Emma Hart

The Game 02. Hrej tajně

Ona ho miluje.

On se ji snaží nemilovat. Jedna noc změní všechno.

Aston Banks se nikdy nechtěl dostat blízko k Megan Harperové - než jen na jednu noc. Straší jej jeho dětství, kterému odmítá čelit a ví, že ona by zbořila všechny zdi, které si kolem sebe postavil a strhla by je bez toho, aby si to uvědomila.

Začít si s Megan a zradit tak Bradena nebylo na jeho seznamu správných věcí, ale ve chvíli, kdy v něm Megan spatří někoho jiného, než arogantního blbce, kterého znala, nemůže od něj odejít.

Astonovo dětství je horší, než si Megan představovala, ale když se snaží ji odstrčit pryč, je jasné, že její láska je silnější, než démoni, kteří se ho drží každý den. A teď se kvůli tomu nakonec musívypořádat s tím, co skrýval tak hluboko.

Něčím, čemu nechce čelit. S čím bojoval tak dlouho. A oni to musí udělat bez toho, aby na to Braden přišel. Udržet jejich vztah v tajnosti nebylo nikdy těžší.

1. Kapitola

MEGAN

Vždy je v životě jedno rozhodnutí, které musíme udělat a není to snadné.

V 19 se stydím říct, že nejtěžší rozhodnutí, které jsem se kdy rozhodla udělat, je využít toho, že tu o víkendu Braden není a můžu si dělat, co chci.

To, nebo spíš ten, koho chci dělat, sedí přes celou kuchyni naproti mně. Žertuje s kluky, jako normálně, jeho oči se ledabyle dívají na blbou blondýnu, když kolem něj projde. Jeho rty se pomalu a sexy usmějí a podívá se na mě, jako by na sobě cítil moje oči.

Lehce škubne rty a zvedne obočí. V jeho výrazu je cítit domýšlivost, kterou si s sebou nosí a ta je vidět i na jeho uvolněné pozici na židli. Škrábe se na bradě a v jeho očích jsou otázky.

Zvednu sklenici, našpulím rty a napiju se slámkou ze svého pití. Nohou klepu do rytmu hudby z druhé strany pokoje a držím jeho upřený pohled a ptám se ho na své vlastní otázky.

Vím, co chci dělat - chci být holkou, kterou vezme nahoru, místo jednou, která ho sleduje jít. Jen nevím, jestli mi jedna noc bude stačit. Nevím, jestli budu schopná jen tak odejít.

Byla jsem do něj zamilovaná 3 měsíce, 1 týden, 5 dní, 20 hodin a 37 minut

- alespoň v hrubém odhadu.

Nikdy jsem neřekla ani slovo. A neplánovala to.

Samolibě se šklebí a já se na něj přestanu dívat. Kyle se směje s Lilou a Kay v půlce baru a místo abych ho zavolala, vířím ledem ve své prázdné sklenici s brčkem.

Někdy, jen někdy si přeju, abych nepřišla na Berkley. Přeju si, abych šla někam jinam - někde, kde nebyl Braden. Někde, kde bych se nemusela bát,

že někomu nakope zadek jen za to, že se na mě podívá. Koneckonců neměla jsem toho dost na střední škole?

“Nemyslím si, že jsem tě někdy viděl samotnou.” Astonův hlas se po mně plazí, když se posadí vedle mě.

“Není to často. To samé bych mohla říct o tobě.” Pomalu otočím tvář a dívám se do jeho šedých očí.

“Není to často,” napodobuje mě s polovičním úsměvem.

“Tak proč jsi tady a ne v temném rohu s obvyklou společností?” “Au, Megan. Je v tvém hlase náznak hořkosti?” “Znechucení,” mumlám a odvrátím se. “Nepleť si to, Astone.”

“Myslím, že klameš sama sebe,” poznamenává. Nakloní se ke mně o kousek blíž a jeho kolena se otřou o mé. “Deset minut, Megan.”

Zavrtím hlavou, on vstane a zmizí za mnou. Kyle beze slova bere mou sklenici a naplní ji.

“Dnes večer jsi tichá.” Opře se o bar naproti mně. “Příležitostně se to stává.” Usměju se.

“Zvláště bez Maddie a Bradena, kteří tady nejsou, co?”

Pokrčím rameny. “Trochu. Alespoň jsou jejich sračky vyřešené a my můžeme znova žít naše životy.”

Kyle si odfrkne. “Správně. Braden sejmul každého kluka v tomto domě, když se vrátila z Brooklynu. Bylo to jako žít se ženou s PMS - přestěhoval jsem se daleko od domova, abych se od toho dostal.”

“Měl by ses snažit být okolo kluků, kteří si nedostatečně zapíchají.” Odpovím suše.

Ušklíbne se. “Žádní takoví tady nejsou.” “Nejspíš v tom máš pravdu.”

“Vypadáš, jako by sis potřebovala zašukat.”

“Stejně jako jsem si začínala myslet, že jsi milý kluk a ty jdeš a takto zničíš tím, co řekneš.” Převrátím oči. “Všichni jste stejní.”

“Hele, jen to říkám.” Předkloní se a kření. “Vsadím se, že bys neměla málo nabídek, zejména bez jeskynního muže, který je tady.”

Koušu se do koutku úst a bojuju s úsměvem. “Ta věc s jeskynním mužem se opravdu uchytila, že?”

“Nemáš ani představu.” Kyleovy oči jiskří.

Proč nemůžu chtít jeho? S jeho nepoddajnými černými vlasy a hnědýma očima nevypadá špatně. Je dobře stavěný - ne tak, jako Braden, ale je očividně dobře stavěný. Byl by skvělé rozptýlení - kdybych už tak nebyla dost rozptylovaná Astonem.

Dopiju zbytek svého pití a dám sklenici na stranu. “Řekni Lile, že se uvidíme zítra ráno. Jdu zpátky na kolej.”

“Jasně.” Kyle přikývne a otočí se.

Rychle se podívám okolo a utíkám z kuchyně. Když se tlačím přes obývací pokoj, útočí na mě paranoia a projedu si prsty vlasy. Posunu si lem šatů dolů a mířím po schodech do Astonova pokoje.

Dnes večer budu riskovat. Hodně riskovat.

Ruka mě chytne za paži a tlačí mě zády ke zdi. Výkřik je spolknutý ústy, která mi zakrývají má ústa, a můj pokus o nakopnutí osoby je zmařen jeho vlastními rychlými pohyby.

“Nejsi napadená,” mumlá mi Aston proti ústům. “Pokud to nechceš.”

Otevřu oči. “Jsi prase.” “A přesto jsi tady.”

“Zdá se,” říkám klidněji a sklopím oči.

Dá mi jednu ruku na tvář a pak jí projede mými vlasy a trochu mi tak zvedne bradu. Jeho rty se znova dotknou mých a zavřu oči. Hladím ho po jeho pažích až ke krku a chytnu za límeček a tlačím své tělo proti jeho.

Vsaje mi spodní ret do pusy a okamžitě cítím jeho jazyk, který se tam rychle zmítá, a vysílá mi tím brnění do zad.

Aston se natahuje kolem mě a dává klíč do zámku. Strčí do dveří, aby je otevřel, a rukou mi sjíždí dolů po zádech. Nechám se vtáhnout do jeho pokoje a on skopne nějaké oblečení na podlahu a zabouchne za sebou dveře.

Trhne mým tělem proti jeho a cítím jeho dech na svých rtech. Moje oči klesnou k jeho rtům a zavřu je, když se naše rty znova setkají. Dá mi ruku okolo pasu a chytne zadek a drží mě u sebe.

Posunu svou ruku z jeho límečku k jeho pasu, ramínka mých šatů spadnou a odhalí mou holou kůži. Moje prsty se plíží pod jeho polotričko k jeho horké kůži. Roztáhnu prsty a palcem hladím pevné svaly na břiše. Na chvilku mě pustí, přetáhne si tričko přes hlavu a hledá mou tvář.

Kousnu se do spodního rtu, když si ho prohlížím. Viděla jsem už předtím kluky bez trička, i jeho, ale zblízka je krásný. Jeho hrudník je pevný, ale ne příliš. Malé stíny se usadí mezi cihličkami, které jsou na jeho kůži jako světlená rytina. Nemám představu, jak může tak vypadat, protože jediný sport, který jsem ho viděla hrát, bylo ležérní utkání ve fotbale na dvorku.

Ale teď je mi to jedno.

Udělám krok dopředu a lehce ho líbám na hrudi. Dotkne se zadní části mé hlavy a políbí mě na ušní lalůček, a pak pokračuje přes krk a mé nahé rameno. Ruce se mi třesou, když pokračuju přes spodní část jeho zad.

Jednou rukou mi hladí prso a já kňučím proti jeho kůži.

Jeho ruce lehce sklouznou po mém těle, až k lemu mých šatů a vytahuje je nahoru. Přetáhne mi je přes hlavu a pohybujeme se k jeho posteli.

Spadnu na ni zády a on si sundá džíny a nakloní se nade mě. Tlačí se mezi má stehna, tvrdý a připravený a já mu druhou nohu zaháknu okolo pasu a má ústa hledají jeho. Jazykem mi přejíždí přes ústa a já švihnu svým proti jeho. Tiše zasténá a více se ke mně tiskne. Jazykem mi vklouzne do pusy, ochutnává každý kousek a jeho vlasy se mi pletou mezi prsty, když ho držím. Svýma rukama zkoumá mé tělo, hladí kůži, uvolňuje svaly a já mám ještě více husí kůži.

Žaludek se mi svírá a cítím, že všechno v mém těle vystřeluje dolů, potřebuju ho.

Lehce zasténám, trochu frustrací a trochu chtěním a on zavrčí a ústy mě líbá dolů po mém těle. Jeho rty se mi pohybují přes kůži a jazyk se pohybuje v malých kruzích. Prsty chytne okraje mých kalhotek a stáhne je v rychlém okamžiku. Ruku nechá dole, když se jeho ústa znova pohybují nahoru a pak cítím se jeho prsty pohybovat přes můj klitoris, zvedám boky a můj dech se zrychluje. Palec se pohybuje v malých kruzích a já vyklenu záda a tlačím se k němu.

Aston lehce saje můj krk, jeho dech je těžký a mé svaly napjaté. Nemůžu si pomoci a z úst mi uniká sténání a prosím do jeho ucha. Tělo mi začíná pokrývat pot a nemůžu to zastavit, ani nepopiratelný pocit rozkoše, které přechází přes mé tělo, jako tsunami.

Jeho ruka mě opustí a tápá v šuplíku. Roztrhne balíček kondomu zuby a nasadí si ho.

“Chtěl jsem tě tak dlouho,” šeptá mi zastřeným hlasem do ucha, když se přesune nade mě. Zvednu boky a vyzvu ho. Vnikne do mě a já zalapám po dechu a zabořím prsty do jeho zad. “Tak, kurva moc, Megan.”

Vypísknu a škrábu ho dolů po zádech. Naše těla pokrývá pot a kloužeme jeden proti druhému a cítím každé napnutí jeho boků uvnitř mě.

“A teď mě máš,” těžce vydechnu.

Drží mě u sebe, prsty zaboří do mých zad a vydá roztřesený výdech a není to Aston, jakého znám. “Jo,” vydechne. “Jo, mám tě.”

2. Kapitola

ASTON

Měl bych minulé noci litovat.

Měl bych mít svěšenou hlavu a mít pocit viny, že jsem zradil přítele takovým způsobem, jak jsem to udělal.

Spát s dívkou, která je prakticky jeho sestra? To je hrubé, dokonce i na sračky, které jsem udělal. Měl bych se cítit jako největší čurák.

A taky ano - no, cítit se jako největší čurák, ale ne z důvodu, jaký bych měl mít. Nelituju toho, a budu ztracený, jestli svěsím hlavu za něco, co jsem dělat chtěl. Jen se cítím jako čurák, protože je v tomto kampusu alespoň 50 000 studentů a alespoň 20 000 je studentek a mohl jsem mít kteroukoliv z nich.

A měl jsem Megan.

Jednu dívku, která je nebezpečná. Jedna, která by mohla strhnout můj ďábelský postoj a dát mi na zadek. Je to jedna dívka, která by mě mohla přimět znova cítit. Je to jediná dívka, která by mohla rozbít, co jsem se snažil tak dlouho držet pohromadě.

Měl bych se, kurva, držet od ní. Ale neudělal jsem to.

A teď vím, jak je její pokožka hladká na mém těle a znám sladkost jejích úst a vím, jak je těsná, když mě objala uvnitř. Znám pocit jejích nehtů na mé kůži, její dech na mém krku a zvuk jejího sexy sténání.

A vím, že teď to bude sakra zázrak, abych se od ní držel.

Natáhnu se pro svůj telefon a hledám její jméno v seznamu a to dokazuje, že minulá noc byla víc, než by měla být.

Jsem si docela jistý, že jsem včera ukázal ´Starou pannu´. Po odeslání jsem si vzpomněl na naši konverzaci ve Vegas a zakřenil se. Pokud nic, chci ji přimět se smát, protože i když to nevidím, vím, že se bude smát, když to bude číst. Bude to to světlo, které jí rozzáří obličej a bude vypadat ještě krásnější, než obvykle.

Naučil ses několik triků od velkých kluků ve Vegas, že? Odsekne. Zašklebím se ještě víc a odpovím. To mi řekni ty, zlato J

Válím se v posteli na prázdnou stranu. Prázdná strana, kde ležela minulou noc, než se zřejmě vypařila. Odstrčil jsem kalendář a udělal si poznámku, bez ohledu na to, jak moc chci ignorovat tento týden - ten, který je vždy nejtěžší. Jeden, který nenávidím a miluju. Týden, který změnil můj život na lepší, ale zničil mého dědu.

Jedna osoba požehnala a další proklela.

Přesto, že jsem vzhůru dříve, než obvykle, vylezu z postele, hodím na sebe nějaké oblečení a vezmu si klíče od auta. Stařík mě pravděpodobně praští jeho holí, že jsem se objevil před obědem, ale je to lepší, než sedět tady v pokoji a utápět se ve vlastních kecech sebelítosti.

Vyklouznu nepozorovaně ze dveří a rychle nastoupím do auta a jedu k velkému domu, který mě stále rychle dusí. Není to daleko k dědovi domů, jeho naléhání na přestěhování nás ze San Francisca ale ne ze Severní Kalifornie je důvod, že jsem na koleji v Berkley a ne tam. v San Franciscu je příliš mnoho vzpomínek. Příliš mnoho sraček, abych se vrátil.

Přijedu před dům a sluce se plazí přes dvůr a značí, že strávím den prací na jeho dvoře a udělám, co on nemůže. Otevřu hlavní dveře a cítím jeho doutníkový kouř, který mě okamžitě zasáhne. Tvář se mi svraští, jako každou neděli a obvykle pozdravím.

Je tu bezpečí - pohodlí a bezpečí.

“Přál bych si, abys přestal kouřit ty zatracené věci, dědo.”

Jeho hluboký a chraplavý smích je slyšet i ven. “Říkáš to každý týden, chlapče a já stále odpovídám totéž - přeju si, abys přestal omílat věci o mém kouření jako té ´zatracené věci´.”

Zakřením se, pustím dveře a nechám je zhoupnout a jdu do přední místnosti. Starý a vrásčitý muž, známý jako můj děda, sedí na svém obvyklém místě před oknem. Květinové křeslo je stejně staré a zvětralé, jako on, ale zůstalo tu určitě více života v dědovi, než v jeho křesle.

“Já vím. Stojí to za to, že?” pokrčím rameny, posadím se na pohovku naproti němu.

Usměje se a otočí ke mně, jeho tmavé oči se svraští trochu v koutcích. “Když to říkáš, chlapče. Co tady děláš tak brzy, odposloucháváš mě?”

Podívám se z okna. “Nemám v neděli nic lepšího na práci.”

Zasměje se. “Nikdy nevíš, že? Pravděpodobně to, co jsi dělal včera večer.” “To není správné pro někoho tvého věku, abys dělal takové poznámky.”

“Proč? Protože mám vrásky? Najdi mi několik věcí na páteční bingo a budeš se stydět. Ha!” naposledy si potáhne ze svého doutníku a uhasí ho v popelníku na stole vedle sebe.

“Tolik věcí je špatných na té zatracené větě.” Zavrtím hlavou. “Takže, koho jsi obtěžoval tentokrát?”

“Kdo říká, že někoho obtěžuju?”

“Jsi tady o půl 10 ráno, chlapče! Něco se děje. Nikdy v neděli nedostaneš svou prdel z postele před 12.”

“Nikoho jsem neobtěžoval. Kromě toho vím, že chceš mou omlouvající se prdel na dvorku.”

Dědovy šedé oči se dívají na mě. Poklepe prsty za židli a každé klepnutí jeho prstů je pro mě ostré. Čas se táhne, když se mi dívá do obličeje a

přichází k závěru. Vidím to v jeho tváři. “Vím, co chceš říct a mýlíš se,” říkám pevně. Začne tiše. “Nikdy jsi o ní nemluvil.” “Nechci o ní mluvit. Nechci o ní říkat nic.”

“Myslím, že chceš. Myslím, že jen předstíráš, že nechceš.”

Zavrtím hlavou a dívám se jinam. “A já myslím, že mě štveš, dědo. Beru to, dobře? Chybí ti a chceš o ní mluvit, ale já ne. Nemám vztah k mámě, kterou jsi znával, víš to. Nikdy nebyla a myslím tím nebyla, osobou pro mě.”

“Nemůžeš žít v nenávisti navždy, chlapče.”

“To není nenávist, dědo,” tvrdím. “Je mi jí líto. Lituju života, který mě donutila vést, než zemřela, než sis mě vzal.”

“Přes všechno tvé vzdělání ses nenaučil odpustit a zapomenout?” říká tišším hlasem a jeho tón mě nutí se na něj znova podívat.

“Odpustit a zapomenout jsou dvě odlišné věci, dědo. Můžeš odpustit, můžeš zapomenout, ale jen zřídka to udělat společně. Nemůžu zapomenout na své dětství. Nemůžu vymazat jizvy. Nemůžu změnit věci, které mě naučila a nemůžu spálit ty obrázky a vzpomínky ze své mysli. To znamená, že nikdy nezapomenu, a protože nemůžu zapomenout, nemůžu odpustit. To je snadné.”

Jeho šedé oči ztmavnou mírným zklamáním a smutkem. Udeří mě obvyklý pocit viny - vina za nenávist k osobě, kterou miluje. Vina za úlevu v jeho zoufalství.

“Dědo - “

“Ne,” dívá se znova z okna na dvůr venku. “Chápu. Jen si přeju, abys to pochopil ty, chlapče.”

“Tady není nic k pochopení,” odpovím. “Prostě s tím žiju dál, dědo. Nemůžu nechat žít svou mysl v kecech z minulosti. Ne teď, ani jindy.”

“Ve vzdáleném rohu je třeba trochu pletí, v mé zeleninové zahrádce. Až to uděláš, potřebuju vykopat díry na nějaké keře, které dostanu tento týden.”

Beru změnu hovoru - a uteču. Oba vždy utíkáme od toho, co chceme říct. Co potřebujeme říct.

“Keře?”

“Pro tvou babičku. Hydrangea. Vždy Hydrangea,” mumlá si pro sebe. “Za oddanost a porozumění. Všichni ho trochu potřebujeme.”

Kývnu, i když se na mě nedívá. Je to jeho způsob, jak na ni vzpomíná. Zajímalo by mě, jestli je rád, že babička nikdy neviděla, co se stalo s její dcerou. Zajímalo by mě, jestli je rád za tu ušetřenou bolest, kterou nemusela trpět, když nikdy neviděla svoje dítě zemřít.

Zajímalo by mě, co si matně vzpomínám, co by si o mně ta šťastná žena myslela.

Vezmu lopatu z kůlny a krčím se nad zeleninovou zahradou.

Babička by mnou byla pravděpodobně znechucená. Bůh ví, že není moc, na co být, kurva, hrdý.

3. Kapitola

MEGAN

Nikdo to neví.

To si neustále musím připomínat. Nikdo to neví. Ne, že by to zastavilo ty intenzivní pocity blízké spokojenosti a vinu, které uvnitř mě soupeří. Je to prastaré klišé - vaše hlava vs. vaše srdce.

Hlava mi říká, co vím - jsem hrozný člověk. Zradila jsem svého nejlepšího přítele, když jsem se vyspala s jeho nejlepším přítelem.

Srdce mi říká, co bych měla vědět - nejsem hrozná osoba. Poprvé v životě jsem šla za tím, co jsem chtěla, bez přemýšlení o následcích.

Dělá to ze mě bezohlednou a bezcitnou? Dobře, možná bezcitná je trochu nadsázka, ale bezohledná? Část mě si to myslí, ale pak je tam taky ta samá část mně, která si myslí, že nejsem hrozná osoba, takže si nejsem jistá, která část mého těla je zvlášť důvěryhodná.

Myšlenky mi víří hlavou silou tornáda. Jedna je silnější, než zbytek - byla minulá noc chyba?

Udělala jsem jednu věc, o které jsem řekla, že ji nikdy neudělám. Spát s nejlepším kamarádem mého nejlepšího kamaráda.

Jo - ten plán selhal v sekundě, kdy jsem se podívala na Astona, do jeho šedých očí první den na koleji. Nikdy jsem na sekundu nepochybovala, že mezi námi něco bude. Někdy to prostě víte.

Tak to je možná důvod, proč, i když jsem se snažila ho a jeho kluzkého hada držet pryč ode mě, stále nějak propadám jeho povýšenému úsměvu a děvkaři, který by mohl konkurovat Bradenovi.

Ne, že bych milovala děvkaře. Chci zapálit falešné vlasy, falešné nehty a falešné řasy každé holky, která s ním spala. Protože to jsou - a on to ví.

Jsou celé falešné.

Chci říct, no tak. Je tu opravdu něco v nepořádku s pravými prsy a rozcuchanými vlasy? Myslím, že je to snadné říct, když máte přirozeně velká prsa, jako já, ale vážně … mohly byste si vzít push-upku.

Nejsem tak hloupá, abych přiživovala jeho ego. Vím, že vše, na co vždycky bude, je sex. Jedna noc. A to protože to vše Aston dělá.

Maddie řekla, že se Braden nikdy nezamiluje - ale mýlila se. Udělal to, ale Bray a Aston jsou úplně odlišné ligy. Pokud Braden proplouval holkama, Aston jimi prakticky sprintoval světově rekordním tempem. Dělá to ze mě hloupou?

Ne. Protože nemám žádné očekávání od “nás”. Možná jsem beznadějná romantička ztracená mezi stránkami sexy a erotického románu, nebo si povzdychnu nad tou sladkostí, ale nejsem naivní, abych věřila, že se tyto věci mohou dít pořád. Někteří lidé prožijí tuto lásku a kluci se budou divit a holky omdlévat, ale ne každý.

Láska je vrtkavá věc. Jen protože je tady osoba, která vám skládá komplimenty, která uklidňuje vaši bouři a krmí vás ohněm, neznamená to, že je budete mít navždy. Nemusíte je ani potkat.

Můžete je potkat - ale nemusí to být pro vás správný čas.

Je mi 19. Znám lásku a chtíč. Znám rozdíl - a nějakým zvláštním důvodem Aston uklidňuje mou bouři a přikrmuje můj oheň. Taky vím, že teď pro nás není správná doba. Možná nikdy nebude.

Ale po minulé noci si nejsem jistá, že jsem s tím už v pořádku (v pohodě).

Šťouchnu do dveří, aby se otevřely, a dívám se po lavicích. Vydám úlevný povzdech a jsem ráda, že jsem dorazila dřív, než Braden a Aston a běžím mezi stoly na své místo.

Opřu si hlavu o lavici, když si vzpomenu, že jsem obvykle sedávala s Bradenem, když s Maddie řešili svoje sračky.

“Sakra,” zamumlám.

Pak židle vedle mě zavrže. “Jestli se snažíš skrýt, zlato, nedaří se ti to. Vidím tě.”

Astonova slova se nade mnou plazí ve sladkém pohlazení, z čehož mi vyschne v krku a krev se mi vaří.

“Proč bych se schovávala?” posadím se a dívám se dopředu a rozhodla jsem se nepodívat do jeho očí.

Ledabyle pokrčí rameny a točí perem mezi prsty. Koutkem oka zachytím každý jeho pohyb. Jeho oči mi propalují stranu mé hlavy - prosí mě, abych se otočila, prosí, abych se podívala.

“Protože mě tak moc chceš, že na mě nemůžeš snést se ani dívat,” říká dramatickým tónem s nádechem arogance.

Narovnám záda. “Je zřejmé, že někdo znova přiživil tvoje ego,” odpovím suše. “Protože si nepamatuju, že bych ti říkala, že tě chci.”

Jeho biceps se otře o mě, když se nakloní. “Je to tak?” ptá se, jeho hlas je nízký a sotva slyšitelný.

Bojuju s nutkáním sklopit oči na lavici. “To si piš, že je.”

Prstem mě hladí po zadní straně paže, cítím brnění a bojuju s chvěním.

“Myslím, že se mýlíš,” šeptá. “Protože jsem si dost jistý, že jsi řekla, že mě v sobotu večer chceš - než jsi zabořila tyto nehty do mých zad a objala mě těmato krásnýma malýma nohama okolo pasu.”

Náhle otočím hlavu k němu a naše tváře jsou jen pár centimetrů od sebe. Samolibě se usmívá a já bojuju s faktem, kam jsem se podívala nejdřív. Přiměju se přestat dívat na jeho rty a dívat se do jeho obličeje, až se setkám s jeho kouřovýma očima.

Pamatuju si, proč jsem se nechtěla na něj podívat. Jeho oči mají moc, aby mě zlomil. Právě teď je to to první - stříbrný náznak v jeho duhovce mě vtahuje dovnitř a drží mě v zajetí. Vzpomínám si, proč nás nic nemohlo zastavit od prvního doteku jeho rtů v sobotu v noci.

Otevřu pusu, abych promluvila, ale Bradenův hlas protne mlhu, do které jsem s Astonem vplula.

“Je znova kretén?”

Podívám se z šedých očí do modrých. “To je hloupá otázka, Brayi, i na tebe. Aston je vždy kretén.”

Braden se zakření a praští Astona do paže. “Dostaň své slizké pracky, kurva, pryč od Megan, vole. Řekl jsem ti to ve Vegas, je vyšší třída, než tvoje obvyklé víkendovky.”

“Vím to,” odpoví Aston.

Odtrhnu oči a snažím se nesmát nad ironií jeho prohlášení. Jistě, jsem vyšší třída, než jeho obvyklé víkendovky, protože jsem ta, která nebude žebrat o víc. A nezáleží na tom, jak moc chci.

Maddie zachytí můj pohled a usměje se. “Kávu?” naznačí. Bože, ano!

Kývnu jako odpověď a chci vědět všechny detaily z jejího víkendu s Bradenem a jeho rodiči.

Jestli někdo ví, jak výstřední je jeho máma, tak já určitě. “Beru to tak, že to on neví?” Aston mě šťouchne do nohy.

Cuknu a podívám se na něj. Braden je pryč. “Ne. Není to zrovna něco, co můžu jen tak vyklopit v rozhovoru, že?”

“Myslím, že ne.” Přejede si palcem přes ústa. “Kromě toho - “

“Nech mě hádat,” mám kamennou tvář. “Tvoje tvář je příliš dobrá, aby

byla zasažena pěstí, že?”

Na vteřinu se zastaví a pak se ušklíbne. “To jsem se nechystal říct, ale jsem rád, že si to myslíš.”

“Braden není jediný, jehož pěst by se mohla potkat s tvým obličejem.” “Mám rád odvážné holky.”

Ztlumím svůj hlas. “A ty se jich zbavíš po jedné bezvýznamné šukačce, takže moc nezáleží na tom, co se ti líbí, že?”

Znova se odmlčí a já se od něj otočím. Moje vlastní slova mě bodají, protože nezáleží na tom, kolikrát řeknu, že se nestarám, já ano. Nikdo nechce být ojetý.

Nikdo nechce být ojetý osobou, o kterou chce pečovat.

“Nikdy jsem neřekl, že jsi rychlá a bezvýznamná šukačka, Megs,” šeptá Aston, když hodina začne. Na své židli se nakloní dopředu a stále si hraje s propiskou mezi prsty. “Jsem hodně věcí - ne všechny jsou dobré - ale nejsem lhář. Lhal bych, kdybych řekl, že to, co se mezi námi stalo, nic neznamená.”

Polknu knedlík v krku a ta emoce tady nemá místo. Polknu slova, která se mi formují v puse, jedno plné pravdy, na kterou není čas ani místo, bezpochyby. Spokojím se s ignorováním ho a zaměřím se na hodinu, protože to je ta nejbezpečnější věc, co můžu teď udělat správně.

Nebo se ho můžu pokusit ignorovat. Je to těžké, když cítím každý jeho centimetr vedle mě, když znám každý pohyb jeho těla a když cítím každý záblesk jeho očí na mně.

Natáhne nohu pod stolem a jeho chodidlo narazí do mého. Zastrčím si nohy pod židli a nechám vlasy spadnout mezi nás. Pokud nás nic neblokuje, jsem si ho moc dobře vědoma. Jsem si moc dobře vědoma toho, jak mě přiměje se cítit.

Trhnutí vlasů mě vytáhne z koncentrace a můj krk téměř křupe silou, jak se mi hlava otáčí.

“Co?” zasyčím.

Žvýká konec pera. “Vyhýbáš se mi?”

“Sedím vedle tebe, blbečku. Jak se ti sakra můžu vyhýbat?” “Seděla bys tady, kdybys nemusela?”

“Ne, to ne. Ale totéž platí pokaždé, když mám největší radost ze sezení vedle tebe, takže si nemysli, že je dnešek něco speciálního.”

“Myslíš si, že jsem blbec?”

“Chceš zlatou hvězdu? Dlouho ti trvalo to realizovat.” Hodina končí a já si schovávám věci do tašky, vstanu a hodím si ji na rameno.

“Jen si vzpomeň, Megan …” Šeptá za mnou “… Kdo v sobotu večer přišel za kým.”

Kurva. Chytrácký malý čurák.

“Můžeme jít?” Maddie drží otevřené dveře a já zlostně hledím na Astona, který mě právě míjí.

“Pokud nenarazíme na nějakého debila, když tam budeme, pak pojďme. “Co udělal?” snaží se nesmát.

“Jen to byl Aston.” Pokrčím rameny. ” Víš - jeho božské dary pro ženské kreténské já.”

“Eh. Byl takový celý víkend?”

“Nemám tušení. Sotva jsem ho viděla,” lžu a vnitřně s sebou trhnu. Ach, viděla jsem ho určitě. Viděla jsem ho celého.

“Pravděpodobně stejně dobře,” přemítá a dá si vlasy pryč z obličeje.

“Braden skoro proklínal tento víkend při myšlence, že tě tady v Berkley nechá samotnou s ním a cituju “kámoš, který ošuká vše, co má pulz”.”

Zavrtím hlavou. “Upřímně řečeno, měla by sis myslet, že Braden nemá víru v mé schopnosti držet se pryč od někoho, tak jako tak.”

A přesně tak.

Maddie pokrčí rameny. “Víš, jaký je. Samozřejmě, pak jeho máma slyšela jeho častá vulgární slova a dala mu jeho zadek na stříbrném podnose.”

Nahlas se směju. “Páni. Jak bych si přála, abych to mohla vidět!”

“Bylo to k popukání.” Směje se. “Pořád se mě ptala, jestli je takový i na koleji.”

“Co jsi řekla?” a čtu si nabídku Starbucks. “Caramelovémachiato, prosím.”

Zakření se a objedná si svou obvyklou kávu s muffinem. “Jsem si jistá, že ho znám lépe, než ty.”

“A ty ho můžeš poznávat lépe v tomto oboru,” mumlám a beru si kávu.

“Upřímně řečeno, ačkoli. Ačkoli Bray se chystal zabít mámu, když z ní byl mnohokrát v rozpacích.” Maddie se chichotá a vklouzneme do křesel.

