitáhl si mě k sobě.

Páchl jako Cage. Nelíbilo se mi to. Chtěla jsem zpátky svého Marcuse.

Odstrčila jsem ho a zadívala se na něj. Zamračil se.

“Co se děje?” zeptal se a lehce se houpal.

Říkat mu co se děje by bylo k ničemu.

“Beru tě domů,” odpověděla jsem a omotala jsem mu ruku kolem paže, abych ho udržela na nohách.

Preston se s námi setkal u dveří a otevřel je.

“Mrzí mě, žes ho musela takhle vidět,” zašeptal Preston.

Přikývla jsem. Taky mě mrzelo, že jsem ho takhle viděla. Taky mě mrzelo, že jsem ze sebe musela udělat drsňačku v baru plném lidí. Pamatovala jsem si Prestonovi důvody proč se Marcus opil, ale dávalo mi zabrat je akceptovat. No a co! Tak se pohádal s tátou. Měl matku a sestru, které ho milovaly. Já neměla ani to, ale neuvidíte mě se běžet nalejt pokaždý když se se sestrou pohádáme. Což je pořád. Ne, pro tohle neměl omluvu. Natož, aby měl omluvu proto, že si nechával od jiný holky ojíždět nohu. A ruce měl na jejím pase. Velké ruce jen pár centimetrů od jejích obřích prsou. Co já vím, než jsem dorazila mohl si už sáhnout.

“Má jen nějaké problémy s rodinou,” řekl Preston, když otevřel dveře spolujezdce Marcusova auta. Nechala jsem ho, aby Marcusovi pomohl dovnitř a připoutal ho, pak jsem zavřela dveře.

“Jsem ztělesnění rodinných problémů. Ale víš ty kolikrát jsem byla opilá?

Nikdy. Ani jednou. Uvědomuju si, že je tvůj kamarád a ty ho chráníš, ale faktem zůstává, že se opil a osahával jinou holku. A ta ho v podstatě ojížděla. Myslíš si, že by byl v pohodě, kdyby to bylo opačně? Ne! Můžu ti říct, že by se rozzuřil. Vezmu ho domů. Uložím ho do postele a se zbytkem se vypořádám ráno. Ale prosím, Prestone, žádné další omluvy.

Nemá žádnou, která by u mě uspěla.”

Preston si dlouze povzdychl a přikývl, pak ustoupil, abych mohla obejít auto k místu řidiče.

“Ah, tady jsou klíčky. Vzal jsem mu je hned jak jsem přijel,” Preston mi hodil klíče.

“On tě opravdu miluje,” řekl Preston, než zvedl ruce do vzduchu, “Nekřič na mě. To je vše co říkám. Teď už budu mlčet.”

Napjatě jsem se na něj usmála, nastoupila do auta a odvezla nás domů.

19. Kapitola

MARCUS

Nemohl jsem polknout. V krku a na jazyku jsem měl vatu. Plácl jsem se přes pusu, začal vstávat a hlava mi vzpurně ječela. Zasténal jsem a padl zpátky na měkkou postel pode mnou. Co to se mnou je? Pomalu jsem otevřel oči a do pokoje skrz žaluzie prosvítalo slunce.

Zmateně jsem se na sebe podíval dolů. Měl jsem na sobě džíny a tričko.

Byl jsem ve svojí posteli. Něco bylo špatně. Sevřel jsem si hlavu v dlaních a posadil se. Pokoj se začal točit a já zavřel oči. Tenhle pocit jsem znal. Už to bylo dlouho co jsem ho zažil, ale věděl jsem o co jde. Mega kocovina.

Hluk na druhé straně dveří mi pomohl se soustředit. Byl jsem ve svém pokoji. Proč jsem u sebe? Jak jsem se sem dostal?

Willow. Vstal jsem a donutil nohy k pohybu, dokud jsem neotevřel dveře, pak jsem se o ně opřel a zasténal ze závratě způsobené bolestí.

“Vypadáš jak sračka.”

Otevřel jsem oči, Cage zrovna vešel do obýváku s hrnkem kafe v ruce.

Obrátil jsem pozornost ke gauči a všiml si, že je prázdný. Willow. Kde byla Willow?

“Jsi taky opravdu špatný ochlasta.”

Do prdele. Co jsem udělal.

“Low,” podařilo se mi říct přes nejvyschlejší pusu jakou jsem kdy měl.

Cage se posadil na gauč a ušklíbl se na mě. Co je tu tak k smíchu?

“Low je v mojí posteli.”

Cože? Proč? To by neudělala? Ví, že jí tam nechci. Odrazil jsem se ode dveří a vydal se ke Cagovo ložnici.

“Nech jí být. Potřebuje se vyspat. V noci to neměla zrovna lehký.”

Zastavil jsem se a otočil se, abych se na něj podíval. “Co se stalo?”

Cage zvedl obočí, z tváře mu zmizel úšklebek a vypadal vytočeně.

“Chceš detailní rekapitulaci? Dobře,” Cage se opřel lokty o kolena a zíral na mě.

“Low přišla vyzvednou tvojí ožralou prdel z baru. Když se tam dostala, skoro si šukal Jess na parketu. Měl jsi ruce všude. Low šla, odloupla z tebe Jess a pak když jí Jess začala vyhrožovat, Low poznala že kecá a poslala jí do háje. Podle toho co jsem slyšel to bylo zatraceně žhavý. Každopádně tě pak dotáhla domů. Odpadnul si v autě. Musela dojít pro mě, abych tě pomohl dostat do schodů a do postele. Následně se mi tu zhroutila a brečela. Objímal jsem jí jako vždycky, když je raněná a odnesl jsem jí do postele, kde mi tohle všechno řekla a pak okamžitě usnula. Volal mi Preston a taky mi celý ten příběh povyprávěl.”

Budu blejt. Co jsem to udělal? V hrudi mě bolelo, žaludek se mi kroutil a hlava tepala.

Znovu se mi podařilo nahnat jí Cagovi do náruče pro útěchu. Jess jí kvůli mě vyhrožovala. Vystavil jsem jí nebezpečí a ona se o mě postarala.

ZATRACENĚ.

Svalil jsem se na nejbližší židli, položil si točící hlavu do dlaní a bojoval s nutkáním rozbrečet se jako pitomý dítě.

“Myslel jsem si, že tě zabiju až jí ublížíš, víš. Ale ať se propadnu jestli se mi neulevilo, že je po všem. Ani ti nechci ublížit. Jsem jen šťastnej, že jí mám zpátky.”

A to bylo vše co jsem potřeboval. Běžel jsem na záchod a vyhodil celý obsah žaludku. Několikrát. Pak jsem se sesunul po zdi a tiše brečel.

Všechno se to vracelo k otci. On byl důvod proč jsem se opil. Pokud kvůli tomu Willow ztratím, zabiju ho. Nemůžu jí ztratit. Ta představa tak bolela, že jsem nemohl dýchat.

Dveře koupelny se pomalu otevřely a já se otočil a vzhlédl k velmi zasmušilé Willow. Nasával jsem do sebe pohled na ní jak vešla dovnitř a zavřela za sebou. Podala mi chladnou žínku.

“Na.”

Vzal jsem si jí, neschopný z ní spustit oči, zatímco jsem si z tváře omýval studený pot. Pak mi podala sklenici.

“Vypij to. Pomůže ti to.”

Vzal jsem si jí, párkrát usrkl a sledoval jí, bál jsem se, že se otočí a odejde.

Ale neudělala to. Místo toho sklouzla dolů a posadila se vedle mě.

“Omlouvám se. Tak hrozně, hrozně moc mě to mrzí,” dusil jsem se.

Neodpověděla. Místo toho tam seděla a zírala si na ruce pevně sevřené v klíně. Chtěl jsem si jí přitáhnout do náruče a držet. Zadržet jí před tím, aby mě opustila. Ale cítil jsem ze svého oblečení whisky a kouř. Smrděl jsem.

“Ublížil jsi mi,” prohlásila nakonec tiše. Ten malý kousek mého srdce, který byl stále v jednom kuse se při jejích slovech rozpadl. Knedlík v krku mi svíral dýchací cesty.

“Bože, Low, moc se omlouvám.” Chtěl jsem jí vyjádřit lásku, ale v tuhle chvíli se to zdálo neuvěřitelné. Nechtěl jsem ta slova tímhle poskvrnit.

“Chápu, že ses pohádal s otcem. Preston mi to vysvětlil. Ale Marcusi, co nechápu je, proč jsi pil tak moc, že jsi tancoval a dotýkal se jiné ženy.

Moje sestra a já se hádáme pořád. Nemám mámu a sestru jako ty, které mě milují. Nemám žádnou rodinu. Jediná rodina co mám mě nenávidí. Larissa se nepočítá, protože je dítě. Vím jak jsou rodinné trable na houby, Marcusi.

Mám obrovské problémy. Věci, o kterých nevíš. Potíže, které mě užírají zaživa. Ale žádné z nich nejsou omluva proto, abych utekla, zbořila se a otírala se o jinýho kluka.”

Byl jsem sobecký, rozmazlený hajzl. Měla pravdu. Pokud by se to otočilo, zešílel bych. Neseděl bych tu vedle ní a druhé ráno s ní klidně nemluvil.

Byla pro mě příliš dobrá. To už mi došlo dávno, ale nevěděl jsem jak nehodný jsem jí já.

“Máš pravdu. Nezasloužím si tě.”

Willow natáhla ruku, zakryla jí mojí a já se při tom doteku zachvěl. Kurva, rozbrečím se tu přímo před ní. Bojoval jsem s pálením slz v očích a nemohl se na ní podívat. Pomalu jsem posunul palec a zaháknul ho s jejím.

Nebyl jsem dost odvážný na to, abych jí vzal za ruku úplně. Nezvládl bych, kdyby jí odtáhla pryč.

“Už mi tohle nikdy znovu nedělej.”

Pomalu jsem vstřebával její slova a otočil hlavu, abych se jí podíval do očí, už mi dál nezáleželo na tom, že mám oči zalité slzami.

“Znovu? Chceš tím říct, že mi odpouštíš? Není konec?” zeptal jsem se nevěřícně.

Usmála se, otočila ruku a propletla si se mnou prsty, pevně mi svírajíc ruku.

“Odpouštím ti,” řekla, pak natáhla druhou ruku a setřela pryč vlhkost z mých ras. “Jak bych mohla na tohle zůstat naštvaná? Hmmm? Sedíš tu na podlaze v koupelně, zadržuješ slzy a vypadáš kompletně zlomeně.”

Posunula se ke mě blíž a položila mi hlavu na rameno. “Miluju tě, Marcusi. Samozřejmě, že ti odpouštím.” Odložil jsem skleničku na okraj vany a vtáhl si jí do náruče. Potřeboval jsem jí držet. Skoro jsem jí ztratil a potřeboval jsem jí blízko. Stočila se ke mě a mě se po tváři volně skutálely slzy úlevy.

“Taky tě miluju. Tak hrozně moc, Low. Tak strašně moc. Slibuju, že už ti nikdy znovu neublížím.”

WILLOW

Následující týden se Marcus překonával ve sladkých, romantických gestech. Jeden večer jsem přišla domů z práce a čekala na mě pěnová koupel se svíčkami. Nechával mi úplně všude sladké vzkazy. Jeden z nich mi dokonce jednou večer doručil zákazník. Dvakrát jsem se vzbudila a našla vedle sebe na polštáři koncertní trička Aerosmith. Jedno z Kalifornie 1984 a druhé 1986 Aero Force.

Byla jsem připravená učinit další krok, ale čekala jsem na něj. Potřeboval sám sebe přesvědčit, že ho neopouštím. Že vyhrál moje odpuštění. A to se mu povedlo, samozřejmě. Vedli jsme dva velice odlišné životy. Nebylo ode mě fér čekat, že zvládne špatné situace stejným způsobem jako já. Jako dítě ho před nimi chránili. Nevěděl jak se vyrovnat s ránami. Tolik mě užírala žárlivost, že jsem ho chtěla potrestat. Nechtěla jsem, aby měl důvod se chovat tak jak se choval. Nemůžete čekat, že bezstarostný člověk zareaguje na zklamání stejně jako někdo, kdo neumí nic jiného než reagoval na zklamání.

Potom co jsem byla celý den zavřená v učebně jsem vyšla ven do slunečního svitu, natavila tvář paprskům a zhluboka se nadechla slaného vzduchu. Léto bude brzy tady a já se nemohla dočkat až ho strávím s Marcusem. Cage měl v plánu dvoutýdenní výlet s nějakými přáteli. Chtěl, abych jela taky, ale já se těšila na tyhle dva týdny o samotě s Marcusem.

Tohle bude poprvé co od sebe budeme s Cagem na tak dlouho oddělení.

Dělalo mi to trochu starosti, ale můj strach z opuštění začínal slábnout. Od toho rána, kdy jsem viděla Marcusovi v očích slzy obav, že mě ztratí jsem se v našem vztahu cítila jistější. Miloval mě stejně vroucně jako já jeho.

Už jsem o tom nepochybovala. Zavolat Cagovi, když jsem někoho potřebovala už mi ani nepřišlo na mysl. První člověk co jsem chtěla byl Marcus. Kromě toho mi teď Marcus kupoval i Jerritos. Nikdy nedovolil, aby ubyly natolik, že si toho Cage všiml. Udržoval mě tak zásobenou až to bylo komické. Cage kvůli tomu napřed remcal, ale dostal se přes to.