“Nikdy předtím jsem neviděla kluka se červenat.”

“Braden se červená.” Křením se nad karamelovou vůní své kávy.

“Neuvěřila bys tomu, ale přiměj ho správně a bude se červenat jako prvák na střední, který právě kouknul na její sukni a uvízl v jejích kalhotkách na celý den.”

Maddie si odfrkne. “Tak to zjistím. Opravdu oholil její kočku?”

Dusím se nad svým pitím a snažím se kývnout. “Chtěla jsem pudla. Myslel si, že bude můj zachránce a oholil kočku.” Pokrčím rameny. “Kočka nevypadala jako pudl a on měl zaracha na 2 týdny.”

Ona kývne. “Jeho máma mi to taky řekla. A tak strávil polovinu času v jeho ložnici, nakláněl se z okna a křičel na kolemjdoucí v naději, že se ona naštve a zruší domácí vězení.”

“To je pravda.” Chichotám se. “Udělal to.”

Opře se o křeslo a trochu si povzdychne. “A co tady? Nestalo se nic zajímavého?”

“Jako obvykle.” Lehce si přisunu křeslo. “Nic tak vzrušujícího.”

“Jinými slovy, Kay vypila příliš mnoho panáků a někoho pohoršila, Lila se vytratila s Ryanem a Aston si vzal nějakou holku do pokoje.”

“Přesně tak,” souhlasím a vynechám v tom svou roli.

“A ty, jako vždy, jsi odmítala návrhy a zmizela zpátky do svého pokoje. Je to tak?” zvedne obočí a skepticky se na mě podívá.

“Správně.”

“Braden tu nebyl, aby ti zlomil krk …” Nakloní se blíž. …“A ani tak jsi toho nevyužila?”

“Ne.” Místo toho jsem využila příležitosti.

“Wow.” Nakloní hlavu na stranu a usměje se. “Opravdu si potřebuješ zašukat.”

“Wow.” Napodobuju ji a snažím se nesmát. “Opravdu jsi strávila příliš mnoho času s Bradenem.”

Otevře pusu, zastaví se a pak ji zavře. Usměje se. “Asi máš pravdu. Oh, bože. Mění mě na ženskou z bratrstva (Fratbrother).”

“Jen přidání do spolku?” pokrčí rameny.

Maddie našpulí rty. “Nemyslím si, že jsem materiál na spolky. A většina

dívek z dívčích spolků pravděpodobně spala s mým přítelem na nějakém místě a tak mě nenávidí, protože jsem ‘ta, kdo ho sbalila’.”

“To by bylo trapné,” přemítám. “Hmm.”

“Takže, kde je Braden? Jsem trochu překvapená, že tě nechal samotnou,” dráždím ji.

Převrátí oči v sloup. “Šel řešit jeho podělané věci. Jinými slovy Astona a ujistit se, že nepoužil svoje obvyklé triky a nedostal se ti do kalhotek.”

4. Kapitola

ASTON

“Kurva po desáté ti říkám, že jsem nespal tento víkend s Megan. Ani jsem se nesnažil.”

Braden se na mě dívá. “Vypadá, že na tebe byla ve třídě víc nasraná, než obvykle.”

Lehkovážně pokrčím ramenem. “Pravděpodobně proto, že jsem ji v sobotu v noci štval víc, než normálně.”

Ryan se zakření. “Vypadala, jako by ti chtěla zakroutit koulemi, co jsi na ni promluvil u baru.”

“Jo, no, i kdyby mi s nimi zakroutila, nebylo by těžké najít někoho, kdo by to pak napravil, že?”

“Sakra, člověče.” Braden zavrtí hlavou a posadí se. “Byl jsem před Maddie taky takový kretén?”

Ry hodí telefon a já ho chytím. “Jo.”

“Rozdíl mezi mnou a tebou, vole,” říkám. “Že já přiznám, že jsem debil. Myslel sis, že jsi “šukací” Ježíš nebo něco takového.”

“To protože jsem - za zavřenými dveřmi.” Kření se jako samolibý bastard. “Alespoň, že ses o to nepokoušel s Megan.”

“Nevím, proč se tak bojíš. Megan má víc rozumu, než si narazit hnusáka s touto prdelí.”

Ry na mě kroutí palcem a já na něj ukážu prostředníček.

“Říkáš to, ale já jediný jsem tady volný. Vaše holky mají vaše ptáky ve

svých rukách,” připomínám jim.

“A jak zatraceně kouzelné ty ruce jsou,” hihňá se Ryan.

“Co? Nikdy jsi nevyzkoušel magickou ruku před Lilou?” uhodím na něj. “Myslím, že jsem požehnaný.”

“Požehnaný jít do postele s kýmkoli, koho chceš,” pokračuje Braden. “Protože nemáš tu stejnou schopnost,” odpovím sarkasticky. “Jednoho dne, Astone, s tím skončíš, jako my.”

“Jestli někdy skončím, jako taková zbičovaná sračka, jako jsi ty, prosím, kurva, prašti mě.” Odfrknu si. “Ale to se nikdy nestane. Věř mi.”

Být zbičovaná sračka znamená cítit - a to nedělám. Nenechám sebe to udělat a jedna dívka, která mě k tomu přiměje, je jediná dívka, která je zakázaná.

A to je dobrá věc. Když ji nemůžu mít, necítím k ní nic. Pokud nic nebudu cítit, nemůžu jí ublížit.

Protože bych to případně udělal. Nakonec by se stěny postavily zpět, odstrčil bych ji a spadl bych zpět do stejných pocitů

Těch fyzických.

Jsi jako ona. Jen to je pro tebe, kurva, dobré.

“Vole?” Ryan najednou tleská rukama. “Jsi tam?”

“Jo.” Přestanu přemýšlet. “Myslel jsem, že jsem něco viděl.”

“Říkáš, že nikoho nenajdeš, ale najdeš,” pokračuje Braden. “Věř mi. A bude to holka s koulemi dost velkými, aby tě postavila a dala ptáka na místo.”

“Jestli je holka, která mě zkrotí, vítám výzvu.” Opřu se dozadu. “Rád bych viděl někoho se o to pokusit. Musím se cítit být zkrocený, kluci a necítím nic, kromě kohokoli v mé posteli o víkendu.”

“Nic jsem necítil. A pak jsem musel hrát s Maddie.” Braden se odmlčí, projede si rukou vlasy a zaměří se na mě. “Některé věci jsou příliš reálné, aby byly ignorované.”

Zavrčím. “Cokoli. Nemáte vy dva něco lepšího na práci, než tady sedět a říkat mi, že v životě potřebuju lásku?”

“Pravděpodobně.” Kření se Ryan. “Ale toto je mnohem víc legrační.” “Jaká legrace?” ptá se Lila, prochází místností a dívá se na Ryana. “Mrzutý Aston.” Natáhne se za ní, chytí jí ruce a přitáhne si ji na klín.

Ona zasténá. “Uvědomuješ si, že se obvykle mrzutý Aston rovná sex, což znamená, že tu bude naštvaná holka a bude nás pronásledovat?”

“Opravdu?” posadím se rovně. “Holky to dělají?”

Liliny oči jsou rozhodné, jako její hlas. “Jo. Jako si taky myslí, že když jsem Ryanova přítelkyně, mám VIP pas do tvé hlavy. Díky bohu nemám, ale ony to nechápou. Všechny chtějí vědět, proč nevoláš.”

“Hej, nikdy jsem nesliboval, že zavolám. Nenabízím to a ony se neptají. Polovina z nich ani nenechá telefonní číslo!”

Lila zvedne obočí a kluci se smějí.

“Nenechají!” trvám na tom. “Není to moje chyba. Jak, kurva, můžu volat, když mi nenechají telefonní číslo?”

“Možná chtějí, aby ses na něj zeptal.”

“Kdybych se na to ptal, pak by očekávaly, že zavolám.” “Problém je … ?”

“Nezavolám. Kdybych se na to ptal, je to zavádějící.”

Povzdechne si, sklopí hlavu a podívá se zpátky na Ryana. Bojuje s úsměvem. “Je nějaký způsob, jak je před ním varovat?”

“Jako co, zlato?” vyprskne Ryan.

“´Kretén závislý na sexu, který nezavolá, tak se ani nemusíte obtěžovat?´” “To by vážně poškodilo mou pověst!” protestuju.

Lila převrátí oči v sloup a šoupne se od Ryana. Jde ke dveřím, zastaví se a podívá přes rameno, než projde. “Máš sotva hvězdnou pověst, Astone. Co potřebuješ, je jedna noc s (hezkou) milou holkou. Člověk nikdy neví - možná se ti to zalíbí. Může to změnit tvůj kreténský pohled na věc.”

“Eh, má pravdu.” Braden pokrčí rameny.

“Hajzlové.” Vstanu a jdu za ní dveřmi a beru schody po dvou do svého pokoje.

Už mám, kurva, dost té konverzace.

Měl jsem jednu noc s hezkou dívkou. Ta jedna noc mě zničila, protože si neumím představit někoho jiného, než ji.

Kluci vidí Astona, kterého chci, aby viděli. Nevidí ten kurevský nepořádek uvnitř - nevidí opravdového Astona. Nemám v úmyslu někomu ukazovat své pravé já. Nikdy.

Stojíš za hovno.

Nechal jsem za sebou dveře zavřít se zhoupnutím a tlačím ozvěnu zpět do své mysli.

Vím, že stojím za hovno. Nepotřebuju ducha ze své minulosti, aby mi to připomínal.

Chvěl jsem se v rohu, čekal a přemýšlel. Tenká deka byla omotaná okolo mého těla a neblokovala chlad přicházející z mého otevřeného okna - otevřené okno je pro šestileté dítě vysoko, aby na něj dosáhlo.

Řekla, že se vrátí. Slíbila, že ano, ale byla tam příliš dlouho a on ji šel hledat. Neznal jsem jeho jméno, ale řekl, že to tentokrát pochopila. Byl naštvaný.

Třel jsem si nohu, uhýbal a snažil se nekřičet palčivou bolestí. Vždy to byla moje chyba. Tentokrát to bylo proto, že tam byla máma příliš dlouho a já brečel. Nevím, kdo je, ale nenávidím ho. Ublížil víc, než ten poslední. Má větší ruce, aby mě s nimi mohl uhodit.

“Mami?” šeptám do tiché tmy. Byl jsem vyděšený. Sám a vyděšený. Kde byla moje máma? Proč ještě není doma? Promnu si oči, abych zastavil pláč.

Chci, aby máma přišla domů dřív, než on. Když přijde domů první, znova mě uhodí.

“Mami?”

5. Kapitola

MEGAN

“Je to opravdu debil.” Říká Kay a dívá se na Astona přes dvůr (hřiště).

Stojí tam s dívkou, která má na sobě víc upozornění, než má e-čtečka a zdraví ji a ona dělá, co je v jejích silách, aby zvedla svou hruď k jeho obličeji. Pomalu se na ni usměje a opře se o strom vedle něj. Ona si kroutí vlasy kolem prstu a snaží se o ostýchavý úsměv.

“Vidím, že si vzal naši konverzaci před dvěma dny k srdci,” podotkne Lila. “Jaká to byla konverzace?” ptá se Maddie.

“Řekla jsem mu, že potřebuje najít hezkou (milou) dívku.”

“Samozřejmě jsou různé definice slova “hezký”,” říkám drsněji, než jsem chtěla. “Protože jediná věc, která je na ní hezká, bude, když se otočí a odejde.”

Kay si odfrkne. “Miluju, když vás kluci přimějí žárlit.” Otočím hlavu. “Kdo říká, že žárlím?”

“Jsi tak zelená, prakticky ladíš s trávou.”

“Pravda. Protože žárlit na kohokoli s Astonem je pravděpodobné.”

Jo, žárlím. Jsem naštvaná. Jsem znechucená. A jsem ještě víc naštvaná na sebe, že se mi sevřela hruď. Věděla jsem, že se vrátí k obvyklým trikům, ale vidět ho v akci, když znám každý jeho kousek, je jako rána do žaludku.

Vidět ho s další dívkou, když byl můj, i když to bylo jen na noc, je jako by mě škrábal drápy po hrudi a vytrhával srdce.

“Neříkám, že žárlíš na Astona …” začne Kay.

“Ale jo, žárlíš,” mumlá Maddie.

“Zklapni, Stevensová. Neříkám, že žárlíš na Astona, Megs, jen říkám, že žárlíš, protože každá část tebe ano!”

“Ach, bože!” vykřiknu nahlas a hodím ruce do vzduchu. “Proč je každý na tomto místě tak zaměřený na sex?”

Kay se zakření. “Protože ho máme a je lepší zaměřit se na kurevský poslední papír, když jich vidíme tisíce.”

“Ale vážně? Sex neznamená, že se svět otáčí.” “I když to pomáhá.” Pokrčí rameny Lila.

“Nežárlím na fakt, že všichni mají sex, kromě mě.”

“Zní to jako druh konverzace.” Aston si dřepne vedle mě na zem. Je to doopravdy?

“Co? Musí si jít Barbie upravit své implantáty nebo něco jiného?” odseknu a posunu se od něj pryč.

“Není můj typ,” říká vyhýbavě.

“Wow. Máš svůj typ?” Kay předstírá, že je v šoku. “Oh, počkat. To musí být typ kočičí otravy, který s tebou obvykle vidím.”

“Do prdele, Kay, co je s tebou? Nedostala jsi nějakou svou vlastní kočku o víkendu?”

Kay se na něj podívá, pak dolů a vstane. “Asi jsem viděla víc koček, než jsi měl ty, Astone. Alespoň, soudě podle stavu věcí, které si bereš nahoru, víc slušné kočky, mimochodem.” Otočí se k tomu a odejde.

“Prostě si nemůžeš pomoct, že?” vzdychne Lila. “Nezáleží na tom, jak dlouho, když to jsou ženy. Megan je na tebe neustále naštvaná, Kay nyní pálí na tvoje koule - a nenecháš si ani ujít velké množství dívek v

kampusu, které tě chtějí zastřelit.”

“Řekl jsem ti to předtím. Není moje vina, že si myslí, že jim zavolám.”

“Já se do toho nepletu,” říká Maddie a škrábe se nahoru. “Mám hodinu. Uvidíme se.”

“Jsou šokované, že nezavolá?” zvednu obočí a trhám trávu u kolena.

“Upřímně?” Lila kývne a já se podívám na Astona. “Sakra. Opravdu spíš s hloupýma holkama.”

“Jo, co?” pomalu ke mně otočí obličej a jeho šedé oči mě vyzývají.

“Jo, děláš to.” Zaměřím se na dlouhé stéblo u nohy, dám si ho mezi prsty a zaměřím se na něj. “Kdybych byla jimi, byla bych šokovaná, kdybys zavolal - hej, byla bych šokovaná, i kdybys napsal. Myslím tím, dívka, která na tebe mluví den po tom, co s tebou spala, by měla něco znamenat, ne?”

“Záleží na tom, kdy jsem s ní mluvil,” odpoví klidně.

“Řekněme … ráno po tom?” tiše ho vyzvu, když se mu podívám do očí.

Řekl jsi mi, že to něco znamená. Říkám kecy.

“Kdybych na ni mluvil další ráno, pak bych jí řekl, že je víc, než jen šukačka. To by znamenalo, že něco znamená.”

Jsem ztracená.

Srdce mi bolestivě buší v hrudi, kroutí se a krčí, jak ho nikdy nemůžu mít, a houpe se otevřené před mým obličejem. Otevřeně na sobě visíme, každý to může vidět, ale nikdy to nezjistí. Otevřené tajemství, kompletní rozpor sám o sobě.

“Pak je dobře, že žádná holka s tebou takto ráno nemluvila, že?” ptám se klidněji silným hlasem.

Šedé oči mrknou na mé rty a nutí mě je trošku otevřít, abych se nadechla. Aston si mne bradu a opatrně se na mě dívá.

“Jo, to je, že?” odpoví stejně tiše, jako já.

Lila zakašle a já se odvrátím od Astona. Podívá se na nás obě a já si chytím batoh za popruh. “Musím do třídy. Uvidíme se později.” Vstanu a odcházím bez ohlédnutí.

Lila je dívčí verzí Sherlocka Holmese. Pokud má na něco podezření, pak bude pronásledovat vaši prdel, než se dostane na dno. Kdybych nebyla opatrná, Aston a já bychom byli na zádech.

Ale když jdu zpátky ke kampusu, nemůžu přestat myslet na to, co řekl. Řekl mi, že něco znamenám, že jsem byla, víc, než jen jedna noc, ale co je “víc”?

Na tom nezáleží. To se nemůže stát. Ta jedna noc se neměla stát, tak by se nemělo stát nic dalšího. Co když “něco jiného” znamená víc? Co když oba chceme víc?

Co by se stalo pak?

Můžu bojovat s tím, že ho chci.

Na této Zemi není šance, že bych byla schopná bojovat za cokoli, pokud mě chce taky.

Maddie a Lila obtočily ruce okolo mých a nejsem překvapená, když míříme ke Starbucks.

“Proč mám pocit, že se mi rozhovor, který budeme mít, nebude líbit?” zasténám. Maddie pokrčí rameny. “Nemám tušení.”

“Bude to, oh, já nevím … Možná kvůli tomu, že jste mě obě popadly a jdeme do Starbucks a do jeho “mluvící místnosti”?” mám kamennou tvář a

dívám se na Lilu. “A fakt, že se Lila kření, znamená, že to nebude dobré.” “Dobře.” Lila si povzdechne a otevírá dveře. “Posaď se. Objednám kávu.” “To není dobré,” mumlám si pro sebe. “Co udělala? Co provalila?” “Nic.” Maddie mě tlačí do křesla a sedne si naproti mně. “Nic neudělala.”

“Tak něco chystá, a jestli mi kupuje kávu, nemyslím si, že se mi to bude moc líbit.”

“No, je to možná situace.” Tře si bradu. “Buď toho budeš milovat, nebo nenávidět, ale nemyslím si, že na tom záleží … “

“Protože to udělám tak jako tak,” zazpívá Lila a položí před nás podnos. “Nechystám se ti lhát, jen začínám mít trochu strach.”

“Jen jí to řekni, Lilo!” vykřikne Maddie. “Než si vezme kávu a hodí ji na tebe!” vezmu si kávu a držím jiLiliným směrem.

“Dobře! Takže jsem přemýšlela,” začne. “Což není nikdy dobrá věc,” přeruším ji.

“Cokoli. Všimla jsem si, že jsi jediná single, kromě Kay - a nikdy mě ani nenapadlo, že bych jí to udělala.”

“Sakra, všimla sis, že jsem sama?”

“Vždy je pryč s nějakou, ehm, holkou, já jsem s Ryanem a Maddie s Bradenem a necháváme tě samotnou.”

“Oh, ne.” Už vím přesně, kam míří. “Přemýšlela jsem, že potřebuješ kluka - ” “Ne.”

“Tak nebudeš sama. Je zřejmé, že Aston je vyloučený … ” Ha.

“A Braden ti nakope prdel, jestli se ji pokusíš dát dohromady s někým z domu bratrstva,” poukazuje Maddie.

“Ale dům bratrstva je jen malá část, kde jsou neuvěřitelně chutní kluci z tohoto areálu. Myslím tím, no tak.” Lila se rozhlédne, trochu se předkloní a ztiší hlas. “Už jsi viděla Jamese Lloyda? Do prdele! Je v mé třídě na matematiku a je opravdu sexy, jako peklo.”

“Přítel,” připomíná Maddie s povzdechem. “Pointa je, že nechceme, aby ses cítila mimo.”

“Už jsem někdy řekla, že se cítím vynechaná?” dívám se na obě. “No, ne … “

“Ale cítím se, jako bys byla,” snaží se Lila. “A já nechci, abys byla. Víš, ve jménu přátelství a ženské loajality, je to ve tvém nejlepším zájmu, abys mě nechala tě seznámit s nějakým sexy klukem.”

“V mém nejlepším zájmu, nebo vašem?” zvednu obočí. “Ve tvém, určitě ve tvém.”

“A když řeknu ne?” “Ach, ale na tom nezáleží.” “To jste neudělaly.”

“Udělala to.” Maddie přikývne.

“Zítra máš rande na Markově párty,” šklebí se Lila.

6. Kapitola

ASTON

Čas běží příliš rychle. Kurva, příliš rychle.

Po šesti dnech po Megan jsem se pomalu vrátil do své vlastní mysli. Každý den mám další vzpomínky a ty otevírají nové jizvy. Každý den s řezáním otevírají novou ránu a ta krvácí hodiny.

Každé vzpomínky začínají utvářet další rány uvnitř mé mysli, které se nikdy nezahojí. Každá má svůj vlastní tvar, svůj vlastní význam a svou bolest.

Každá je připomínkou toho, proč nemůžu dát Megan, co si zaslouží. Jsem zlomený. Zdrcený. Nevyhovující.

To jsou první 3 slova, která mě napadnou, když mám popsat sebe. K ničemu. Bezcenný. Nic.

To jsou další 3. Slova, která bušila do mé mysli tolikrát, tolika hlasy, tak dlouho. Ta slova se mi plazí pod kůží, prolézají do mě a nikdy neodejdou.

Dobré slovo u vás přetrvává jen několik okamžiků, špatné vás nikdy neopustí.

Je to příliš blízko slovům, která rozbila a vytvořila můj život. Slova, která mě rozbila a zachránila mě.

Ona je pryč.

Třu si oči svými klouby na rukou, nakláním se dopředu a zhluboka se nadechnu. Náhle vstanu, přeletím přes pokoj a s trhnutím otevřu dveře. Zabouchnu je za sebou a běžím po schodech dolů, kde je slyšet hudba od druháka Marka, na jeho narozeniny.

Popadnu láhev piva z ledničky, otevřu ji, přiložím okraj ke rtům a nechám studenou tekutinu stékat svým krkem. Musím zapomenout. Nezajímá mě, s kým musím zapomenout, jen potřebuju zapomenout na ta hovna předtím.

Bylo by to, kurva, jednodušší, kdyby mě Megan Harperová nezničila pro jiné holky, bylo by určitě jednodušší, kdybych všechny rty neporovnával s jejími měkkými a růžovými, nebo jejíma nikdy nekončícíma modrýma očima.

Jo. Bylo by to mnohem jednodušší, kdyby se to nikdy nestalo.

Zachytím pohled dívky přecházející přes kuchyni. Její tmavé oči na mě znova mrknou a pak si přehodí tmavé vlasy přes rameno a usměje se.

Nakloním se na konci baru a prohlížím si její štíhlou postavu. Jde ke mně pomalu a oslnivě se usmívá.

“Můžu ti pomoct?” usmívám se a točím s pivem mezi prsty.

Přistoupí blíž a já se podívám na její hrudník. Její prsa se téměř přelévají a černá krajka se plíží z košile.

“Nejsem si jistá,” říká ona smyslným tónem. “Ale jsem si dost jistá, že já můžu pomoct tobě.”

Přejede mi prsty po paži a nakloní se blíž. Páni - jsem pro pokrokové dívky, ale tato holka nikdy neslyšela o osobním prostoru.

Lehce ustoupím dozadu. “A jak to chceš udělat?”

“Nechtěl bys to vědět?” přejede si jazykem přes horní ret a jsem si jistý, že si myslí, že je to sexy, ale pro mě dneska ne.

Přes rameno vidím blonďatou hlavu a podívám se tam. Megan vypije panáka a práskne sklenicí o stůl, podívá se přes rameno a zírá na dívku přede mnou. Kluk vedle ní jí něco říká, a slyším ji se slabě zasmát a ten zvuk mi leze na nervy. Nakloní se k němu blíž a uhladí si vlasy na jedné straně. Nohy má zkřížené a její černá upnutá sukně ukazuje její hladkou kůži stehen.

Stehna, které chci mít omotané kolem krku a pasu.

Trochu se napiju a ignoruju holku přede mnou a sleduju, jak Megan omotá rty okolo slámky.

Rty, které chci mít na svých.

Projede si rukou vlasy, načechrá je nahoru a nechá je spadnout dolů.

Ruka, kterou chci proplést prsty se svými, když ji budu držet pod sebou a rozcuchat jí vlasy všemi směry.

Podívá se přes rameno a její ledově modré oči se setkají s mými. Směje se, ale není to doopravdy. Otočí hlavu a řekne něco tomu klukovi, než zmizí v davu.

Je to zkurvená hra. Hraje to, jako bych byl kytara a ona by brnkala na struny.

Zaměřím se na dívku před sebou a nedívám se na ni doopravdy. “Podívej, zlato. Opravdu nejsi můj typ. Snaž se o kluka na konci baru. Vypadá, jako by potřeboval tvou pomoc.” Kývnu na kluka, se kterým mluvila Megan a odešla a opustím nespokojenou dívku před sebou.

Odejdu z domu bratrstva a vzduch se pomalu ochlazuje, když se v Berkley blíží zima a mířím přes ulici do hlavního kampusu - a dívčí koleje. Naštěstí sdílí pokoj s Lilou a znám její budovu a číslo pokoje. A vím, kde bude.

Reagovala na mě tak, jak nechtěla.

Nepřemýšlím o tom, co dělám. Nepřemýšlím nad tím, kdo bude tímto zraněný, co se potom stane, nebo jak se budu cítit. Vše, na co myslím, je Megan a její pomoc, abych zapomněl.

Nemůžu na ni zapomenout, potřebuju s ní dnes zapomenout na mou minulost.

Zítra se vypořádám s dopadem sraček, které určitě přijdou.

Mrknu na holky, které mě pustí na dívčí kolej, a beru schody po dvou na její podlaží. Dvakrát zaklepu na její dveře a nakloním se ke dveřím.

“Nikdo tady není,” zakřičí.

Znova zabuším. “Otevři ty, zkurvené, dveře, Megan, nebo je vyrazím.”

Zámek cvakne a dveře se se skřípáním otevřou. “Nemusíš být takový debil. Co tady, sakra, děláš?”

Šťouchnu ji, abych se dostal do pokoje, a zavřu dveře a otočím klíčem dvakrát v zámku. Pokoj má uklizený a naprosto tak kontrastuje s mým a to je Megan. Knihy jsou ve štosu seřazené na stole, i obě školní práce a další věci, ačkoli je schovala, vidím hračky nacpané pod postelí. Oblečení je přehozené přes židli v rohu a posuzuju ustlanou postel vedle a hádám, že je Lily.

“Haló? Co tady, sakra, děláš?” opakuje.

Shlédnu na ni dolů. “Upřímně? Nemám, kurva, ani ponětí.”

“Nebyla ta dívka ´tvůj typ´? Byla pro tebe její prsa příliš uvnitř jejího trička?” Megan zvedne obočí.

“Žárlivost ti nesluší, Megan.” Otočím se, takže jsem přímo před ní a ona je zády u dveří.

Zvedne hlavu a vzdorovitě se na mě dívá a tričko jí trochu spadne z ramenou. “Nejsem ta, kdo se díval, jako by chtěl roztrhat něčí hlavu na té párty.”

Přitisknu ruce na dveře po stranách její hlavy, zamezím jí tak únik a nakloním se k ní. Moje oči zkoumají ty modré přede mnou. “A já nejsem ten, kdo se díval, jako by chtěl roztrhat něčí existenci,” říkám tiše. “Kdo je ten žárlivý, Megan?”

“Ty,” šeptá. “Nemám důvod být kvůli něčemu žárlivá.”

“Máš pravdu.” Dám jednu ruku na její pas a roztáhnu prsty. Zatne pěst a

stále se na mě dívá. “Nemáš proč být žárlivý, protože jsem tady a ne tam.” “A proč jsi vlastně tady?”

Dívám se na ni, sotva dýchám, nehýbám se a slova si pálí cestu z mého krku s divokou potřebou být řečena.

“Protože tě potřebuju. Znova tě potřebuju cítit. Jednou to nestačilo. Jednou nikdy nebude dost.”

Její rty se lehce rozdělí a trochu se celá uvolní. Hruď se jí zvedne, když se nadechne. “Ty … ” polkne. “Neměl bys tady být.”

“Neměl bych, ale jsem.” “Toto je špatné.”

“Jo.”

Zastaví se a na chvíli zavře oči. Když je otevře, burácí v nich horko. “Ale mně je to jedno.”

“Mně taky.” Narazím svými rty na její, horce a tvrdě. Její prsty se mi zaboří do ramen, přitlačí se ke mně a přesně ke mně pasuje. Políbím ji tvrději a nakloním trochu dozadu a džíny mám napjaté silou, jak moc ji chci.

Hladím ji po celém těle, jako bych hladověl a to taky ano. Dotknu se a držím, hladce a pevně, zkoumám a lechtám. Vklouznu jazykem do jejích úst, hluboce a zoufale, potřebou a chtěním ochutnat každý kousek jejích úst. Zády narazí do dveří a zafňuká.

Její spodní ret je mezi mými zuby jemný a zduřelý a lehce s ním trhnu a bez dechu zasténám, když jej pustím. Otevře oči, tíha jejích víček dodává jejím očím divokost a oheň. Zaháknu jí prsty pod sukni, lehce s nimi zatřesu a nechám naléhání ji odtrhnout pryč z její nádherné kůže. Těžce vydechuje a jsem téměř tak blízko, abych to mohl ochutnat.

“Megan,” zašeptám a srdce mi bije. Vím, jak je to špatné. Nic dobrého z

tohoto nevzejde. Před 3-mi dny mi nadávala, nenáviděla mě a teď je mnou přišpendlená u dveří. Reprezentuju vše, co nesnáší.

Ale teď nehodlám nic takového říkat. Potřebuju ji. Potřebuju ji, kurva, tak moc, až mě to děsí.

Přejede mi rukama přes ramena a zakloním hlavu dozadu, kde zaboří své prsty do mých vlasů a kroutí je. “Ne,” vydechne. “To je špatné. Tak špatné. Ale nemůžu se zastavit. Nemůžu přestat.”

Vzduch se mi řítí z plic, když to řekne a drsněji ji políbím.

Vnikne jazykem přes mé rty a lehce jím kroutí. Vklouznu svým za jejím a hladím ji a hladím ji nahoru po zádech a lehce ji tlačím od dveří.

Její polibky jsou těžké, ptají se mě a vyzývají k tomu, co chce v tu samou dobu. Jsem bezmocný to popřít.

Jsem bezmocný jí cokoli odepřít.

Boky neustále naráží na moje a vzbuzuje ve mně prvotní potřebu. Prolomím kontakt našich rtů a svléknu jí tričko přes hlavu a nechám svoje oči toulat se po jejím těle podruhé. Hruď se jí rychle zvedá a klesá a já sám zadržím dech.

Není perfektní. Její břicho není perfektního odstínu, její pas není drobný a má sakra nejlepší zadek, jakého jsem se kdy dotkl - ale proto je tak krásná. Co na sobě vidí jako nedokonalé, to ji pro mě činí krásnou.

Podívám se jí do očí a znova v nich vidím souboj. Dám jí ruku do její a tlačím od dveří a couvám k posteli. Obavy se změní na teplo a znova rozevře trochu rty. Trhnu s ní k sobě a její téměř nahá hruď narazí na mou a nechá své ruce se toulat po mém těle. Políbím ji tvrdě a zabořím své ruce do jejích vlasů, projíždím jimi prsty až ke konci. Ruce mi klesnou k jejímu zadku a ona mě chytí rukama za pas a zaboří do něj nehty.

Sklouznu prsty k jejímu pásku její sukněa hladím hladkou kůži. Zafňuká, drží mě pevněji a já ji líbám dolů po krku. Hlava jí spadne dozadu a znova zafňuká. Otočím ji a oba spadneme na postel. Líbám ji na klíční kosti a

vířím jazykem jejími křivkami na hrudi a dýchám horce a těžce po jejím břiše dolů ke knoflíku a zvednu. Dám ruce okolo, rozepnu knoflík a stáhnu ji z ní.

Dívá se na mě svýma velkýma modrýma očima a není v nich nic, jen hravost. Čekají, a jsou sexy a orámované dlouhými řasami. Krev mi víří tělem, když se na ni podívám a nemůžu si pomoci a políbím ji znova, protože, kurva. Když se na mě takto dívá, budu hotový předtím, než začneme.

Jednu ruku jí dám za krk a druhou vklouznu do kalhotek. Zalapá po dechu, když se dotknu svou studenou rukou na její horké a vlhké kůži. Kloužu prsty okolo, než vklouznu jedním dovnitř a lehce ohnu. Ohne nohy v kolenou a zvedne boky ke mně. Lehce do ní vklouznu prsty a nejsem si jistý, jak moc dlouho to můžu držet dohromady.

Cítit její hebké tělo pode mnou, její těsnost okolo mých prstů, a když mi zuby okusuje spodní ret je to téměř víc, než zvládnu. Pokaždé, když se její jazyk dotkne mého, jako by ho omotávala kolem mého ptáka.

Megan vklouzne prsty do mých kalhot a dotýká se jimi mého ptáka a trhne s látkou. Vymaním se z jejích úst a líbám ji po bradě a pracuju prsty uvnitř ní.

“Blízko,” vydechne. “Astone, prosím.” Těžce mi vydechuje u ucha a pustím ji.

Vstanu, sundám si kalhoty, pak boxerky a nasadím kondom. Nakloním se nad ni a hladím ji po bocích k jejímu prádlu a stáhnu ho. Zatlačí mi rukou na hruď.

“Překul se,” zašeptá. Padnu na záda a ona mě obkročí. Kdyby mi nestál do teď, tak teď už určitě.

Natáhne se mezi nohy a chytí mě prsty. Trochu s sebou trhnu a ona se nakloní dopředu. Vlasy jí spadnou okolo našich tváří, a když se dotkne svým čelem mého a nakloní se nade mě.

Těžce dýchá, pasujeme k sobě a chytnu ji za boky, takže do ní nemůžu přirážet, jak chci. Pohybuje rukou, když si mě plně bere a horce a těžce mě polyká. Prsty mi přejíždí nahoru po hrudi a dívám se, jak zavírá oči.

Pohybuje boky nahoru a dolů, neustále se vlní a svaly se jí svírají. Nepohybuje se jako někdo, s kým jsem dřív šukal, a když se její prsa otírají o mou hruď, její ztvrdlé bradavky mě hladí po kůži a já ji více chytím za boky.

Chci mít v ní ptáka hlouběji, celého. Chci vidět, jak se na ní leskne pot, který vím, že pokrývá její kůži. Chci cítit její dech na kůži. Chci ji přitisknout na tu zatracenou postel a chci, aby měla větší “ztrátu vědomí”.

A pak bych ji chtěl držet, až se vrátí.

Megan vykřikne a já zatnu zuby. Ten zvuk mi projede tělem a přesně do části, která je k ní nejblíž. Její svaly se kolem mě zatnou a už s tím nemůžu bojovat.

Lehce jí zvednu boky, chytím je a začnu se do ní pohybovat tak, jak chci. Rychle, zuřivě a zoufale. Narážím do ní, než cítím, že se její tělo celé napne a svaly mě stisknou. Lehce mě zatahá za vlasy, tlačí mi tvář do ramene a vykřikne nahlas. Cítím, jak to ve mně narůstá, a když padne z jejího orgasmu, držím ji u sebe a stále do ní narážím. Její svaly se napínají a uvolňují a tlačí ze mě můj vlastní orgasmus. Pustím to, zavrčím jí její jméno do ucha a uvolním svoje sevření na ní.

Hladím ji po zádech nahoru, stále hladké potem a políbím ji na krk jednou, dvakrát, třikrát. Otočí svou tvář k mému krku a cítím, jak se jí tváře pohnou, když se usmívá.

“Hmm,” zamumlá.

Potlačím smích a potřebuju ji pustit, ale nemůžu. Dokud se sama nezvedne na třesoucích se rukách a nohách a já z ní nechci dát ruce pryč, jak to udělají. Kření se na mě, popadne své oblečení a míří do malé koupelny na straně pokoje.

Zvednu se na lokty a na chvíli nechám spadnout svou hlavu dopředu a

přijímám realitu této situace. Realita je, že jsem byl dobře a opravdu ošukaný (osouložený - vyberte si J) - a nejen fyzickým dojmem. Jsem ošukaný každou možností.

Zvednu se nahoru, sundám kondom a hodím do odpadků. Utřu se do nějakého papírku a začnu se oblékat. Jen si natáhnu tričko přes hlavu, když slyším otevřít se dveře a Megan promluví tichým hlasem.

“Musíme jít dál a předstírat, že?” dívá se na mě a její tvář je upřímná. “Musíme předstírat, že se to nikdy nestalo. Jako posledně.” Oči jí klesnou na podlahu.

Natáhnu si tričko přes hlavu a jdu přes pokoj k ní. Zastavím se před ní a zhluboka nadechnu.

“Jo, to je smíšené pochopení.”

Těžce si povzdechne a dá ruku na kliku dveří za sebou. “Chápu to až moc.”

“Ale to neznamená, že musíme předstírat, že neexistujeme.” Chytnu ji za pas, než se může pohnout a zvednu jí obličej k mému a její obočí je lehce svraštělé.

“Co?”

“Necítím se na to, aby mi Braden nakopal prdel, ale z nějakého šíleného důvodu, když odtud odejdu, bez toho, abych věděl, že tady pořád budeš, z toho šílím,” připouštím a dívám se jí do očí. “Nechci odtud odejít bez toho, abys mi slíbila, že tady pořád budeš, Megan.”

“Tady na co? Sex? Protože ho můžu dostat kdekoli, Astone. Není to pro tebe exkluzivní zpráva,” odsekne a tlačí mě pryč. “To neudělám.”

Znova si ji přitisknu k sobě a držím u sebe. Skloním jí ústa k uchu a cítím, jak se lehce třese.

“Řekl jsem, že tě dnes potřebuju. A nikdy jsem neřekl, že je to jen sex. Domýšlivá Megan. Víme, co se stane pak.”

“Ale ty jsi opravdu osel, tak si nemyslím, že by to byl takový rozdíl.”

Zatnu čelist. “Čel tomu, zlato, potřebuješ mě tak, jak potřebuju já tebe. Možná tě já potřebuju víc. Ještě jsem na to nepřišel, ale věř mi, Megan Harperová, když budu muset odejít z tohoto pokoje bez tvého slibu, že jsi moje, vrátím tě a vyslídím tě. Najdu tě, a když budu muset a přišpendlím tvé nahé a třesoucí se tělo na postel, než to řekneš.”

Zhluboka se nadechne a třese. Její tělo se proti mému uvolnilo, když mi dá ruce okolo pasu.

“Budu tady,” řekne mi proti hrudi. “Nevím, jestli existuje šance, abych nebyla.”

Zvednu jí obličej k mému a spojím naše rty. Měl bych toho litovat. Budu toho litovat. Protože mě nutí cítit. Znova mě nutí se cítit člověkem, jako osobou, místo tím být prázdná a bezduchá skořápka. Nutí mě cítit opravdově, i když je to jen na krátko, když jsem s ní.

Lehce ji kousnu do horního rtu. “Dobře,” říkám jí proti ústům. “Protože jsem opravdově diskutoval o přišpendlení k posteli.”

Usměje se. “Možná příště.”

7. Kapitola

MEGAN

Moje postel voní, jako on a jsem totálně teenagerka, když se choulím pod přikrývkou, místo abych vstávala. Je to kořenitá vůně, která je mimo Kalifornii, ale pro něj je přesná.

Cítím se teď trochu jako Julie, tajně zamilovaná a zoufale se toho drží. Samozřejmě, toto je pravděpodobně více vhodné pro 13-tileté, než pro mě, ale beru to, protože je to vše, co mám.

Napadlo mě říct to Bradenovi. Proč ne? Je to slušné - správná věc. Měla bych mu to prostě říct a dostat se přes to. Pravděpodobně by mě několik dní ignoroval a dobře, Aston by byl zraněný, ale bylo by to snadnější, než předstírání?

Ne, nebylo. Říct mu to by znamenalo, že bychom oba přiznali, že jsme lhali o minulém víkendu. Říct mu to by jen zapříčinilo zbytečnou bolest - pro nás oba. Rozervalo by to Bradena a Astona a mou část předtím, než jsme byli vůbec spolu.

Ale jsme vůbec spolu? Nemám ponětí. Ani mě nenapadne to říct Bradenovi, dokud si nebudu úplně, absolutně jistá, správně? Nemá smysl jej naštvat kvůli něčemu, co možná ani není.

Ano. Díky tomu se cítím lépe. Trochu.

Zhluboka se nadechnu a naposledy vdechnu Astonovu vůni a vylezu z postele a moje sobecké rozhodnutí je hotové. Vina ve mně vře, když jdu do sprchy. Horká voda stéká po mém těle a zmírňuje tíhu v ramenou. Ale ne napětí. Stále je tam - to napětí je uvnitř, někde, kam uvolňující účinek vody nemůže dostáhnout.

Vylezu ze sprchy a rychle obléknu a sepnu si svoje vlhké vlasy několika sponkami na vrcholu hlavy. Kolej je stále tichá a kromě několika lidí bude vzhůru v domě bratrstva Lila - jen protože tam tráví víc času, než v naší

koleji.

Více si přitáhnu kabát k tělu a jdu přes kampus k domu. Je zřejmé, že teplota rychle klesá. Je to naprosto odlišné od jižní Kalifornie, to je jisté.

Zatáhnu za kliku tvrději a tlačím, abych otevřela dveře, zatímco v tu samou dobu je tlačena dovnitř. Trochu zapištím a vyskočím. K mým pažím se dostanou dvě ruce, ruce, jež znám. Vzhlédnu přímo do šedých očí.

“Opatrně,” mumlá Aston s úsměvem a hladí mě palcem přes paži.

“Co tak vyšňořený?” ptám se. Neviděla jsem ho vylézt z postele před 11, když má hodinu.

“Běžet. Můžu, ne?” zvedne obočí a stále se usmívá a nechá spadnout ruce. Dlaněmi mě hladí přes ruku a prsty ji následují. Z dotyku kůže na kůži mám husí kůži a lehce se mi zadrhne dech. Jeho prsty se dotknou mých, až je jeho ruka úplně pryč.

“Samozřejmě,” zvládám to a rozhodnu se tiše zeptat na mou další otázku. “Je někdo další vzhůru?” naznačím. Kývne. “Jen jsem překvapená, že jsi tak brzy vzhůru. Myslím tím, obvykle se tak rychle nezotavíš po tom, co jsi včera v noci někoho přetáhl?”

Sval pod okem mu cukne a vážně mě to bolí říct.

“Ach, minulá noc byla jiná od každé další noci,” řekne domýšlivě. Jeho oči jsou zaměřené na moje a jsou tak měkké s jeho tónem. “Popravdě si nemyslím, že později zapomenu.”

“Pak tě nechám, abys vzpomínal.” Ustoupím na stranu a bojuju s nutkáním se jej dotýkat, jako včera v noci.

Přistoupí blíž a rty se dotkne mého ucha. “Dobrá volba.”

Sleduju přes rameno, jak běží. Tričko mu přiléhá k tělu a nohy jsou silné, když naráží na chodník. Běhání - to vysvětluje ty cihličky, které má.

“Jestli vytáhne toto hovno na Bradena, tak se jeho prdel setká s

chodníkem.”

Náhle se otočím a čelím Maddie. Nenuceně se opírá o zábradlí a dívá se na mě.

“Popravdě,” pokračuje.” “Jsem překvapená, že jsi ho nepoložila na tu jeho prdel.”

“Jaká je pointa?” pokrčím rameny a jdu do domu. “Příliš by to nezranilo jeho velké ego.”

“Předtím by tě to nezastavilo.” “Učím se vybírat si své bitvy.”

“A položit egoistického a arogantního kreténa na zadek není jedna z nich?”

“Ne. Už ne.” Sklouznu ke stolu v kuchyni a rozhlédnu se. “Tak mě nech hádat - Braden byl tvoje poslední bitva, kterou jsi bojovala?”

“Ne. Nebojovala jsem tak - jen jsem ho předala tobě.” Zakřením se.

“Mluvíte o mně, holky?” téma našeho rozhovoru přichází do místnosti a má na sobě jen tepláky. Hodí po mně košili, když prochází. “Myslel jsem, že budete dělat něco produktivního. Není to obvykle to, co děláte?”

“Fuj. Dej to dál!” hodím mu zpátky tričko. “Nechci tě vidět zpola nahého tak brzy ráno. Ve skutečnosti jsem si dost jistá, že tě nikdy nechci vidět polonahého.”

Braden se zakření a přetáhne si tričko přes hlavu. “Jen závidíš, protože nemáš takové tělo, jako já.” Obejme Maddie a vyplazí na mě jazyk ve stejnou chvíli.

To samé udělám na něj. “Nechci mít tělo, jako ty. Jsem spokojená s dívčím, díky moc. Můžeš přestat s předváděním svých svalů. A drž je, myslím tím pod tričkem, Brayi.”

Maddie převrací oči v sloup a snaží se vykroutit z jeho sevření. “Nevím,

jak se s vámi dvěma vypořádat. Řekla bych, že jste jako bratr a sestra, ale je to pravda. Nadáváte si tak.”

“To je, protože i přes rozdílnou DNA jsme bratr a sestra,” protestuje Braden.

“A díky bohu za tu rozdílnou DNA!” vezmu si hrnek kávy, který nabízí Maddie.

“Souhlasím. Sakra vím, kde bych skončil, kdybych skončil s někým, jako jsi ty.”

Našpulím rty. “Sleduj to, Cartere. Vím všechna tvoje špinavá tajemství, pamatuješ?”

“A já znám tvoje.” Zavrtí obočím. Ne, nevíš.

“Nemám žádná špinavá tajemství. Postaral ses o ně.”

“Zatraceně správně jsem udělal. Ale myslíš si, že nevím o Samovi Carltonovi v prváku. Vím.”

“Tak přišel k tomu monoklu.” “Sakra správně.”

“To jako doopravdy?” Maddie se podívá na Bradena. “Udělal jsi mu monokl, protože s ním Megan měla sex?”

“Ne. Udělal jsem mu monokl, protože on měl sex s Megan,” vysvětluje Braden. “To je rozdíl.”

Usrknu si kávy a Maddie na něj mrkne. “Opravdu jsi byl reinkarnovaný z doby kamenné, že? Dostal jsi tu velkou palici a zhoupnul ji k němu?

Možná jsi jel na zadku šavlozubého tygra a vrčel na něj?” Odfrknu si a zakrývám si pusu, abych všude nevyprskla kávu.

“Je tu jen jedna palice, která se rozhoupe okolo - “

“O ou.” Zvedne ruku. “Nezkoušej na mě sexuální narážky, BradeneCartere. Není divu, že je Megan tak nervózní. Nemá žádný, protože všechny vyděsíš!”

“Nejsem nervózní!” vypísknu. Nějaký jsem měla. Tam.

“Neděsím je!” tvrdí Braden. “Jen jsem je varoval, že by se mohli setkat s mou pěstí, jestli se jí dotknou svou svrbící …” Zbytek mumlá do šálku.

“Řekl jsi to v dobu, kdy jste začali chodit do školy?” vyskočím. “Ach můj bože, Brayi!”

“Jen jsem varoval,” mumlá.

“Jen varoval?” vykřikne Maddie. “Není divu, že ona z nás 4 dívek nemá vztah!”

“Kay taky nemá vztah,” podotknu.

“Je ve vztahu se sexem.” Maddie pokrčí rameny. “Stejný rozdíl.” “Já jsem nikoho nevaroval od …” Braden se odmlčí.

“Od doby, co jsme šli k vašim rodičům, a řekl jsi každému klukovi v domě, že pokud se jí dotkne, osobně je vykastruješ,” nabídne Maddie.

“No, jo. Pak.” Dá si hrnek dál od pusy a okusuje si nehet na palci. “Je to myšlenka, která se počítá, že?”

Zúžím na něj oči a více se opřu do křesla. Nemůžu uvěřit, že to opravdu udělal.

Věděla jsem, že je ke mně ochranářský, ale do prdele!

Spojuje to to, co se stalo s Astonem a musí to dále zůstat tajemstvím - tak dlouho, jak jen to bude možné. Nicméně nejisté “my” může být. Cítím tíhu

této myšlenky a je silnější a silnější.

“Uvědomuješ si, že se o sebe umím postarat?” ptám se ho. “Uvědomuješ si, že nejsem 9-ti letá holka na prolézačkách?”

“Vím,” odpoví on s jemnějším tónem a podívá se na mě. “Jen nechci, aby ti někdo ublížil, Maggie. Jsi moje nejlepší kamarádka. Chci najít tu perfektní osobu, do které se zamiluješ.”

“Co když musím mít v cestě několik nedokonalostí?”

Pokrčí rameny. “Tak to zastavím. Nikdo z kluků tady není dost dobrý pro tebe.”

“Vždy říkáš, že jsi nebyl dost dobrý pro mě,” mumlá Maddie.

“Nebyl jsem, andílku, a pořád pravděpodobně nejsem. Rozdíl je, že jsem se do tebe pomalu zamilovával každý den. Nemůžu se zaručit za tyto oslí zadky tady. Chci, aby někdo miloval Megan, jako já tebe. Sakra, chci, aby někdo Megan miloval tak, jako já tebe, a pokud to znamená, že budu muset zahnat každého kluka, který na ni zavolá, než přijde ten opravdový, pak to udělám. Pokud jsou tu lidi, které budu vždy chránit, jste to vy dvě.”

Jo. Braden to nemůže zjistit.

“Ne, mami, nezaostávám.”

“No, zní to, jako by bylo na koleji mnoho večírků.” “Mami. Moje známky jsou v pohodě.”

Vydechne a telefon zachrastí. “Věřím ti, Megan, jen se mi nelíbí nápad, že moje dítě otěhotní s nadrženým teenagerem.”

“Moc sleduješ televizi.”

“No, to, ´Těhotná v šestnácti´ je tyto dny všude. Vystrašilo mě to.”

Svraštím rty. “Neotěhotním, mami.” “No, alespoň užívej ochranu.” “Nikdy jsem neřekla, že mám sex.”

“Potěší to tvého otce,” říká veselým hlasem. “Když mluvíme o tvém otci, jdeme dnes večer na večeři, takže musím jít.”

“Dobře. Bavte se a dej za mě tátovi pusu.” “Dám, Megs. Chovej se slušně.”

“To dělám vždy,” odpovím suše. “Ahoj, mami,” zavěším, položím telefon na postel a zavrtím hlavou. Upřímně. Ve chvílích, jako tyto si pamatuju, proč jsem odešla na Berkley.

Dost blízko na návštěvu, dost daleko na svobodu.

Převleču se do tílka a šortek a jsem připravená se usadit na postel s nějakými úkoly do školy. Máma možná věří, že jsou tady párty každý víkend a možná má pravdu, ale to neznamená, že jsem na párty každý víkend. Jen jeden víkend …

Zhluboka se nadechnu, připravená se pustit do eseje do angličtiny, která mě čeká, a sednu si do tureckého sedu. Než začnu, uslyším klepání na mé okno. Moje okno?

Plazím se přes postel, odhrnu závěs a - Dívám se přímo do Astonových očí.

Usmívá se.

“Co?” otevřu okno. “Prostě … co?”

“Otevři okno, než spadnu z toho, zkurveného, stromu!” mumlá a stále se směje. Otevřu plně okno a sednu si dál. Rychle se rozhlédne, než zahákne

nohu o parapet a vleze do mého pokoje. Spadne obličejem na postel a já se nakloním přes jeho nohu, abych zavřela okno a posunula závěs.

“Hm,” říkám, když vstane.

“Co?” skopne si boty a sedne si přede mě.

Dívám se do okna za ním a ve zmatku ukazuju mezi nimi dvěma. “Opravdu jsi vylezl na strom a do mého okna?”

“Jo.”

“Proč?”

Aston dá ruce po obou mých stranách těla a nakloní se dopředu a špička jeho nosu se téměř dotýká mé. “Protože jsem chtěl přijít a vidět tě.”

Zvednu jedno obočí a nepohnu se. “Hmm.”

“Protože od doby, co je tato celá věc tajná, jsem si myslel, že bych se mohl pohybovat jako ninja. Vždy jsem chtěl být teenagerský želví ninja, víš.” Nakloní se dopředu, přitiskne rty na moje a já se směju.

“Kdo jsi byl?” “Kdo jsem byl?”

“Která želva? Nevíš, že jsi byl definovaný podle výběru určité želvy?” Posadí se dozadu a trochu nakloní hlavu na stranu. “Opravdu?”

Kývnu. “Ach, ano. Musíš být správná želva, nebo jsi nebyl vůbec v pohodě. Kdo si byl?”

Obočí se mu lehce splete dohromady, když se zamračí. “Donatello.”

“Byl jsi super.” Dám mu ruku na tvář a uhladím vrásky na čele. “Proč ses zamračil?”

“Nepama … přemýšlel jsem.” Zavrtí hlavou a trochu dá mou ruku pryč z obličeje a proplete si prsty se mnou. Na chvíli se dívá na naše spojené ruce a lehce je otočí. Jeho dlaň je proti mé drsná a jeho ruka je o hodně větší a téměř zakrývá tu mou.

Chvíli je ticho a já se podívám do jeho očí. Zase se mračí, jeho světle šedé oči jsou tmavší. Rty má sevřené a více mi sevře ruku a více mi ohýbá prsty.

“Astone?” zeptám se tiše, moje volná ruka je mezi námi a nejsem si jistá, zda se ho dotknout.

Uvolní sevření ruky a podívá se na mě. “Promiň … Jen … Myslel jsem na něco. To je jedno.”

“Jsi v pořádku?” trochu blíž se k němu přisunu a rozhoduju se, zda mu mám položit ruku na krk.

Kývne. “Jsem … V pořádku.”

Skloním mu obličej k mému a políbím ho. Dá mi ruku na záda a přitáhne si mě k sobě a moje tělo je najednou horké oproti jeho. Nakloní mě dozadu a pomalu pokládá na postel a lehne si na mě. Přejedu mu svou nohou po jeho, když mi jazykem vklouzne mezi rty a líbá mě stejně, jako včera.

Hluboce. Zoufale.

Odtáhne se a krátce si opře své čelo o mé rameno. Pustí mě, zvedne se a jde přes celou místnost. Co?

Posadím se a zmateně se dívám, jak si ruce tiskne na obličej a několikrát se zhluboka nadechne. “Astone?”

“Neudělám to,” zamumlá a dá si ruce na čelo. “Neudělám to.”

Tolik myšlenek mi běží hlavou a nevím, jestli je můžu dát do slov, kromě

…

“Udělat co?” ptám se tiše.

“Já tě … Nevyužiju. Ne takto. Ne. Takto. Už nikdy.” Spustí ruce a nadechne se. “Ne tebe.” Ruce se mu u boků třesou, a když ví, že ho vidím, zatne ruce v pěsti.

Vstanu a tiše se přesunu přes místnost a zastavím se za ním. Chytnu ho za jednu pěst a opřu hlavu o jeho rameno a druhou rukou ho otočím dopředu.

Roztáhnu své prsty na jeho břiše a cítím, jak se jeho celé tělo zvedá, když se nadechuje. Sklopí hlavu k mému rameni a schová hlavu do mých vlasů a lehce se chvěje.

To je stránka, kterou jsem nikdy neviděla. Je pravda, že jsem taky Astona nikdy neviděla lézt oknem, ale toto … Tyto pocity jsou cizí. Pocity, jako by Aston existoval jen v paralelním vesmíru. Nikdy jsem si nepředstavovala, že by mohl takové pocity mít.

Jenže nevím, jaké to jsou. Myslela jsem, že byl takový jako: ‘dostaň, co vidíš a dívej se na to, co dostaneš’. Teď vím, že jsem se mýlila. Teď si myslím - ne, vím - je tu jeho stránka, kterou nikomu neukázal a pohřbil ji v sobě hluboko. Soudě podle napětí jeho těla a bušení jeho srdce a nepravidelného dechu, je to strana, kterou nechce ukázat.

Ale je to stránka, kterou chci vidět. Stránka, kterou chci poznat. Stránka, kterou chci napravit, protože mi něco říká, že je to jeho stránka, která je trochu rozbitá.

8. Kapitola

ASTON

Nestojíš za nic. Nejsi lepší, než tvoje děvka matka.

Její tělo je proti mému. Ruka na ruce. Kůže na kůži. Myslíš si, že tě někdy někdo bude chtít, spratku? Nebude. Cítím její měkkou ruku na mé.

Nejsi nic.

Jemná vanilková vůně jejích vlasů.

Nikdo tě nebude chtít. Megan. Nejsi lepší, než ona. Nejsem tam. Malá kryso. Jsem tady. S Megan.

Megan.

Teplo jejího těla, které cítím na zádech, mě vrací zpátky, když se celá moje mysl chce vzdát a vrátit se. Vzdát a vrátit se do časů mého života, který nechci nikomu ukazovat. Doba, kterou nechci ukázat Megan.

Vím, že potřebuju odejít. Teď. Potřebuju otevřít okno a vyhoupnout se ven na ten zkurvený strom.

Místo toho se otočím a držím ji u sebe.

Ruce roztáhnu na jejích zádech, prsty jí zabořím do kůže a ona mě obejme okolo pasu. Tvář mi přitiskne na krk a lehce mi přejíždí rty okolo límečku. Více ji stisknu a znova schovám obličej do jejích vlasů a konečky mě lechtají na nose. Lehce zavrtím hlavou a držím ji ještě pevněji.

Sex. Sex neubližuje - nikomu neubližuje. Jen pro toto jsi dobrý. Couvnu a vyrovnám se s tím. Jako ona. Věc, která udrží démony na uzdě a zastaví

jejich drápy na okrajích mé mysli.

Tento víkend, 13 let od doby, co máma zemřela, jsou démoni silnější, než kdy byli. Vzpomínky na víkend víří mou hlavou a není nic, co by je zastavilo.

Kromě držení se Megan.

Nemám ponětí, co s ní je, ale vím, že ji potřebuju. A vím, že na vše zapomenuté za ty roky, mě ona přiměje vzpomínat. Za to bych ji odstrčil. Běžel bych a křičel.

Ale bolest ze vzpomínek není nic ve srovnání s hebkostí jejího dotyku, když bere bolest pryč.

A to je důvod, proč ji nevyužiju, ne tak, jak jsem býval zvyklý.

Zhluboka se nadechnu a otočím obličej k Meganinu a přitisknu nos k její hlavě. “Bude Lila dnes večer v domě bratrstva?”

Kývne. “O víkendu je tam vždycky.” Rukou mě konejšivě hladí po zádech a vklouzne pod košili a její ruce jsou na mé kůži jako hedvábí. Prsty jemně zkoumají a přemlouvají moje svaly, aby se uvolnily.

“Chci zůstat,” zašeptám. “Nech mě tady zůstat.”

Odtáhne se, dá jednu ruku pryč z mých zad a pohladí mi tělo. Hladí mě po břiše a hrudníku, až skončí na mé tváři. Otevřu oči, abych se podíval do jejích širokých modrých očí a nechal se vtáhnout do hebkosti a bezpečí.

“Samozřejmě,” odpoví tiše. “Cokoli potřebuješ.” Roztřeseně vydechnu. “Jen potřebuju, abys mě držela.” Megan se vytáhne na špičky a políbí mě. “Celou noc?”

Nenechám si ujít ostražitý tón a dvě jednoduchá slova mě naplňují nejistotou.

“Celou noc.”

Leží na mně tělo. Na mém rameni, přes břicho, měkká stehna mezi mými, vlasy rozprostřené na mé hrudi. Vlasy, které voní, jako vanilka.

Megan.

To vysvětluje tu zuřící těžkost v mých boxerkách.

Mírně se posunu a pohnu její nohou od mého ptáka a snažím se nedívat na elegantní křivky pod mými hýbajícími se prsty. Hladím ji přes čelo a ona se nadechne a pohne se blíž ke mně.

Její tělo se otírá o moje a já pulzuju a moje boky se nedobrovolně tlačí k ní.

Je jediný způsob, jak se toho zbavit.

Rukou ji hladím po zádech a pak potopím do jejích vlasů a projedu je prsty až ke konečkům. Ústa se jí pomalu mění v úsměv a pomalu otevře oči.

“Dobré ráno,” zamumlá a dívá se na mě.

“Záleží na tom, kterého mozku se ptáš,” odpovím, zakloním hlavu dozadu a užívám si její ústa s mými. Ruku mi stiskne na záda a vklouzne stehnem nahoru, takže se dotkne mého penisu.

“Možná potřebujeme, aby oba mozky souhlasily?” odpoví a nadechne se.

Pohybuje stehnem mezi mými nohami a zahákne jej za bok a pohybuje s ní, než sedí na mně. Hladí mi péro, nakloní se dopředu a tvrdě mě políbí.

Hladím ji rukama po zádech a vklouznu jimi do malých šortek a chytím za zadek. Rukama mi vklouzne do vlasů, její tělo klouže po mém a já na ni zatlačím boky. Jazykem jí přejíždím po rtech, navlhčím je a vklouznu dovnitř. Škádlím ji a s každým pohybem natáhnu prsty.

Jednu ruku nechám pod ní a bříšky prstů přejíždím přes její vlhkost. Zadrží dech a pohybuje boky dolů. Je to malá postel, tak je pode mnou a já se dívám na její červenající se tváře a rozdělené rty. Její rozpálené oči se na mě dívají a chtějí víc.

Jsem víc, než kurevsky ochotný jí vyhovět.

Svléknu jí top a rozepnu podprsenku a obě hodím na podlahu a skloním ústa k jejím prsům. Jedno vezmu do pusy a její záda se vyklenou, když ji škádlím jazykem okolo tvrdé bradavky a palcem hladím druhou. Přejede mi nohama po mých a její stehna bojují s tím, aby mi dala nohy okolo pasu, a já se zaměřím na druhou bradavku. Dělám to samé a dobírám si ji, když zalapá po dechu.

Dá ruku mezi nás a najde cestu do mých boxerek. Vklouzne dovnitř a chytí mě svými jemnými prsty a lehce mě laská. Zatlačím do ní rukou a jazykem přejíždím přes její bradavku, pevně ale pomalu a ona se kroutí. Políbím ji na krk a skloním se k otevřeným ústům k polibku. Rukou hladí délku mého ptáka. Palcem tře přes mou špičku, krouží okolo rychlým pohybem. Zatlačím další její pohyb, zavrčím a zaháknu prsty uvnitř jejích šortek.

Posadím se, vytáhnu ptáka z jejího sevření a nechám si její kotníky na svých ramenou. Šortky jí lehce sklouznou z nohou a následuje je červený krajkový materiál, o kterém teď, kurva, nemůžu přemýšletjasně.

Dá nohy níž a já ji hladím po těle nahoru a jednu ruku nechám na ní. Vklouznu prstem dovnitř ní a jazykem do jejích úst a zvedne boky.

Následuje další prst a topí se uvnitř její vlhkosti. Přejíždím jí palcem po klitorisu a lehce se jím míhám okolo. Vykřikne, svaly v nohou se jí napnou a já podlehnu.

Megan to cítí, protože se natáhne k šatníku a vytáhne kondom. Sundám si boxerky, natáhnu kondom a zasunu se do ní. Prsty mi zatne do ramenou a já vniknu do ní a zasyčím. Její tělo se k mému přitiskne tak, jako kdybychom byli jedna osoba. Zakryju její boky svými a tlačím do ní a poprvé potřebuju osvobození, které mi dá.

Jen Megan.

Naše pokožky kloužou jedna po druhé, náš dech se míchá a já se můžu zaměřit jen na vzrůstající rozkoš v obou našich tělech. Poprvé je to víc, než sex. Je to víc, než já.

Jsme to my.

Chci vidět, jak se na mně udělá. Chci sledovat, jak se její tělo prohne a cítit se svaly napnout, jak to udělá. Chci jí vidět v očích jiskření, slyšet ji křičet a opustit své tělo a cítit její nehty v mých zádech.