Šťastné myšlenky byly přerušené, když jsem očima spočínula na sestře, stojící u nového Mercedesu SUV a usmívající se jako kočka, která sezobla kanárka. Nebo spíš jako kočka, která chytila bohatého, starého týpka.

Zamračeně jsem k ní došla a cestou si prohlížela nový vůz. Uvažovala jsem jestli bylo koupené v jedné z prodejen Marcusova otce.

“Tawny,” řekla jsem, zastavujíc se před ní.

“Líbí se ti auto?” Tawny jen předla nadšením. Ne. Nelíbil se mi způsob jakým k němu přišla. Ale byla jsem ráda, že už Larissa nebude vláčená kolem, ve smrtící pasti mojí sestry.

“Dostala jsi ho za roztahování nohou, ségra. Nejsem fanoušek ničitelek domovů.”

Obrátila oči v sloup a věnovala mi znechucený pohled. Jako bych já byla ta nechutná. Zdravím slečno Píchám-s-někým-dvakrát-starším.

“Jak myslíš. Chtěla jsem ti dát vědět, že se stěhuju a prodávám dům.

Jefferson si myslí, že to tak bude nejlepší. Nechávat ho tobě je zbytečné.

Nebydlíš tam. Stejně je můj. Máma ho nechala mě.”

Tahle informace bodala, ale čekala jsem to. Nikdy mi nic nedala. Proč s tím začínat teď?

“Kam se stěhujete?” Snad to nebude daleko. Tawny mi byla ukradená, ale Larissa byla moje neteř. Chtěla jsem jí vídat.

Tawny se ušklíbla a naklonila hlavu, takže jí měděné vlny přepadly přes holou paži. “Jefferson nás stěhuje do Mobile. Koupil nám hezký, velký dům a přistěhuje se tam za námi hned jak mu uschne inkoust na rozvodových papírech.”

Hodinu daleko. To není tak zlé, ale pořád dál než by se mi líbilo. Aspoň nebude muset Tawny pracovat. Bude doma s Larissou a možná v ní tenhle nový životní styl zažehne mateřství. Možná si s Larissou vytvoří pouto.

Polkla jsem hořkou pachuť v puse. Tawny skutečně rozbila manželství. Ale Larissa bude mít tátu. Byla jsem rozpolcená. Vědomí, že Larissa nebude žít stejný život jako já byla úleva. Ale vědět, že bylo zničeno manželství, jiná rodina ztrácela otce, to mi lámalo srdce. Bože, mohlo by to být ještě víc podělaný?

“Tady,” Tawny mi podala obálku. Vzala jsem si jí. Tawniným zakulaceným rukopisem na ní bylo napsané moje jméno a byla zalepená.

“Jsou to nějaké peníze. Za všechen ten čas kdys hlídala Larissu a aby sis mohla najít vlastní byt a odstěhovala se z postele Cage Yorka. Taky jsem tam dala naší novou adresu. Larissa tě bude chtít vidět.” Ohromeně jsem zírala na sestru. Kdo to je a co udělala s Tawny?

“Dáváš mi peníze?” Zeptala jsem se nevěřícně.

Narovnala se v ramenou a viděla jsem jak jí na tváři zaujala místo maska lhostejnosti. Tawny neprojevovala emoce.

“Vždycky platím svoje dluhy, Low.” Blýskla na mě úsměvem královny krásy a přehodila si vlasy přes ramena. “No, musím jet na setkání se svým snoubencem a vyzvednou Larissu od chůvy.” Otočila se k odchodu, pak se zastavila a ohlédla se na mě přes rameno.

“Jsi chytrá, Low. Udělej s tím něco.”

Jen jsem tam stála, zatímco nastoupila do nového, drahého SUV a odjela.

Co se to zrovna stalo? Byl to její způsob omluvy?

Podívala jsem se dolů na obálku v rukách a opatrně jsem jí otevřela.

Vytáhla jsem ven šek na deset tisíc dolarů a šokovaně na něj zírala. Pak se moje očí zaměřily na záhlaví:

Jefferson M. Hardy II

Mercedes Benz, Gulf Coast

20. Kapitola

MARCUS

Nemohl jsem Willow nikde najít. Nezvedala mi telefon, ani neodpovídala na zprávy. Přednáška jí skončila před pár hodinami. Hledal jsem jí ve věcech číslo na sestru. Nic.

Pípnul mi telefon a já k němu běžel. Textovka od Amandy. Ne to v co jsem doufal.

Máma tě potřebuje. Pospěš si, prosím.

Do prdele.

Potřeboval jsem najít Willow. Neměl jsem čas na rodinný drama. Táta udělal bezpochyby něco novýho a srazil mámu na kolena.

“Kde jsi, Low,” zavrčel jsem frustrovaně, zíral jsem na telefon a pokoušel se rozhodnout komu zavolat. Kdo by mohl vědět kde je?

“Jsem tady,” hlas měla tak tichý, že jsem jí přes chaos v hlavě skoro přeslechl. Otočil jsem se a našel jí stát ve dveřích naší ložnice. Vypadala zničeně.

“Co se děje?” zeptal jsem se, spěchal k ní a vtáhl jí do náruče. Červené, opuchlé oči a slzami zmáčená tvář byly jen začátek toho co bylo špatně.

Neopětovala mi obětí. Místo toho jen ochable stála.

“Low, děsíš mě,” řekl jsem jí do vlasů, potřeboval jsem od ní nějakou reakci. Neodpověděla.

Znovu se mi rozezvonil telefon a já ho ignoroval. Sevřel jsem jí pevněji a čekal, doufal jsem, že něco řekne. Cokoliv.

Telefon spustil znovu. Naštvaně jsem ho popadl a chystal se ho vypnout, když jsem uviděl, že je to Amanda. Něco muselo být opravdu špatně.

“Co je, Mando, zrovna teď nemůžu.”

“Něco si vzala, Marcusi! Pomoz mi!” Její výkřiky byly v telefonu tak hlasité, že sebou Willow v mé náruči trhla. Slyšela jí.

“Kdo? Máma si něco vzala?” Rozbušilo se mi srdce. Ach můj bože.

“ANO! Neprobouzí se. Zavolala jsem 911, ale nemůžu najít tep! Pomoz mi!” křičela.

“Jsem na cestě. Udrž jí naživu, Mando. Slyšíš mě! Musí dýchat. Udělej dýchání z úst do úst. Cokoliv.”

Willow ode mě ustoupila a tvář měla bílou jako křídu. Musím vyřešit co jí trápí, ale právě teď visel život mojí mámy na vlásku a já nemohl.

“Low, musím jít.”

Přikývla, “Pospěš si,” řekla horečně. Viděl jsem jí v očích hrůzu. Slyšela Amandino každé slovo. Chápala to. Neopouštěl jsem jí. Věděla to. Vyrazil jsem ke dveřím. Prosím, bože, nenech mojí mamku umřít.

*

O pět hodin později měla máma vypumpovaný žaludek a infuzí jí dodávali tekutiny. Moje sestra nebyla schopná nahmatat tep, protože v panice nehledala na správném místě. Ale v jedné věci měla pravdu. Máma spolykala lahvičku pilulek. Táta podepsal rozvodové papíry a ona si je tiskla k hrudi, když jsem dorazil na místo.

Máma otevřela oči a zaměřila se na mě. Pohnul jsem se ze svého místa u stěny, kde jsem víc než hodinu stál, pozoroval jí a posil, aby otevřela oči.

“Marcusi,” zašeptala. Chytil jsem jí za ruku a přikývl. Najednou jsem nebyl jednadvacetiletý muž. Byl jsem malý kluk. Byl jsem vyděšený a potřeboval jsem, aby mi máma řekla, že všechno bude v pořádku. Dívat se jak zvedají její bezvládné tělo na nosítka a odnášejí jí z domu byla noční můra, kterou jsem už nikdy nechtěl zažít.

“Omlouvám se,” zašeptala.

“Pšššt, mami. Nemluv. To je dobrý, jen slib, že už to nikdy znovu neuděláš. Nezvládnu to. Nemůžu.” Stiskl jsem jí ruku a jí unikl tichý vzlyk. Nechtěl jsem, aby brečela. Ne teď. Potřebovala se uzdravit.

“Opustil mě. Vzal si jí sebou. Přestěhoval se do Mobile,” řekla ochraptělým šepotem.

Natáhl jsem se pro sklenici s vodou a brčkem, které tu před pár minutami nechala sestra. Říkala, že to bude máma potřebovat až se vzbudí.

“Tady, mamko, malé doušky. Nechci o něm mluvit. Je pryč. My všichni jsme pořád tady a nikam nejdeme.”

Poslušně upíjela a položila si hlavu zpátky na polštář.

“Miluju tě,” řekla a dívala se na mě smutnýma očima.

“Taky tě miluju. Manda a já tě potřebujeme, mami. Nemůžeš se nás znovu pokoušet opustit. Potřebujeme tě,” mluvil jsem jemně, ale pevně.

Potřeboval jsem, aby pochopila, že i když jí náš otec nechal, my to nikdy neuděláme. Byla pro nás důležitá.

“Taky vás potřebuju.”

Přikývl jsem. “Dobře. Teď se znovu napij.”

“Jsi vzhůru.”

Ohlédl jsem se, když se Amanda rozeběhla k posteli a sklonila se nad naší zlomenou matku. “Ach, mami, jsi v pořádku. Jsi vzhůru,” brečela.

Mama jí vzala volnou rukou za ruku.

“Omlouvám se. Už to nikdy neudělám. Měla jsem slabou chvilku.”

Vysvětlila pomalu a vzhlédla k sestře. Amanda popotáhla zpátky slzy, pak vylezla na postel a schoulila se vedle mámy.

“Moje holčičko,” chlácholila jí máma a políbila Amandu na čelo.

Byly tady a byly v bezpečí. Bude to v pořádku. Zvládnu to. Udržím tuhle rodinu pohromadě. Udělám cokoliv budu muset. Willow mi pomůže.

Máma jí milovala. Zvládneme to společně.

WILLOW

Cage mě uviděl ve chvíli kdy vyšel ze šaten. Zamračeně ke mě došel.

Nikdy předtím jsem na jeho trénink nepřišla. Viděla jsem mu na tváři otázku a obavy.

“Low, co se děje?” zeptal se, když ke mě došel. Cítila jsem jak se ve mě vzdouvá vzlyk a zakryla jsem si pusu, abych ho umlčela. Vytřeštil oči a natáhl se pro mou ruku.

“No tak,” řekl a táhl mě sebou. Pryč od zvědavých očí spoluhráčů. Odvedl nás rovnou k jeho autu a otevřel dveře na straně spolujezdce.

“Nastup.”

Nehádala jsem se. Zalezla jsem dovnitř. Obklopila mě známá vůně bezpečí a oči se mi naplnily slzami. Cage bude vždycky moje bezpečné místo.

Protože jakmile se Marcus dozví pravdu ztratím ho. Také mě opustí. A já mu to nebudu mít za zlé.

Cage se posadil za volant a otočil se, aby se na mě podíval.

“Co se stalo a čí prdel mám nakopat?”

Zavrtěla jsem hlavou, “Ničí. Ach Cagi, je to příšerný. Je to ještě horší než bych si dovedla kdy představit.”

“Nic není tak zlý, zlato. Nikdy. A jestli jo, já to napravím.”

“Tohle napravit nemůžeš, Cagi. Tohle je nenapravitelný.”

“Nic není nenapravitelný.”

“Larissa a Marcus mají stejného otce,” vykřikla jsem a přitiskla si pěsti k očím, když mi hrudí otřásl další vzlyk.

Připravila jsem ho o řeč.

“Ten ženatý muž, se kterým Tawny spí je Marcusův táta. Jefferson HARDY právě opustil svou ženu kvůli mojí sestře.”

“Do hajzlu.”

Spustila jsem ruce do klína a podívala se na Cagův zděšený výraz. “Jak to víš? Jak jsi to zjistila? Ví o tom Marcus?”

“Dneska na mě čekala před školou. Přijela zbrusu novým Mercedesem SUV. Řekla mi, že Larissin otec opustil svojí ženu a stěhují se do Mobile.

Koupil jim nový, drahý dům a stěhuje se s nimi. Pak mi podala šek za to co nazvala dluhem a odešla.” Sáhla jsem do kapsy, vytáhla šek ven a podala mu ho.

“Svatá matko boží.”

“Podívej se kdo mi ten šek vypsal. Ne na částku.”

Zvedl ke mě modré oči, “Low, bejby, moc mě to mrzí. Ona ti prostě dál ničí život.”

“Věděla jsem, že má doma problémy a věděla jsem, že nenávidí svého otce a že si dělá starosti o mámu. Ale bože, Cagi, nikdy ani za milion let by mě nenapadlo tohle.”

Cage mě vzal za ruku. “Jsem tady. Máš mě. Víš to.”

Věděla jsem. Ale nebyla to ztráta Cage čeho jsem se bála.

“Musím s ní mluvit, s ním, s nimi oběma. Musím vidět Tawny a Jeffersona, Marcusova tátu. Musím najít způsob jak to Marcusovi říct a neztratit ho. Nemůžu ho ztratit, Cagi.”

Cage nastartoval auto, “Připoutej se a zadej jejich adresu do GPSky.”

Rychle jsem udělala co mi řekl, pak jsem si opřela hlavu o sedadlo, zavřela oči a modlila se, abych našla způsob jak dát tohle do pořádku.