Chci cítit, že je úplně moje, i jen na sekundu.

Její tělo se vlní proti mému a tlačí mi tvář do krku. Její dech je těžší, její ústa proti mým a cítím to přímo v mém těle, když okusuje mou kůži, když se jí celé tělo napne. Její svaly drží pulzujícího ptáka a bere mě do hloubky a nezbývá nic jiného, než to pustit.

Megan spadne hlava dozadu a tělo se jí slabě chvěje a zastaví se na mě. Ukradnu jí polibek, když jsem v ní a cítím tu chvíli.

To je chvíle, kdy je moje. Možná nebude zítra, příští týden, příští měsíc, ale právě teď … Je, kurva, moje.

Pohnu se, abych se vytáhl z ní, ale ona zavrtí hlavou a přitáhne si mě blíž. Dám pod ní ruce a držím ji u sebe, cítím horkost jejího těla, bušení jejího srdce a vím, že cítím vše.

A nechám ji dál mě držet a představuju si, jestli je šance, že poznáklid, který mi přináší.

Megan se na mě hloubavě dívá. “Mám otázku.” “Nikdy to není dobré, když máš otázku.” Usměju se. “Není to tak špatné!”

“Ach, ano? Jako v angličtině, když jsi slíbila, že to nebude velká otázka a mluvila polovinu hodiny?”

Pokrčí ramenem a trochu se usměje. “Hej, bylo to jen menší část hodiny.”

Nakloním se k ní a naše obličeje jsou blíž. “A pokus o nakopání prdele později.”

“Hm, jo,” směje se roztomile a pokrčí nos. “Mimochodem … ” “No tak pokračuj.” Doufám, že se, kurva, nezeptá -

“Včera, když jsem se ptala, která želva jsi.” Sakra. “Vypadal jsi, že jsi někde jinde. Jako … Jako bys neměl ponětí, na co se ptám.”

Posadím se dozadu a slova a výmluvy mi víří v hlavě. “Měl jsem domácího učitele,” odpovím váhavě. “Učil mě děda.”

“Tvůj děda? Proč ne máma? Nebo táta?”

“Nemůžu … ” vstanu. “Dnes o tom nemůžu mluvit, Megan. Jiný den, ale ne dnes.”

“On je někde tady.”

Pohnu se do rohu své ložnice a přitáhnu si pokrývku blíže. Máma stále nebyla doma. Stále jsem čekal a teď byla doma nějaká vtipná paní a mluvila o “něm”. Byla tady pro mě?

Ne. Nechtěl jsem opustit mámu. Oni vždy říkali, že se to stane, velký muž. Vždy říkali, že jeden den mě vezmou od mámy.

Zakryju si obličej, takže mě nemůžou slyšet dýchat a vklouznu pod postel. Pohnu se dál do temnějšího rohu, třesu se a snažím neplakat.

Nechci opustit mámu. Nechci, aby mě vzali pryč.

Dveře mé ložnice se otevřou a více se třesu. Ne. Nenechte je mě najít. Prosím. Světlo se zapne a slyším jejich kroky a slyším jejich kroky na holé

podlaze. Vidím stíny, které jsou dál. “Kontroloval jsi to pod postelí?” ptá se žena. “Ne. Udělám to.”

Nenenenenenene. Nenajdi mě. Prosím, nenajdi mě.

Objeví se obličej a změní se v přesvědčivý a usmívá se. Žena natáhne ruku.

“Ale no tak, zlato. Pojďme odsud.”

Zavrtím hlavou a posunu se dál dozadu. “Chci mámu,” zašeptám. “Nemám ji, miláčku, ale můžu ti pomoci. Třeseš se, je ti zima?” Kývnu.

“Mám pro tebe pěknou teplou deku. A nějaké cookies - máš je rád?” “Cookie?” zamračím se.

“Ano. Jsou opravdu báječné a tyto jsou s čokoládovými kousky. Chtěl bys jeden zkusit?”

Neměl jsem tušení, o čem to mluví, ale byl jsem hladový. Posunul jsem ruku trochu dopředu. “Cookie?”

“Ano. Vylez z pod postele, zahřejeme tě a můžeš mít cookie. Dobře, Astone?”

“Znáte moje jméno?” kousnu se do rtu, oči se mi rozšíří a trochu se posunu dozadu.

“Ano. Jsem tady, abych ti pomohla. Neublížím ti, slibuju. Můžeme být kamarádi, jo, kámo?” ptá se tiše.

Nebyla muž. Nevypadala hrozivě. Neviděl jsem na její kůži žádné obrázky

a ani nesmrděla, jako muž.

Šoural jsem se z pod postele. Stála tam další žena a já sebou trhl pryč, když se přiblížila.

“To je v pořádku, zlatíčko. Dám ti tuto deku a bude ti tepleji.” Usměje se povzbudivě a já si vezmu deku a nechci, aby se mě dotkla.

Další žena si klekne a podívá se mi do očí. Pevněji sevřu králíčka. “Co cookies?”

Kývnu a lezu na postel. Natáhne se do kabelky a vytáhne červený lesklý balíček. Roztrhne balíček a vytáhne kulatý, světle hnědý kruh s tmavými skvrnami nahoře. Váhavě jsem si ho od ní vzal a stále se jí bál. Díval jsem se na obě ženy, které byly přede mnou a byly milejší, než kdokoli předtím.

“Zkus to,” přemlouvá mě první žena. “Jen si trochu kousni?”

Vzal jsem to do pusy a ukousl na tmavém místě. Sladká chuť mi explodovala v puse a já zalapal po dechu a kousl si do cookie. Žaludek mi zahřměl, když mi kousky padaly do pusy. Nikdy jsem neochutnal nic jako toto. Byla to nejlepší věc na světě.

“Můj bože,” vydechla druhá žena. “Sousedé měli pravdu. Systém nezařadil tohoto chlapce. Nikdy nejedl cookies a to má 6 let.”

První žena se na mě podívala. “Je to poprvé, co máš cookie, Astone?” “Ano,” zašeptal jsem. “Mám to rád. Je to báječné.”

“A co další?”

Přikývl jsem a díval se do tváře ženy, která byla můj zachránce dětství.

“Jen ne dnes,” opakuju a zhluboka se nadechnu, když nechám vzpomínky jít. 13 let a hlavní značka tohoto dne je první cookie, které jsem kdy jedl. “Musím jít. Musím jít za dědou.”

Megan se na mě dívá ustaraně, její pohled je smutný a já jdu přes místnost k ní. Vezmu jí obličej do dlaní, položím čelo na její a vydechnu.

“Není to kvůli tobě, Megan. Hodně věcí o mně nevíš - hodně a nechci, abys je věděla. Nejsou to pěkné věci, nejsou dobré, dobře? Dnes není den na promluvení si o tom. Možná na to nebude nikdy den. Já nevím.”

“Chci to vědět,” zašeptá a položí mi ruce na mé paže.

“Nechci, abys to věděla.” Políbím ji a rychle se odtáhnu pryč. Otevřu okno, ujistím se, že je klid a vyskočím na větev stromu. Podívám se přes rameno a ona mě sleduje jít. Na vteřinu se jí dívám do očí a pak se otočím a skočím ze stromu a mířím k dědovi.

“Nemyslel jsem si, že tě dnes uvidím.” Bručí dědův hlas z domu.

“Je neděle,” řeknu jednoduše, jdu přes chodbu a posadím se na obvyklé místo naproti němu.

“Není ´jen´ neděle.” Otočí svůj doutník mezi křivými prsty a dívá se, jak z něj stoupá kouř.

“To neznamená, že jsem tě nechtěl vidět.” Dívám se na kroutící se kouř. “Myslel jsem, že o dnešku nebudeš vědět.”

“Ne, ale stále jsem přišel, abych tě viděl. Potřebuješ mě.”

“Musím se podívat na tvou tvář a vím, že vypadáš, že ji máš opravdu rád.” Vyfukuje kouř ve tvaru pusinek a konec doutníku oranžově září. “Víš to, víš. Vypadáš přesně, jako ona.”

“Já … ” podívám se na něj a vidím bolest. “Já vím.”

“Jsi taky chytrý. Jako byla ona. Mohl jsem to říct, když jsem začal s

výukou. Zvládal jsi čísla, jako Einstein. Samozřejmě, ona byla dobrá v číslech jiným způsobem.”

V číslech ulice.

“Nesnáším, že ti ji tolik připomínám.”

“Proč? Kvůli vzpomínkám? Tvoje vzpomínky a moje, jsou rozdílné, chlapče. Jestli mě necháš sdílet moje, uvidíš odlišnou stránku tvé matky, než znáš. Viděl bys, že nebyla tak špatná. Jen skončila ve špatném vlaku, ze kterého nemohla vystoupit.”

“A tak převrátila náš život. Zatracený železniční vrak. Všechno … ” “A dnes je den na zapamatování si toho, jak chceš.”

“Myslíš, že to nedělám, dědo? Myslíš si, že nejsem pronásledovaný vzpomínkami na minulost každý den? Myslíš si, že si nepamatuju? Nechci si to pamatovat. Ne vše. Ale pamatuju.”

“Je dobré si pamatovat,” pokračuje a uhasí doutník v popelníku. “Musíš si pamatovat, kde jsi byl, abys viděl, jak daleko ses dostal.”

9. Kapitola

MEGAN

“No tak!” prosí Kay. “Je neděle. Kdo, kurva, dělá úkoly v neděli?” “Já,” říkám jí. “Musí to být zítra, tak to musím dodělat.”

“Copak jsi tu nezůstala včera v noci, abys to dodělala?” zvedne obočí. “Ano.”

“Tak proč jsi to neudělala?”

Protože jsem byla zaneprázdněná mým skoro - přítelem. “Protože jsem brzy usnula.”

“Nikdy neusneš brzy.”

“Oh můj bože! Co je to? Výslech Megan?” hodím s perem a podívám se na ni.

“Chceš se mě vysvětlení mé krapet změny nálady, když jsi tady? Sakra Kay!”

Odfrkne si. “Bez urážky, zlato, nezajímám se o to, tak se přesuneme na ‘Jen pro holky’? Ale proč jsi usnula brzy?”

“Páni, já nevím, Kay. Proč lidé obvykle usnou? Mohlo by to být, protože jsou unavení?”

Povzdechnu si.

“Sakra, někdo očekává Matku přírodu!” “Ne dva až tři týdny.”

“Pak musíš být těhotná … Oh počkat … ” “Kay? Naser si.”

“Jdu,” zamumlá a otevírá dveře. “Pokus se, aby tvoje kalhotky nebyly příliš zvrhlé, můj malý hormonální sáčku radosti!”

Hodím po ní pero a to dopadne na dveře. Na chvíli se na něj dívám a pak zavrtím hlavou. Vlastně se snažím psát esej - snažím se mít hlavní slovo v této větě. Snažím se a padám, protože moje myšlenky stále okupuje Aston a to, jak se choval včera v noci. A dnes ráno.

Aston, jakého jsem vždy znala - a ten, kterému jsem propadla - je arogantní. Egoistický. Prasečí hlava. Je ďábelský, přelétavý a nemyslí na nikoho jiného. Ale to není Aston, kterého jsem viděla dnes ráno. Mohla jsem to vidět v jeho očích - hluboká a temná součást jeho, která mě nutí myslet si, že jsou jeho činy jen předstírání. Jen předstírání. Šaráda na oklamání lidí.

Hra, kterou hraje pro sebe a neustále bojuje o vítězství. Hra, kterou nechce prohrát, jakákoli jsou pravidla.

Vstanu, abych si přišla pro pero, a posadím se znova na postel a točím s ním mezi prsty. Nemám tušení, proč řekl, že mě potřebuje a proč řekl, že by mě nevyužil. Nemám tušení, proč takto jedná.

Ahoj, prolezl zkrz zatraceným oknem.

Je toho moc na přemýšlení - možná - bych ho mohla udělat lepším? Cokoli to může být, co jej pronásleduje, cokoli činí jeho oči tmavší … možná to dělám snesitelnější.

Ale co to bylo dnes, co jej dohánělo tak moc? Přála bych si, aby mi to řekl. Přála bych si, aby mi to jen řekl.

Přála bych si, abych věděla, že je v pořádku. A přála bych si, abych měla koule a zvedla telefon a zjistila to.

Ale neudělám to

“Takže jsi vyběhla na páteční rande, šla v sobotu brzy do postele a minulou noc,vykopalaKay z pokoje a stále nedokončila esej?” Lila zvedla obočí.

“Jo,” povzdechnu si. “To je docela hezké shrnutí.”

Zamračí se a žvýká Twizzler. “Proč?” (Poznámka: twizzler - sladkost v USA a Kanadě, stočená tyčinka s různými příchutěmi)

“Protože jsem to jen neudělala.” Pokrčím rameny. “Nemám důvod. Myslím, že jsem neměla náladu udělat esej do angličtiny tento víkend.”

“V jaké náladě jsi byla?” “Zdá se, že spícího člověka.”

“A tvoje výmluva je odběhnout z rande?” “On není můj typ.”

“Je sexy, svalnatý a jeho otec je docela bohatý. Jak nemůže být tvůj typ?”

Vstaneme z trávníku a jdeme k hlavní budově. Lila hodí prázdný balíček do koše, než projdeme dveřmi a hodí si batoh na rameno.

“Já nevím,” pokrčím si rameny. “Jen prostě není.”

“Nech mě hádat - nebyla žádná magická jiskra a neúprosná vášeň jako u pana Darcyho a Elizabeth?”

“Přesně tak,” souhlasím. “Bledne ve srovnání s nádherným Darcy.” “Ty a tvoje knihy.” Ona zavrtí hlavou.

“Na mých knihách není nic špatného. Dávají mi, co nemám v reálném životě.”

“Jako perfektního chlapa?”

“Přesně tak! A dokud mám pana Darcyho, nepřestanu číst. Charlie rozhodně nebyl pan Darcy.”

“Víš něco? Jsi opravdu špatná lhářka,” říká zčista jasna. “Vydrž - co? Jak jsi přišla k tomuto závěru, když nelžu?”

“A znova.” Lila se směje. “Nevím, o čem lžeš, ale neříkáš mi úplnou pravdu. Alespoň ne tento víkend.” Zastaví se před třídou, nakloní hlavu na stranu a sleduje mě. “Nemáš nic, co chceš říct?”

Podívám se na ni, do jejích mračících se rtů a zvědavých očí. “Ne,” lžu. “Nic, co bych chtěla říct.”

“Myslím, že to budu muset zjistit sama.” Zašklebí se a zmizí do své třídy.

Zhluboka se nadechnu. Vidíš? Kdyby Sherlock Holmes a Cupid mohli mít děti, jejich dítě by byla Lila.

Ruka se opře o mé rameno. “Úsměv, Meggy,” říká zvonivým hlasem Braden a vede mě k naší třídě.

“Kde je Maddie?”

“Je v posteli. Je nemocná.”

“Je lepší být nemocná.” Podívám se na něj ostře. “Kurva, to zní jako máma.”

“Protože jsem se to od ní naučila.” Usmívám se sladce a tlačím se ke schodišti a odstrčím jeho ruku.

“Vypadáš jinak.”

“Znova? Opravdu?” vypadám jinak?

“Jo.”

“Jak?” dívám se na něj, jako by byl blázen a vejdu do místnosti. “Vypadáš … roztržitě? Jo roztržitě.” Braden si kouše nehet na palci.

“Jsem vždycky trochu roztržitá, Brayi, víš to. Možná se to zvýraznilo jen tento víkend.” Pokrčím rameny a posunu se na místo vedle Astona. Braden se posadí na okraj mé lavice.

“Proč pořád sedíš vedle toho osla?” Braden se na mě podívá a směje se.

Převrátím oči. “Protože sedět vedle tohoto osla je vhodnější, než poslouchat tě, jak dnes vypadám ´jiná´. Slyším to od Lily celé dopoledne.”

“Jiná?” ptá se Aston. “Jak jiná? Hej, Megan, dostala jsi konečně někoho?”

“Hej, Astone, vidím, že se ti konečně podařilo dostat ptáka do kalhot dost dlouho na to, abys vešel do třídy.” Usměju se na něj a přeháním to pro Bradenův užitek.

“No, víš … ” nakloní se na své židli dozadu a spojí si prsty za hlavou.

“Někdy je, kurva, těžké zavolat, ale myslel jsem si, že bych se měl upravit. Nechtěla bys mě teď postrádat, že?”

“Řekla bych, že mi chybíš jako lego pod nohou. Oh, počkat, nechybí mi to!”

“Víte, jak vy dva zníte?” Bray se podívá mezi nás. “Mám uši, Bradene,” odseknu. “Slyším, kupodivu.” “Zníte jako starý manželský pár.”

“Řekla jsem, že slyším.”

“Já vím. Rozhodl jsem se to ignorovat.”

“No, není to překvapení?”

“Vy dva zase zníte jako pár dětí ve školce,” nabídne Aston.

“Vy dva zníte tak, že bych měla ráda svoje koleno ve vašich koulích,” říkám a padlo to. “To je důvod, proč si někdy říkám, že je Kay ta nejchytřejší osoba, kterou znám. Kluci jsou otravní.”

Braden si odfrkne a vyskočí. “Samozřejmě, že jsme, kurva, otravní. Musíme být i se svými nepříjemnými zadky.”

Sbalím papír do kuličky a hodím ho na jeho hlavu, když jde ke své lavici. Odrazí se to od hlavy a spadne dolů, on se sehne, vezme to a hodí zpátky na mě. Chytnu to a zakřením se.

“Má pravdu,” mumlá Aston.

Otočím se na něj a dívám nechápavě. “To, co jsem řekla o koleně v koulích, jsem myslela vážně.”

“Jsi opravdu zatraceně sexy, když se zlobíš.”

Polknu bublinu smíchu uvnitř hrudi a bojuju se smíchem, který mi škube se rty.

“Nejsem naštvaná, ale vždy se můžu naštvat, a když to udělám, budu tak sexy, až spálím tvou zatracenou prdel.”

Pomalu se zašklebí tím svým sexy úsměvem a lehce snížil víčka. Srdce mi trochu buší více, když poznám ten pohled, který mívá v posteli.

“Je to nabídka?” říká tiše.

Cítím na nás Bradenovy oči. “I kdyby to tak bylo, nebyla by to moc nabídka, protože bys nebyl schopen ji zaplatit.”

“Zkus mě,” nabídne, jeho úsměv se změní na arogantní, když oba děláme šarádu. Jak oba hrajeme tiché kvůli tajemství, které máme. Jako hra za

udržení (asi tajemství).

Přehodím si vlasy přes rameno a usměju se, opřu si bradu o ruku a zkřížím nohy. “A co kdyby ta cena byla tak vysoká, že bys nemohl mít všechny ostatní holky a ty bys nikdy neměl příležitost to vrátit zpět do kalhot?” žaludek se mi kroutí nad vlastními slovy.

Přejíždí si zuby přes spodní ret a jeho šedé oči jsou tmavší, jak mě sledují odshora a dolů. Když se na mě právě teď tak dívá, cítím se nahá. Jako by si odmyslel ty vrstvy oblečení, které nosím a viděl mé tělo pouhým pohledem.

“Nemyslím si, že by to byla špatná cena,” zamumlá, protáhne si ruce před sebou a poklepe prsty na hranu stolu. “Ve skutečnosti,” říká ještě tišeji, když začne hodina. “Myslím, že bych tu zatracenou cenu zaplatil.”

Skoro se dusím, když se ostře nadechnu. Jen se můžu zadusit vzduchem. Aston zvedne jedno obočí a já dělám tu jedinou věc, kterou můžu. Náhle se otočím na své židli a zaměřím se na přední část třídy. Není to to, co chci dělat … Ale je to “jen kdyby.” Kéž by. Kéž by.

Jsem chycená ve hře. První, Maddie a Bradenova - a teď, má vlastní, ale dobrovolně. Oba hrajeme o lásku, ale každý se svými vlastními komplexy a snadno zrušitelnými pravidly. Oba s možností zlomit druhého hráče. A oba se stejnou cenou.

Jedna věc, vyhledávaná především jinde, na jakkoli dlouho to trvá. Jedna věc, kterou všichni chceme, bez ohledu na to, kdo je zničen v průběhu cesty. Jedna věc, bez ohledu na cenu a žádné peníze ji nemohou koupit.

Hlavní cena, o kterou hrajeme. Láska.

10. . Kapitola

ASTON

“Pamatuj si, kde jsi byl a podívej, kam jsi přišel,” mumlám si pro sebe a tlačím psychoanalýzu stranou. “Jo, dobře, dědo. Kurva, pomáhá, když se někam dostaneš, že?”

Drsně si třu s klouby rukou moje oči. Slyšíte něco dalšího a je to vypáleno do vašeho těla, zjizví kůži a tetuje se do vaší mysli. Nezáleží na tom, před jak dlouhou dobou byla tato slova řečena.

13 let a nemám pocit, že bych se někam dostal. Co když už nejsem vystrašený chlapec v rohu? On je stále uvnitř. Stále se bojí. Stále se třese. Stále má modřiny. Stále je zlomený. Stále poražený.

Jen protože se zdá, že mi to není u prdele, neznamená, že není. Ne každý je takový, jak se zdá a já jsem jeden z těch lidí.

Já ani nevím, kdo jsem. Tak dlouho jsem bojoval proti těm, kým nechci být, že jsem neměl čas být tím, kým chci. Nemám čas být tím, kým bych měl být.

Samý starý hlas se mi vkrádá do hlavy, ta samá bitva každý den, to samé peklo, kým bych měl být, kdo jsem.

Prostě jako ona … Špatný pro cokoli … Bezcenný …

Odstrčím se od stolu a židle se zachytí na koberci. Nakloním se dozadu, postavím se a ignoruju to a vklouznu nohama do tenisek. Popadnu peněženku ze stolu a dám si ji do kabátu.

Musím jim dokázat, že se mýlí. Musím si to dokázat sám sobě.

Ignoruju každého při cestě ven z domu bratrstva. Kdybych na někoho mluvil, kdybych se zastavil, kdybych myslel jen na sekundu, byl bych zpátky ve svém pokoji a stále se točil v tom samém bazénu pochybností.

Můj motor se probudil k životu a jedu z domu bratrstva. Za městem je bar, daleko od silnic vedoucích k dálnici. Jeden pohled na bar a víte, že je to cesta strmě dolů, nepotřebujete žádné ID a je to ošuntělé místo.

To místo, kde by máma pracovala. Místo, kde by se nechala sbalit. Místo, kde by bylo nalezeno její tělo.

Jedu městským provozem, dokonalí lidé se vracejí do svých dokonalých rodin v jejich perfektních domečcích.

Nestojíš za nic.

Zapnu rádio a Trapt řve z reproduktoru a tlukot Headstrongšíří pocity do mého těla. Cítím směsici hněvu, odhodlání, frustrace a kousek bezradnosti.

Protože stále řídí můj život.

Zatočím na menší silnici, která vede k baru. Silnice je prázdná, žádná auta tady nejsou, dokud neuvidím bar. Parkoviště vedle je zpola plné zrezivělými a odcházejícími auty, které potřebují víc, než jen nový nátěr. Moje auto vypadá, jako by tady nepatřilo.

Prohlížím si tady toto místo.

Nepatřím tady na toto místo. Máma taky neměla.

Dám si čepici na hlavu a vystoupím z auta a prohlížím si vnějšek baru. Nápis je mírně rozbitý, jedno světlo bliká zoufale proti tmavé obloze za ním.

Zevnitř hučí hudba 80. let a kvílí ženský hlas. Roztřepaně napsaný nápis ohlašuje karaoke.

Otevřu dveře a cítím zatuchlý zápach piva a kouře. Sotva oblečená žena projde přede mnou, zvedne hlavu, když se proplétá mezi patrony, kteří stojí u baru. Není tu moc práce, ale každý je zaměřený na ženu asi okolo třiceti, která se snaží zpívat v rohu baru.

Jdu k baru, napravím si čepici a objednám pivo. Měl jsem pravdu. Tohle místo se nestará o ID. Pivo je přede mnou a já předám hotovost. Nikdo se na mě podruhé nepodívá, kromě servírky leštící sklenice na druhé straně baru.

Prohlídne si mě nahoru a dolů a přejede si jazykem po rtech. Její oblečení ztěží zakrývá jakoukoli kůži, takže vystavuje její tělo.

Je to vše, pro co jsi dobrý.

Přehodí si své blond odbarvené vlasy přes rameno, když se sehne a odloží sklenici pryč a každý muž se jí podívá na zadek.

Jsi jako ona.

Narovná se a posílá mi dvojsmyslný úsměv. Není o moc starší, než já - možná jeden nebo dva roky - a já se napiju zpola vyšumělého piva, když se potuluje okolo mě.

“Co kluk, jako ty, dělá v tomto baru?” nakloní se dopředu a opře si lokty o lepkavé dřevo. Stiskne prsa dohromady a téměř jí přetékají přes okraj.

Nejsi nic, jako ona. Jen pro toto všechno jsi dobrý. Jsi bezcenný. K ničemu. Hromada sraček. Jsi jen syn děvky, která se narodila, jako děvka.

Nic nevzrušuje mého ptáka a ani mě nepřitahuje tato servírka, která se nakrucuje přímo přede mnou. Nepociťuju žádnou touhu s výjimkou jedné, dostat se, sakra, odsud.

“Víš co?” položím sklenici před ni a postavím se. “Nemám, kurva, tušení.”

Nečekám na její reakci, místo toho se otočím a opouštím bar několik minut po mém příjezdu.

Nikdo si nevšimne, že odcházím, kromě ní. Byl jsem neviditelný.

Moje auto mě uklidňuje. Opřu si hlavu o volant a bojuju s hlasy neustále vířícími mi v hlavě.

“Nejsem,” říkám tiše, ale nahlas. “Nejsem jako ona. Nejsem jako ona!”

Nejsem.

Kdybych byl, čekal bych na tu dívku, až skončí, abych z ní mohl, kurva, sundat tu sukni. Udělal bych, co by udělala moje máma, kromě toho, že by prodala svoje tělo za drogy nebo peníze. Nemyslela by na to, co dělá, nebo jaký to má vliv na okolí.

Ale já jsem přemýšlel. Nečekám na servírku.

Jedu pryč od sešlého a zchátralého baru a mířím zpátky do školy. Mířím zpět k Megan.

Vidět její tvář, i jen v přeplněné chodbě mi učiní den krásnějším. Vidět vedle ní chlapa, který ji rozesmává, mění můj den v tmavší, než uprostřed noci.

Dělá to ze mě, kurva, šílence. Já bych měl jít vedle ní, rozesmávat ji a držet okolo ramen. Ne ten, zkurvený, debil.

Nakloním se ke zdi a sleduju, až přijdou blíž. Setřese jeho ruku, upraví si knihy v náručí a opře si je o bok. Ten bok, který je mezi nimi.

Nedrží si je rukou a dá si pár vlasů za ucho, díky čemuž můžu vidět do její tváře ještě víc.

Vzhlédne a její modré oči se s mými setkají na sekundu. Její výraz obličeje se nezmění a ani tak můj. Žádné škubnutí rtu, ani mrknutí oka, žádný pohyb těl, vše je pryč. Oba to víme.

Sázky této hry jsou vysoké.

Její pohled klesne k zemi, když jde ke mně a já se jí podívám na její zadek. Džíny jej objímají tak pevně a vzpomínám si, jaké je to držet ho a jak se

pohybuje proti mně.

Čím víc času s ní trávím a přemýšlím o ní, tím víc ji potřebuji - tím víc potřebuju mír, který mi přináší. Víc potřebuju vyplnit ticho a vydat ze sebe zvuk, které mi přináší, když mě drží pevně v náručí.

Víc potřebuju dokázat, že nejsem jako moje máma. Že jsem víc, než syn děvky a sám narozený být děvkou.

Víc potřebuju dokázat sobě, že jsem víc, než to - jak jsem to udělal minulou noc. Nejsem dost dobrý pro Megan. Vím to. Nikdy pro ni nebudu dost dobrý a bude pro ni lepší, když si sbalí věci a uteče opačným směrem s křikem.

Nevím, jestli budu někdy schopen ji nechat jít cestou, kterou chce. Nevím, jestli jí budu schopen říct o mně a nechat ji poznat mou minulost. Nevím, jestli se třesoucí kluk uvnitř uvízl v hrůzných vzpomínkách a bude schopen prolomit svobodu a nechá mě s ní být úplně.

Ale stále ji nikdy nevyužiju tak, jak jsem to tak dlouho dělával s ostatními holkami.

Raději bych ji ztratil úplně, než využil pro své sobecké potřeby.

Zmizí mi z dohledu, já se odrazím od zdi a mířím ven. Venku se ke mně připojí Ryan.

“Využij svůj čas,” mumlá.

“Nezačínej na mě dnes své holčičí sračky,” varuju ho. “Nikdy jsem neřekl, kdy budu hotový.”

“Co? Nesbalil jsi ve třídě holku, aby ti poškrábala svědění?”

“Proč bych měl? Víš, že ty sračky vytahuju jen o víkendech. Nejsi jediný se známkami, které si chce zachovat.”

“Chceš říct, že máš skutečné hodnocení?”

“Jsi kokot, Ryane,” zavrtím hlavou. “A jo, jestli to musíš vědět, absolvoval jsem střední školu s průměrem (GPA= Grade Point Average) 3,8, tak si naser.”

“Do prdele! To je vyšší, než moje!” zvolá. “Já jsem se sotva vyškrábal na 3,4, abych se tady dostal ze státu! Jak jsi to sakra dokázal?”

“Můj děda byl pravděpodobně lepším učitelem, než chabé hovna, které uvízly na tvém zadku,” odpovím. “Tak se mi to podařilo.”

“Vůbec jsi nechodil do školy?”

“Chodil jsem poslední dva roky a to je vše. Už jsem se naučil většinu z toho, tak jsem na to sral a překvapoval učitele s téměř perfektními skóre na většině testů.”

“Nikdy jsem to nevěděl.” Zatlačí na dveře a vstoupíme do domu.

“Proč bych měl? Všichni předpokládáte, že mám mozek, jako je můj pták.”

“To je důvod, proč neznám ani tvůj obor,” přemítá, hodí svou tašku na zem a padne na pohovku.

Zakřením se a posadím. “Psychologie.” “To myslíš vážně?” posadí se.

Braden vejde a jí jablko. “Kdo co myslíš vážně?”

“Ten čurák se specializuje na Psychologii. Věděl jsi to?” Ryan ukáže prstem na mě a dívá se na Bradena.

“No kurva.” Braden se na mě podívá. “Opravdu?”

“Zatraceně jistě, to je důvod, proč chodím do hodin, které obor vyžaduje.”

“No, do prdele.” Opře se o rám dveří. “Na co studuješ? Pochopit, proč potřebuješ tak moc sex?” Ryan a on se smějí.

Abych pochopil, proč byla moje máma taková, jaká byla a zastavit další lidi, aby šli touto cestou. Tak můžu zastavit další děti, aby se vypořádávaly s takovými hovny, jako já.

“Vím, proč potřebuju sex, kreténe,” odseknu. “Dělám to, abych zjistil, proč se lidé jako já poflakují s takovými debily, jako jste vy dva.”

“Ach, to je jednoduché,” pokrčí rameny Ryan. Díky nám vypadá dobře i takový čurák jako jsi ty.”

“Pravda,” souhlasí Braden.

Ryan se na něj podívá. “Víš co? Ani nevím, jaký je tvůj obor.”

Braden nedbale pokrčí ramenem a žvýká. “Víš co?” zakření se. “Já taky nevím.”

Směju se úsměvu na jeho tváři. “Ryane, chlape, můžeš mít jeden bod za to, že vy oba způsobujete, že vypadám dobře.”

“Můj obor je strojírenství, jestli se o to některý z vás čuráků zajímá.” Pokrčí rameny.

“Hej, to musí být dost těžké. Všechna ta matika a tak,” říká Braden neurčitě.

“Z matiky jsem měl za celou školu nejlepší výsledky. Dávalo to smysl.”