Byla tma, když jsme přijeli k velkému dvoupatrovému, cihlovému domu, uvnitř ohrazeného golfového hřiště, kde teď bydlely moje sestra a neteř.

Cage zajel na příjezdovou cestu a já se narovnala a civěla na dům. Svítilo se téměř ve všech pokojích. Byli doma. Bylo na čase zjistit nějaké odpovědi. Pochopit co se stalo. Jen jsem si nějak potřebovala udržet Marcuse. Znovu jsem se podívala dolů na telefon. Marcus mi nenapsal od jeho poslední zprávy před dvěma hodinami s tím, že je máma v pořádku.

Nevysvětlil mi co se stalo. Myslím, že jsem jeho sestru slyšela říkat něco o 911, ale zjevně se to nestalo. Amanda to musela přehnat. Kdyby byla jeho máma v nemocnici, řekl by mi to. Chtěl by mě tam.

“Tak pojď. Jdeme na to,” řekl Cage, když mi otevřel dveře. Byla jsem tak ztracená v myšlenkách, že jsem si ani nevšimla, že vystoupil. Vstala jsem a společně jsme došli k předním dvojitým dveřím.

Pohled na tyhle velké dveře mi připomněl dveře druhého domu, který tenhle muž vlastnil. Ten, ve kterém vyrůstali Marcus s Amandou. Ten, který opustil.

Zazvonila jsem a čekala. Jefferson Hardy otevřel dveře. V očích se mu rozsvítilo překvapení a ustoupil.

“Willow, prosím pojď dál. Larissa o tobě právě mluvila.”

Pamatoval si mé jméno.

Vešla jsem dovnitř a Cage byl těsně za mnou.

“Kdo je to?” zeptala se Tawny, když se objevila na vrcholu elegantního, dřevěného schodiště. Ztuhla a přejížděla pohledem mezi mnou a Cagem.

“Low, co tady děláš?”

Byla naštvaná. Dobře. Já byla zničená.

“Potřebuju s tebou mluvit,” otočila jsem se, abych se znovu podívala na Jeffersona, “a s ním.”

Jefferson a Tawny si vyměnili pohledy, zatímco já čekala.

“Dobře, no, dojdi pro Larissu a pojďte sem dolů. Bude nadšená, že Willow uvidí.” Tenhle muž si tak snadno hrál na rodinku. Jakoby právě tu druhou nezradil. Tu, která trvala více let než je Tawny naživu.”

“Následujte mě,” řekl Jefferson, usmál se na mě a pak se otočil a odvedl nás chodbou do obrovského, již zařízeného obývacího pokoje s několika velkými koženými křesli, dost velkými pro dva a obrovskou pohovkou. Na stěně visela největší plochá televize jakou jsem kdy viděla a v plynovém krbu hořel oheň. No nebylo to útulné?

“Mohu vám nabídnout něco k pití?” zeptal se Jefferson.

Zavrtěla jsem hlavou.

“Ne,” byla Cagova jediná odpověď. Měla jsem pocit jakoby byl můj tichý bodyguard. Pomáhalo mi, že je tady.

“Moje Lowlow,” vyjekla potěšeně Larissa, když Tawny vešla do pokoje a nesla jí na boku. Vlasy měla vlhké z koupele a na sobě pyžamo, které jsem nikdy předtím neviděla. Vypadalo měkce, nařaseně a draze.

Vidět Larissu v něčem tak hezkém jen přidávalo k mase emocí vířícím uvnitř mě. Chtěla jsem pro Larissu to nejlepší. Chtěla jsem, aby měla tátu, který jí bude milovat a bude tu pro ní. Ale co jeho druhé děvče.

Dospívající holka, která se kvůli jeho zradě rozpadá. Chtělo se mi řvát frustrací.

Tawny postavila Larissu na zem a ta se ke mě s ručičkami ve vzduchu rozeběhla. Zvedla jsem jí a pomazlila se s ní. Moc hezky voněla. Tak jak by dítě mělo vonět. Zdravé, milované dítě.

“Ahoj, moje nejoblíbenější princezno,” zašeptala jsem jí do ucha.

“Lowlow,” usmála se na mě.

“Stýskalo se mi po tobě,” řekla jsem jí a ona vesele zatleskala a pak mi dala na tvář mokrou pusu.

“CAY!” vyjekla, když uviděla Cage a zavrtěla se mi v náručí, aby se k němu dostala.

“Ahoj, krásko,” odpověděl a vzal si jí ode mě.

Otočila jsem se, abych se podívala na sestru a Jeffersona.

“Do dneška jsem nevěděla kdo přesně jsi,” řekla jsem, dívajíc se přímo na Jeffersona.

“Nic ti do toho nebylo, Low,” vyštěkla Tawny, šla se postavit vedle něj a omotala kolem něj paži.

“A v tom se právě mýlíš. Bohužel mi do toho něco je.”

“Larissa je moje a Jeffersonovo. Jen protože my-”

“Tawny, zmlkni. Nemáš tušení co jsem sem přišla říct. Tak mě nech mluvit. Pro jednou.” Sledovala jsem jak sestře z očí šlehal vztek. Jefferson jí chlácholivě poplácal po ruce.

“Vyslechneme si jí, drahoušku.”

Zavřela jsem oči a ze všeho nejvíc jsem si přála, abych tohle mohla obrátit.

Zastavit to. Aby Larissa patřila jinému muži. Svobodnému muži, který by jí miloval a staral se o ní. Ne tomuhle.

“Cagi, můžete jít s Larissou na průzkum, prosím?” zeptala jsem se, aniž bych se na něj ohlédla.

“Jo.”

Viděla jsem Jeffersonovo nelibost.

“Hlídal tvojí dceru víckrát než ty, to tě můžu ujistit. Je ve velmi dobrých rukách.” Tímhle komentářem bych si z něj kamaráda neudělala, ale byl to fakt.

“Dnes, když jsem dostala šek, jsem poprvé viděla Jeffersonovo příjmení.

Nikdy předtím jste ho nezmínili. Ty jsi mi vždycky odmítala říct kde pracuješ. Myslela jsem si, že je to protože máš aférku s někým z práce.”

“Neřekla jsem ti to, protože to nebyla tvoje věc,” zavrčela Tawny.

“Opakuju, mýlíš se. Víš, něco se stalo a tohle je pro mě velice vážný problém. Nesnáším pomyšlení, že jsi rozbila rodinu. Nenávidím vědomí, že ničíš jiné manželství.”

“Moje manželství skončilo už dávno, Willow,” začal Jefferson a já se na něj podívala.

“Opravdu? Protože když jsi se neukázal na rodinné večeři, kterou tvoje žena s takovou láskou připravila a tvoje dcera a syn tam čekali na otce, zničilo je to. Byla jsem tam. Sledovala jsem jak si tvoje žena nasadila na tvář úsměv, který neladil se zlomeným srdcem v očích. Sledovala jsem jak nenávist tvého syna k tobě ještě zesílila a dívala jsem se jak tvoje dcera, ta druhá, která stále potřebuje tatínka, obzvláště teď když se jí rozpadá svět, dělat vše co je v jejích silách, aby mámu s bratrem rozesmála. Byla jsem v první řadě, pane Hardy.”

“O čem to k čertu žvaníš, Low?” zakřičela na mě Tawny.

“Potkala jsem kluka. Poprvé v životě jsem se zamilovala. Spustila svoje zdi. Našla někoho, kdo mě umí rozesmát. Kdo mi dává naději. Miluju ho celým srdcem. Ale on se musí starat o mámu, která je naprosto otřesená. O

mladší sestru, která je vyděšená a on dělá vše co může, aby jim to ulehčil.

Zatímco je jeho otec pryč a hraje si na rodinku s tebou.”

“Marcus,” řekl s těžkým povzdychem Jefferson. Pochopil.

“Ano, Marcus,” odpověděla jsem, stále zírajíc na sestru. “Takže vidíš tu ošemetnou situaci, ve které jsem. Miluju Marcuse Hardyho tak moc, že bych se pro něj vzdala čehokoliv. Č ehokoliv. Čehokoliv kromě Larissy.

Nevidím z toho cestu ven. Až tohle zjistí, nebude se mnou chtít mít nic společného. Moje sestra je důvod jeho zničené rodiny. Důvod proč mu dnes volala zoufalá sestra, že se mámě něco stalo.”

Tvrdě jsem se zasmála a pak zaječela, rozhazujíc ruce do vzduchu.

“Jsi zamilovaná do Jeffovo syna?”

Otočila jsem se a střelila po Tawny pohledem.

“Ano.”

“Prostě odejdi, Low. Tvoje dramatické vystoupení mi zkazilo večer. Mrzí mě, že jsi kvůli tomu tak na nervy, ale není to můj problém.”

“Tawny, nebuď bezcitná,” řekl jí Jefferson a podíval se na ní.

“Bezcitná? Jeffe, tohle je naprosto směšný. Ona si myslí, že miluje tvého syna a myslí si, že když přijde sem a bude o tom žvanit, něco se změní. A to se plete.”

Domem se ozvalo zazvonění a já se zastavila.

“Kdo další tu je? Pane bože, zrovna jsme se nastěhovali.”

Tawny oddupala otevřít dveře a já stála, zírajíc slepě do ohně. Měla pravdu. K čemu bylo dobré tu být? Tím, že jim tu budu vysvětlovat kolik životů podělali žádné odpovědi nedostanu. Prostě je to nezajímalo. A i kdyby ano, co jsem čekala, že s tím udělají?

“Low,” tok myšlenek mi prolomil Marcusův hlas a já odtrhla pohled od ohně a uviděla Tawny stát ve vstupu do obýváku, ruce měla zkřížené na prsou a mračila se.

“Dívejte kdo další tu je,” pronesla Tawny cestou zpátky k Jeffersonovi a uplatnila svůj nárok tím, že omotala ruku kolem jeho.

“Marcusi.” Nevěděla jsem co jiného říct. Jen jsem tam stála a sledovala jak se celá ta příšerná scéna odehrála. Přelétl očima mezi Tawny a mnou.

Poznala jsem moment kdy to uviděl. Ta podoba. Byla nezaměnitelná.

Zvlášť když jsme stály v jednom pokoji. Emoce v jeho tváři během vteřiny přeběhly od šoku, k bolesti, pak k nevíře a nakonec ke vzteku.

“Jsi její sestra. Tohle je,” zarazil se a podíval se na tátu.

“Ach, bože, ne,” začal vrtět hlavou.

“Larissa. Ona není. Nemůže být.”

Zničilo ho to. Viděla jsem moment, kdy se to stalo. Znala jsem ten pocit.

Právě jsem ho sama zažívala.

“Martus, hrát,” vyjekla Larissa, když s ní Cage vešel do místnosti.

Marcus se s hrůzou v očích podíval na Larissu. Pak se podíval na mě a já mu v očích viděla zradu. Myslel si, že to vím celou dobu. Bylo mi to jasné podle toho jak na mě upíral pohled. Larissa se dál pokoušela získat pozornost opakováním jeho jména.

Marcus na mě zíral, zatímco se jeho zlost přeměnila v otupělost. Tik v jeho čelisti a ztuhlý postoj se jen zhoršovali, čím déle jsme tam stáli a civěli na sebe. Cítila jsem jak mi s každou vteřinou prokluzuje mezi prsty, ale nebylo nic co bych mohla říct. Nevěděla jsem jak to zastavit. Jak to vysvětlit.

“Jsi. Pro. Mě. Mrtvá.” Řekl tvrdým hlasem bez emocí. Pak se otočil a odešel. Ta krátká slova mě probrala z transu. Běžela jsem za ním.

“Marcusi, počkej! Prosím, počkej!” zavolala jsem a on se nezastavil.

Neohlédl se.

“MARCUSI, PROSÍM,” zakřičela jsem, když otevřel přední dveře.

Tentokrát se zastavil a pomalu se otočil. V očích měl nenávist adresovanou mě a to mě ničilo.

“Víš ty kde jsem byl, Willow? Samozřejmě, že ne. Byla jsi tady, se svojí sestrou a mým otcem a užívali si rodinou pohodu. Zatímco já byl u matčiny nemocniční postele. Když se zotavovala z předávkování léky, které si vzala po obdržení rozvodových papírů, které jí dnes otec ohleduplně přinesl domů a informoval jí, že jí opouští kvůli jiné ženě. Tak přesně tam jsem celý den byl. Takže prosím neříkej už ani jediné slovo. Už tě nikdy nechci vidět, nebo o tobě slyšet. Během pár hodin se kompletně vystěhuju z bytu. Nechoď tam dokud nebudu pryč. Jestli si ke mě vůbec někdy něco cítila. Drž. Se. Ode. Mě. Dál.”

21. Kapitola

O DVA MĚSÍCE POZDĚJI …

MARCUS

“Střízlivý Marcus Hardy, klame mě zrak,” prohlásil Dewayne, když jsem si přitáhl židli a posadil se vedle Rocka ke stolu, který v Live Bay zabrali, aby si poslechli vystoupení Jackdown.

“Teprve přišel. Ještě je brzy. Dej mu čas,” vložil se do toho Preston, sedajíc si zpátky na židli s nějakou holkou. Zavrtěla se mu na klíně a on jí olízl ucho. Obvyklé Prestonovské chování. Dovnitř se hrnuli turisté a všude byla spousta čerstvého masa. Preston bude s těmi nejhezčími příští tři měsíce spát.