“Jo, dobře.” Braden se narovná a hodí ohryzek do koše. “Jedinou matiku, kterou znám je, já plus Maddie, mínus oblečení, rovná se produkt, který nemůže algebra vytvořit.”

Ušklíbnu se, když odchází se spokojeným výrazem ve tváři a Ryan si odfrkne.

“To je pěkně sladká matika … Jednou si myslím, že to celý dům ocení.” Kření se.

Kývnu v souhlasu a myslím na Megan.

Kurva, správnost umím ocenit víc, než matiku.

11. Kapitola

MEGAN

Musím být ve třídě jediná, která čte klasické romány jen kvůli tomu, že chci. Nemyslím si, že kdokoli, koho znám, sbalil Janu Eyrovou, Malé ženy nebo Tess D´Urbevilles pro potěšení.

Ve skutečnosti nejsou ani moje první volba. Malé ženy přichází v těsném závěsu, ale Pýcha a předsudek vždy vítězí. Je v tom prostě něco krásného na dvou různých pozadích cesty lásky a to je nepopiratelné.

A dokonce je něco krásného na sledování zdolané cesty, která je popisovaná na stránkách a my netrpělivě čekáme na první sladký polibek, sladkou vášeň a konečné prohlášení. Něco mě táhne a vytahuje z reálného světa.

Opravdu na světě není místo, které najdete mezi stránkami knihy. Jediné místo, které se tomu blíží, je v náručí osoby, kterou milujete.

Možná to je důvod, proč jsem byla ve třídě pořád s Bradenem, sedím v rohu Astonovy postele a čtu - a omdlévám - nad krásou pana Darcyho. Jsem stránku od nejlepších scén v knize - scéna v dešti, kde je vše tak vášnivé a vlhké a Bože, dejte se už dohromady!

A nestydím se to přiznat, ale budu šťastně křičet na postavy, než dostanu, co chci.

Dveře se otevřou a já stále čtu a oči mi stále přeletují stránkami a hltám každé slovo. Dveře jsou otevřené. Dobře. Tak toto bude trochu trapné, jestli to není Aston.

Sakra, proč jsem na toto nemyslela předtím?

Pomalu vzhlédnu nad stránky knihy. Aston za sebou s kliknutím zavře dveře, culí se na mě a zvedá obočí.

“Ne, že bych si ztěžoval, ale je nějaký důvod, proč jsi na mé posteli?” ptá se jednoduše.

“Čtu,” odpovím a znova sklopím oči. “A potřebuju být v pohodlí, když čtu, což vysvětluje, proč jsem na tvé posteli, místo na té hrozné židli u stolu.”

“Vidím, že čteš, Megs, ale proč čteš v mém pokoji a ne ve svém?”

“Můžu jít, jestli to tak chceš.” Založím si stránku, dám knihu pod paži a zvednu se na nohy.

“Hej, ne! Ne, to jsem neřekl.” Položí tašku a jde zpět k posteli, položí ruce na oba mé boky a nakloní se dopředu. “Ani jsem na to, kurva, nemyslel.”

“Oh. Dobře.” Usmívám se sladce. “Tak se vrátím zpátky ke své knize.”

“Do pekla, kurva, ne,” mumlá, popadne otlučenou knihu a upustí ji na podlahu. Otevřu ústa.

“Nehodil jsi právě mou knihu na podlahu.” “Položil.”

“Ne. Hodil. Dala bych ti,sakra, facku, kdybys ublížil takto panu Darcymu.” “Přesně. Protože pan Darcy to ocení.”

Zúžím oči a jsem trochu překvapená, že ví, kdo je pan Darcy. Ale na druhou stranu, rychle jsem zjistila, že Aston není takový, jak vypadá.

“Neházej mými knihami. Nikdy.” Říkám mu pevně. Rty mu škubnou úsměvem. “Myslím to vážně. Příště hodíš jedním z mých dětí, zvláště nejoblíbenějším a ublížím ti.”

Změní svůj výraz na vážný, vyleze z postele a klekne si přede mnou.

“Omlouvám se, zlato,” mumlá a vezme mi obličej do dlaní. “Nikdy nehodím tvou knihou znova.”

Usměju se na něj a otočím svou tvář do jeho dlaně. “Sakra, raději ne.”

Aston se dotkne svými rty mých a posune svou ruku dozadu na týl. Nakloní mě pomalu dozadu na postel a jeho ústa se pohybují něžně proti mým.

“Jen jsem si uvědomil, že Braden má celý den vyučování, což znamená, že tě mám celou pro sebe.” Líbá mě dolů po bradě. “A neexistuje, sakra, způsob, abys četla zatracenou knihu, když bys mohla dělat toto.” Hladí mě dolů po boku a vklouzne pod moje tričko a jeho ruka je proti mé kůži hrubá.

Lehce proti němu vyklenu záda a hladím ho po pažích až k ramenům a krku, až jeho rty najdou mé. Vlasy vzadu na jeho krku mě lechtají na prstech a natáčím je a držím u sebe. Ohnu nohy, takže ho hladím chodidlem nahoru a jeho džíny jsou drsné proti mým bosým nohám.

Jeho jazyk mi vklouzne do pusy, klouže dovnitř a ven a víří více moji touhu v žaludku. Rukou vklouzne pod moje tričko, zkoumá mé tělo a zapaluje ve mně oheň. Jen dál přikrmuje mou bouři pocitů, kterou mám pokaždé, když je se mnou.

Aston mě líbá od čelisti k uchu, odtáhne se ode mě a lehne si vedle. “Stále nemůžu pochopit, proč jsi tady,” šeptá.

“Jsem tady, protože tady chci být.” Hladím ho dolů po zádech malými krouživými pohyby a vím, že myslí na své démony uvnitř. Démony, které ode mě drží dál.

“Ale nechápu proč.”

“Ne všechno potřebuje vysvětlení. Toto je jedna z těch věcí.”

“Co když moje část jedno potřebuje?” odtáhne se dozadu a znova přede mnou klečí.

Vytáhnu se do sedu a zkřížím před sebou nohy. Moje oči se setkají s jeho a jsem ztracená ve vířícím se trápení v jeho šedých očích. Jeho emoce mezi

sebou bojují silou tornáda a barva očí mu potemněla do stínu oka bouře. Bolí mě to a chci se natáhnout a dotknout se ho, ale něco mi říká, že nemám.

“Tak je to něco, co ti nikdy nebudu schopná dát,” říkám tiše a smutně. “Proč?”

“Protože uvnitř cítím důvody k tomu být tady a nedokážu je vysvětlit slovy. Nemůžu je vysvětlit. Prostě jsou.”

Postaví se a otočí ode mě pryč. Přetáhne si košili přes hlavu a hodí ji nedbale do rohu pokoje. Svaly na zádech a pažích se mu ohýbají, když si projíždí rukama vlasy.

“Mluv se mnou,” říkám tiše. “Proč? Jaký by v tom byl rozdíl?”

“Protože to potřebuju pochopit, Astone! Potřebuju tě pochopit - všechny tvé rozdílné tváře. Znám tři. Znám kluka, znám milence a znám jakoukoli stránku tebe to je, ale sakra, nechápu je!” vstanu. “V jednu chvíli vlezeš oknem do mé ložnice, pak mě líbáš a pak ode mě odejdeš. Nechápu to!”

“Některé věci nejdou vysvětlit,” říká pevně a hází na mě má vlastní slova.

“Blbost! Bl. Bost. Astone!” jdu k jeho otočeným zádům. “Absolutní blbost! Jak jednáš a jak činíš, jak skrýváš sám sebe před ostatními, to má vysvětlení a to lze vysvětlit! Prostě si vybral, že nechceš.”

“Možná nemůžu!” otočí se ke mně a jeho oči jsou syrové a tělo napjaté. “Možná nemůžu vysvětlit všechno. Možná nemůžu.”

Jeho pohled klesne dolů. Jsem na něj tak naštvaná a ani nevím proč. Jsem ze všeho tak zmatená. Chci pochopit. Chci vědět, co uvnitř pohřbívá a chci to udělat lepší. Natáhnu k němu ruce a on je bleskurychle sevře.

“Ne,” šeptá a jeho pěsti jsou tvrdé. “Ne.”

Uplyne minuta a ta se táhne, jako věčnost. Ani jeden z nás se nepohne a slyšíme jen jeho těžké dýchání. Pomalu se na mě dívá, oči jsou naplněné smutkem a nikdy jsem ho neviděla tak zranitelného. Chci jeho ruce setřást z mých, dotknout se ho a uklidnit tu bolest, ale nemůžu. Snažila jsem se.

Potřebuju vědět proč, protože to mezi námi není hra. Hra je show, kterou ukazujeme každému okolo. Když stojíme tváří v tvář, jako teď, neexistuje žádná šaráda. Když cítíme vše tak reálně, není to šaráda.

“Tak zoufale to skrýváš přede mnou, že jsi odhodlaný mě držet na délku paže,” šeptám. “Proč? Proč se mnou nemůžeš mluvit? Proč jsi z toho tak vystrašený?”

“Bojím se tě držet a bojím se tě ztratit. O můj celý život jsem se staral sám, vše záleželo na mně a držel jsem všechno na uzdě. Všechny pocity, všechno. A pak jsem potkal tebe.”

“Proč mě? Proč jsem tak jiná?”

Pomalu vydechne a opře si čelo o moje a jeho oči se vpalují do mých.

“Protože jsem nikdy nikoho nepotřeboval tak, jako tebe. Pokud tě pustím dovnitř, když ti řeknu všechno, pak mě možná nebudeš potřebovat - a to je, kurva, nejstrašidelnější věc ze všech. Jak moc bych si přál, abys odešla pryč a měla bys odejít, ale nemyslím si, že budu schopný tě nechat odejít.”

“Proč bych měla jít?” trochu se zamračím.

Povzdechne si, konečně uvolní pěsti a proplete naše prsty. “Protože moje minulost je od tvé rozdílná, Megan. Přišli jsme z odlišných míst a se zcela odlišnými příběhy - “

Zavrtím hlavou. “Opravdu věříš těm sračkám? Věříš?” nepohne se.

“Myslíš, že tvoje minulost změní to, co si o tobě myslím? Co cítím? Protože ne. Nezmění to, sakra, nic!”

“Megan - “

Zavrtím hlavou, vytrhnu mu ruce z jeho a odstrčím ho ode mě. Tlačím se pryč od dveří a přes celý pokoj. Opřu se o okno a dívám se mezerami v zácloně. “Neodejdu, Astone. Nemůžu, ani kdybych chtěla. Jsem už příliš daleko. Cokoli máš uvnitř, užírá tě to … chci to vědět.”

Slyším jeho kroky, když se ke mně blíží. Cítím teplo jeho těla, když se dotkne mých zad a položí mi ruce na boky. Pomalu se blíží k mému břichu, přitiskne se ke mně a zaboří mi hlavu do krku. Zakloním se k němu a snažím se držet emoce, které jsou jak na horské dráze.

“Jsme rozdílní, Megan,” šeptá mi do ucha. “Tak rozdílní. I teď to musíme tajit.”

“Jen to musíme skrývat, protože by ti Braden nakopal prdel, ale nemůžeme to skrývat navždy.”

“Nechci to skrývat. Nechci skrývat tebe. Každý kluk, co se na tebe dívá… nesnáším to. Nesnáším, jak se na tebe dívají, jako by chtěli vyšukat tvůj mozek z hlavy. Z toho, kurva, šílím.”

“Myslíš tím, jak ses dřív díval na mě?” dráždím ho a pousměju se.

Dutě se zasměje a otočí mě k sobě. Dám mu ruce okolo pasu, opřu si hlavu o jeho nahou hruď a slyším údery jeho srdce.

“Jo, jak jsem se předtím na tebe díval, než jsme spolu spali a uvědomil jsem si, že to nebylo všechno, co jsem od tebe chtěl. Nebylo to vše, co od tebe potřebuju.” Hlas mu hřmí v hrudi a políbí mě do vlasů.

“Tak mě nech být tím, co potřebuješ,” prosím. “Nemysli na Bradena, nebo udržení tajemství, nebo odkud oba pocházíme. Záleží jen na tom, že jsme tady a já jsem teď tady. Nech mě být tím, co ode mě potřebuješ.

Neodstrkuj mě pryč, Astone, protože nemůžu ani pomyslet, že bych tě měla nechat odejít. Vždy se vrátím.”

Hruď se mu s nádechem zvedne. “Řeknu ti vše. Ale ne dnes, Megs. Později. Ale ne dnes.”

Krátce zavřu oči. “Slibuješ?”

Aston mi sklouzne rukou na záda, přes rameno a vezme mi bradu do dlaně. Mírně mi zvedne obličej, jeho skloní a podívá se na mě svýma šedýma očima. “Slibuju.”

To je zmatek.

Zdvořile se usměju na kluka, který sedí naproti mně. Rande číslo dvě v Lilině “Operaci ať má Megan přítele” a není to o nic lepší, než to první. Abych byla upřímná, není ani horší, než to první.

A není to ani tím klukem. Ne, Callum je milý. Je sladký, je sexy a je vtipný. Je to moc perfektní chlap - ale není to dokonalý kluk pro mě.

“Lila říkala, že máš Angličtinu jako hlavní obor?” ptá se a nabírá si lžičkou zmrzlinu.

“Jo, vždy jsem milovala literaturu, tak dávalo smysl, aby to byl můj hlavní obor.”

“Co plánuješ, až absolvuješ? Vím, že je to zároveň daleko … ” křivě se usměje. “Ale je dobré mít plán, víš?”

“Ach - pravděpodobně skončím tak, že to budu učit.” Pokrčím rameny.

“Možná budu publikovat, ještě nejsem rozhodnutá přesně. Myslím, že bych jednou ráda psala knihy. Co ty?” opravdu se nezajímám.

Jen se ptám, abych nebyla hrubá.

“Doufám, že se dostanu na medicínu na Harvard. Není snadné to zvládnout, ale jsem na správné cestě.”

Výborně, Lilo. Nejenže mi pošleš prváka, ale vybereš toho, který plánuje být za 18 měsíců na druhé straně země.

“Wow. To je docela cíl.” Usměju se.

“Hej - tvůj není špatný. Alespoň ses dostala k tomu, co miluješ. Volba mé kariéry je dost ovlivněná výběrem mojí rodiny.”

“Aha.” Trapné. “Nemůže to být tak špatné, ne? Nebo bys to nedělal?” “Ne, je to moje druhá volba kariéry, tak to není tak těžké.”

“Jaká byla tvoje první?” Oh můj bože. Hraju, že se zajímám, že?

Aston projde kolem okna a zarazí se. Rychle se podívám na něj a jsem si vědomá, že Callum mluví, ale opravdu ho neslyším. Příliš jsem zaměřená na Astonovy zaťaté pěsti a zatnutou čelist. Je naštvaný.

Opravdu naštvaný.

“Megan?” Callum mává rukou před mým obličejem a já se na něj zpátky podívám.

“Omlouvám se - jen jsem viděla kamaráda a snažila jsem se na něj zavolat. Je to docela důležité.” V duchu s sebou trhnu nad vlastní lží. “Nebude ti vadit, když poběžím za ním?”

“Ehm, jistě. Vůbec ne.”

“Omlouvám se.” Vstávám od stolu a položím na něj peníze. “Tady - na oběd. Omlouvám se.”

Běžím z bistra za Astonem a zatočím za ten stejný roh jako on do centra.

Na konci ulice si povzdechnu a rozhlédnu se. Nevidím jeho, ani jeho auto - a nevím, kdy dostanu šanci vysvětlit, proč mě viděl na obědě s nějakým jiným klukem. Zatracená Lila a Maddie a jejich stupidní nápady!

Jdu zpátky a jsem rozhodnutá ukončit rande s Callumem a nejlepší rozhodnutí je zamířit do kampusu … a pravděpodobně nejlepší nápad bude Astonovi napsat sms. Zatracené tajemství … Jsem strhnutá do uličky a má

záda natlačená na studené cihly a držená vahou jiné osoby proti mně. Poznám před sebou šedé oči předtím, než začnu panikařit a uvolním se.

“Je to zvyk plížit se za holkami?” mumlám.

“Jen u tebe,” odpoví. “Ale budu upřímný - nečekal jsem, že přijdu do města a najdu tě tam na obědě s, kurva, jiným chlapem.”

“Astone - “

“Lhal bych, kdybych řekl, že nejsem nasraný, ale nejsme zrovna výhradně svoji, tak jsem předpokládal - “

“Lila to nastražila,” vyhrknu, abych ho umlčela. “Má ten šílený nápad, že potřebuju přítele a domluvila mi setkání s tím klukem, o kterém si myslí, že s tím Braden bude v pohodě. Nemohla jsem odmítnout, nebo by něco zjistila. Jen jsem se objevila a mluvila, tak je to. Ani jsem mu nedala svoje telefonní číslo. Je to celé podvod.”

Celé tělo se mu uvolní a napětí jeho svalů pomine a vytáhne mě od zdi a přitáhne sobě. Položí mi ruku na týl a přitáhne mi obličej ke svému krku a druhou pevně objímá moje tělo a dává mi vědět, že nelhal, když řekl, že mě nechce ztratit.

A nebyl to hněv. Byl to strach - vyžadovaný tím, co se děje. Dám mu ruce okolo pasu a pevně držím.

“Nevím, proč jsem si myslel … ” hlas se mu vytratí. “Jsem takový kokot. Je mi to líto, Megs.”

“To je v pořádku.” Lehce ho políbím na krk. “Pravděpodobně bych udělala to samé, kdyby to bylo naopak.”

“Ne, zlato, to není, kurva, v pořádku. Nemůžu tě obviňovat z těch sraček jen kvůli mým vlastním problémům - “

“Neobvinil jsi mě z ničeho.” Odtáhnu se a podívám se mu do očí. “Kdyby to bylo naopak, pravděpodobně bych tam šla a roztrhala jí příčesek.”

Ušklíbne se. “Nevím, že jsem tam nešel a neposlal ho k zemi.”

Hladím ho prsty po zádech. “Nevím, jak jsi to udělal. Nesnáším už to, že se na tebe ostatní holky dívají,” říkám tiše.

“Pokud by Braden byl někdo jiný, než můj nelepší přítel … ” zavrtí hlavou. “Řekl bych mu to, ale není to vůbec jednoduché.” Těžce si povzdechne.

“Hádám, že se budeme muset vypořádat s Liliiným debilním plánem, a tak musíme pokračovat.”

“Ale co když je to jasné? Že je větší důvod, proč jsem odmítla?” “Pak musíme přejít ten most spolu, až se tam dostaneme.”

“Je tu tolik kluků, kteří nemůžou být můj tip.”

“Poslouchej.” Otočí ke mně obličej, takže se naše nosy o sebe otírají. “Je tu jen jede zasranej chlap, o kterého se potřebuješ starat, aby byl tvůj typ, takže každý další čurák může běžet a skočit z útesu. V případě, že to potřebuješ připomenout, zlato, tady je tvoje připomínka.”

Jeho rty narazí na ty moje a jazykem mi majetnicky pronikne do pusy. Energicky jím přebíhá přes můj a přitahuje si mě rukama blíž k sobě. Sama vklouznu nahoru, chytím se jeho ramen a nechám ho si mě nárokovat.

Vím, že je to to, co potřebuje a hloubka jeho polibků se ukazuje v mém břiše.

“Myslím, že je to dobrá připomínka,” zašeptá, když se odtáhne a přitiskne naše tváře dohromady. “Ale kdykoli mi to budeš chtít připomenout kompletně … “

Zaboří mi prsty do zad. “Kdykoli budu mít pocit, že ti to musím připomenout kompletně … ” otočí tvář a jeho rty se sotva dotknou mého ucha. “Připomenu ti to tak, že to nikdy, kurva, nezapomeneš.”

12. Kapitola

ASTON

Vidět ji s jiným chlapem - bez ohledu na to, jak nevinné a přátelské to bylo

- můj mozek jel na plné obrátky, řval a probudil mě k životu. Potřeba chytit ji za paži, vytáhnout ji z restaurace a přitlačit ji proti zdi, když ji políbím, mě téměř převzala. Potřeba ji chránit před každým dalším oslem v tomto městě, sakra, státu, by nás zničila.

Je to něco, čemu by nikdo nerozuměl. Poprvé v životě jsem někoho začal pouštět dovnitř, nechal ho tam a bral si vše, co mohl nabídnout. A to je ten problém. Beru si od Megs a nevracím zpátky - nedávám jí to, co si zaslouží a nějak ví, co potřebuju. Celou dobu.

Poprvé v životě jsem se nechal cítit něco jiného, než abych myslel na posrané věci. Pustil jsem ji k sobě. Jedinou dívku, o které jsem věděl, že by mě mohla zničit úsměvem, nebo mrknutím těch malých modrých očí - a ona to udělala. Pokaždé mě vrátí zpět, jako by tahala za vlákna ručně pletené deky a vše, co před ní můžu udělat, je rozplétat je před ní.

Nejšílenější na tom je, že chci, aby vše odhalila. Chci jí říct vše, co chce vědět. Chci jí říct, proč jsem k ní vřelý a chladný, proč ji přitahuju k sobě a pak odstrkuju. Ale říct jí … Kdybych jí to řekl, tlačil bych to přes okraj.

Říct jí to by ji mohlo odstrčit pryč a já bych byl neustále chladný. Říct jí to by znamenalo to přijmout. Prožít znova. Vzpomínat. Cítit.

Kromě dědy je jediná osoba, ke které jsem kdy něco cítil. Je jediná osoba, ke které chci něco cítit a to, co cítím, se vymyká kontrole. Roste to pomalu s mou potřebou po ní, což je silnější, než by mělo být a více návykové.

Protože to ona je. Je návyková. Její vlasy vonící po vanilce, světlo v jejích očích, její zářivý úsměv, jemná kůže na rukách; každá její část je pro mě návyková.

A je to něčím víc … ona mě vidí. Nevidí ve mně toho debila, který ošuká

vše, co má pulz, nebo nafoukance, arogantního bastarda, který se nestará o nikoho, ale jen o sebe. Nebo to možná vidí - jen taky vidí i pod to. Vidí mé opravdové já, to, které se nikdo jiný neobtěžoval vidět.

Vidí zlomeniny. Vidí nesourodé. Vidí to podělané.

A velmi brzy vytáhne to podělané a vytáhne to ze mě v konverzaci, která bude kroutit mé vnitřnosti.

“Nefunguje to,” Meganin hlas se ozývá chodbou. “Ať už přestane s těmi hloupými domluvenými schůzkami.”

“Já s tím nic nemůžu udělat,” odpoví Maddie. “Víš, jaká je. Myslí si, že je zatracený Amor, nebo něco takového.”

“Jeden úspěch - třetí úspěch - to s tebou a Bradenem z ní nedělá Amora! Myslela někdy na to, že jsem šťastná taková, jaká jsem?”

“Musíš jí to říct. Ano nebo ne, Megs. Vážně, měla bys vidět nějaké blbečky, které seřadila Bylo by to jít jako do striptýzového klubu - jen bez toho sexy.”

“Jéééééééé.“Megan praští hlavou o stůl, když vejdu do kuchyně s úsměvem.

“Co je? Jsi nucena do rande a je to tak těžké?” ušklíbnu se, když zvedne hlavu.

“Jak to můžeš vědět?” uhodí na mě. “Nebyla jsem si vědoma, že máš svá ‘rande’, než z ní strhneš kalhotky.”

“Máš bod,” mumlá Maddie.

“Ach, někdy to dělám. Ale většinou je to vše, co dělám.” Pokrčím rameny a opřu se o pult. “Lepší být bezejmenná a ošukaná, než být nucena na

rande s partou krásných kluků.”

“No, protože se ty nezapočítáváš do kategorie fešáků? Jak dlouho ti trvalo upravit si ráno vlasy?” zvedne obočí. “Pravděpodobně déle, než polovině mé koleje, pane fešáku (Maybelline).”

“Pravděpodobně bych tě mohl přimět jít rychleji, než jsem si udělal vlasy,” odpovím a dívám se, jak se jí mírně červenají tváře. “Ale to neznamená, že jsem kurva fešák.”

“Nech mě hádat - dělá tě to sexy klukem?” Křením se. “Jsem rád, že si to myslíš.”

“Nikdy jsem neřekla, že si to myslím, debile. Byla to otázka, ne prohlášení. Stále se učíš rozdíly?”

Pohnu se ke stolu a nakloním se k ní blíž. “Ne, ale s tvým zadkem to vypadá, jako bys mohla učit rozdíl mezi plácnutím na zadek a naplácáním na zadek. Chceš učitele, Megs?”

Otevře pusu a já bojuju s nutkáním naklonit se ještě blíž a přinutit ji, aby ji zavřela. Vidím koutkem oka, jak se Maddie pobaveně ušklíbne a já sám se ušklíbnu.

“Pokud bych někdy měla potřebu naučit se výstřední stránku sexu,” řekne Megan tišeji, nakloní se dopředu a mírně stlačí prsa dohromady. Tlačí to do kurevského limitu. “Pak bych si našla učitele, který by si s mým tělem hrál, jako s kytarou a brnkal na všechny správné struny ve správnou dobu a ne nadrženého školáckého chlapce, který se chce dostat pryč.”

“Jak víš, že nejsem kytarista?”

“Jak víš, že jsi?” napadá mě, sedne si dozadu a zkřiví pusu.

“Deset minut mi trvá udělat si vlasy. Mohl bych tě přimět přijít za polovinu času,” vyhrožuju jí a oči mám na ni upřené. “Pokud hledáš zatraceného kytaristu, který to může udělat, pak vás zdravím, slečno Harperová. Do té doby si můžeš představovat moje prsty, jak si hrají s tvým tělem, jako by

hrály na kytaru.”

Seberu jablko z mísy mezi námi, kousnu si a mrknu na ni, když odcházím z kuchyně.

“Prase!” křičí za mnou. Slyším Maddie se tiše smát a sám se šklebím.

Někdy být kreténem, který se rád dostává do holčičích kalhotek je dobrá věc - a v situaci, jako je tato, když se ke mně otočí, je to zatraceně dobrá věc.

Venku před domem bratrstva se opřu o zeď, dojím jablko a hodím ohryzek do koše. Vidím Bradena, jak běží kolem domu a běžím za ním.

“Připravený na běh, čuráku?”

Zvedne hlavu a popadne dvě láhve vody. “Myslel jsem, že je tvoje líná prdel ještě v posteli.”

“Jo, byla, ale nasrat Megs bylo víc legrační.” Pokrčím rameny, zakřením se a vyběhnu a nechám ho za sebou.

“Nevím, proč to děláš, člověče. Jeden den ti bude držet koule.” Vrtí hlavou.

“Je na to příliš iracionální. Naštve se tak snadno, že se téměř domnívám, že mi utrhne koule.”

“Jo - ale slyšel jsi o mstících se metodách Kay? Minulý týden jsem ji slyšel zuřit s Maddie, že chtěla ´vzít nůž na máslo na zasrané debilovy koule a dát je na menu školy, jako specialitu s rybou reprezentující děvku, kterou si myslel, že by mohl ošukat dřív, před ní.” Zhluboka se nadechne a trochu s sebou trhne.

“Au. Kdo ji tak nasral?”

“Vole, nevím, a myslím, že to ani, kurva, nechci vědět.” “Počkat,” přemítám. “Myslel jsem, že byla lesba?”

“Bisexuál,” opraví mě. “Má ráda obojí.”

“Ach, člověče. Takže nikdo z nás není v bezpečí před její hlasitou pusou?” zavrtím hlavou. “Zatraceně.”

“Je to tak?” souhlasí. “Takže já a kluci jsme si mysleli, že bychom zítra mohli jet do San Francisca, zítra v noci na celý víkend. Maddie a Lila jedou - o Megan si nejsem jistý, myslím.”

Svaly se mi okamžitě napnou a žaludek se mi sevře při pomyšlení na mé rodné město. Je to tak blízko Berkeley a přece tak daleko. Šestiletý Aston opustil San Francisco a je jinou osobou, než devatenáctiletý Aston žijící v Berkeley, ale to neznamená, že je to místo, o kterém můžu uvažovat, že bych tam přišel.

“Myslím, že ne,” odpovím a snažím se udržet můj třesoucí se hlas. “V neděli musím jet za dědou. Ten starý moula mě skoro praštil holí, že jsem se neukázal ten víkend, když jsme jeli do Vegas.”

Braden se směje a bere má - velmi pravdivá - slova. “Dobře, dobře. Zůstaneš tady jako hodný malý blbec a ošukáš nějakou jinou chudinu holku.”

“To je plán.”

Nebo není. Ale on ten pravý nemusí znát.

Na chvilku se zastavíme, abychom popadli dech a napili se a já vytáhnu telefon z kapsy.

Chystáš se do San Francisca? Píšu Megan. Okamžitě odpoví. Já nevím. Ty?

Ne. Nejedu. Dobře. Nepojedu.

Dám telefon zpátky do kapsy a podívám se na Bradenovu zvědavou tvář. “Co?”

“Nemyslím si, že jsem tě někdy viděl někomu psát. Ta holka od tebe konečně dostala číslo?”

Odfrknu si. “Nebyl bych tak, kurva, stupidní. Kdybych to udělal, mezi nimi a tebou a Ryanem, nikdy bych neměl klid.”

“Pravda.” Braden kývne a my se rozeběhneme zpátky k domu bratrstva na hodinu.

Rychle se převlékneme a setkáme se venku, abychom šli na hodinu angličtiny. Maddie a Megan na nás čekají, když se dostaneme dolů a Megan netrpělivě klepe nohou.

“Jste připravené, holky? Někteří z nás chtějí zvládnout tento rok,” říká sarkasticky.

“Ach, Maggie,” mumlá Braden a bere Maddie za ruku. “Mohla bys zvládnout tento předmět i v zasraném kómatu. Pravděpodobně jsi přečetla všechno, co je v plánu na tento semestr.”

Plácne ho do týlu a on zakleje. “Za co to, kurva, bylo?”

Maddie ho plácne do hrudi knihami. “Jazyk!” “Zníš jako moje máma,” zamumlá.

Megan se kření na Maddie a mrkne na Bradena. “Jen protože máš pravdu s tím čtením, to neznamená, že se mi to líbí. Možná, kdybys dával více pozor v hodině, zvládl bys to bez podívání se přes mé rameno, když máme práci ve dvojicích.”

“Proč jsem na to nikdy nepomyslel?” podívám se na Bradena.

“Protože jsi, kurva, génius se svou vlastní pravdou,” zabručí on. “Jsem tady jediný hlupák?”

“Ach, nejsi hloupý,” uklidňuje ho Maddie. “Jen jsi trochu pomalejší, než my.”

“Víš co, andílku? Je opravdu dobře, že tě miluju.”

“Taky si to myslím.” Usměje se ona. “To znamená, že můžu říct to, co si každý jiný myslí.”

On se na ni podívá tak, že to znamená, že ji dostane později a ona se usměje více.

“Drž hubu,” odmlčí se Megan a dívá se na Bradena. “Nazval jsi Astona géniem?”

“Jo.”

“To nejsou slova, která bych očekávala, že uslyším v jedné větě.” “Naser si.” Zatahám ji za vlasy a ona mě plácne.

“Nedělám si legraci, Maggie. Ten kluk absolvoval ze zasraným průměrem (GPA) 3,8.”

Megan se na mě podívá a s překvapením na mě zvedne obočí. “Udělal jsi to?”

Pokrčím rameny. “Jeden z nás debilů musí být chytrý.” “Ne opravdu? Udělal jsi to?”

Nevím, jestli mám být naštvaný, že mi nevěří. “Jo.”

“Nevěřím, že jsi měl stejný průměr, jako já. Nevypadáš tak chytře.” Ušklíbne se uličnicky a vím, že je to v prospěch Bradena a Maddie.

Držím jí otevřené dveře třídy a podívám se dolů, když se přede mnou

zastaví a přejedu jí rukou přes bok. “Každý není takový, jak vypadá, Megan. Od teď bys to měla vědět.”

Podívá se na mě a její modré oči jsou plné otázek a vím, že musím odpovědět.

“Vím to. Jen bych si přála, aby tito lidé mohli věřit lidem, kteří se trochu starají.” Vklouzne kolem mě do naší lavice. Kousnu se uvnitř do rtu a následuji ji.

“Možná to není tak, že by nevěřili,” říkám. “Možná je to proto, že zapomněli jak.”

Narovná si knihy na stole a pomalu se otočí obličejem ke mně, když sedí vedle mě. “Pak by měli možná otevřít oči a vidět osobu, které potřebují věřit, že je právě před nimi. Možná by se měli otevřít a podělit se o břemeno, aby ho nemuseli tahat sami.”

“Ne vše se dá sdílet. Ne každá jizva je fyzická. Některé jizvy jsou v mysli. Některé jizvy nemůžou být viděny. Jsou uvnitř, hluboce vypálené, že nikdy nemohou být uzavřeny.”

Její pohled je vážný a citlivý. “Jen protože nemohou být jizvy uzdraveny, neznamená, že nemohou být zmírněny,” zašeptá.

Nadechnu se a udělám rozhodnutí, o kterém vím, že ho budu litovat. Udělat rozhodnutí, které změní vše.

Rozhodnutí, které změní mě.

“Někdy je temná pravda pro některé lidi příliš,” varuju ji. Rozhodnutí, které změní jí.

“Někdy jen lehké zmínění pravdy není dost,” odpoví. Rozhodnutí, které změní nás.

“Je opravdu tma lepší, než světlo?”

Kývne. “Někdy. Někdy se potřebuješ ztratit ve tmě a skutečně ocenit světlo.”

“Tento víkend,” ztiším hlas, že je sotva slyšitelný. “Neslibuju ti všechno. Můžu jen slíbit, že ti dám, jen něco.”

Jednou mrkne a škubne rukou. Zatne ruku v pěst a dá si ji do klína. “Mám z tebe jen polovinu. Jsem si jistá, že můžu počkat déle, abych tě měla celého.”

Měl jsem v noci neklidný spánek plný opakujících se nočních můr a návratů do minulosti a tak jsem nechtěl začít nový den. Teď, když jsou kluci v San Franciscu, Megan může bez výčitek opustit dům.

Pokud se někdo zeptá, má náhradní klíč k Bradenovu pokoji a nechala tam nějaké knihy. Když se někdo zeptá, proč je v mém pokoji, nabídl jsem jí půjčit jednu z mých knih. Je to sotva 100%, ale znova, nikdo se tady nebude moc starat.

Všichni se tajně chtějí dostat do jejích kalhotek.

“Opravdu to chcešvědět?” ptám se jí a dívám se na ni přes celou místnost.

Její světle modré oči se rozšíří a jsou vážné a setká se s mým unaveným pohledem. Přitáhne si kolena k hrudníku a kouše si nehet na palci a pomalu přikývne. Potopím se do postele naproti ní a pružiny zavržou pod tíhou mého těla a dívám se z okna.

“Chci tady pro tebe být,” říká tiše a přesouvá se blíž ke mně. “Ale nemůžu tady být, pokud opravdově nechápu. A já chci, Astone - chci pochopit.

Chci o tobě vědět všechno.”

“Nemám představu, kdo je můj otec. Mámu zbouchnul sedmnáctiletý kluk, jehož jméno ani nevěděla.” Hlas mám tvrdý a hořce říkám každé slovo.

Dala mě dědovi kdykoli, kdy mohla. Nebyla stavěná na to být máma - alespoň v sedmnácti. Děda trval na tom, že trpí poporodními depresemi, ale ona se nestarala. Ne opravdu. Ale místo medicíny se léčila alkoholem a nejlevnějšími drogami, které mohla sehnat.”

“CPS (Child ProtectiveService - ochrana dětí) byla neustále v kontaktu s námi, aždo mých 16 a rozhodnutím, že jsem vyrovnaný. Jednou jsem ukradl svůj soubor a přečetl si ho. Říkalo to, že nás ´máma´ přestěhovala do levného bytu, když mi byly dva a ačkoli si sousedé ztěžovali na brečící dítě, a že je samo doma, kdyžnás navštívili, vše bylo perfektní. Bylo čisto, byt byl čistý a ona byla čistá. Bez důkazu nemohli udělat nic.” Vzhled mého pokoje má daleko ke špinavým uličkám oblasti The Tenderloin v San Franciscu. “Navzdory oblasti, ve které jsme žili, kdykoli se ukázali, vždy se jí podařilo, aby to vypadalo, žežijeme někde jinde.”

“Nepotřeboval jsem číst dál. Měl jsem vzpomínky z doby, kdy mi byly čtyři a zahrnující i další dva roky. ´Nevlastní tátové´, kteří přišli a opakovaně odešli. Všichni stejní. Všichni velcí, tetovaní a další závislí na alkoholu a drogách, dokonce i ona. Všichni mě strašně nenáviděli.”

Špinavý malý syn děvky. Zkurvený zakrslík. Sráč.

“Ukázali to, kdykolišla a dostala peníze - když šla prodávat svoje tělo nějakému bohatému hajzlovi, aby měla peníze na drogy pro sebe a podle toho, se kterým parchantem, kurva, byla v té době. Tak to začalo.”

“Mami,” kňučel jsem, krčil se v rohu kuchyně a držel páchnoucího králíka u těla. Naklonil se nade mě - neznal jsem jeho jméno. Nikdy jsem neznal jejich jména. Nikdy tady nebyli dost dlouho, abych je poznal.

“Tvoje máma těneslyší,” smál se. “Je zaměstnaná tím, aby byla děvka a abych dostal dobré prachy. Je v tom dobrá.”

“Chci mámu.” Odsunul jsem se více dozadu a lano mě více řezalo do mých zad. V očích se mi začaly dělat slzy a více jsem se choulil před mužem přede mnou. Páchl z něj alkohol a já jsem si zakryl nos a skrýval svou tvář.

Bylo to zbytečné. Užtehdy jsem věděl, že se nikdy nedotknou mé tváře. Nikdy to neudělali.

“Obličej by byl přílišzřejmý. Modřiny na zádech? Nohách? Nebo na břiše. Bylo to pro ně bezpečnější. Nezpochybňovali to, a když tady byli, byla to stejná odpověď.”

“Ach toto?” máma mi jemně hladila záda a upřeně se dívala na sociálního pracovníka? “Před několika dny jsme šli do parku a ten hloupý kluk si myslel, že se může houpat na velké prolézačce. Na sekundu jsem se otočila

- zavolal mě přítel - a pak ležel na zádech na zemi. Nevnímá nebezpečí. Snažila jsem se to vysvětlit, ale jsou mu jen čtyři. Šli jsme domů a dobře to vyčistili. Že, malý kámo?”

Její modro-šedé oči našly moje a byl v nich vidět strach. Kývl jsem. “Máma to zlepšila.”

“Spadl jsem na stůl. Uklouzl jsem na prasklině na chodníku. Uklouzl jsem na schodech venku. Vždy byla nějaká výmluva. Nikdy jsem nebyl v nemocnici. Vždy to byla moje chyba. Nikdy jejich.”

Sklenice dopadla tvrděna zeď a rozbila se. Křičel jsem a uklouzl na podlaze, když jsem se snažil utéct do svého pokoje pro další chvíli úlevy. Padl jsem na kolena a strach se mi šířil tělem. Vzlykal jsem, plakal a kňučel. Zoufale jsem polkl vzduch svým staženým hrdlem. Posunul jsem se po podlaze a snažil se utéct zlému stínu, který se za mnou blížil. Sklo mě řezalo do dlaně a znova jsem zakřičel. Krev se míchala s čistým alkoholem na zemi, míchala se s ním a někdo bouchl do dveří.

“Zatracený vřeštící bastarde,” bručel muž a zvedl mě. Bojoval jsem s jeho sevřením a on sklonil ústa k mému uchu. “Ani se mnou, kurva, nebojuj, kryso, nebo těpraštím mým páskem přes záda.” Zklidnil jsem se. “Hodný chlapec.”

Dveře se otevřely a stála tam starší žena s ustaraným pohledem. “Slyšela jsem něco se rozbít a křik - je vše v pořádku?”

“V pořádku. Chlapec shodil mou sklenici ze stolu, když jsem nebyl v místnosti a snažil se to vyčistit - párkrát si pořezal ruku. Pokud vám to nebude vadit, vyčistím mu to.“Za své lži zavřel dveře.

“Pokaždé. Věděla to. Nikdy se dost nestarala. Vše, o co se starala, byl další zasraný kus sračky do jejího krevního oběhu, nebo šňupnout další gram.

Bylo jí jedno, že to bylo na dně její sklenice.”

Jednou možná budeš užitečný a můžeme tě poslat, abys vydělal peníze, místo tvé kurevské matky.

Pěst. Další modřina.

Na to vše byla dobrá. Šukání. Pro to vše budeš jeden den dobrý.

Kopanec do zad.

Nikdo tě nebude chtít. Ne, když zjistí, jaká kurva je tvoje matka.

Rána hlavou o židli.

Jsi dobrý jen pro to, co je ona. Nikdo se o tebe nikdy nebude starat.

“Přestaň,” zašeptal tichý bolestný hlas. Ruce mi těsněji stiskly tváře a rty se mi otřely o čelo.“Můžeš teď přestat.”

Otevřel jsem oči, které musely být zavřené, když jsem se ztratil v mé hlavě. Meganiny oči byly plné slz.

“Můžeš přestat,“opakuje. “Jsi tady v bezpečí. Jsi v bezpečí se mnou.” Hladí mě po tvářích a slzy se jí kutálí z očí. “Jsi v bezpečí.”

Mlha se vyjasnila, vzpomínky byly zatlačeny dozadu a viděl jsem ji jasně. Bolest v její tváři, kterou jsem nikdy nechtěl vidět znova. Já jsem to způsobil. To proto jsem jí to nikdy nechtěl říct. Proto jsem nikdy nechtěl, aby se k tomu dostala blíž.

“Neplač kvůli mně,zlato.” Utřel jsem jí palcem slzy. “Nestojím za tvé slzy.”

Kývne. “Stojíš. Stojíšza každou slzu v mém těle.”

“Nestojím,” tvrdím a pohnu se od ní. Odrazím se z postele a začnu přecházet po podlaze a stará slova znova otevírají moje jizvy a posilují všechno, co jsem se snažil držet zpátky. Připomínají mi, co jsem.

Připomínají mi hodnotu mého života a těla.“Nemám takovou hodnotu jako ty. Nechápeš to? Měli, kurva, pravdu, Megs. Nestojím za nic. Jsem tak moc v prdeli. Vše, co kdy řekli -pokaždé mi řekli, že stojím za hovno, pokaždé, když mi řekli, že mě nikdo nebude chtít - “

“Mýlili se,” říká tichým, ale silným hlasem. “Mýlili se. Ve všem. Všechno to byly lži.”

Zavrtím hlavou a opřu se dlaněmi o stěnu, klesnu hlavou dolů a zatnu čelist. “Ne. Měli pravdu. Každý zkurvený debil. Jsem v prdeli. Jsem zlomený a spousta neodpovídajících kusů, které jsou podělaně slepené v pokusu, aby držely pohromadě.”

Pružiny zapískají a podlaha zavrže. Měkká ruka se dotkne mých zad a další mě obejme okolo mého bicepsu.

“Neměli pravdu. Byli tak daleko od pravdy.” “To nevíš.”

“Vím.” Pohybuje se blížke mně, dá ruku ze zad a obejme jí mou paži. Více mě sevře a opře mi tvář o rameno. “Mýlili se, protože já tě chci. Chci tě celého - i ty zlomené a neodpovídající části.”

Trochu otočím hlavu a dívám se jí do očí. “Proč? Proč? Nemůžu ti dát to, co opravdu chceš. Nemůžu ti dát slunce a zkurvenou duhu. Nemůžu ti dát štěňata a nadýchané králíky. Nemůžu ti dát to perfektní, co si zasloužíš.”

“Nechci perfektní, a kdybych chtěla slunce a duhu, šla bych do místní základní školy a navštívilaškolku.”

Odrazil jsem se od zdi a ona dala ruce pryč. “Vždy to skončí jako sex. Uvnitř není nic, zlato. Jsem kurva prázdný.”

“Lžeš a víš to.”

“Lžu?” otočím se a propíchnu jí pohledem. Lžu - ale je to lepší cesta.

“Lžu? Myslíš si, že cítím cokoli, když si vezmu nějakou dívku v sobotu v noci? Myslíš, že cítím něco jiného, než sex?”

Ticho se táhne a kurevsky se za to nesnáším. Nenávidím se za to, že odháním jedinou osobu, kterou chci přitáhnout k sobě.

“Vím, že necítíš nic jiného, než sex, když si bereš holku do svého pokoje v sobotu v noci.”

To je víc bolestivé, než kopanec do břicha, které jsem kdysi dostával. “Tak proč jsi pořád tady?”

“Protože nejsem jen nějaká holka,” říká s jistotou a její pohled se mi provrtává očima.“Myslíš si, že jsem blbá, Astone? Právě jsi mi obnažil svou duši - nejhlubší a nejtemnější části - a teď se mě snažíš odehnat. Koho se opravdu snažíš chránit, co? Jsem to já, nebo ty? Nic ke mně necítíš, když mi říkáš ´zlato´? Necítíšnic, když mě držíš u sebe? No tak. Řekni mi to! Řekni mi to teď, když se mi díváš do očí, že nic necítíš.

Řekni mi, že je ti to jedno.” Nemůžu.

“Řekni mi to!” A ona to ví. “No tak!”

“Nemůžu!” křičím. “To ti, kurva, říct nemůžu! A to je ten problém. Musíš jít. Musíš odejít, protože já nemůžu. Musíš se přede mnou chránit, protože já od tebe odejít nemůžu.”

“Já to nechci!” vyrazí přes celý pokoj. “Nechci, abys ode mě odešel!”

Zastaví se přede mnou, hruď se jí zvedá a pokračuje tišším hlasem, “Nechci, abys odešel.”

Nikdo tě nebude chtít. Nikdo se nebude starat. Jsi na hovno. Syn děvky. Zbytečný hajzl.

Chytím ji a přitáhnu k sobě a zabořím hlavu do vlasů. Třesu se, když ji držím. Potřebuju ji -nevím, co to je, ale potřebuju ji víc, než jsem kdy cokoli potřeboval. Je vše, co můžu cítit. Nutí mě chtít roztrhat všechny neodpovídající části a dát je na správné místo. Něco ve mně probouzí - vůli žít, vůli milovat. S rukama okolo mého pasu, s roztáhnutýma rukama na zádech a hlavou zabořenou v mém krku se cítím, jako doma.

U Megan se cítím, jako doma.

13. . Kapitola

MEGAN

“Opravdu ti nikdy neřekla o tvém otci?” ptám se a obkresluju kroužky na Astonově paži konečky svých prstů.

“Ne. Děda mi řekl před několika lety, že šla ke kamarádovi na narozeninovou párty a o několik týdnů později zjistila, že je těhotná. Přísahala, že to byl jen on, ale nemohla si vzpomenout na jeho jméno,” odpoví. “Stejně na tom nezáleží. Mám dědu a na tom záleží. Byl tady, když tu nebyl nikdo jiný.”

“Zní to, jako by to byl úžasný muž,” říkám, nakloním hlavu dozadu a podívám se do jeho šedých očí. “Je snadnější pochopit, proč jsi takový.”

Nevěřícně vydechne. “Nejsem úžasný, zlato, mám k tomu daleko.”

“Krása v tom být outsider je, že vidím, co ty ne,” odpovím. “Ještě to možná nevidíš, možná to nikdy neuvidíš, ale jsi.” Zvednu ruku k jeho obličeji a hladím ho palcem dolů přes tvář a přes krátké strniště na bradě.

“Když to říkáš.” Chytí mi ruku a dává si ji k ústům a jemně mi políbí každý prst.

“Omlouvám se, že jsem tě přiměla vzpomínat na ty věci,” říkám tiše.

“Já toho nelituju,” odpoví pevně. “Nelituju toho, že jsi to udělala. Včera jsi měla pravdu. Musíš se ztratit ve tmě, aby sis vážil světla. Moje hlava je plná temnoty, plná stínů a strachu a pak se podívám do tvých očí. Je to jako najít světlo na konci tunelu - světlo, které jsem si nikdy nemyslel, že najdu.”

Přitisknu mu ruku na tvář, jeho ruka zakryje mou a otočí mou tvář dopředu a naše rty se setkají. “Líbí se mi to. Miluju, že tě můžu přimět se takto cítit.”

“Je to pravda. Kdo jiný by mi vyhrožoval výpraskem přes kuchyňský stůl?” jeho rty škubnou úsměvem a kousek normálního světla se vrací do jeho očí a temnota ustupuje.

“Jsem si jistá, že bys mohl něco najít,” pokrčím ramenem.

“Pravděpodobně bych mohl, ale nechci najít někoho.” Jeho tvář je znova vážná a hladí mě po paži až na záda, kde ruku nechá. “Musím ti říct něco dalšího - ale musíš mi slíbit, že se nenaštveš a neodejdeš.”

“Já. Neodejdu.” Dala jsem důraz na každé slovo. “Dobře. Neodcházím nikam.”

Na chvíli vidím v jeho očích toho malého chlapce a dech se mi trochu zadrhne. Malá prasklina naznačuje bolest, kterou musel cítit.

“Před několika dny jsem šel do baru. Je to mimo cestu a šel jsem tam, abych se přesvědčil, že nejsem jako moje máma.” Zavře oči, získává odvahu a znova je otevře. “Věděl jsem, že když tam přijdu a s někým odejdu, tak nebudu lepší, než ona.”

Mrknu a snažím se, aby se mi nezměnil výraz, když mi žluč stoupá krkem. Celé tělo se mi napíná a moje část věří, že to neudělal. A druhá část mě tomu musí věřit.

“A?” říkám zdánlivě klidným hlasem. Uvnitř moje tělo zuří, zuří, že to zkusil a je rozzuřené na lidi, kteří ho přiměli jít touto cestou a zuří nad slovy, které musel slyšet tak mockrát, že ho přinutily věřit, že není lepší, než jeho máma.

“Nemohl jsem. Byl jsem tam asi nanejvýš pět minut a musel jsem odejít. Musel jsem utéct. Nebyl jsem to já.” Dívá se mi upřeně do očí. “A ty jsi důvod, proč jsem odešel. Sakra, jsi důvod, proč jsem šel. Řekl jsem si, že když odejdu a odejdu sám, budu pro tebe dost dobrý. Jestli odejdu sám, starám se a mám city. Jestli odejdu sám, nejsem uvnitř prázdný.”

“Nejsi uvnitř prázdný.” Opřu se a dívám se dolů na něj a prsty mu projedu vlasy. “Cítíš - poprvé jsi cítil, že musíš odejít. A být dost dobrý pro mě … ” zavrtím hlavou. “Kdo to rozhoduje? Společnost? TV show? Romantické

novely? Ne. Ani Braden to nemůže diktovat, Astone. Jediná osoba, která ovlivní, jestli je někdo dost dobrý pro mě, jsem já, a já říkám, že jsi určitě dost dobrý pro mě.”

Dá mi vlasy za ucho. “Jak to víš?”

Trochu se usměju. “No, nejsi pan Darcy, ale víš … “

Hladí mě prsty po boku, lechtá mě a já padám dozadu na postel a směju se. Svalí se, takže leží na mně, nohou vklouzne mezi moje a boky mě přišpendlí dolů. Jeho ruka opustí můj bok a hladí mě nahoru po těle k ruce, kde proplete naše prsty.

“Musela jsi mi očarovat tělo i duši´” mumlá a dívá se mi do očí.

“Zapomněl jsem na akcent, ale jsem si jistý, že to udělám. To všechno si pamatuju z knížky, když se na tebe dívám.”

“Jedna z mých nejoblíbenějších replik,” usmívám se. “Nutím tě často zapomínat věci?”

“Celou dobu.” Přiblíží se rty a lehce jimi pohybuje přes moje a chvíli tak zůstaneme.

“Nemůžu uvěřit, že znáš Jane Austenovou,” přemítám a odhrnu mu vlasy z obličeje.

“Byla to první klasika, kterou mě děda přinutil číst.” Opře si hlavu o ruku vedle mojí hlavy. “Řekl, že ikdyž byl Darcy na začátku pompézní osel, pokud vyrostu a zamiluju se do ženy tak, jak miloval Elisabeth na konci, pak skončila jeho práce, aby mě vychovával.” Hladí mě po straně obličeje.

“Dal ti knihu, aby tě naučil respektovat ženy,” říkám v úžasu. “Chtěl, aby sis prošel Darcyho cestu, kdy respektoval a miloval Elisabeth a tak to udělal i ve svém životě. Tvůj děda je génius.”

“Řeknu mu, že jsi to řekla.” Šklebí se.

“Řeknu mu to za sebe, kdybych se s ním někdy setkala.”

“Můžeš. Jestli chceš.” “Opravdu?”

Aston přikývne. “Už jsem ti řekl to nejhorší. Děda … No, pravděpodobně bude rád, že si s někým promluví, s kým může diskutovat o literatuře a jejích největších milostných příbězích. Sakra, nemám na to dost trpělivosti.”

“Ráda bych se s ním setkala,” říkám upřímně. “A mluvila o největších literárních milostných příbězích.”

“Zítra?” ptá se Aston a malý kluk se mu znova objevuje v očích a uvědomuju si, že mě nechá vstoupit dovnitř. Tím, že mě vezme k jeho dědovi, mi dá více ze sebe. Nechá mě se setkat s jednou osobou, která ho opravdu zná … Jedinou osobou, která zná toho malého chlapce uvnitř.

Hladím ho palcem po spodním rtu. “Zítra. Určitě přinesu pana Darcyho.”

“Není třeba.” Znova skloní obličej k mému, vezme můj spodní ret mezi jeho a vsaje.

“Budu v reálném životě pan Darcy.”

“Nemusíš mít cylindr a frak,” tvrdím a spojím mu ruce za hlavou. “Kdo je potřebuje? I tak by skončily na podlaze.”

Chichotám se a on mě znova líbá a jeho tělo se přitlačí na moje. “Pravděpodobně máš pravdu.”

Cítím se, jako by mi bylo 15 a vracím se do pokoje po zákazu vycházení. Nikdy jsem nechtěla zůstat v domě bratrstva v noci - prostě se to stalo. Po tom, co mi Aston všechno řekl, nemohla jsem odejít. Nemohla jsem odejít

a nechat ho s jeho vzpomínkami, které jsem z něj páčila.

To je důvod, proč jsem se plížila ve včerejším oblečení a rychle se převlékla, než mě vezme k dědovi.

Tiše jdu po schodech dolů a doufám, že všichni ostatní jsou v posteli, nebo dělají to, co se obvykle dělá v neděli ráno a v poledne.

“Blondýnka?” ptá se Kyleův hlas.

“Jo. Neviděl jsem, kdo to byl. Pokud vím, byla stále minulou noc v jeho pokoji.”

“Myslíš tím, že Aston nešel dolů a nevytáhl nějakou kočku?”

Kurva.

Dám si ruku na pusu, abych potlačila nadávky, které chci říct nahlas, tak i pro sebe a podívám se na hlavní dveře. Kdybych zahnula za roh, kdokoli venku by mě viděl a věděl, že já jsem byla ta holka v jeho pokoji.

“Megan?” ptá se hlas a já se kousnu do jazyka a dívám okolo. “Ne. Braden by ho zabil.”

To je všechno.

Vyzuju si tenisky a tiše vyskáču schody nahoru po špičkách. Moje ruka sklouzne na Bradenův klíč v kapse a strčím je do zámku a vplížím se do jeho pokoje a vezmu jednu z jeho knih na stole.

Díky, Bradene, že si neustále kopíruješ moje poznámky do angličtiny.

Dveře za mnou zaklapnou a znova si nazuju boty. Vím, že se dívám na drsnou stranu člověka - ale hej, je neděle - a mimochodem jdu po schodech dolů.

Kyle a další kluk Mark, oba se na mě dívají, když projdu kolem nich.

“Dobré ráno,” směju se a mírně zamávám. “Ehm,” říká rozpačitě Kyle. “Jsi tu brzy.”

Zvednu knihu. “Braden měl znova moje poznámky. To je důvod, proč mám klíč od jeho pokoje.”

“Vážně?” Mark zúží oči a podezíravě se na mě dívá.

“Kniha je v mé ruce, ne? Chceš, abych tě vzala nahoru a ukázala ti, kolik mých zatracených knih má na stole?” nabídnu a ukážu ke schodům klidněji, než se cítím.

“Není toho moc.”

“Ne. Máš pravdu,” odpoví a uvolní se.

“Dobře.” Falešně se usměju. “Ráda bych zůstala a povídala si, ale musím něco napsat. Uvidíme se.”

“Ahoj, Megs,” Kyle mává a já se otočím a jdu pryč z domu bratrstva.

Vydechnu všechen vzduch z plic, když se za mnou zavřou dveře a přinutím se jít, místo abych běžela. Do prdele. To bylo blízko - tak sakra blízko - a já jsem vyčerpala omluvu číslo jedna, abych byla v domě bratrstva, když tady není Braden, nebo holky.

“Kde jsi, kurva, byla minulou noc?”

Kayin hlas do mě vysílá paniku. Sakra. Můžu si dnes dát pauzu? “Proč to potřebuješ vědět?” ptám se a mířím ke koleji.

“Protože jsem šla okolo a chtěla dostat tvůj zadek na párty - ne s ptáky v Bradenově domě - a nebyla jsi tady. Kde jsi byla?”

Položím ruku na zárubeň dveří, usmívám se a jsem rozhodnutá hrát nesmělou. “Chtěla bys to vědět?”

Ušklíbne se. “Kurva, správně, ráda bych to věděla. Konečně jsi někoho dostala?”

Strčím do dveří. “Dáma nikdy neodhaluje svá tajemství!” s bouchnutím zavřu dveře dřív, než mě zahrne otázkami.

“Ty děvko!” křičí a bouchá na dveře. “Nenechám to být!”

“Já vím!” ale alespoň teď budu mít čas přijít na nějakou výmluvu.

Vydechnu, povzdechnu si a zmučeně opřu čelo o dveře. Kdo si myslel, že utajený vztah je dobrý nápad?

Jo, já.

To bylo předtím, než se tajný vztah stal složitějším a je více, než jen s chlapcem a dívkou. Teď je to propletené hluboko v minulosti, naplněné hrůzou, kterou si ani neumím představit a hlasy, které nikdy neuslyším a vzpomínkami, které nikdy neuvidím v plném rozsahu. Není to jen flirt na škole, něco na zahnání času.

Je to opravdové.

Narovnám se a hodím nedbale knihu na postel a nestarám se, když sklouzne na podlahu, svléknu se a jdu do sprchy. Rychlá a teplá sprcha by to měla vyřešit a uvolnit mě, od nedávných ranních otázek. Příliš mnoho lidí v krátké době. Je tu jen tolik výmluv, se kterými můžu přijít, než vyjde pravda najevo.

Vím, že ta chvíle bude tak výbušná, že ani čínský ohňostroj nebude schopný se tomu vyrovnat.

Vyjdu ze sprchy a připravuju se, stojím před skříní déle, než je nutné. Myslím, že je to tejné jako ´setkání s rodiči´, že? Takže dobrý dojem - literatura stranou - je nutný. Ale co si, sakra, oblečeš na setkání s něčím dědou?

S šedou oblohou venku přehodnotím sukni a místo ní vytáhnu džíny. Ty a pěkná košile a upnutý svetr bude stačit. Suším si vlasy fénem a sepnu z

obličeje pryč květinovými sponkami a rozmažu nějaký make – up. Mobil mi zabzučí a vyskočí Astonova zpráva. Připravený, kde jsi. Dej mi pět minut.

Popadnu bundu a sluneční brýle, jdu ven a nechám pokoj být. Obloha se trochu více zatáhla, ale ne dost na déšť. Ještě ne.

Cesta dolů netrvá dlouho a najdu Astona parkovat tam, kde řekl, že bude. Zaklepu na okno, usměju se a on se nakloní, aby otevřel dveře. Nastoupím, sednu si a on se nakloní přes řadicí páku a lehce mě políbí.

“Riskantní,” mumlám.

“A být viděný v autě s tebou není?” střelí po mně pobaveně.

Vyndám brýle z pod bundy a nasadím si je. “Vidíš? Jsem v přestrojení.”

“Pořád vypadáš, jako ty.” Kření se, když se odtáhne. “Neprcháme z kampusu tak jako tak. Je stále brzy, takže pochybuju, že bude mnoho lidí venku.”

“Říkáš to. Kdybych byla Pinokio, můj nos by byl dlouhý deset stop za to, kolik lží jsem dnes ráno řekla.”

“Komu?” dívá se na mě.

“Kyleovi, Markovi a pak Kay,” nadávám. “Kyle a Mark si myslí, že jsem šla do Bradenova pokoje pro knihu a Kay si myslí, že jsem celou noc byla s klukem.”

“Což je pravda. Ale ona to neví?”

“Ne. Neví. Zabouchla jsem jí dveře před nosem.” “Nenechá to být.”

“Já vím. Ale budu mít čas na slušnou výmluvu, a proč jsem jí neřekla, s

kým jsem byla.”

Povzdechne si. “Víš, že řekne Lile a Maddie a budou se tě ptát, že?”

Dám si vlasy za ucho a okusuju nehet na palci. “Já vím,” mumlám. “Ale nepřemýšlela jsem. Stále jsem se vzpamatovávala z Kylea a Marka.

Chytila mě nepřipravenou. Jsem opravdu mizerná utajená přítelkyně.” “Líbí se mi to.”

“To, že jsem mizerná utajená přítelkyně?” zamračím se na něj, když přijede k domu s dokonale upravenými keři a květinami.

“Ne, no, ano.” Otočí se na sedadle a jeho šedé oči září přímo na mě. Usmívá se, popadne mě za ruku a táhne k sobě. “Ta část s přítelkyní.”

Trochu se začervenám, když si uvědomím, že jsme si nikdy nevyjasnili, co jsme. “No, ehm … “

Jeho rty se dotknou mých a zamumlá: “Ne. Líbí se mi myšlenka, že jsi moje přítelkyně, i kdy utajená.”

“Jako Romeo a Julie?”

“Nech si literaturu pro dědu.” Opře se a usměje. “Ale jo, docela. Jen bez umírání a tak.”

Položím ruku na kliku dveří a usměju se na něj přes rameno. “Naprosto můžu jít do toho.”

Moje nohy se dotknou země a uvědomím si, jak nervózní jsem. Když jsme to já a Aston a poflakujeme se, mluvíme, nejsem nervózní. Ale teď stojím před domem jeho dědy, srdce mi buší a potí se mi dlaně. Olíznu si rty a navlhčím, než jsou vlhké a polknu.

Aston mě vezme za ruku a proplete prsty a táhne mě k domu. “Nebuď vystrašená.”

“Ví, že jsem tady?”

Kření se a dá ruku na kliku u dveří. “Ne.”

Otevřu pusu a on otevře dveře a já ucítím kouř doutníku.

“Přál bych si, abys nekouřil ty zatracené věci, dědo!” křičí Aston. “Pořád to říkáš chlapče a já ti pořád říkám, že nepřestanu.”

Aston se znova zakření a cítím, že je tohle běžné. “No, jestli teď kouříš, uhas to. Přivedl jsem společnost.”

“Raději, aby to nebyl jeden z těch blbců z domu bratrstva, se kterými žiješ,” zabručí jeho děda.

“Ne, není to jeden z těch blbců.” Aston se mírně směje. “Je to lepší. O moc lepší.”

“Co, přivedl jsi mi striptérku?” “Ach, ne. Možná příště.”

Usměju se, miluju to lehké škádlení mezi nimi. “Tak co? Kdo je to?”

Vstoupíme do pokoje a starý muž sedí v křesle na druhé straně pokoje. Otočí hlavu od okna a vidím jiskru v jeho šedých očích. Ty stejné šedé oči, které má Aston.