“Dneska nepiju. Tenhle semestr jsem zrušil všechny předměty, dřív než jsem je mohl zvorat. Takže mě napadlo, že je čas vystřízlivět a trochu to dohnat v letních kurzech.”

Rock mě poplácal po zádech, “Tady je ten starý Marcus, kterého známe a milujeme. Věděl jsem, že tam někde jsi. Jsem rád, že jsi zpátky.”

Nepodíval jsem se na něj. Protože jsem nebyl zpátky. Byl jsem uvnitř stejně mrtvý střízlivý, jako opilý. Starý Marcus byl kompletně zničen.

Nikdy se nevrátí.

“Úsměv, bratře, všude se tu hemží spoře oděný holky. A všechno co chtějí jsou známosti na nejdu noc. Je to sakra nebe na zemi,” řekl Preston a křenil se u toho jako malý kluk v cukrárně.

“Píchat bezejmenné holky se omrzí. Od toho potřebuju pauzu taky,” řekl jsem a odmítl pivo, které mi přinesla servírka. Měl jsem láhev vody. Bude to chtít hodně vody, aby mě očistila od všeho alkoholu, co jsem do sebe nalil.

“Pauza od kočiček? No jak myslíš, kámo,” odpověděl Dewayne nevěřícným tónem.

“Myslel jsem si, že jedeš na výlet s, ehm,” Rock se odmlčel a vzhlédl ke mě.

“Můžeš říct jeho jméno. Kolikrát ti musím říkat, že mi to nevadí.”

“Dobře, hm, takže ten výlet, o kterém jsi mluvil s Cagem. Rozhodl ses na to vykašlat?”

Preston pokrčil rameny. “Já nevím. Zdá se, že se z toho Cage snaží vykroutit. Poslední dobou se celkem změnil.” Vytratil se mu hlas a já u stolu vycítil napětí. Tolik se báli, že mě jedna zmínka o Willow rozpálí do běla. To jsem měl za sebou. Jasně, chvíli jsem byl trochu psychouš, když jsem zaslechl její jméno, nebo cokoliv co mi jí připomínalo, ale dostal jsem se přes to. Co se jí týkalo, byl jsem naprosto znecitlivělý.

Opřel jsem se o židli a sledoval tancovat to moře lidí. Nikdo upoutal mojí pozornost. Nikdo nevynikal. Byl jsem znecitlivělý na víc než jen Willow.

Byl jsem znecitlivělý na život. Kompletně mě zničila. Ale přežil jsem. Teď už jsem na tom byl líp. Už jsem nebyl hňup bez mozku a žádná jiná žena nade mnou už nikdy nebude mít takovou kontrolu.

“Eh, Marcusi, jsi si jistý, že jsi v pohodě s Willow a tak?” zeptal se Dewayne.

Podíval jsem se na něj. Proč musí pořád říkat její jméno a nadhazovat to?

“Ano.”

Přikývl, “Dobře, protože právě vešla dovnitř a vypadá jako zatracená bohyně.”

Neviděl jsem jí od noci co jsem jí nechal stát v otcově novém domě.

Vyhýbal jsem se jí na všech frontách a ona dělala to samé. Není možný, že vešla sem. Snažil jsem se na ní nepodívat. Říkal jsem sám sobě, že mi je to u prdele. Ale byl jsem slabý a otočil hlavu ke dveřím.

Zhubla.

Vlasy měla delší.

Na sobě měla šaty, které obepínaly každou křivku.

Byla neuvěřitelně nádherná.

A byla omotaná kolem ruky Cage Yorka. Slyšel jsem, že už nechodí moc ven. Věděl jsem, že je to kvůli Willow. Říkal jsem si, že je jen kamarád. Že pořád spí s holkama okolo, jen už ne tolik. Ale majetnický lesk v jeho očích, když si jí držel přimáčknutou k boku mi říkal něco jiného. Chtěl jsem odvrátit pohled.

A sakra, chtěl jsem, aby mi to bylo jedno. Byla to lhářka. Stejná jako její sestra coura. O tom jsem se sám sebe snažil týdny přesvědčit. Nikdy mi to neznělo uvěřitelně. Dokonce i když jsem se přistihl tady. Bylo na ní tolik věcí, které křičeli, že se sestře v ničem nepodobá. Sledoval jsem jak nervózně vzhlédla ke Cagovi, když na ní promluvil. Byl její bezpečnostní síť. Přesně jak předpověděl. Já jí opustil a ona utíkala zpátky ke Cagovi.

Ale jeho nepřihlížela a nelhala mu. Nedívala se jak mu její sestra ničí rodinu. Ne. Tohle všechno udělala mě. Prohlašovala, že mě miluje a pak sestru nechala, aby téměř zničila mojí mámu. Mojí sestru. Mě. Cage se sklonil, zašeptal jí něco do ucha a jí malý úsměv zatahal za koutky rtů. Pak otočila hlavu a její oči se setkaly s mými. Úsměv zmizel a celá ztuhla.

Ruka jí vyletěla vzhůru, aby chytla Cage za paži, jakoby potřebovala ochránit a ve mě se zažehl vztek. Znovu už mě nezničí. Teď jsem byl na řadě já. Vstal jsem a popadl opilou brunetu na Prestonově klíně.

“Pojď, zlato, zatancujeme si,” nečekal jsem na Lowinu reakci. Moje taneční partnerka se Prestonovi vyškrábala z klína, přilepila se na mě a byla se zvratem okolností očividně spokojená. Zabouchl jsem dveře citům a vypnul emoce, přitáhl jsem si jí k sobě a pohyboval se proti ní. Vzal jsem do dlaní její spoře oděný zadek, zamručela a přitiskla se ke mě blíž. Já Willow ukážu. Chtěla se tu ukázat s Cagem? No, bejby, můžeš se dívat co oči ráčí. Holka mi vyjela rukama nahoru po hrudi a omotala mi je kolem krku. Usmál jsem se na ní, soustředil se na její obličej a pokoušel jsem dostat z hlavy obrázek Willow.

“Dobře, chlape, docílil jsi toho cos chtěl. Otočila se a utekla. Gratuluju.

Teď mi vrať zpátky moje rande,” řekl Preston a odtáhl ode mě brunetu.

Ani jsem se nepokoušel si jí udržet. Ohlédl jsem se na dveře. Willow byla pryč.

WILLOW

Cage vešel do obýváku s obrovskou mísou popcornu a dvěma limonádami.

Přestala jsem pít Jerritos. Příliš mi připomínaly Marcuse. Odtáhla jsem deku, abych pod ní Cage pustila. Jakmile jsme byli přikrytí, položil si mísu na klín a podal mi limonádu.

“Souhlasím s tímhle holčičím dojákem, protože dnešní večer stál za houby.

Ale v příštím filmu bude nějaká krev a akce. Jasný?”

Zasmála jsem se a přikývla. Cage byl víc než úžasný.

“Přísahám na malíček,” řekla jsem a podala mu malíček. Cage se na něj podíval, pak s darebáckým úsměvem zpátky na mě a vtáhl si ho do pusy.

“Cagi!” vyjekla jsem a s mlasknutím ho odtáhla.

“Nemůžeš na mě tou roztomilou částí těla ukazovat a čekat, že ho nebudu sát,” odpověděl s mrknutím.

Nikdy bych bez něj ty uplynulé dva měsíce nezvládla. Pořád mě bolelo srdce a záchvaty úzkosti se mi vrátily v plné síle, ale začínala jsem si vést líp. No, tedy dokud mě Cage nepřemluvil, abych se šla dnes podívat do Live Bay za ostatními. Myslela jsem si, že jsem připravená. Ale byl tam Marcus. Podíval se na mě a já si na chvíli myslela, že mu v očích vidím úlevu. Ale byla jsem mimo. Vyskočil, vzal nějakou holku na parket a začal jí osahávat přímo přede mnou. Posílal mi zprávu a já jí rozuměla čistě a jasně. Cage mě otočil a odvedl odtamtud tak rychle, že jsem neměla čas se zhroutit.

“Jez. Naložil jsem to máslem a solí. Vedeš si líp. Nabíráš zpátky trochu váhy. Nechci, aby ses po dnešku vrátila do starých kolejí.”

Sáhla jsem do mísy, nabrala si obrovskou hrst popcornu a strčila si jí do pusy.

Cage se zasmál. “Skvělý.”

Kousala jsem, opřela se Cagovi o bok a zaměřila se na film. Kdybych se nesoustředila, přemýšlela bych o všech těch chvílích, které jsem tu při sledování filmů strávila s Marcusem. Kolikrát jsem ho přímo tady kde sedíme pozorovala spát. Zdálo se to jako celá věčnost. Skoro jakoby ta část mého života byla sen. Dnešek mi připomněl, že není. Bylo to velmi skutečné. A stejně jako předtím mě opustila milovaná osoba. Natáhla jsem ruku a pevně sevřela Cagovo tričko. Potřebovala jsem si připomenou, že Cage miluju a on neodešel. Dokonce ani když jsem se totálně zhroutila po Marcusově odchodu u mé sestry. Ani když mě každou noc popadaly záchvaty úzkosti. Zůstal. Vzdal se svých nocí venku, aby se o mě mohl starat. Byl moje rodina. Byl vše co jsem měla. Vidět sestru bylo nemožné.

Stýskalo se mi po Larisse až to bolelo, ale nemohla jsem se tam vrátit.

Vzpomínky spojené s tím domem byly příliš bolestivé.

Jednoho dne budu v pořádku. Pak neteř znovu uvidím. Musím se naučit přijmout co sestra udělala a akceptovat Jeffersona Hardyho jako Larissina otce.

“Pořád se stará.”

Cagova slova mě vylekala.

“Cože?” zeptala jsem se, dívajíc se zpátky na obrazovku, myslela jsem, že komentuje děj.

“Marcus. Záleží mu na tobě, Low. Viděl jsem mu to v očích. To co dneska udělal byla hovadina, ale byl to jeho obraný mechanizmus. Nechce, se starat. Ale je to tak.”

Zavrtěla jsem hlavou a zavřela oči. Nechtěla jsem to slyšet. Ne teď.

“Ne, Cagi. Nech toho. Nechci doufat. On mě nenávidí. A vždycky bude.”

Cage mlaskl jazykem, “Mezi tím je jen tenká hranice, zlato. Tenká hranice mezi láskou a nenávistí.”

“Ne. Není.”

Cage mi za ucho zastrčil vlasy, které mi vyklouzly z drdólu.

“Low, kluk se do tebe nemůže zamilovat, přijímat tvojí lásku zpátky a pak to jednoduše zahodit. Jsi příliš speciální. Nemůže kompletně zapomenou, potom cos ho milovala. Pronásleduje ho to. Na to vsadím život.”

Cage mě miloval. Myslel si, že jsem perfektní. Byl bratr, kterého si zasloužila každá dívka. Otočila jsem hlavu a políbila ho na hruď.

“Děkuju ti. Vím, že tomu opravdu věříš. A mám tě za to ráda. Ale mýlíš se.”

“To ti ještě nedošlo, že já se nikdy nepletu?”

Se smíchem jsem se natáhla pro další hrst popcornu. V tuhle chvíli jsem byla v bezpečí. Nechtěla jsem přemýšlet o ničem jiném.

22. Kapitola

MARCUS

“Je to náš otec, Marcusi. To se nikdy nezmění,” řekla zapáleně Amanda, zatímco přecházela před stolem kde jsem si snažil vybrat letní přednášky.

“Kromě toho, pořád vidím tu malou tvářičku a blonďaté kudrlinky a vím, že je to naše sestra. Je to dítě, které neudělalo nic špatného. Narodila se. To není její vina. Chci jí poznat, Marcusi. Chci tátu zpátky v životě. Tohle nesnáším. I máma chce, abychom se s ním vídali. S nimi. Myslí si, že to pro nás bude dobré. Obzvlášť pro tebe.”

Zasténal jsem, opřel se o židli a zadíval se na svou velmi odhodlanou sestru. Co se stalo s naštvanou Amandou? Tou, která našeho otce nenáviděla a nechtěla ho už nikdy vidět? Ta Amanda se mi líbila. Chtěl jsem jí zpátky. Cítili jsme to stejně. Samozřejmě kromě té části s Larissou.

Pokaždé když jsem na ní pomyslel mě zabolelo v hrudi. Celou tu dobu jsem byl tak fascinovaný jejími blond kučerami, veselým tleskáním, jekotem a ona byla moje sestra. Byl to Willowin plán? Myslela si, že když mi Larissu přivede do života pod falešnou záminkou, že si jí zamiluju a přijmu co můj otec udělal? Bože, jak jsem byl slepý! Ty zatracený dolíčky.

Byl jsem ztracenej ve chvíli kdy mi je odhalila. Zdála se tak dotčená a nevinná a celou zatracenou dobu přesně věděla, co její setra mámě dělá.

Co udělala bylo neodpustitelný. Lhala mě. Mojí rodině. A sakra, pořád jsem do ní byl zamilovaný.

“Tento týden budou v bytě. Pozval nás a já jdu. Chci tě tam sebou.

Potřebuju tě tam, Marcusi. Prosím,” požádala mě Amanda. Večere s otcem, tou druhou ženskou a druhým dítětem. To zrovna nebyla moje představa dobře stráveného času. Představil jsem si Larissu jak se na mě usmívá a chce si hrát.