“To je Megan,“představí mě Aston. “Megan, to je můj děda. Prostě mu říkej dědo.”

“Sakra, je docela krásná, že chlapče?” říká děda, dívá se na mě a usmívá se.

“Pojď a sedni si, drahoušku, a nevšímej si ho. Jeho chování je trochu ošemetné, co se začal potloukat s těmi blbci z domu bratrstva.”

Trochu se zasměju a nechám se Astonem dovézt k pohovce naproti jeho dědy. Sedí se mi pohodlněa Aston se zastaví v polovině sedu.

“Nech mě hádat. Chceš,abych vzpomínal na své vychování a šel Megan pro pití?” ptá se se zvednutým obočím.

“Jdi.”

Usměju se nad Astonovým přehnaným povzdechem a skoro vidím, jak moc si jsou blízcí. Není to jen fakt,že je to jeho děda a je o 60 let starší, je to v tom jak se škádlí a láskyplně se na sebe usmějí.

Děda se na mě podívá a mrkne. “Musím držet chlapce opatrně. Takže, Megan, jsi jeho přítelkyně?” dívá se tak moc, jako Aston v té chvíli a nemůžu si pomoci, ale usměju se více.

“To jsem já.”

“Nikdy předtím se o tobě nezmínil.” “Je to, ehm … komplikované.”

“Ochranný starší bratr připravený nakopat zadek pěkného kluka?” Myslím, že tohoto muže budu milovat.

“Něco takového.” Křením se. “Nejlepší kamarád.”

“Blbeček z domu bratrstva?” ptá se. Přikývnu. “Vidíš, chlapče? Říkal jsem, že to jsou blbci. Byli za mě a stále jsou.”

“A ty sis vybrala toho největšího,” Aston plácne starého muže po rameni a položí nápoje na stůl a jeden mi podá.

“Děkuju.” Podívám se na něj a cítím se trochu plaše, když jsem před jeho dědou.

“To si piš. I když je to fešák.” Děda se šklebí, zvedne sklenici limonády a napije se, než sklenici znova postaví na stůl. “Takže, Megan, máš ráda

literaturu?”

Aston se usměje a položí ruku za mě na pohovku a já se usměju. “To je moje zaměření.”

Dědovy oči se trochu rozzáří a narovná se. “Oblíbený spisovatel?” “Jane Austenová. Pýcha a předsudek, než se zeptáte.”

“Bože, chlapče!” zvolá radostně a zatleská. “Máme tu jednoho opatrovníka!” znova se ke mně otočí.“Druhá nejoblíbenější?”

Vteřinu si žvýkám ret.“Dickens nebo Louisa May Alcott. Je to těžké, ale Alcott může zvítězit. Její schopnost vytvořit celé obsazení je přesvědčivé, milé postavy - a ne jen jedna nebo dvě - je to něco, co jsem u jiného spisovatele ještě nenašla.”

Děda zavrtí hlavou. “Říkášmi, že Malé ženy jsou lepší, než Nadějné vyhlídky?”

“Ach, ne,” říkám. “Ne lepší - příběhy jsou na stejné úrovni, ale styly jsou velmi rozdílné. Moje preference jsou u stylu Alcottové a jsem trochu zamilovaná do Laurie.” Pokrčím ramenem.

“S kolika kluky v knihách jsi chodila?” Aston mě šťouchne do ramene. “První Darcy, teďLaurie, … “

“Správný termín je knižní přítel,” opravím ho. “A existuje mnoho charakterů, které uvedou do mdlob v literárním světě, nové i staré.”

“A co kdybych byl v knize?” zakření se. “Byl bych tvůj knižní přítel?”

“Bože pomoz, kdyby někdo psal o tobě v knize,” zabručí děda. “To by byla literární katastrofa.”

Aston vyplázne jazyk a děda se směje.

“Chovej se hezky, starý muži, nebo schovám hůl.”

“Schovej hůl a já ti s ní nakopu prdel!” hrozí děda. “Ne poprvé a jsem si jistý, že ne ani naposledy!”

Směju se a dívám na Astona a trochu změním konverzaci, protože i nadále pokračují v žertování. Jeho tělo je uvolněné, úsměv lehký a oči mu září. To je opravdový Aston, ten, který se obvykle neprojevuje. Je šťastný a hravý, ale ještě je v něm stín.

Kdybych někdy měla nějaké pochybnosti, nebo nebyla zamilovaná do AstonaBankse, teď by to bylo smazáno.

Astonův výraz trochu poklesne a já znova poslouchám. “Dědo … “

“Chci jen vědět, jestli jsi šel.” “Ne. Nešel a neplánuju jít.”

Dívám se na ně oba a snažím se nebýt zvědavá. “Mohlo by ti to udělat dobře.”

“Nejsem připravený.” “Je to už 13 let, chlapče.”

“Je mi jedno, jestli je to 13, nebo 30 let, dědo. Nejsem připravený!” Aston se postaví a odchází z pokoje a jeho děda si povzdechne.

Starý muž se znova dívá z okna a přes obličej mu přechází jeho vlastní stíny. “Řekl ti? O sobě?”

“Něco,” odpovím upřímně.“Dostal se tak daleko … bylo to moc.”

Kývne hlavou. “Dostal jsem ho, když mu bylo šest, když zjistili, že jeho matka zemřela. Ona byla moje dítě - mé jediné dítě. Její ztráta mě téměř zabila, ale on mi dal něco, pro co jsem mohl žít. Musel jsem ho chránit a

dám mu život, který ona neměla.”

“Strávil dva dny v nemocnici na pozorování. Byl podvyživený, špinavý a úplně vyhladovělý. Ale to nebylo to nejhorší. Měl na dlani velký šrám s kousky skla, které tam zůstaly, škrábance a hojící se rány na nohou a obrovskou modřinu na zádech.”

Podívá se na mě a nemůžu skrýt svoje zděšení.

“Jak mohl … ” Odmlčím se, dám si ruku na pusu, když si na to vzpomenu.

“Obviňuje svou matku za to, co se stalo. Viní ji za to, že ho nikdy neochránila - ale já jsem ten, který by měl být obviněn. Věděl jsem, že pro něj nebyla vhodná, ale nechal jsem to tak. Jeho babička zemřela, když měl čtyři a zasekl jsem se ve smyčce smutku.” Dívá se znova z okna a já následuju jeho pohled a vidím Astona opřeného o strom. “Já bych měl být viněn za to, že jsem ho neochránil.”

“Vy jste nevěděl, co se děje, že?” “Ne.”

“Tak jak můžete být obviňovám za něco, o čem jste nevěděl? Vzal jste si ho a udělal z něj osobu, kterou je dnes a jak moc tomu nevěří, je to vaše zásluha. Nevidí to, ale je. Udělal jste to nejlepší, abyste znova napravil dceřiny chyby.”

“Jsi velmi moudrá.”

“To je knihami.” Otočím hlavu a oba se smějeme. “Zmínil jste se o tom, že měl někam jet … “

“Hrob jeho matky. Snažím se každý rok, aby šel, ale vždy řekne, že není připravený. Tvrdohlavý osel.”

“Nemyslím si, že přijal to, co se mu stalo. Nemyslím si, že se s tím vypořádal”

“Doufám, že může. Doufám, že vy se s tím můžete vypořádat.” Děda se

dívá na mě a jeho šedé oči jsou jako žula.

“Není snadné to, s čím se má vypořádat. To, co vím, je jen malá část hrozných věcí, kterými můj chlapec prošel.”

“Já se s tím můžu vypořádat,” uklidňuju ho. “A já mu můžu pomoci se s tím vyrovnat. Chci.”

“Mám tě rád,” řekne najednou. “Působíš jako totální romantička, ale máš v sobě nakopávání zadků. Nebereš jeho kraviny, že?”

“Nikdy neberu jeho kraviny a nemám v úmyslu teď začínat.” Ušklíbnu se.

“Uděláš mi laskavost?“děda se nakloní dopředu. “Jednoho dne ho vezmi k hrobu jeho matky. Jen na chvíli. A proboha, nenech toho osla se sebou mávat. Myslí si, že je pan Darcy.”

“Pak mi říkejte Elisabeth.” Usměju se.

14. Kapitola

ASTON

Proč to musel vytáhnout? Všechny věci, o kterých s ní mohl mluvit. Pokaždé. Nechci o ní mluvit. Ne s ním. On to nechápe. Neznal tu samou osobu, jako já. Jeho ideály jsou odlišné od mých.

Jeho vzpomínky jsou tisíc mil od mých.

Kopnu do písku a přitáhnu si kabát těsněji k tělu.

Megan promluví poprvé od doby, co jsme odjeli od dědy a jedeme na sever, kde nás nikdo nemůže najít. “Jsi v pořádku?”

Zavrtím hlavou. “Ne. Pokaždé. Kurva, pokaždé ji nadhodí. Myslel jsem si, že to před tebou neudělá, ale udělal to.”

“Má svou vlastní bolest,” říká tiše. “Neomlouvá ho to, ale má. Cítí se vinen za to, co se ti stalo - že to nemohl zastavit.”

Jsem šokovaný a otočím se k ní. “Řekl ti to?”

Kývne, položí mi ruku na záda a stojí přede mnou. Zastavím se. “Nikdy jsi ho nenechal ti to říct.” Natáhne se a vezme mi tvář do dlaní. “Je taky zraněný, Astone. Oba jste zranění. Není to něco, co odejde, ale nenechte to ovládnout vaše životy. Jestli se necháš bolestíovládnout, ztratíš se v ní.”

“Co když jsem připravený na ztrátu?”

“Nejsi ztracený. Schováváš se, ale nejsi ztracený. Nenechám tě se ztratit.” Dám jí ruce na záda a přitáhnu si ji k sobě. “Co když neexistuje mapa?”

“Pak budu ztracená s tebou,” zašeptá. “Nenechám je, aby vyhráli, Astone. Nenechám tě, aby tě vysávali ti démony. Nedovolím, aby se to stalo. Příliš se starám.”

A přesně to dělá. Slyším to v jejím hlasu.

Dá mi ruce okolo krku, přitáhne si mě blíž a naše čela se navzájem o sebe opírají.

“Zkusím to, Megs,” slibuju. “Neříkám, že ne, ale když jsi tady, myslím, že budu v pořádku.”

“A budeš mluvit s tvým dědou? Jen jednou?”

“Budu o tom přemýšlet. Co kdybychom se na chvilku zaměřili na to, abych se neztratil?”

“Potřebuješ k tomu jen místo, soustředit se a to je celé. Potřebuješ místo, kam můžeš jít.”

“Tak do toho.” Usměju se. “Dej mi místo.”

“Dobře.” Odmlčí se na chvíli, zavře oči a kouše se do rtu. “Čekám, … ” dráždím ji.

Její modré oči se otevřou a šokuje mě jejich elán. “Mířím na měsíc, protože i když mi budeš chybět, skončíš mezi hvězdami.”

“Nepotřebuju mířit na oblohu. Jediná hvězda, kterou kdy budu potřebovat, stojí přede mnou.” Přejedu jí rty přes její. “Možná že místo, kam se potřebuju zaměřit, není nikde jinde, než kde jsem právě teď.”

“Možná bych měla jít s tebou, ať už skončíš kdekoli.” “Možná bych tě o to nikdy nežádal.”

“Možná se nepotřebuješ ptát. Možná se mě nikdy nepotřebuješ ptát na nic, protože tady vždy budu.” Umlčí mou připravenou větu a tvrdě mi přitiskne rty na moje a drží mě jako zajatce v polibku. Její prsty se proplétají mými vlasy a její tělo perfektně pasuje k mému.

Pevněji ji chytnu okolo pasu a jednou rukou mířím nahoru, abych jí ji položil na týl. Stoupne si na špičky a její jazyk se setká s mým a nikdy neustupuje tlaku jejích pohybů.

Poprvé nemyslím na sex. Nemyslím na to, jak bych roztrhal její oblečení na této pláži a miloval se s ní.

Jen myslím na to, že se dostala mezi moje trhliny a drží neodpovídající kusy a trhá je od sebe. Prohlíží si je, seznamuje se s nimi, aby mě poznala, a pak vše pečlivě vyměřuje, aby bylo vše správně pohromadě.

Ona se nikdy nedozví, že je právě tím lepidlem, které drží kousky pohromadě.

Ona je lepidlo, které drží pohromadě mě.

“Takže je neděle večer, jsme na tmavé opuštěné pláži severní Kalifornie, je podivně mrazivo a my jíme zmrzlinu,” shrne Megan a přejede prstem okolo svého kornoutu a olízne ho.

“To zní asi pravdivě.”

“A proč jíme zmrzlinu místo, ach, kávy ve Starbucks?” zvedne na mě obočí.

Pokrčím rameny. “Nemyslím si, že mají Starbucks v … Kde teď jsme.”

“Kde jsme? Oh, bože. Připomeň mi, abych tě příště nenechala kamkoli řídit.”

“Nechat mě?” “Ano. Nechat tě.”

Dám jí ruku okolo pasu a přitáhnu si ji k sobě. “Nenechala jsi mě dělat nic.

Neviděl jsem, že by ses nabídla řídit.”

“Proč bych nabízela, že budu řídit, když bys to pro mě mohl udělat?” “Ale řekla jsi … ” zavrtím hlavou a hravě se na ni usměju. “Nevadí.

Nemyslím si, že to ještě stojí za, sakra, pochopení.”

“Ne, to ne.” Zářivě se usměje a rychle mě políbí a rychle se odtáhne. “Jsem jeden z těch lidí, které nikdy nepochopíš.”

“To protože jsi komplikovaná.” “Nejsem komplikovaná!”

“Kdybys byla jednoduchá, byl bych schopný tě pochopit.”

Dojí zmrzlinu a hodí kornout do koše, když jdeme na konec pláže. “Vyhrál jsi.”

“Nesníš kornout?” napůl řeknu a napůl se zeptám.

“Nemám ráda kornouty.” Vyskočí na kapotu a houpe nohama před sebou.

“Tak proč sis objednala zmrzlinu s kornoutem?” stojím jí mezi nohama a ona mě jimi obejme okolo pasu a přitáhne se ke mně.

“Protože mám ráda zmrzliny,” říká, jako kdybych byl hloupý. “Co dalšího?”

Křením se a velká dešťová kapka dopadne na auto. Následuje ji další, další a další a ona zapiští, když jí jedna dopadne na tvář.

Rukama mi zatlačí na ramena, pustí můj pas a snaží se dostat pryč. Musím se smát, když prší víc a studené kapky nás promočí během chvilky. Tričko se mi lepí na kůži a snažím se mrkat, když mi kapky vody padají do očí a kloužou na Meganinu hruď a mizí jí za krkem její košile. Sundám jí ruce z mého pasu a vklouznu prsty mezi její a stále se směju.

“Astone, ne! Pusť mě! Prší!”

“A?” zeptám se. “Už jsi promočená.” Kroutí se proti mně a tře se o mé džíny a způsobuje, že mi krev teče dolů. Zakroutí se ještě jednou a zastaví se a podívá se na mě, když si uvědomí, že můj pták je tvrdý jako skála.

“Udělala jsem, ehm, způsobila jsem to?” mrká řasami. “Hmmm,” mumlám a nakloním se k ní.

“Ach, ale déš - “

Tvrdě ji políbím. Mé tělo je proti jejímu napjaté, když se zakloním dopředu a tlačím ji proti kapotě. Naše mokré oblečení se o sebe otírá a její se trošku vyhrne. Naše ruce narazí do auta nad její hlavu a ona zalapá po dechu a naše jazyky se setkají, když jí stále držím ruce a moje boky se přitlačí na její. Pohybuje nohama nahoru, zahákne je okolo mých boků a drží mě okolo pasu. Vyklene do mě záda, takže se dotýkáme opravdu každou částí našich těl.

Dál prší a déšť nás promočil, i naše bojující a mazlící se jazyky. Pustím jí ruce a chytnu za jedno zápěstí a druhou rukou sklouznu po jejím mokrém těle. Její tričko je trošku sušší, když je na autě a hladím ji po zádech a nedotýkám se kapoty. Prsty ji dráždím a lechtám a palcem zkoumám vzadu její džíny uvnitř a cítím její tanga. Boky přitisknu do jejích a v té sekundě jsou všechny dobré myšlenky pryč.

Vlhká Megan - více, než jedním způsobem - a moje péro funguje na plné obrátky a je to ta jediná část, kterou teď přemýšlím.

Zalapá po dechu, když ji nosem hladím po krku a těžce dýchám na její hladkou kůži.

“Megs - “

“Potřebuješ mě, nebo potřebuješ to, co ti můžu dát?” ptá se upřímně a přinutí mě zvednout hlavu.

“Tebe,” odpovím a podívám se jí do očí. “Potřebuju tebe.”

“A když nás někdo chytí?”

“Vidíš tady někoho?” nechám ji vstát a držím ji u sebe za zadek. “Musíš otevřít dveře auta, protože mám plné ruce.”

Nesu ji a penis se mi napíná v džínách a ona otevře dveře. Jen ji posadím a ona se položí na zadním sedadle. Lezu za ní, zavřu dveře a nakloním se nad ni. Dýchá těžce, když se na mě dívá přes těžká víčka a skloním hlavu.

Líbám ji pod ucho a pokračuju dolů, až se dostanu k jejím prsům. Vklouznu jazykem do jejího velkého výstřihu košile a podprsenky a dosahuju až na její bradavku. Zakňučí, chytne mě za záda a já ji začnu rozepínat knoflíky.

Její košile odletí pryč, její tělo je odhalené a stále ji líbám a rukama jí vklouznu do džínů a sundám vlhké věci z jejích boků. Posadím se, sundám je úplně a ona kopne do stropu.

“Sakra,” zasyčí a lehce položí hlavu dozadu. Trochu se směju a hladím ji po nohách vzhůru. Vezme mi tričko do pěstí a předkloní mě dopředu.

“Zklapni a polib mě.”

“Kurva, jo,” odpovím a přivlastním si její ústa. Její prsty se mi mihnou na břiše a sklouzne mi pod tričko a hladí mi břicho, než konečně rozepne knoflík džínů. Nohama mi tlačí džíny dolů a tlačí své tělo proti mému.

Pták mi při dotyku vyskočí a mulám jí nadávky do úst a sundám si boxerky a sundám jí tanga. Lehce do ní vklouznu prstem a v sekundě vyměním prsty za ptáka a tlačím se dovnitř. Stáhne mi nohy okolo pasu a chytne mě za spodní část zad a lehce mě táhne dovnitř.

Protože byly její svaly neustále napnuté a vlhkost mě obklopovala, sex venku Megan vzrušoval.

Zabořil jsem jí prsty do vlhkých vlasů a jazykem vklouzl do úst a naše boky se rytmicky společně pohybovaly.

V tomto pustém místě, kde ji nikdo nezná, nikdo nezná mě, jsme jako jeden.

A uvědomil jsem si, že ji opravdu potřebuju.

Máma byla naštvaná. Slyšel jsem, jak na něj dlouho křičí. Hodně z těch slov jsem neznal, ale ta slova, která řekla, byla nemravná a jen pro dospělé. Slova, která jsem nesměl říkat.

“Zítra přijdou,” máma křičela. “Co jim mám říct, kurva, teď?”

“Já, kurva, nevím! Má pět let - spadl ze zatraceného stromu, to je vše, o co se starám!”

“A má modřinu na oku? Z čeho? Od zatraceného kořenu stromu?”

“Vymysli si něco!” křičel on a dupal na zemi. Máma vždy říkala, abych nedupal. Dupat znamená zlobit. “Vždycky ti uvěří!”

“Kam jdeš?”

“Opouštím tuto, zkurvenou, díru, než budeš mít monokl, abys pasovala k tomu tvému bastardovi!”

Dveře se zabouchnou a já vyskočím a chytnu Bunnyho za ucho a přitlačím si ho ke tváři. Měkký.

Neměl jsem toho muže rád. Neměl jsem rád žádného z nich, ale on byl nejméně milý. Byl opravdu velký a měl hodně srandovních obrázků na celých svých pažích. Jednou jsem se ho zeptal, co to je a on na mě zakřičel. Jen jsem chtěl vidět obrázky.

“Kurva! Zasraný nepoužitelný debil!” křičí máma sprostá slova a dveře za ní prásknou.

Nevadilo mi, že šla. Řekla, že jde vydělat peníze na jídlo. Řekla, že jde do práce, ale obvykle se mnou zůstal hnusný muž, pijící odporné pivo.

Vstal jsem a lehce zatlačil na dveře, abych je otevřel a podíval se okolo. Byl jsem opravdu sám a byla tma. Neměl jsem rád tmu. Strašný muž mluvil o velké strašné příšeře, které jsou ve tmě a jsou připravené sníst malého chlapce, jako jsem já.

Podíval jsem se ke kuchyni, třásl se a v břiše mi kručelo. Chtěl jsem něco sníst. Byl jsem hladový. Máma mi ráno nedala žádné jídlo, kromě sušenky. Jen obyčejnou sušenku. Chtěl jsem něco šťavnatého.

Přitáhl jsem si Bunnyho blíž a podíval se okolo. Možná, že když se podívám, najdu nějaké jídlo.

Někdo zaklepal na dveře a já vykřikl. Velká strašlivá příšera. Začínal jsem brečet a běžel do svého pokoje a zavřel za sebou dveře. Vzal jsem si přikrývku z postele a zalezl s ní pod postel a couval zpátky do rohu.

Zabalil jsem se do deky a stulil do klubíčka. Nikdo mě nikdy nenajde.

Byl jsem v bezpečí před příšerami. Temnota. Příšery.

Plácl jsem do postele za sebou. Postel. Ne podlaha.

Nakloním se, zapnu lampu a rozhlédnu se okolo. Můj pokoj - v domě bratrstva. Na koleji. V Berkeley - ne můj maličký pokoj v San Franciscu. Žádné příšery, žádní muži, žádná máma. Jen já, sám.

Zabořím obličej do třesoucích se rukou a adrenalin mi stále koluje v žilách z mého snu.

Spadl ze stromu. A oni tomu, kurva, věřili. Ten kretén mě praštil pěstí do tváře - poprvé - protože jsem vešel před televizi a on zmeškal touchdown. To bylo vše, pět sekund, a měl jsem další modřinu, další vzpomínku a další jizvu do sbírky.

A ona s tím stále nic neudělala. Stále to kryla. Nikdy mě nezkontrolovala. Příšery.

Ohromilo mě, že jsem se bál debilních příšer, které nikdy neexistovaly. Opravdové příšery byli tetovaní, opilí a zdrogovaní čuráci, které přivedla domů znova a znova. Oni byli ta monstra - ne věci, které si pětileté dítě vymyslí.

Monstra, která jsem si představoval, byla méně horší, než ty, kterým jsem denně čelil. Byly hezčí, než monstra, kterým jsem čelil dnes.

Převalil jsem se a nechal světlo zapnuté a dal si kolena k hrudi. Přikrývka mě zakryla tak, jak to vždy dělávala a já se do ní zamotal, jak jsem to dělával pod postelí. Moje potřeba se chránit a chránit moje tělo převážila vše další.

V mé hlavě mi bylo znova pět.

15. . Kapitola

MEGAN

A je to tady zase.

Další den plný lží. Další den předstírání. Další den plný nadějných pohledů, tajných úsměvů a skrytého škádlení, které chápeme jen my.

Další den si musím uvědomit, že jsme si toto vybrali. Vybrali jsme si, že to udržíme v tajnosti a neřekneme Bradenovi. Jen si nejsem jistá, jak moc dlouho to můžeme ještě takto udržet. Někdo to nakonec zjistí i přes to, jak jsme opatrní.

Sakra, Kay a Lila už jsou uprostřed chodby.

„Jen mi řekni kdo,“ prosí mě Lila. „Nikomu to neřeknu, přísahám.“

„Není to až tak velké tajemství,“ lžu. „Byla to jen jedna noc. Vy mi vždy říkáte, že něco potřebuju a mám to, tak to nechte tak.“

„Děláš si ze mě srandu!“ vykřikne Kay. „Chci detaily!“

„Možná vám nechci říct detaily.“

„Možná, až mi to řekneš, nemusela bych tě tak štvát.“

„Možná ti ani tak nechci říct detaily.“ Zavrtím hlavou. „Vážně, nedám vám to, co ode mě chcete.“

Maddie se zakření. „Tvrdohlavče.“

„Ne, jen soukromí.“ Mrknu.

„Nuda,“ odporuje Lila. „Je to nuda.“ Povzdechne si. „Já a Maddie jsme sdílely naše tajemství a Kay z nás vytáhla tolik, že by z toho mohla napsat knihu a je to jen o tom, že to s někým sdílíš - což jsi tento rok neudělala.

To je celé.“

„Neexistuje nic, co bych mohla sdílet!“ protestuju a ignoruju vinu ze svého lhaní. Vím moc dobře, že mám hodně co sdílet. „Jen se to stalo. Nestane se to znova a tak to taky i bude. Rozhovor skončil.“ Zkontroluju hodinky a popadnu knihy a vstanu. „Musím jít, mám hodinu. Uvidíme se později.“

„Co skrýváš, Megan Harperová?“ křičí za mnou Lila.

Zavrtím hlavou a koušu si uvnitř ret a stále jdu. Nic, chci křičet přes rameno. Aston je to slovo, které se mi plazí krkem vzhůru. Stále mlčím a jdu dál davem lidí na chodbě, kteří vtipkují a smějí se.

Jdu a zatočím ke schodišti a Aston stojí na spodu schodiště. Náhle se zastavím, když se rozhlédne a jde přes prázdnou chodbu ke mně. Jeho oči najdou moje. Jeho jsou zraněné a mdlé. V žaludku se mi udělá uzel a pocítím úlevu, když mi dá ruce okolo krku a zaboří tvář do mých vlasů, které mi padají přes krk.

Rukama mu sklouznu k pasu a držím ho pevně u sebe a snažím se ignorovat jeho těžké a hluboké dýchání. Snažím se ignorovat jeho těžkou hruď a třesoucí se tělo. Dá mi vlasy na stranu a lehce políbí na krk a hluboce dýchá. Najednou mě pustí a jde směrem, kterým jsem přišla já.

Dívám se za ním a cítím, jak mi srdce poskakuje a potápí se do reality. Řekl, že to zlepšuju a zmírňuju jeho bolest. Vsadila bych cokoli, že strávil noc mučením se v jeho minulosti, nočními můrami a návraty, od kterých se snažil utéct. To jsem se dozvěděla v neděli, když jsem mluvila s jeho dědou a to to spustilo.

A pět ukradnutých sekund, kdy jsem jej držela, je vše. Pět riskantních a ukradnutých sekund je vše na to, abych si vzala tu bolest sebou.

Upravím si tašku na rameni a mířím do třídy a nejsem schopná na něj přestat myslet. Vše, co před sebou vidím, jsou jeho oči. I když sedím v lavici a otevřu knihu, slova jsou rozmazaná a vidím bolest vyrytou v jeho tváři. Vidím jizvy, které nikdy nepochopím.

Protože měl pravdu. Nejhorší jizvy jsou ty, které jsou skryté uvnitř a ty,

které vás drží od zbytku světa.

Ale já nemám jizvy. Žila jsem šťastný a bezstarostný život na hezkém místě, milion kilometrů od reálných životů některých lidí. Nikdy nepochopím Astonovu bolest. Nikdy nepochopím věci, nad kterými přemýšlí každý den a slova, která jej ničí.

„‘Peklo je prázdné a všichni ďáblové jsou tady’,“ můj profesorka cituje z kopie Testamentu slova, která prořezávají moje přemítání. „Mocný výrok – a velmi přesvědčivý v době, kdy jsme věřili na ďábly, byl velmi reálný. Co myslel Shakespeare těmito slovy?“

„Myslel tím opravdu to, co řekl,“ a dívám se na ženu, které je něco přes padesát let a stojí v přední místnosti. „´Ďáblové jsou tady.´ Zda-li věříme v Boha, nebo ne, mohl věřit v každého z nás, že máme svobodnou vůli, jak nás bible učí - svobodná vůle být dalším dobrým, nebo zlým člověkem.

Lidé, kteří si vybrali být zlými, krást, bít, vraždit, ti byli ďáblové. Stále jsou.“

„Takže souhlasíte, Megan?“

„Jak nemůžete? Nemyslím to nábožensky, ani nepředstírám, že jsem, ale nejsem slepá ke světu. Kdyby byl Bůh, větší Bůh, pak musí být Ďábel a větší Ďábel, aby to vyvažoval. Větší ďábel je v lidech sedících na místech, kde jsou odsouzeni a čekají na smrt a na lavičkách v parku. Pokud je peklo, je více, než rozhodně prázdné. Zeptejte se kohokoli, kdo měl tu smůlu a setkal se s nimi, s lidmi s vlastními démony. Řeknou vám, že démoni jsou tady a přestrojení za jednoho z nás.“

„Takže říkáte, že tu sedíte mezi ďábly a nevíte to?“ zvedne obočí a zmírní tempo řeči.

„Chodíte s nimi každý den a ani si to neuvědomujete. My všichni a pravděpodobně známe někoho, kdo má své démony uvnitř sebe a neví o tom.“

Profesorka přikývla a otočila se na někoho jiného. Démoni. Takoví, jaké má Aston.

Démoni ze zla, které je zplodilo.

Shakespeare měl pravdu. Jestli je ďábel, je určitě na této Zemi.

Zeleno-šedé oči. Kaštanové vlasy s náznaky měděné barvy. Hezká a široká ramena a přetrvávající opálení na jeho kůži. A je znuděný z lekcí fyziky, která je na přednášce přednášena monotónním hlasem.

Což, popravdě, je důvod, proč se mnou teď mluví. Za toto Lilu zabiju.

„Omlouvám se.“ Vrátím se do přítomnosti. „Co jsi říkal?“ Má trochu strniště. „Slyšela jsi vůbec něco z toho?“

„Hm … “ trochu se začnu červenat. „Ne, opravdu. Omlouvám se. Právě teď nejsem dobrá společnost. Mám několik věcí, ehm, na práci.“

„Chceš si o tom promluvit? Pomůže to, víš.“

Chlape, ani si nemůžu vzpomenout na tvoje jméno. Nebudu ti říkat svůj životní příběh.

„Ne, ne, to je v pořádku, díky.“ Pokusím se o úsměv zkrz zaťaté zuby a doufám, že jsem lepší herečka, než si myslím. „Možná bychom to mohli dopít.“

„Jistě.“ Mávne k baru, aby nám donesli účet, a já polknu úlevou. Zaplatí i přes můj protest a jdeme ven. „Takže, Megan … “

Oh, ne. Prosím, ne.

„Hm?“ doufám, že nevypadám tak vystrašená, jak se cítím. Sakra. Jsem

hrozná osoba.

„Vím, že nejsi zrovna ve správné náladě na dnešní večer, ale možná bychom mohli někdy jít znova ven?“

Sakra. „Hm.“ Slyším za sebou skřípavý hlas. Jaké je jeho jméno? Dvojitě sakra. „Podívej, nejsem si jistá, co ti Lila řekla, ale ona to na mě narafičila. Není to tebou, vím, že jsi milý kluk, ale jen právě teď nic nehledám.“

Usměje se široce a pokrčí rameny. „Jo, zmínila to. Stálo to za zkoušku, že jo?“

„Ach, jistě.“ Usměju se znova. „Myslím, že musím jít a promluvit si s ní. Díky za jídlo.“

„Nemáš za co.“ Mávne na mě, když odchází a já se vracím ke kampusu a přemýšlím nad tím, co Lile řeknu.

Vím, jak to půjde. Bude se snažit zjistit, proč nechci další rande a já si vymyslím nějakou sakramentskou výmluvu, tak uvěřitelnou, jako že jsem Vegasská striptérka.

Vběhnu do areálu a začne lehce pršet. Mráz mi běží po zádech, když se vrátím ke včerejšku. Nic se nemůže vyrovnat tomu, jak jsem se cítila, když mě Aston přitlačil na kapotu auta a líbal mě, jako bych byla jeho důvod k životu.