“Dobře, půjdu. Ale jen protože to ode mě tak hrozně chceš. Ne protože se s ním chci usmiřovat. Jestli ty chceš, tak fajn. Ale se mnou nepočítej.”

Amanda se zamračila, pak přikývla, obešla stůl a políbila mě na hlavu.

“Děkuju. Opravdu si přeju, aby ses přenesl přes vztek a nechal to plavat.

Pak možná uvidíš celý ten velký obraz, který vidí všichni ostatní. Žiješ v tunelu a jestli zůstaneš zaslepený příliš dlouho, propásneš to.”

Co to má kruci znamenat? Zíral jsem na ní a ona se ušklíbla, pak odešla.

Hádám, že to měla být hluboká a smysluplná myšlenka. Nejspíš to byl text písničky nějaký příšerný klučičí skupiny.

*

“Amando,” řekl táta vřele a vtáhl jí do náruče. Pohladil jí po hlavě, dal jí pusu na spánek a něco jí zašeptal do ucha. Přikývla a on pozvedl oči ke mě.

“Marcusi. Jsem rád, žes přišel.” Já nebyl. Ale Amanda tohle očividně potřebovala. Přikývl jsem a následoval jí dovnitř.

“MARTUS,” hlasitý výkřik mě vylekal, podíval jsem se dolů a uviděl jak ke mě běží Larissa s rukama ve vzduchu a usmívá se. Všiml jsem si dvou malých zubů. Zvedl jsem jí, voněla přesně jak jsem si pamatoval.

“Jak se má moje princezna? Koukám, že ti narostly dva zuby.”

Ukázala na nové zuby, “Dva žuby,” souhlasila a dala mi mokrou pusu na tvář.

“Martusi, poď si hrát,” přidala si do slovníku pár nových slov. Postavil jsem jí a držel za ruku.

“Ukaž mi cestu,” řekl jsem jí a ona mě táhla za sebou do obýváku, kde se po podlaze válely všechny možné hračky. Rychle jsem se rozhlédl po pokoji, ale Tawny jsem nikde neviděl. Povzdychl jsem si úlevou, posadil se kde Larissa chtěla a přitáhla ke mě deku plnou zářivě růžových kostek.

“Pinceznový kostky,” vysvětlila, ukazujíc na obrázek Popelky na jedné kostce.

“Moje oblíbený,” ujistil jsem jí, vesele se zasmála a čekala až jí postavím věž, aby jí mohla zbořit.

“Několikrát se o tobě zmínila,” řekl táta, když vešel do pokoje. Nevzhlédl jsem k němu. Ani jsem neodpověděl. Přišel jsem sem ze dvou důvodů.

Oba byly moje sestry.

Amanda se posadila na zem z druhé strany vedle Larissy.

“Larisso, tohle je Manda,” řekl jsem, zatímco si Amandu prohlížela.

“Mana,” zopakovala. Amanda se na ní zářivě usmála a přikývla.

“Ano a moc ráda tě poznávám, Larisso. Můžu si taky hrát?”

Larissa se zakřenila. Amanda řekla její nejoblíbenější slovo.

“Mana taky hrát,” postrčila nějaké kostky k Amandě.

Amanda je nedočkavě začala stavět na sebe. Larissa tenhle efekt na lidi měla. Bylo jí těžké odolat. Hodně jako její tetě. Au, sakra.

Larissa si mě prohlížela a já sledoval jak jí úsměv zmizel z tváře, podívala se na tátu a pak zpátky na mě. “Já ci mojí Lowlow,” zašeptala a oči se jí zalily slzami. Táta okamžitě přišel a zvedl jí.

“Hej, neplakej, broučku. Máš tady Marcuse a Amandu. Vzpomeň si co jsem ti říkal, Lowlow se na tebe přijde podívat zítra. Dobře,” jeho hlas byl tak něžný. Mluvil takhle kdysi s námi? Bylo těžké otce vidět tak jemného a milujícího. Larissa popotáhla a přikývla hlavou.

“Dolů,” poručila a táta jí vrátil zpátky na místo kde seděla.

Larissa se na mě uslzeně usmála. “Lowlow přijde taky.”

Tolik mě bolelo na hrudi, že jsem měl problémy dýchat. Bude někdy snazší Larissu vidět? Budou mě vzpomínky na Willow vždycky pronásledovat a trhat mě znovu a znovu na kusy?

Odkašlala jsem si a přikývl.

“Ukážeš mi ostatní hračky?” zeptala se Amanda. Věděla, že je to pro mě těžký a chtěla rozptýlit Larissu od dalšího povídání o její milované tetě.

Larissa vstala, přikývla a podala Amandě ruku. “Poď podívat.”

Amanda šla nadšeně za malou, buclatou blondýnkou ven z pokoje. Bylo to jakoby konečně měla skutečnou panenku na hraní. Vždycky chtěla mladší sestru. Hádám, že konečně jednu dostala. A já byl o samotě s otcem. Do hajzlu.

“Máš nějaké plány na léto?” zeptal se, vybírajíc velice neutrální téma.

“Online přednášky,” odpověděl jsem, vstal a došel k velkému oknu s výhledem na záliv.

“Snažíš se si pospíšit a skončit dřív?”

“Ne. Naháním zmeškaný čas.” Nezasloužil si víc vysvětlování. Rozhodl se odejít z mého života. Otočil jsem se dřív než se mohl dál vyptávat a zeptal jsem se, “Kde je tvoje žena?”

“Požádal jsem jí, aby mě tohle nechala udělat samotného.”

“Proč? Bojíš se, že bych ranil její city?”

Táta zavrtěl hlavou, “Ne, jen jsem jí tu nechtěl, zatímco mám na návštěvě svoje děti.”

“Jsem tu jen kvůli Amandě.”

“A Larisse. Nejsem blázen, synu. Vidím jak se na ní díváš. Možná se nechceš starat, ale staráš.”

Nebyl důvod lhát. “Záleželo mi na Larisse dřív než jsem to věděl. Je to dítě. Za nic z toho nemůže.”

“A je to tvoje sestra.”

“A je moje sestra,” souhlasil jsem. Nebyl důvod k dohadům. Byla to pravda.

“Mluvil jsi s Willow od …” nedomluvil. Nebylo třeba.

“Ne.”

Za to zodpovědný nebyl. Chystal jsem se jít najít holky, když mě jeho hlas zastavil. “Nevěděla to.”

Ztuhl jsem.

“Byla zničená. Právě jí to došlo. Byla tam, v domě a kompletně se emocionálně hroutila, když jsi vešel.”

Ztěžka jsem polkl. Chci tohle poslouchat?

“Totálně mě rozebrala, mluvila o všech lidech, kterým jsem svými činy ublížil. Poukázala na každý hřích, který jsem spáchal a opěvovala člověka, který po mě musel posbíral kousky. Vášnivě ho vychvalovala. Jak on je ten, kdo drží pohromadě rodinu, kterou jsem zradil. Také mi řekla jak moc ho miluje a jak činy její sestry a moje budou důvod proč ho ztratí.”

Chytl jsem se židle vedle sebe. Zeslábla mi kolena. Bolest při poslouchání Larissy ptát se po Willow nebyla nic v porovnání s bolestní projíždějící mi hrudí teď. Věci co jsem řekl. Ach, bože, ne.

“Celý život byla opuštěná. Je to dobré děvče. Larissa jí zbožňuje. Její sestra postrádá mnoho ctihodných rysů, ale zdá se, že Willow je má všechny.”

Opustil jsem jí. Přesně jak se bála.

Vzpomněl jsem si na její tvář, když vešla do ložnice v den co mi volala sestra. Vypadala naprosto zlomeně, zničeně, ztraceně. Zrovna to zjistila.

Přišla mi to říct. A já musel odejít.

Nevěděla to.

“Co se děje?” zeptala se Amanda, když vešla do pokoje.

Zvedl jsem hlavu a podíval se na ní. “Ona to nevěděla,” zašeptal jsem zděšeně, když se mi v hlavě ozývala slova, která jsem na ní tu noc řval, zatímco se mě snažila zastavit.

“Nikdy jsem nevěřila, že to věděla,” odpověděla Amanda. Smutek v jejím hlase byl nezaměnitelný. “Pokoušela jsem se ti říct, že je v tom podle mě nevinně, ale neposlouchal bys. Nesměla jsem ani říct její jméno. Pokaždé když jsem se s tebou pokoušela o Willow mluvit, skončil jsi tak zlitej, žes nemohl chodit.”

Věděla stejně dobře jako já, že jsem Willow ztratil a byla to všechno moje vina.

WILLOW

Večeře s Tawny a Jeffersonem nebyla tak zlá. Larissa se ke mě přilepila a nepustila. Dokonce jsem jí uložila do postýlky a četla jí dokud neusnula.

Věděla jsem, že bych ani náhodou nezvládla slyšet její pláč až budu odcházet. Způsob jakým se mě držela mi připomínal jak jsem se cítila.

Bála jsem se ztratit někoho koho miluju. Dohodla jsem se s Tawny, že se sejdeme na půl cesty a jednou týdně si budu brát Larissu k sobě na noc.

Tak budu moct trávit čas jen s ní a nemuset znovu čelit tomu domu.

Jefferson se za ten nápad překvapivě na sto procent postavil. Zdálo se, že ani jemu se nelíbí, když kvůli mě Larissa pláče. Chtěla jsem ho nenávidět, ale bylo to těžké, když jsem ho viděla s Larissou. V životě se dějí věci, které nemůžete ovládat. Je to na nic, ale musíte jít dál. Držet se zášti proti Tawny a Jeffesonovi bylo nesmyslné. Jen to ubližovalo Larisse a ta byla nevinná.

Dveře Cagovi ložnice se otevřely a on vyšel zamračeně ven. “Jsi si jistá, že je to v pořádku? Cítil bych se líp, kdybys šla taky.”

Zavrtěla jsem hlavou. Už nebudu jeho stín. Potřebuje se vrátit ke svému životu. Chtěla jsem, aby šel dnes večer ven a bavil se s přáteli. Já byla v pohodě přímo tady.

“Mám čokoládovou zmrzlinu a dvě řady Pravé krve. Takže jdi. Já a upír Eric budeme naprosto v pořádku. Slubuju.”

Povzdychl si a objal mě. “Dobře, fajn. Půjdu. Ale okamžitě mi zavolej, kdybys měla pocit, že se blíží úzkost, nebo kdybys byla jen smutná, nebo-”

“Cagi, hned JDI,” ukázala jsem na dveře.

“Už jdu. Ale telefon mám u sebe.”

“Slyšela jsem. Jdi.”

Jakmile se za ním zavřely dveře došla jsem si pro čokoládovou zmrzlinu a zamířila na gauč.

Dneska zapomenu na všechno kromě sexy vikingského upíra.

23. Kapitola

MARCUS

“Teď se nedívej, ale míří k nám Cage,” zamumlal Dewayne a vrátil mě zpátky do přítomnosti. Ztratil jsem se v myšlenkách. Od chvíle co mě otec informoval jak neuvěřitelně jsem se ve Willow mýlil, jsem nedělal nic než si přehrával každou hnusnou věc co jsem jí řekl. Rozhlédl jsem se davem dokud jsem ho neuviděl. Byl sám.

“Promiň, kámo, nevěděl jsem, že tu dneska bude, jinak bych ti dal echo,”

zašeptal Preston, sedící naproti mě.

“Přestaňte ho rozmazlovat. Nakonec se s tím bude muset vyrovnat,” řekl Rock s pokrčením ramen. Samozřejmě měl pravdu.

“Nečekal jsem, že budeš dnes venku,” řekl Preston, když se Cage zastavil u stolu.

“Potřeboval jsem vypadnout. Low trvala na tom, abych šel něco podniknout.”

“Nepřišla s tebou?” zeptáním jsem překvapil všechny včetně sebe.

Cage se na mě zamračil a pak naklonil hlavu ke straně jakoby mě studoval.

Zíral jsem na něj. Čekajíc na odpověď, zatímco se rozhodoval jestli si jí vůbec zasloužím.

“Ne. Když jsem jí naposledy přemluvil, aby vyšla ven z bytu a přišla jsem, nedopadlo to nejlíp,” odpověděl pomalu a klidně. Ta noc kdy jsem popadl holku a tancoval s ní. Sakra, seznam proti mě byl nekonečný.

“Eh, no, dobře žes přišel. Už to moc často neděláš,” ozval se Preston v pokusu prolomit napětí.

Cage se na mě dál díval, “Měl jsem jiné priority.”

Chtěl jsem ho nenávidět. Protože on tu pro ní byl. Protože byl to co já ne.

Ale nemohl jsem ho nenávidět. Místo toho jsem byl vděčný, že se o ní někdo stará.

“Je v pořádku?” Potřeboval jsem to vědět. Cokoliv. Něco. Potřeboval jsem něco.

Cage se drsně zasmál a zavrtěl hlavou jakoby nemohl uvěřit vlastním uším. “Ne, Marcusi, není. Ale jednoho dne bude. Ne, že by jí předtím ještě nikdo neopustil. Přežije to.”

Jestli měl v plánu mě vykuchat, tak uspěl. Potřeboval jsem vzduch. Vstal jsem, popadl svojí vodu a otočil se k odchodu.

“Kdybych to byl já s kým jsi to posral, byl bys pro mě mrtvý. Ale nejsem to já. Byla to Low. A ona není jako většina lidí. Jestli se ti podařilo zbavit se dost toho spravedlivýho hněvu malého chráněného bohatého chlapečka a došlo ti jak enormní chybu jsi udělala, tak ještě není příliš pozdě. Zatím.”

Pak se Cage York otočil a odešel. Skrz dav a ven předními dveřmi. Stál jsem tam a v hlavě si opakoval jeho slova. Pak jsem se rozeběhl.

*

Cagův mustang venku neparkoval. Stál jsem, díval se nahoru na okno bytu a ačkoliv byla všechno světla zhasnutá, viděl jsem svítit televizi. Byla tam.

Přesně jak Cage řekl. Bral jsem schody po dvou a zastavil se u dveří. Už jsem neměl klíč. Musí přijít otevřít. A možná mi zabouchne před nosem.

Utřel jsem si dlaně do džínů a několikrát se zhluboka nadechl. Zasloužím si to vůbec? Jestli tu je nějaká šance, že mi odpustí, jsem toho odpuštění vůbec hoden? Ne, nebyl jsem. Ale byl jsem sobec. Chtěl jsem Low. Na tom jediném mi záleželo. Zvedl jsem ruku, zaklepal na dveře a čekal, zatímco se mi srdce snažilo vyskočit z hrudi. Ozvala se západka a otočila se klika.

Čekal jsem a modlil se, aby mě vyslechla.

WILLOW

“Marcusi?” Usnula jsem na gauči? Byl tohle sen? Nebyl by první, který jsem o něm za posledních pár měsíců měla. Několikrát jsem zamrkala a zírala. Zdálo se to skutečné.

“Low,” zašeptal téměř zbožně. Tohle musí být sen. Tohle byl můj vysněný Marcus. Ten, který ke mě necítil nenávist. Ten, který mě stále miloval.

Odvrátila jsem se ode dveří, už jsem nechtěla, aby se mi zdál. Příliš to bolelo. Byla jsem z bolesti unavená.

“Low, prosím, jen mě vyslechni, prosím,” žadonil za mnou Marcus. Znovu jsem se otočila a uviděla jak vešel do dveří.

“Já spím?” zeptala jsem se ho zmateně. Protože tenhle sen byl příliš skutečný.

“Ne,” byla jeho prostá odpověď. Sledovala jsem jak za sebou zavřel dveře.

“Proč jsi tady?”

Udělal jeden krok blíž a já jeden vzad. V televizi zaječela Sookie a já vylekaně vyskočila. Natáhla jsem se pro ovladač, vypnula zvuk a pak se zase podívala na Marcuse.

“Chtěl jsem s tebou mluvit. Nezasloužím si, abys mě vyslechla, ale budu klidně prosit, jestli to pomůže.”

Zamračeně jsem se posadila na gauč a složila si nohy pod sebe.

“Poslouchám,” odpověděla jsem a on se viditelně uvolnil.

“Omlouvám se,” začal, pevně zavřel oči a zhluboka se nadechl než je znovu otevřel a podíval se na mě pohledem plným tolika různých emocí.

“Ten den. Přišla jsi mi to sem říct. Zrovna jsi to zjistila. Ale já to nevěděl.

Věděl jsem, žes byla rozrušená, ale pak mi zavolala sestra a máma si vzala plnou lahvičku léků na předpis.”

Tohle už jsem věděla, ale nechala jsem ho pokračovat.

“Málem jsme jí ztratili. Ale vypumpovali jí žaludek a já tam stál se sestrou a čekali jsme až se k nám vrátí. Když se vzbudila pověděla nám, že jí táta přinesl rozvodové papíry a stěhuje se k jiné ženě. Pokusila se zabít. Šel jsem do prodejny a dožadoval se, aby mi někdo dal jeho novou adresu.

Chystal jsem se ho zmlátit do krve za to co mámě udělal. K čemu jí dohnal. Strach, který jsem cítil celé dopoledne, zatímco jsem sledoval jak mámin život visí na vlásku se změnil v zuřivost. Pak jsem vešel dovnitř a uviděl tebe a tvojí sestru. Nemyslel jsem jasně, Low. Cítil jsem se zrazený.

Ne otcem, ale tebou. Nevěděl jsem jak by bylo možný, abys to nevěděla. A taky jsi byla v tom domě. Byl jsem si jistý, žes to věděla. Nevěřil jsem ti.

Neposlouchal jsem tě. Prostě jsem otočil všechen ten strach a vztek a vybil si to na tobě. A teď mi bůh pomáhej, budu toho litovat po zbytek života.”

V řasách se mi držely slzy, když jsem sledovala zmatek a lítost v Marcusově tváři, zatímco mi převyprávěl co se stalo v den kdy mě zničil.

Bolelo mě za něj srdce. Popotáhla jsem a utřela si slzy.

“Odpouštím ti.” A byla to pravda. Moc se tím toho neměnilo, ale odpouštěla jsem mu. Zhluboka jsem se nadechla a uvědomila si, že je to teď snazší. Těžkost zmizela, když teď věděl, že jsem ho nezradila. Alespoň většina z ní.

Marcus na mě zíral. Překvapila jsem ho. Nečekal, že mu odpustím.

“Odpouštíš mi?” zeptal se ochraptěle.

“Ano. Chápu co se stalo. Celá ta situace byla noční můra. Ale život už je takový, dostaneš se přes to a půjdeš dál.”

Polkl tak ztěžka, že jsem viděla jak se mu sevřel krk.

“Miluju tě, Low.”

Chtěla jsem tomu věřit a u něj to tak možná bylo. Ale znovu bych to nepřežila. V lámání srdce jsem dosáhla svého limitu.

“Marcusi, co jsme měli bylo, bylo to neuvěřitelné. Bylo to úžasné. Nikdy předtím jsem nic takového nezažila. Budu si toho vážit po zbytek života.”

“Nedělej to, Low. Prosím,” zajíkal se Marcus.

Donutila jsem se přes slzy usmát. Teď už mi volně padaly po tváři. Tohle bylo naše uzavření.

“Nemůžu to udělat znovu. Jednou bylo vše co můžu zvládnout. Nikdy by mě nenapadlo, že se někomu takhle otevřu. Budu svobodná a důvěřivá. Ale udělala jsem to. A nelituju toho. Nikdy nebudu. Ale v opuštění jsem dosáhla svojí kvóty na celý život. Potřebuju se chránit.”

Marcus dlouze, rozechvěle vydechl a vstal. Sledovala jsem jak si projel rukama v vlasech. Byl krásný. A jednou býval můj. Za to jsem byla vděčná.

“Low, budu tě milovat do posledního dechu,” prohlásil a s vlhkýma očima se na mě díval. Také jsem ho milovala. Ale to nestačilo.

“Mrzí mě to,” zašeptala jsem.

Dívali jsme se jeden na druhého, zatímco se mezi námi usazovala váha našeho konce. Znovu se zhluboka nadechl a pak přikývl.

“Nemůžu tě nutit, abys mi věřila. Zasloužím si to,” hlas se mu třásl.

“Zasloužíš si být šťastný,” ujistila jsem ho. Protože si to opravdu zasloužil.

“Bez tebe nikdy šťastný nebudu,” odpověděl. Bylo těžké přehlédnout utrpení v jeho očích.

“Ano, budeš.”

“Low, bože, moc mě to mrzí. Prosím, jen mi dovol ti dokázat, že nikam neodejdu? Strávím zbytek života dokazováním, že už ti nikdy znovu neublížím.”

Vzpomněla jsem si na konverzaci, kterou jsme nedávno vedli na podlaze koupelny. Byla tak podobná. Byl jsi tak jistý, že mi nikdy znovu neublíží.

Vždycky tu bude. Marcus byl příliš bezstarostný. Nezvládal špatné věci dobře. Potřebuju někoho, kdo mě neopustí, když se stane něco zlého.

“Nemůžu. Zkusila jsem to. Nefungovalo to. Nemůžu čekat, že Cage posbírá kousky mého života pokaždé, když se rozpadne. Je na čase, abych se naučila napravovat vlastní problémy sama. Vyrovnávat se se špatnými věcmi sama. A to znamená, že nikomu nemůžu svěřit srdce. Protože jsem příliš slabá.”

Marcus udělal dva dlouhé kroky a klekl si přede mnou na podlahu. Cítila jsem ho. Tak hezky. Tak čistě. Můj Marcus.

“Low, přísahám, že mi můžeš věřit, prosím. Chybíš mi. Trápím se.

Potřebuju tě, Low. Prosím, miláčku, prosím.”

Hrudí mi otřásl vzlyk a zavrtěla jsem hlavou. “Já nemůžu.”

Položil mi hlavu na kolena, tiše jsme tam seděli a oběma nám tekly slzy.

Natáhla jsem ruku a dotkla se jeho vlasů. Zapamatovávajíc si jaký je to pocit. Vychutnávat si jeho vůni, která mě obklopovala. Nakonec pomalu zvedl hlavu a naposledy se na mě podíval, pak vstal a odešel pryč. Když se za ním zavřely dveře, stočila jsem se na gauči a brečela, dokud už mi nezbývaly žádné slzy.

24. Kapitola

MARCUS

Párkrát jsem zahlédl Willow v baru. Nikdy nepřišla na dlouho. Normálně to bylo protože pracovala a potřebovala něco ze skladu. Vždycky se usmála. Byla přátelská. To bylo vše. Z hledání Low se staly moje jediné světlé momenty. Začínal jsem uvažovat jestli se ze mě nestává šmírák.

Jediná věc, která mě udržovala příčetného byla, že neměla jiného kluka.

Málokdy byla s Cagem. Bydlela u něj, ale on doma moc nebýval, podle toho co jsem slyšel. Očividně doháněl ztracený čas.

Nervózně jsem se rozhlédl po restauraci, hledal jsem Low. Potřeboval jsem se usadit v její sekci dřív, než vejde do jídelny. Jinak by měla šanci říct hostesce, aby mě přesadila. Následoval jsem malou brunetu do zadního boxu, který měla dnes večer na starosti Willow.

“Low by tu měla být za chviličku,” dívčin vysoký hlas mě vylekal.

Přikývl jsem, “Díky,” a rychle jsem se posadil, malý balíček co jsem sebou přinesl jsem položil z dohledu na sedačku vedle sebe. Nechtěl jsem jí dát šanci to odmítnout. Měl jsem to v plánu nechat na stole až odejdu. Tím způsobem když bude odhodlaná můj dárek vrátit, bude si mě napřed muset najít.

Vyšla zpoza rohu, dívajíc se do malého bločku v ruce. Propisku měla zastrčenou za uchem a vlasy svázané v drdolu. Ty zelené, výrazné oči co mě pronásledovaly ve snech se na mě zadívaly a klopýtla. Nutkání vyskočit a jít se jí dotknout bylo nesnesitelné. Donutil jsem se zůstat na místě, ale hltal jsem jí očima, zatímco se dala dohromady a pokračovala směrem k mému boxu.

“Marcusi,” řekla s nervózním úsměvem.

“Ahoj, Low,” odpověděl jsem. Malý box naplnila její medová vůně.

“Jsi, ehm, čekáš tu na někoho?”

Zavrtěl jsem hlavou a usmál se, “Ne. Jsem tu jen já.”

Úleva na její tváři mi dala naději. “Aha, dobře. V tom případě, co si dáš k pití?”

“Rád bych trochu ledového čaje, prosím.”

Willow sáhla pro tužku za uchem. Nikdy předtím jsem jí neviděl zapisovat si objednávky pití. Mohla jí moje přítomnost tak rozhodit, že si potřebovala poznamenat ledový čaj? Bože, doufal jsem, že ano.

“Dobře, hned jsem zpátky,” věnovala mi úsměv, který jí nedosahoval k očím, rychle se otočila a zamířila rovnou do kuchyně. Nezastavila se u žádného ze svých dalších stolů, aby je zkontrolovala. Willow potřebovala chvilku. Kvůli mě. Poprvé po týdnech jsem byl schopný se zhluboka nadechnout. Možná tu byla jistá šance. Ty zatraceně silné zdi, které si vystavěla kolem srdce mě děsily.

WILLOW

To dám. Zvládnu to. Tohle ZVLÁDNU.

“Jsi v pořádku, Low?” zeptal se vedle mě Seth, s tácem pití v ruce.

“Ehm, jo, jsem v poho. Jen jsem potřebovala pauzičku,” donutila jsem se ještě k jednomu úsměvu a sáhla pro čaj, který jsem Marcusovi připravila.

Seth přikývla a vyšel dveřmi do jídelny. Musím udělat to samé. Přejela jsem si rukou po vlasech, uhladila si zástěru a pak jsem nad svým směšným chováním obrátila oči v sloup. Tohle byl Marcus. Rozdrtil mi srdce. Nezajímá mě co si o mě myslí. Můj vzhled byl bezpředmětný.

Vyšla jsem ven, zastavila se u dalších stolů a zkontrolovala je. Musím donést tatarku, sklenici vody a nějaké citróny. A pořád mám v ruce Marcusovo pití. Tak ať už je to za mnou.

Opíral se a sledoval mě přicházet. Cítila jsem na sobě jeho pohled, zatímco jsem se zastavovala u ostatních zákazníků. Byl zázrak, že jsem nezakopla a nespadla.

“Tak, tady to je,” položila jsem před něj čaj. “Chceš si objednat?”

“Pečená ryba vypadá dobře,” odpověděl. Chtěla jsem se mu stočit na klíně.

Jak bláznivý to je? Stačil jen zvuk jeho hlasu a chtěla jsem se ho dotýkat a znovu kolem sebe cítit jeho paže. Grr!

“Nedoporučila bys mi to?”

Vzpamatovala jsem se z vnitřního bláznění a podívala se na něj, “Cože?”

Marcus se usmál a mě z toho zešílely vnitřnosti. “Mračíš se. Napadlo mě, že jsem si objednal špatně?”

Zahřály se mi tváře a zavrtěla jsem hlavou, zadívala jsem se dolů na bloček v ruce, pokoušejíc se schovat červenání. “Ach, ne. Je to opravdu dobrý. Ryba je čerstvá.”

“Doporučila bys mi hranolky ze sladkých brambor?”

“No, jsou zvláštní, ehm, možná bys měl zůstat u normálních.”

Marcus přikývl a podal mi jídelní lístek, “Tak tedy obyč hranolky.”

Sáhla jsem pro menu a bojovala s nutkáním se na něj podívat. Věděla jsem, že mě sleduje. Pokud zvednu hlavu, naše oči se setkají. Ještě jsem nebyla tak silná. Možná jednoho dne budu. Ale potřebovala jsem čas.

Zastrčila jsem si lístek pod paži a spěchala zpátky do kuchyně. Potřebovala jsem další pauzu.

Potom co jsem dala Marcusovi účet jsem se znovu pelášila schovat do bezpečí kuchyně. Opřela jsem se o zeď za průmyslovými pračkami a frustrovaně zasténala. Tohle bylo mučení. Marcus byl přátelský a upovídaný. Sledoval každý můj pohyb, jako bych byla nevíc fascinující věc na světě. Byla jsem uzlíček nervů. Dvakrát k němu přišly holky, které jsem neznala a dělaly vše co mohly, aby ho přesvědčily ať s nimi jde tancovat. Odmítl je. Příkře. Líbilo se mi to. Pokaždé, když jsem prohrála boj a podívala se k boxu, jeho oči byly fixované na mě. Dokonce i když měl nezvaného hosta, zdálo se, že nikdy neodvrátil pohled.

“Low, tvůj kamarád na stole nechal spropitné a krabici, která má na sobě tvoje jméno. Na kluka napsané víc než působivým písmem.”

Nebyla jsem schopná zamaskovat zvědavost a spěchala do boxu, kde seděl Marcus. Nechal na stole padesátidolarovou bankovku na pokrytí jídla za dvacet. Zamračeně jsem strčila peníze do kapsy a zvedla balíček. Přejela jsem prsty po jméně. Poznávala jsem jeho úhledné písmo.

“Hej, Sethe, hned se vrátím,” zavolala jsem, když jsem zamířila k zadním dveřím. Potřebovala jsem soukromí. Jakmile jsem byla bezpečně schovaná venku, otevřela jsem to.

Bylo to tričko Guns & Roses 2006 Chinese Democracy, podepsané všemi členy kapely. Uvnitř něj byl zastrčený malý vzkaz a já ho chytila těsně předtím než mohl spadnout na zablácenou zem.

Willow,

K tomuhle tričku se váže příběh. Opravdu jsem šel na zahajovací koncert v Miami. Od té doby bylo jedním z mých nejcennějších věcí.

Je speciální, protože to byla jediná událost, na kterou mě táta kdy vzal. Věděl jak hrozně moc chci jít. Zrovna mi bylo patnáct a on jednoho večera přišel do mého pokoje se dvěma lístky. Nebyly to jen tak nějaké lístky. Byly to propustky do zákulisí. Využil všechny známosti co měl, aby se k nim dostal. Je to jediná příjemná vzpomínka, kterou na tátu mám. Možná proto je tak speciální.

Každopádně chci, abys ho měla ty. Líbilo by se mi ho vidět na tobě, místo aby leželo na polici vzadu ve skříni. Je to jedna z mých dobrých částí a já bych rád věděl, že je ve tvých rukách.

Miluju tě. A vždycky budu.

Marcus

25. Kapitola

MARCUS

Larissa vesele kopala v bazénu, zatímco si hrála na mělkém konci v záchranné vestičce. Táta mi volal, že budou tenhle týden v bytě a Larissa by mě ráda viděla. Také jsem jí chtěl vidět. On a Tawny šli na nákupy a nechali mě s ní samotného, jelikož jsem její matku stále moc nemusel.

Neměl jsem Tawny rád. Nikdy nebudu. Nebyla jen příčinou matčiny a sestřiny bolesti, ale také znepříjemnila Low celý život. Už jen proto jsem jí neměl rád v době, kdy jsem jí ani neznal.

“Moje Lowlow,” vyjekla Larissa, plácajíc do vody. Následoval jsem její zbožňující pohled a uviděl Low vycházet z domu v modrých bikinách.

Páni.

“Ahoj, holčičko. Taky se mi po tobě stýskalo,” odpověděla Willow, usmívajíc se na Larissu, zatímco ta pokračovala v ječení a plácání do vody.

Willow se ostýchavě podívala na mě a já si byl celkem jistý, že jsem spolkl jazyk.

“Ahoj, Marcusi.”

“Low,” podařilo se mi odpovědět.

“Doufám, že ti to nevadí. Tawny mi volala a říkala, že se na mě Larissa ptala, když se vzbudila a že jí dneska hlídáš u bazénu, jestli si s ní budu chtít přijít trochu zaplavat.”

Byla tady.

Mluvila se mnou.

V bikinách.

“Eh, ne, vůbec mi to nevadí.”

Neměla nic v ruchách. Nenesla mi zpátky tričko, které jsem jí nechal na stole před třemi dny. Nechala si ho. Nemohl jsem si pomoct a usmál se.

“Moje Lowlow,” zaječela Larissa, když se Low ponořila do vody a doplavala k ní.

“No dívej na tebe, plaveš si tu kolem jako velká holka,” předla na ní Low.

Larisse se to líbilo a začala se otáčet v kruzích, nedočkavá ukázat jí svoje nové triky.

“Paráda! A umíš i triky.”

“Marcus, triky,” ukázala na mě Larissa prstíkem.

“Vsadím se, že Marcus nějaký umí,” souhlasila Willow. Chtěl jsem jí přesně ukázat jaký triky dovedu. Zvlášť v těchhle bikinách.

Blízko Willowiny hlavy proletělo frisbee a než jsem stihl otevřít pusu a varovat jí, chytila ho.

“Hej, dobrý postřeh,” přiběhl kluk s vyholenou hlavou a trochu víc svaly než je normální a usmíval se na Willow jakoby právě vyhrál jackpot.

“Ano, no, příště buď opatrnější. Mohl jsi jí trefit do hlavy,” napomenula ho Willow zdvořile, kývajíc hlavou k Larisse.

“Ah, jo, omlouvám se. Chytil ho vítr. Posunu se s tím dál.”

Willow mu věnovala ten svůj srdce zastavující úsměv a on vypadal trochu otřeseně. Naprosto jsem rozuměl tomu jak se cítil. Ale už by měl jít. Hned.

“Martus, trik,” nařizovala Larissa.

Willow po mě střelila pohledem a ušklíbla se, “Myslím, že nám budeš muset něco předvést. Královna promluvila.”

Vstal jsem a došel k odrazovému prknu. Vyskočil jsem na něj. Znovu jsem se cítil jako teenager. Nemohl jsem se dočkat až se před holkama předvedu.

Willowin uznalý pohled mi putoval dolů po těle. Moc dobře. Teď se nebudu moct soustředit a postaví se mi, což bude v těchhle kraťasech dost vidět. Musím si pospíšit. Rozeběhl jsem se, udělal salto vzad a ponořil se do vody.

Když jsem hlavou prorazil hladinu vody, Willow a Larissa tleskaly.

“Bravo. To bylo působivé. Nevěděla jsem, že kluci z country klůbu umějí salta,” popichovala Willow. Začala plavat ke schůdkům, ale zastavila se vedle mě. “Díky za tričko. Moc se mi líbí,” zašeptala tiše a pak se natáhla po zábradlí. Líbilo se jí moje tričko. Nebude mi vracet dárek. Při představě, že ho nosí se mi rozbušilo srdce.

Fascinovaně jsem sledoval jak vylezla ven z bazénu. Spodní díl plavek se jí lepil k zadku jako druhá kůže. Voda stékající jí po těle se na slunci třpytila. Když se otočila a dopřála mi pohled zepředu, byl jsem opravdu rád, že jsem pod vodou.

“Tak se podíváme jestli dokážu tohle trumfnout. Jako dítě jsem neskákala ze skákacích prken. Skákali jsme z pilířů mostu do zálivu.” Mrkla.

Opravdu na mě mrkla. Flirtovala se mnou? Boky se jí při chůzi houpaly a já zapomněl na všechno, kromě jejího téměř nahého těla.

“Lowlow trik,” prohlásila Larissa.

“Jo, Low hodlá něco předvést,” zamumlal jsem, neschopný jasně myslet.

Do prdele. Chystala se odrazit. Vrátily se mi všechny klukovský fantazie a uvažoval jsem, jestli mi z brady neodkapávají sliny. Běžela, odrazila se od špiček, pokrčila nohy a přetočila se odzadu, prorážejíc vodu dokonalou šipkou.

Dobrý bože, tenhle obrázek se mi bude později hodit. Večer. Ve sprše.

Larissa jásala a Willow plavala zpátky k nám. Podařilo se mi setřást ze sebe toužebné myšlenky a zatleskat.

“Nemyslím si, že bych tohle překonal. Ale pokud chceš, jeď dál a ukaž nám toho víc,” věnoval jsem jí uličnický úsměv a ona se začervenala.

Doplaval jsem k ní a sklonil se, dokud jsem se rty téměř nedotýkal jejího ucha.

“Miluju tě,” zašeptal jsem, pak jsem odplaval pryč, aniž bych se podíval na její reakci. Potřeboval jsem trochu odstup. Protože jsem byl opravdu blízko tomu, abych jí popadl a líbal, dokud bych se alespoň trochu nenasytil. Což je nejspíš nemožné.

WILLOW

“Miluju tě.”

Tahle tři slova, která mi Marcus zašeptal do ucha se mi v hlavě opakovala celý večer. Dlouho potom co jsem dala Larisse pusu na dobrou noc a s Marcusem se rozloučila zamáváním. Bude to někdy snazší? Vždycky budeme v životě toho druhého. Chtěla jsem dokázat, že si můžeme být nablízku a s Larissou, aniž by to bylo nepříjemné. Vše co jsem dokázala bylo, že jsem se přes Marcuse Hardyho nedostala.

“Proč se mračíš?” zeptal se Cage, vešel do kuchyně a vyskočil, aby se usadil na baru hned vedle místa kde jsem si krájela zeleninu na salát.

“Jen přemýšlím, pošoupni ten zadek dál,” hřbetem ruky jsem ho šťouchla do nohy.

“Mluvila jsi teď někdy s Marcusem?”

Co to je za otázku?

“Ano.”

“Kdy?”

“Dnes.”

“Mračíš se kvůli němu?”

“Ne. Byl milý. Byli jsme v pohodě.”

“V pohodě, hm. Takže přemýšlíš o tom, že mu nedůvěřuješ? Rozhodla ses jestli bys mu možná neměla dát ještě šanci?”

Odložila jsem nůž a podívala se na něj.

“Cagi, o co ti jde?”

Cage si zamyšleně promnul bradu. “Myslím si, že děláš chybu.”

Já taky.

“Proč?”

“Marcus tě opustil. ALE vrátil se. Chtěl se vrátit. Všichni ostatní co tě opustili se nevrátili, Low. Protože chtěli. Marcus odejít nechtěl. Totálně ho to zničilo.”

Oběma rukama jsem sevřela okraj linky.

“Máš pravdu,” zašeptala jsem.

Cage mi stiskl rameno. “Jo, mám.”

“Myslíš si, že mě znovu opustí?”

Cage si ztěžka povzdychl. “No, v životě se stávají různý věci, Low. Sakra, mohl bych zítra umřít a tak tě opustit. Nemůžeme ovládat budoucnost. Ale můžu ti odpřísáhnout, že tě Marcus Hardy miluje víc než tě kdy kdokoliv jiný bude milovat. Kromě mě, samozřejmě.”

Zasmála jsem se, “Samozřejmě.”

“Nikdo tě nemiluje tak jako já, brouku,” popichoval, seskočil z pultu a objal mě.

“Riskni to, Low.”

“Co mám dělat? Řekla jsem mu ne,” zamumlala jsem Cagovi do ramene.

“Viděl jsem ho, Low. Jdi za ním a řekni mu, že ho miluješ. Že sis to rozmyslela. Chceš tomu dát ještě šanci. Slibuju ti, že se s tebou nebude hádat.”

Odtáhla jsem se dozadu a zírala na Cage. “Myslíš?”

“Vím to.”

“Dobře. Asi mu napíšu ať se se mnou někde sejde.”

“To zní jako opravdu dobrý nápad.”

Cage se otočil a vydal se pryč, ale já ho chytla za ruku a zastavila.

“Cagi?”

Nechal se ode mě přitáhnout zpátky se svým typickým zlomyslným úsměvem na tváři. “Ano?”

“Proč tohle děláš?”

“Dělám co?”

Položila jsem si jednu ruku v bok a nadzdvihla obočí. Věděl moc dobře o čem mluvím. “Proč tolik trváš na tom, abych s Marcusem mluvila a dala mu další šanci? Neměl jsi v plánu si mě nakonec vzít? Myslím, že ti tohle pokazí tvůj desetiletý plán.”

Cage se zasmál a položil mi paži kolem ramen. “Hádám, že mi to trochu kazí mojí dobře promyšlenou budoucnost, ale pravdou je, že tě Marcus dělá šťastnou. Může tě milovat tak jak já nedokážu. Já jsem k ničemu, Low. Oba víme, že by ze mě nikdy nebyl dobrý manžel,” zašklebil se nad tím slovem a já si nemohla pomoct a zachichotala se.

“Ach, jsem si dobře vědomá jak příšerný manžel bys byl, ale jsem jen trochu překvapená, že si myslíš, že je pro mě někdo jiný dost dobrý.”

“Nikdy jsem neřekl, že je pro tebe Marcus dost dobrý. Nenech se unést.

Jen jsem řekl, že tě dělá šťastnou a myslím, že jestli tě někdo může milovat tolik jako já, je to Marcus. Když přijde na tebe, lítá v tom až po uši, zlato, vlastně je trochu úbohý se na to dívat.”

Doufala jsem, že má pravdu.

26. Kapitola

MARCUS

“Chtěla bych s tebou mluvit. Mohl by ses stavit u mě?”

Civěl jsem na zprávu od Willow. Stál jsem před dveřmi bytu a měl příšerný pocit Deja vu. Když jsem tu byl naposledy kompletně zarazila všechny sny co jsem měl. Teď jsem zpátky. Zvedl jsem ruku, abych zaklepal a ztuhl. Chci tohle udělat? Zvládnu toho víc? Pokud se rozhodla, že se nemůžeme vidět vůbec, dokud neovládnu svojí potřebu vyjadřovat jí svojí lásku, možná skočím z pitomýho mostu. Ne. To by neudělala. Byl jsem dramatickej jak malá holka. Udeřil jsem klouby do hladkého dřeva a bylo to. Jsem tu.

Dveře se téměř okamžitě otevřely a s nervózním úsměvem na tváři v nich stála Willow.

“Přišel jsi,” řekla. Slyšel jsem jí v hlase úlevu. Opravdu si myslela, že bych jí zazdil?

“Požádáš. Přijdu.”

Kousala se do spodního rtu a já odvrátil pohled. Nemohl jsem přemýšlet o jejích rtech.

“Pojď dál. Dáš si něco k pití?”

Pohrávala si s rukama a kousala se do rtu, Willow byla nervózní.

“Ne. Jsem v pohodě.”

Chtěl jsem to mít za sebou. Naše společná nervózní energie mě přiváděla k šílenství. Chtěl jsem jí popadnout a uklidnit jí. Ale nemohl jsem. Už ne.

“Aha.” Rozhlédla se kolem a pak se podívala zpátky na mě.

“Dobře, no, nevadilo by ti se posadit?”

Začínalo to být čím dál tím zajímavější. Došel jsem se posadit na ošuntělý gauč, kde se odehrálo tolik mých oblíbených chvilek s Willow.

“Ty si nesedneš?” zeptal jsem se, když přešlapovala kolem a párkrát po mě vrhla nejistý pohled.

“Ehm, ne, nemyslím si, že můžu.”

Dobře.

“Low, o co jde?”

Zastavila se a postavila se přímo přede mě, s konferenčním stolkem mezi námi.

“Miluju tě.” Málem se mi zastavilo srdce. Neřekla tahle slova od doby co jsem jí naposledy držel v náručí.

“A opustil jsi mě. Ale … ale vrátil jsi se. Nikdo se nikdy nevrátil. Opustí mě a konec. Chtějí mě opustit. Tys nechtěl. A vrátil jsi se zpátky.”

Chtěl jsem vstát, natáhnout se přes stůl a vtáhnout si jí do náruče, ale nebyl jsem si jistý jestli zvládnu vstát. Potřeboval jsem slyšet vše co měla na srdci.

“Ano, vrátil jsem se. Moje srdce tě nikdy neopustilo.”

“Chybíš mi.”

Tentokrát jsem vstal a obešel stolek.

“Taky mi chybíš. Každou vteřinu, každého dne,” zašeptal jsem. Sledovala mě, dokud jsem nebyl pár centimetrů od ní.

“Věřím ti.”

Potřeboval jsem víc.

“Věříš mi,” zopakoval jsem.

Přikývla, zvedla ruku a pohladila mě ze strany po paži.

“Chci to zkusit znovu.”

Tohle byla slova, která jsem potřeboval slyšet.

WILLOW

Jeho rty byly na mých dřív než jsem mohla zareagovat. Překvapeně jsem zalapala po dechu a jeho jazyk toho využil a propletl se s mým.

Ochutnával mě všude. Svírala jsem mu vlasy na temeni, zatímco si mě k sobě pevně tiskl. Pak jsme najednou byli na gauči. Jeho ústa opustila mé a začal mi klást polibky po celém obličeji a dolů po krku. Znovu a znovu opakoval jak moc mě miluje, sjížděl mi rukama dolů po zádech, chytil mě za zadek a nadzvedl proti sobě.

Sténala jsem mu do pusy, oždibovala a ochutnávala každý milimetr jeho úst. Cítila jsem jak mi vyhrnuje tričko, když mě hladil po pokožce.

“Zvedni ruce,” jeho požadavek byl téměř zoufalý. Nehádala jsem se.

Zvedla jsem ruce, on ze mě triko stáhl a pak jsem měla jeho ruce zpátky na obličeji a znovu mě líbal. Pomalu mi putoval rukama dolů po krku a hladil mě po klíční kosti. Frustrovaně jsem zasténala. Pak dlaněmi zakryl podprsenku. Zanaříkala jsem. Rozepnul zapínání v předu a podprsenka mi sklouzla dolů po pažích. Marcus mě přestal líbat a posadil se, pomalu mi stáhl podprsenku ze zápěstí a odhodil jí stranou.

“Miluju tě,” vydechl a zvedl pohled od mého nahého hrudníku a podíval se mi do očí.

“Taky tě miluju,” odpověděla jsem zadýchaně.

“Chci tě, Low.”

Přikývla jsem. Nemohla jsem zformovat slova.

Vytáhl mě nahoru k sobě, líbal mě a já šátrala po lemu jeho trička.

“Pryč,” zašeptala jsem mu proti rtům. Jedním plynulým pohybem si ho stáhl a já se k němu přitiskla a povzdychla si blahem z pocitu jeho teplé, nahé kůže na svojí.

“Low,” zasténal mi do ucha, když měl líbal na krku.

Přestala jsem dýchat, sledovala jsem jak ustal v líbání na vrcholu mých prsou. Teplým dechem mě lechtal na bradavkách až ztvrdly.

Pak konečně jednu vtáhl do úst. Vykřikla jsem jeho jméno a uvolnila se.

Byla jsem připravená Marcusovi věřit. Bezmezně.

*

Když jsem otevřela oči, dívala jsem se na hladké, vypracované svaly Marcusovi hrudě. Nadechla jsem se jeho vůně. Byla jsem omotaná jeho pažemi a nohy jsme měli propletené. Což bylo podle mě víc než nádherný.

Nebyla jsem si jistá kolik oblečení mám na sobě, nebo jestli mám vůbec nějaké. Rozhodně jsem byla nahoře bez. To jsem mohla říct s jistotou.

Zabořila jsem mu obličej do hrudi, abych utlumila zachichotání.

“Co je tu tak k smíchu,” zeptal se mě pobaveně Marcusův ospalý hlas.

“Jsem nahá,” řekla jsem mu do prsou.

Hrudník mu zavibroval smíchem.

“Ano a je to neuvěřitelný,” odpověděl.

Sáhl dolů a přetáhl přes nás deku.

“Nemůžu uvěřit, že se nám podařilo usnout na tomhle gauči?” zašeptala jsem, uvažujíc jestli Cage přišel domů a viděl nás takhle.

“Musím si s Cagem promluvit o tom, že ten gauč koupím. Teď má na něj pár pěkně intenzivních vzpomínek. Chci ho.”

Neschopná zadržet úsměv jsem zaklonila hlavu a zadívala se na něj.

Milovala jsem jeho spánkem rozcuchané vlasy.

“Jak se cítíš?” zeptal se mě a pozorně si mě prohlížel.

“Báječně,” odpověděla jsem upřímně.

Rty mu zkroutil sexy úšklebek, “Já taky.”

Posunul mi teplou ruku dolů po zádech a začal mě hladit na boku.

“Jsi tak jemná,” zamumlal. Jeho přivřené oči se mnou dělaly uvnitř legrační věci.

“Cage je možná tady,” připomněla jsem mu, zasunujíc nohu mezi jeho.

“Hmmm … je.”

Doširoka jsem otevřela oči.

Marcus se zasmál, “Uklidni se, nic neviděl. Měl jsem tě celou přikrytou, když přišel.”

“Co říkal?”

“Myslím, že jeho přesná slova byla, ‘Dobře, už bylo kurva na čase’.”

Se smíchem jsem se natáhla a políbila ho na bradu.

“Cos odpověděl?”

Marcus mi dal pusu do vlasů, “Bezvýhradně jsem souhlasil.”

27. Kapitola

MARCUS

Když jsem o dvě noci později vešel s Low pevně přimáčknutou k boku, do Live Bay, vybuchl kolem nás jásot, tleskání a pískot.

“No krucinál.”

“Haleluja.”

“Už bylo na čase.”

“Konečně!”

Willow ke mě s úsměvem vzhlédla. “Myslím, že z toho mají radost.”

Neměla ani tušení.

“Ano, myslím si, že ani z náší svatby by nebyli šťastnější. Nebyli příznivci Marcuse bez Willow.”

“Aha.”

“Ano, Aha.”

Willow mi dala pusu na tvář a dav zdivočel.

“Přesně o tom mluvím. Celýho ho ocicmej,” zavolala Preston, když jsme přišli ke stolu.

“V tuhle chvíli mi ani nevadí trochu projevů náklonnosti,” protáhl Dewayne.

“Vám všem taky ahoj,” ozvala se Willow.

“Nemáš ani tušení jak hrozně jsi tu chyběla,” řekl Preston.

Willow ke mě vzhlédla. “Mám určitou představu.”

“Jdu si se svou holkou zatancovat, daleko od vás. Vypadám kvůli vám jak ubožák.”

“Byl jsi ubohej,” odpověděl Dewayne.

Byl jsem. Není důvod se hádat.

Přitáhl jsem si Willow do náruče a užíval si její měkké křivky a sladkou medovou vůni. Nic v životě tak nezapadalo do sebe jako ona v mém náručí.

WILLOW

“Nemůžu uvěřit, že se stěhuješ. Kdybych věděl, že mě opustíš, nikdy bych tomu pitomci nepomáhal a nepřesvědčil tě, abys mu dala další šanci.”

Cage stál v obýváku a mračil se. Měla jsem sbalený kufr a natahovala jsem k němu ruku s klíčem, který mi dal.

“To neříkej Cagi. Neopouštím tě. Propouštím tě.”

“Kdo k sakru řekl, že chci být propuštěný?”

“Já. Byl jsi můj nejlepší přítel, zachránce, rodina a bezpečný přístav příliš dlouho. Vždycky jsem byla ve tvém životě na prvním místě. Držel jsi svoje potřeby a touhy na uzdě, abys mě dělal šťastnou. Miluju tě. A je na čase, abych tě nechala jít. Budeme teď jen kamarádi. Nemusíš zahodit všechno co děláš a běžet mě zachraňovat, nebo sbírat kousky. Jsem už velká holka. Jestli se mi znovu sesype svět, zvládnu to.”

Cage natáhl ruku a vzal si klíč, pak mě popadl a objal mě.

“On tě nikdy neopustí, Low. Jedině tak tě můžu nechat vyjít ze dveří. Vím, že to neudělá. Ten kluk je beznadějný případ.”

Přikývla jsem mu na hrudi. “Ani já si nemyslím, že by to udělal.”

“A ničeho nelituju. Udělal bych to znova. Víš to, že jo?”

Přikývla jsem, cítila jsem jak se mi oči plní slzami. “Jsi moje rodina, Cagi.

Vždycky budeš.”

“Ty taky, Low, navždycky.”

Marcus si ode dveří odkašlal. Ustoupila jsem a utřela si slzy dřív, než je mohl vidět.

“Starej se o ní,” řekl Cage Marcusovi.

“Budu.”

Cage přikývl a zastrčil si můj klíč do kapsy. “Hádám, že přece jen pojedu na ten výlet. Budu teď mít spoustu volnýho času.”

“Jeď. Bav se.”

Cage se usmál. “Dobře.” Kývl směrem ke gauči, “A ten gauč si prostě vezměte. Nechci vaše peníze.”

“Chci ti za něj zaplatit. Budeš potřebovat jiný.”

“Přemýšlím, že bych sem dal pár nafukovacích matrací. A uspořádal orgie.”

“FUJ! Zmlkni, Cagi,” strčila jsem do něj až ztratil rovnováhu. Se smíchem pokrčil rameny, “Hej, myslel jsem, že chceš, abych trochu žil.”

“Jsi blázen, Cagi Yorku.”

Došel ke mě Marcus a vzal mi kufr. “Připravená?”

Usmála jsem se na něj a přikývla.

Byla jsem připravená. Byla jsem připravená na všechno co by mohl zítřek přinést.