Možná proto nemůžu myslet na někoho jiného a každé rande, na které mě Lila pošle, je zbytečné.

Možná je to tím, že když se podívám na jiné kluky, vidím jeho.

Odhrnu si vlasy z obličeje a vejdu do koleje. Lila vzhlédne od její knížky a usměje se.

„Jak to šlo? Musím říct, že jsem předpokládala, že se vrátíš o hodně později … “

„Toto musí přestat,“ říkám upřímně. „Ta věc s randěním. Už to víckrát

neudělám.“

„Proč? Byl to osel?“

Sundám si kabát. „Ne, byl milý. Všichni jsou milí. Ale o žádného z nich se nezajímám.“

„Nech mě hádat – nejsou pan Darcy?“ zvedne obočí a já dopadnu na postel.

„Přesně.“

„Nech mě, abych ti ho pomohla najít.“

„Nepotřebuju tvou pomoc, abych ho našla.“

„Megs, jen ti chci někoho najít, kdo tě udělá šťastnou.“

„Jsem šťastná.“

„Neřekla jsem, že nejsi - jen jsem chtěla najít tvého pana Darcyho. Chci ti pomoci.“

„Nepotřebuju tvou pomoc!“

„Megs - “

„Už jsem ho našla!“

Sakra, d oprdele, ach můj bože. Dám si ruku na pusu a vytřeštím oči, jako tenisové míčky. Proč jsem to řekla? Sakra. Sakra.

Lila pomalu vytřeští oči a položí pero na postel. Otevře pusu a jako by se všechno pohybovalo pomalu. Proč jsem to řekla?!

„Co?“ ptá se. „Našla jsi ho? Kdo je to?“

„Hm. Řekla jsem to?“ usměju se nervózně. „Opravdu? Ha. Hm. Já ne. Sakra.“ Padnu na stranu postele a zabořím hlavu do polštáře a srdce mi

splašeně bije.

„No, jé!“ vykřikne ona. „Nemůžeš to jen tak říct a pak k tomu nic nedodat, Megan Harperová!“ postel jí zavrže, když vstane. Dá mi ruce okolo ramen a trhne se mnou nahoru. Vezmu s sebou i polštář a zakrývám si tvář, ale ona ho odtrhne. Dám si dlaně na tvář.

„Hm, lhala jsem?“ snažím se nepřesvědčivě. „Abych tě zastavila?“

„Ani náhodou! Ani. Náhodou. Nemůžu uvěřit, že jsi našla pana Darcyho a neřekla jsi mi to.“

Jo … Já trochu … Nemůžu ti to říct.“ Dám ruce pryč.

„Jsem tvoje nejlepší kamarádka! Co tím myslíš, že mi to nemůžeš říct?“

„Přesně to, co říkám. Nemůžu ti to říct.“

„Co jste? Romeo a Julie a máte romantické tajemství? Navždy předurčení osudem?“ odfrkne si a skočí zpět na svou postel. Kousnu se do rtu a ona se na mě vážně dívá. „Megan.“

„Hm.“ Je to opravdu vše, co mám? Zatracené ´hm´?

„Oh, můj bože. Nejsi … ?“

„Mám právo mít tajemství, ne?“ zvednu kolena a přestanu si kousat ret a začnu si kousat palec. Chvíli jej žvýkám a ona se na mě šokovaně dívá.

„Jako policejní výslech? Nemusím odpovídat bez právníka.“

„Ty jsi. Blábolíš. Jsi opravdu špatná lhářka.“ Zadechne se a zavrtí hlavou.

„Nevím, jestli tě obejmout, nebo tě plácnout.“

„Žádám pátý dodatek.“

„Megs, jsi ty a - „

„Prosím, neptej se mě na nic, Lilo.“ Šeptám a dívám se naléhavě. „Už ti

nechci víc lhát.“

Ticho se táhne. Polknu. Koušu si nehet. Klepu nohou. Lila se rychle postaví. Koušu si nehet. Lila přechází.

„Aston,“ mumlá a posadí se. „Kdy? Jak?“ Zavrtím hlavou.

Rozpoznala to. „Když Braden vzal Maddie domů. A od té doby … Nespal s nikým. Byl vždycky s tebou. Víkendy – když jsem v domě bratrstva – byl tady. Proto ho nikdo neviděl. Sakra.“ Zavrtí hlavou. „Opravdu jste to dokázali skrývat, aby to nikdo nezjistil?“

Ona toho nenechá. Vím to. „Nějak. Ale Lilo, nesmíš to nikomu říct,“ žádám ji. „Myslím to vážně. Nikdo to nemůže vědět. Jsi jediná, kdo to ví.“

„A je to opravdové? Ne jen sex?“ nakloní hlavu na stranu.

Kývnu a prsty přecházím přes prošívanou deku. „Je v něm víc, než se zdá na první pohled. Není to jen o sexu. Já … “

„Je tvůj Darcy,“ říká jednoduše. „Je deštěm na tvé sucho. Všechno, na co myslíš. Tvoje spřízněná duše rozhodnutá být vesmírem, že?“

„A proto to nikomu nemůžeš říct,“ vyžaduju. „Nikomu. Ani Ryanovi.“

„A Braden to opravdu neví?“

Odfrknu si. „Myslíš, že bychom to tajili, kdyby to Braden věděl? Braden by svou zuřivostí srovnal dům se zemí.“

„Proč? Jste nejlepší kamarádi. Víš. Opravdu mu, sakra, nerozumím.“

„Protože jsem jako jeho sestra a Aston je playboy, neschopný cokoli cítiti, kromě pocitu ve svých kalhotách. Alespoň v jeho představě.“

Lila se posadí na postel a dlouze vydechne. „Ale víš, že to Braden zjistí, že? Dříve, nebo později, Megs. Zjistí to.“

„Já vím. Jen doufám, že později.“

„Proč ne? Proč se s tím nevypořádat, aby to bylo za vámi?“

Přímo se na ni podívám. „Protože potřebuju opravdu dobrou výmluvu, proč jsme to utajovali tak dlouho.“

16. . Kapitola

ASTON

Dědův dům nikdy nevypadal víc znepokojivě. Dům, ve kterém jsem opravdu vyrostl – jediný domov, který opravdu znám, je teď nejděsivější místo, jakému jsem kdy čelil.

Uvnitř tohoto šťastného místa je krabice plná démonů a je připravená být vypuštěná do světa a to je něco, o čem nemůžu přemýšlet. Nemůžu přemýšlet, zda je pro mě dobrý nápad, abych tady byl, nebo ne. Nemůžu se rozhodnout, jestli je to správné rozhodnutí, abych tady právě teď byl.

Vím, kam rozhovor povede.

Nemůžu zůstat zamčený v mé minulosti, ale nikdy nebudu schopný se posunout, jestli děda nemůže.

„Co tady děláš uprostřed týdne?“ bručí děda, když otevřu dveře a vstoupím dovnitř.

„Přišel jsem, abych si s tebou promluvil,“ odpovím a posadím se na pohovku naproti němu.

Popotáhne si z doutníku, kouř víří nahoru a děda mě propichuje svýma očima. „Seděl jsi v tom autě dost dlouho. O čem chceš mluvit?“

Zhluboka se nadechnu a podívám pryč a vím, že další slova změní všechno. „Máma.“

Nic neřekne. Nadechne se a vydechne kouř a vidím, že se lehce posunul.

„Myslel jsem si, že se o ni nezajímáš.

„Možná to chci teď vědět. Možná chci slyšet to, co musíš říct.“ Pomalu se otočím k němu. „Možná je čas, abychom oba byli upřímní ohledně toho všeho, na co myslíme, dědo.“

„Megan je dobrá, jistě. Přiměla tě tady přijít, že?“

Zavrtím hlavou. „Přiměla mě uvědomit si, že v minulosti nemůžu žít navždy a taky mě nenutila něco udělat. Přišel jsem sem z vlastního rozhodnutí.“

„Ví, že jsi tady?“

„Ne.“

Děda se znova posune, opře se dozadu a zbytek doutníku dá do popelníku. Lokty položí na opěradla křesla a spojí před sebou prsty. „Co chceš vědět?“

„Cokoli mi musíš říct. Cokoli si myslíš, že bych měl vědět.“

„Pak je první věc, kterou potřebuješ vědět, že tvoje máma nebyla vždy osobou, kterou jsi znal. Do 16 byla perfektní dcera. Perfektní studentka, zdvořilá, kamarádská … nemohl jsem si přát lepší holčičku. Byla dívkou, která by ti upekla sušenky bez cukru, kdybys jí řekl a neměl cukr. Pak přišel absolventský rok a potkala se se špatnými lidmi.“

„Není omluva pro to, co udělala, ale oni na ni měli obrovský vliv. Vím, že je nemůžu vinit - sama se rozhodla. Nenutili ji. Není omluva na to, jaký život si vytvořila pro sebe - nebo pro tebe.“

„V den, kdy přišla domů a řekla, že je těhotná, byl šílený. Já a babička jsme cítili mnoho emocí. Měli jsme mít vnouče, ale znamenalo to, že budeme mít naše dítě. Měla jen 17 - a nikdy jsem si nepředstavil, že víkend u její kamarádky dopadne takto. Stále jsme se jí ale snažili pomoci, jak jen jsme mohli.“

„Kdy jsi zjistil … ? O drogách?“

„Když byla v pátém měsíci. Tvoje babička s ní šla na ultrazvuk a ty jsi byl ta maličká svítící věc a byl jsi malý celé těhotenství. Doktor tvojí mámy to věděl z krevních testů, které udělal, ale ona přísahala, že přestane.

Nakonec se doktorovi podařilo říct, že to pořád dělá a tak se ji podařilo dostat do programu, aby se to postupně odnaučila, když jsi byl pořád uvnitř ní, aby se minimalizovalo poškození, které by ti mohla způsobit.“

„Ale nemohli to vidět na ultrazvucích?“

Děda zavrtí hlavou. „Ne, chlapče. Fyzicky jsi byl v pořádku. Malý, ale v pořádku. Mentálně? Opravdu nemohli zjistit, jak tě drogy postihly, dokud jsi nebyl starší, mluvil a pohyboval se a to všechno.“

„Takže jste se ji pokoušeli zastavit?“

„Samozřejmě, že ano. Stále jí nebylo 18, takže jsme omezili čas, který trávila bez nás. Nějak se jí stále dařilo brát drogy. Proklouzla mezi námi. Narodil ses o pět týdnů dříve, to malé 4 librové dítě, které mělo zatraceně dlouhé paže, to byl druhý nejlepší den v mém životě. Nezpochybňuj to.

Pamatuju si, že jsem se podíval na tvou babičku a řekl: ´Možná je tento kluk tady můj. Až bude velký, budeme chodit rybařit a budu ho učit o opravdových fotbalových týmech a pak ho naučím, jak správě zacházet se svou dívkou´.“ Děda se na chvíli odmlčel, protřel si oči a já polkl. „Slíbil jsem tam, že nikdy nedovolím, aby se ti něco stalo, ale udělal jsem to.“

„Nebyla to tvoje chyba, dědo.“

„Měl jsem si tě tam vzít!“ zatne pěsti okolo opěradel křesla. „Nikdy jsem ji neměl nechat, aby o tebe plně pečovala, ale myslel jsem si, že byla lepší.

Myslel jsem si, že se moje holčička vrátila.“ Slzy mu tečou po tvářích a já vstanu z pohovky a kleknu si před něj. „Myslel jsem si, že budeš v pořádku. Dokonce, i když tě vzala pryč a přestěhovala se, když jsi měl sotva dva roky, myslel jsem si, že budeš v pořádku. Vždy jsi vypadal v pořádku. Viděli jsme tě každý další víkend, než jsi měl 4. Pak tvoje babička zemřela na mozkovou mrtvici a já byl sám. Zapomněl jsem na vše, kromě toho, že jsem ztratil ženu, mou nejlepší přítelkyni, spřízněnou duši. Zapomněl jsem na tebe.“

„Nikdy jsi na mě nezapomněl, dědo. Vždy jsi tady byl, i když jsi nebyl.“

„Pak se za dva roky objevila policie a řekli mi, že identifikovali tělo, které je mojí dcery, a že je tu 6-ti letý chlapec, který potřebuje domov, nebo ho dají do státní péče. Ani náhodou jsem nemohl nechat svého chlapce spadnout do systému. U své holčičky jsem neuspěl. U tebe jsem nemohl neuspět.“

„U mě jsi uspěl.“ Vezmu ho za ruku a on se podívá na mě a v šedých očích má slzy. Zadržím vlastní slzy. „Neudělal jsi to, dědo. Zachránil jsi mě - naučil jsi mě, jak žít. Bral jsi mě na ryby a učil o fotbale a naučil, jak se chovat ke své dívce. Odstranil jsi ty hrůzy z mého života a naprosto jej změnil v něco jiného. U mě jsi uspěl, vždycky.“

„Měl bys mít - „

„Nikdy jsi na mě neukázal pěst. Nikdy jsi mě nezbil páskem. Nikdy jsi mě nebušil do břicha tak, až jsem se pozvracel. Nikdy jsi nepraštil mou hlavou o roh stolu.“ Celé tělo se mi třese a vzpomínky mi rychle probíhají hlavou. Rozdílní muži, rozdílné dny, rozdílná doba. Rozdílné výprasky a všechny zanechaly jizvy. „Ty. Jsi. To. Neudělal. Ani jsi to dokonce nevěděl. Ale ona to udělala. Nemohl jsi zastavit to, o čem jsi nevěděl.“

„Vinu nezastavíš, synu.“

„Pak si pamatuj, co jsi pro mě udělal.“ Šedé oči se dívají přímo na mě.

„Pamatuj si, jak jsi mě učil. Jsem takový, díky tobě.“ Odmlčím se a vím, že další slova, která ze mě vypadnou, budou úplná pravda a říkám je tak moc sobě, jako mu. „Ukázal jsi mi Darcyho a Elisabeth, představil jsi mi jeho aroganci. Donedávna jsem byl Darcy. Nestaral jsem se o nikoho jiného, než o sebe. Pak se objevila Megan. Kdybys mi nepředstavil Darcyho, nikdy bych si nepomyslel, že by pro mě mohla znamenat víc, než jednu noc. Ukázal jsi mi, jak Darcy miloval Elisabeth a díky tomu jsi mě naučil, jak milovat. Naučil jsi mě, jak milovat Megan tak, jak Darcy miloval Elisabeth. Udělal jsi to. Nikdo jiný. Jen ty.“

Děda se ke mně natáhne a obejme mě a tělo se mu třese, když mi brečí na rameni. To jsem mu odepíral, protože jsem byl příliš ponořený ve své bolesti. Můj nejlepší přítel - vše držel uvnitř, abych byl šťastný. Objal jsem ho pevněji a sám začal brečet.

„Víš co, chlapče?“ posadí se znova a dá dohromady.

„Co, dědo?“

„Tvoje babička by na tebe byla, sakra, pyšná, jaký muž se z tebe stal.“ A já mu věřím.

Poprvé opravdu věřím, že by byla.

Megan sedí opřená o patu stromu, vlasy má shrnuté na jednu stranu a odhaluje opálenou a hebkou kůži na jedné straně krku. Nohy má pokrčené a její džíny tak vypadají těsnější, než obvykle, a když má ruce okolo svého pasu, já chci být ten, kdo to udělá. Chci mít ruce okolo jejího pasu, záda opřené o svou hruď a její hlavu opřenou o mé rameno, když se skláním k jejímu odhalenému krku.

Místo toho si lehnu na bok a snažím se na ni nedívat. Snažím se ji ignorovat. Snažím se předstírat, že nepotřebuju nic jiného, než ji držet v náručí do další doby ledové a zmrzneme tam spolu.

„Říkáš mi, že Chargers jsou lepší, než Kovbojové?“ Braden zavrtí hlavou.

„Do prdele s nimi. Romo tuto sezónu hraje jako osel!“ Lila otevře pusu. „Je to - „

Ryan jí dá ruce přes pusu. „Neříkej. To.“

„Hra,“ dokončí Megan za ni. „Hra, kluci. Je to hra. Vím, že milujete svoje kluky a Brayi, kdybys byl gay, šel bys za Romovou sexy prdelí, ale je to jen hra.“

„Co je to?“ usmívám se na ni. „Nemyslím si, že jsem to docela pochopil.“

„Musím ti to vyhláskovat? Nepochopil jsi, že mluvím o kapitánovi s tvým průměrem?“ zvedne obočí. „Protože to je příčina některých tvých problémů.“

„Jsem si jistý, že moje uši fungují, protože jsem hodně krát slyšel holku křičet mi do ucha.“

Braden si odfrkne a Maddie ho plácne přes stehno. „Nepovzbuzuj ho!“

„Jen jsem … to je jedno.“ Schovává úsměv.

„Víš, že křik je relativní, že?“ přejede si prstem přes spodní ret. „Nemusí to nutně znamenat, že se měly dobře. Myslím tím, nekřičí holky obvykle u hororových filmů?“

Lilina ramena se třesou, když se tiše směje a Maddie se kouše do rtu. Přímo se dívám na Megan a nasávám hvězdy v jejích očích a jemné křivky jejích rtů, které jen rostou, když se na ni dívám. Sám cuknu rtem a vyskočím.

„Sleduj svou chytrou pusu, Megan,“ varuju ji. „Moje poslední nabídka stále platí.“

17. Kapitola

MEGAN

Pusa se mi otevře, ale ne z toho co řekl, protože to nedbale předhodil před ostatními - zvláště Bradenem.

Aston se zakření a mrkne na mě. Otočí se a protáhne si ruce za hlavou, když jde k domu. Sleduju ho jít, ohromená tichem a ignoruju Lilin pohled vypalující mi do boku hlavy díru.

„Jeho poslední nabídka?“ řekne Braden pevně a dívá se na mě.

„Řekl, že mě bude učit rozdíl mezi plácnutím na zadek a naplácáním na zadek,“ mumlám. „Je to osel.“

„Neandrtálec. Přitáhnout opratě,“ nabízí Maddie, tře si bradu a vstane.

„Hm,“ mumlá on v odpovědi.

„Dobře. Nechte to tak.“ Políbí ho na tvář a Ryan a Lila vstanou.

„Uvidíme se po hodině, Megs.“ Dívá se na mě Lila kousavě a já kývnu.

Sedíme tiše, když ostatní zmizí a já se dívám do dálky. Je to poprvé, co jsem byla sama s Bradenem, od chvíle, kdy jsem s Astonem a poprvé v mém životě cítím, jako by mezi námi byla obrovská zející díra.

Vím, že jsem ji vytvořila já.

Taky vím, že mu to musím říct. Měla bych to udělat teď. Bez Astona. Když jsou okolo další lidé.

Otevřu pusu, abych promluvila a vysvětlila to, ale on mě předběhne.

„Kde jsi poslední dobou byla?“

„Co?“ podívám se na něj. „Byla jsem tady, na koleji.“

„Ach, ha, ha. Kurva, velmi vtipné,“ říká suše a hodí na mě trs trávy. „Ne, myslím tím San Francisco. Myslel jsem, že pojedeš s námi.“

Pokrčím ramenem. „Jen jsem se na to necítila. Taky jsem měla něco na dohánění. Papíry a věci.“

Přikývne. „Kyle říkal, že ses v neděli ráno zastavila pro knihu.“

„Jo. Měl jsi moji knihu od Shakespeara. Znova.“

„Vždy budu mít tvou knihu od Shakespeara. Nevím, jak vyplnit papíry bez tvých poznámek v knihách.“ Kření se na mě a odhrne si vlasy z očí.

„Potřebuješ se ostříhat,“ tvrdím. „A já vím. Pokaždé od osmičky mi kopíruješ věci. Nevím, proč tě to nechám dělat.“

„Protože jsem, kurva, geniální a miluješ mě.“

„A ty máš stále tu nejhorší ‘nočníkovou’ pusu, než každý, koho znám.“

Znova se zakření. „To proto mě miluješ, Megs. Jsem velký brácha, kterého jsi nikdy neměla.“

„Myslím, že ty jsi důvod, proč jsem nikdy neměla velkého bratra,“ odpovím suše a usměju se. „Máma viděla, jak mě taháš do bláta, abych udělala koláče z bahna a lezla na stromy a rozhodnout se adoptovat syna bylo víc než dost. Podívejme se na to, vždy budeme problém.“

Odkašle si. „Já nejsem problém.“

„Kočka, Bradene. Kočka.“

„To nebyl problém. To byl pokus o to být gentlemanem.“

Pobaveně se usměju. „Nejsem si jistá, že si to myslí i tvoje máma, dokonce to víš.“

„Ne, vysvětlil jsem jí to,“ trvá na tom. „Řekl jsem jí, že ze mě dělá gentlemana to, že jsem chtěl dát nejoblíbenější dívce to, co na světě nejvíce chtěla.“ Hravě ho šťouchnu do nohy.

„Ví to Maddie?“ dobírám si ho.

„Meggy,“ dívá se vážně. „Miluju Maddie, ale ty jsi moje kamarádka. Vždy jsi byla a jediná osoba, která pro mě znamená víc, než Maddie, jsi ty.

Miluju vás rozdílně a Maddie ví, že nikdy nebude tebou a chápe to. Mimochodem, můžeš být moje oblíbenkyně rozdílným způsobem.“

Směju se a znova ho kopnu a zavrtím hlavou. „Je sex opravdu vše, o čem přemýšlíš?“

Na chvíli se odmlčí a žvýká si ret. „Ne. Obvykle myslím na jídlo.“

„Jídlo a sex?“

„Xbox.“

„Pivo?“

„A proto jsi moje nejlepší kamarádka.“ Mrkne. „Dostala jsi mě.“

„Někdo tě musí pochopit, Brayi.“

„Pořád tě Lila posílá na ta rande?“

Zavrtím hlavou. „Po tom posledním jsem jí řekla, že víckrát už nepůjdu.“

„Byli to blbci?“

„Ne, jen jsem se ani o jednoho z nich nezajímala. Jsem schopná si sama vybrat své vlastní milostné zájmy, víš.“

„Já bych neměl žádné zájmy,“ mumlá.

Odkašlu si. „Pamatuješ na náš rozhovor o tomhle? Potřebujeme přejít k neandrtálské mluvě? Megan, velká holka. Starat se o sebe. Braden dívat a

zavřít pusu.“

Braden se zasměje. „Znamená to žádné monokly na nikom, kdo s tebou spí?“

Trochu svému nejlepšímu příteli dlužíš. „Ne. Žádné monokly, žádná varování, žádné žádosti, abys mě nechal rozhodovat se samu za sebe a rozhodně ne víc neandrtálských šaškáren.“

„Myslím, že co se Maddie týče, že jsi do toho dala všechny neandrtálské kvality.“

„Já vím. Jen jsem to pro tebe objasňovala.“ Pokrčím rameny.

„Ježiš, kurva, dík moc.“ Zavrtí hlavou a vstane. Natáhnu ruku k jeho napřažené ruce a on mě zvedne na nohy. Jde zády k domu bratrstva.

„Musím na hodinu. Naposledy se chovat jako neandrtálec, než to někdo zjistí.“

„Bradene Cartere!“ volám za ním, když se vzdaluje. „Zatraceně se neopovažuj!“

Zastaví se u dveří, kření se a vejde dovnitř. Zavrtím hlavou a jdu kolem domu a vycházím z kampusu na parkoviště.

Znova jsem selhala v tom, abych mu řekla o mně a Astonovi. Je to jen několik slov, ale čím déle to budeme skrývat, tím těžší bude najít slova. Bude těžší být upřímná.

Lhát. Nesnáším to – nesnáším lhát každému o všem, protože to o nás nechci tajit. Nechci skrývat to, co cítím k Astonovi. Nechci ho skrývat. Nechci nikomu ublížit a vím, že to Bradenovi ublíží.

Ale čím déle to budeme skrývat, tím více mu to ublíží.

Projede mnou chlad, třesu se a více si přitisknu svetr k tělu. Vlasy mi vletí do obličeje a já je marně odstrčím.

Hry. Jsou dobré, než je někdo zraněný. Hra Maddie a Bradena byla dobrá, dokud nebyli zranění a oba se chovali nerozumně - on odešel pryč a ona utekla. Moje a Astonova hra je dobrá, než se o ní rozkřikne, což se stane. Pravda vždy vyjde najevo.

Mohla bych teď odejít. Mohla bych jít za Astonem a říct mu, že je konec a už nemůžu dál, ale stále by to byla lež. Lhala bych, protože můžu, protože není konec.

Lži. Je snadné v nich pokračovat, dokud se nezačnou točit ve spirále a vy utíkáte v jejich síti a tak snadno jste do nich chyceni. Lži jsou dobré, než se díváte na toho, kdo lže.

Otázka je, jestli je lepší nebo horší si sobě něco nalhávat, když jde o vašeho nejlepšího kamaráda?

*

„Dnes to bylo trapné,“ říká Lila, když přijde do pokoje. Vzhlédnu od knihy. „Vítej do mého světa.“

„Svět, který sis vytvořila.“

„Tvoje taktnost mě ohromuje,“ říkám suše. „Opravdu, Li, připomeň mi. Nepřehrává se to v mých myšlenkách, nebo tak. Ne, úplně jsem na to zapomněla.“

„Já jen nechápu, proč to nemůžete přiznat.“

„Nikdo se neptal?“ zkouším a pokrčím rameny. „Přeju si, abych to věděla, opravdu ano. Není to tak jednoduché, jak to vypadá zvenčí. Vidíš to jako jednoduché tajemství, něco skryté z jednoduchého důvodu. Jednoduchého. Ale není. Není to jen kluk, který potká holku, a zamilují se. Je to kluk, který potká holku všechny zábrany se prolomí v jeho hlavě i realitě.“

„Takže mi říkáš, že tě zastavuje Astonova hlava předtím, abys byla

upřímná?“ zvedne obočí v nedůvěře a já zavřu knihu a lehnu si na zbytek postele vedle mě.

„Neznáš ho. Myslíš si, že ano - vše, co si myslíš, že znáš, ale neznáš. Pro tebe jen využívá holky, debil přemýšlející ptákem a vyvaruje se ke komukoli něco cítit. Znám ho jinak. Vím, že není takový, jak vypadá, a vím, že to, jak vypadá, není ničím jiným, než hra, aby zakryl čím je.“

„Dobře.“ Posadí se na postel. „Dobře nevím to, tak začni s tím, co jsi řekla. Kdy se vaše předstírání stalo realitou? Kdy tvoje hraní skončilo, Megs?“

Povzdechnu si a opřu se o zeď. „Nemám představu. Snažila jsem se to říct Bradenovi dřív - ne, snažila. Ne dost, ale snažila. Jen slova nepřišla.

Přemýšlela jsem, jak bude vypadat, když zjistí, že jsem mu lhala.“

„Nezáleží na tom, kdy to zjistí. Nebude vypadat šťastněji, když to zjistí teď, nebo za rok.“

„Jen prostě nevím, jak moc dlouho to budu moci skrývat. Všechno je tak těžké. Potřebuju pomoci Astonovi, Lilo, ale mít všechna tajemství znamená, že tady vždy nemůžu být a to bolí,“ skončím tiše. „Vidím, když mě potřebuje a bolí to tak zatraceně moc.“

Pokrčí rameny. „Já vím. Můžu pomoci. Udržet každého mimo a vymýšlet pro tebe omluvy a podpořit tě.“

„Přísahám, že jsi mi právě řekla, že to potřebuju říct Bradenovi.“

„A ty to uděláš.“ Povzdechne si. „Ale je jasné, že to neuděláš - nebo nemůžeš,“ opraví se při mém naštvaném pohledu. „Tak bych ti mohla pomoci. Bože pomoz mi, protože budu zabita, až se to zjistí, ale alespoň se můžu cítit, že udržuju tajemství z nějakého důvodu.“

„Nemusíš dělat nic. Dostala jsem se do toho sama. Jen potřebuju zjistit, jak pomoci Astonovi a pak možná vše další … zapadne na místo.“ Projedu si prsty vlasy a hluboce povzdechnu. „Možná. Doufejme.“

„Než vše zapadne na místo, pomůžu ti. Udělám to tak, abys mohla pomoci

Astonovi. Nelíbí se mi to, nebudu lhát, ale můžeš se o něj postarat a já se postarám o tebe, takže cokoli.“

Chvíli se na ni dívám s upřímným výrazem a trochu se usměju. „Jsi nejlepší kamarádka.“

„Nebo nejhloupější, až to Braden zjistí,“ mumlá a míří k ložnici.

„Li?“ ptám se. „Neřekneš mu to, že?“

Zastaví se u dveří do koupelny a podívá se na mě přes rameno. „Neměla bych souhlasit s tvým utajováním, a nemělo by se mi líbit, že to vím, ale to neznamená, že mu to řeknu, Megs. Nelíbí se mi tvoje rozhodnutí, ale respektuju ho.“

„Děkuju.“

„Mimochodem,“ pokračuje. „Kdybych mu to řekla, nakope mi zadek, jsem ta nevinná.“

„Myslela jsem si, že to děláš z dobroty tvého srdce!“

„Ani náhodou.“ Kření se. „Chráním si svůj zadek - a ty se ujisti, že Aston ví o tomhle, takže můžu chtít v budoucnosti laskavost.“ Mrkne a já se zasměju a natahuju se po telefonu.

Lila to ví, pošlu Astonovi. Co to, kurva? Jak?

Uhodla to. Není to taková lež … A?

A nic. Neřekne to. Bude nás krýt. Nelíbí se mi to, Megs.

Ani mně, ale buď nás bude krýt, nebo to řekneme Bradenovi.

Pro teď držme s Lilou. Potřebujeme si promluvit. O čem?

O tobě.

*

Přitiskla jsem se k Astonovi a vklouzla rukama pod jeho tričko a hladila na zádech. Tvrdě mě políbil na rty a jemně vsál spodní ret.

„Co dělá Lila?“ zamumlal.

„Lila vzala ostatní na šílený golf (crazy golf).“ Pokrčím rameny a podívám se na něj. „Neptej se mě. Udělala Ryanovi dusno.“

„Lila nesnáší šílený golf. Popravdě, nenávidí každý sport.“

„Já vím.“ Pokrčím rameny znova. „Řekla, že jí něco dlužíš.“

„To sedí.“ Povzdechne si a projede mi prsty vlasy až ke konečkům a políbí na špičku nosu. „Řekni mi. O čem opravdu potřebujeme mluvit? Neřekla jsi toho zrovna moc.“

Škubnu s ním k posteli a on se posadí a opře o zeď. Sednu si mu na klín a dám ruce okolo krku, on nechá ruce na posteli a kreslí mi na kůži malé kroužky.

„Ty. Všechno. Je tu toho víc, Astone. Já vím, že je.“ Břicho mu ztuhne. „Co chceš vědět?“

„Všechno.“ Zašeptám. „Všechno zbývající. Jakkoli dlouho to bude, jakkoli to bude bolestivé … Jsem tady.“

Hruď mu ztěžkne, když se zhluboka nadechne, pohled má plný obav a

strachu. Nikdy jsem si nemyslela, že se bude bát své minulosti, o které se nenechá přemýšlet, ale ano. Je k smrti vyděšený.

„Není moc co říct, ne o tom, když jsem byl dítě. Je to ta samá věc znova a znova. Máma se prodávala za peníze, za jídlo a účty utratila jen minimum, pokud mohla a zbytek za alkohol a drogy. Setkala se s chlápkem a on ji sledoval, když ‘pracovala’, já obvykle dostal další modřiny do své sbírky.

Navštěvovaly nás sociální pracovnice, chlápek odešel a ona potkala někoho dalšího, každou noc chodila ven a šukala nějakého boháče, aby si mohla píchat ty samé sračky do žil. Tak to bylo šest let. Jsem rád, že si z toho pamatuju jen dva roky, i když ty byly nejhorší.“

Jeho prsty se mi trochu zabořily do kůže a já mu lehce namotávala vlasy na prsty a soustředěně se na něj dívala.

„Neměla být rodičem. Nevěděla, jak na to. Já byl vždy dodatečný - a ze všeho obviňovaný. Ona mě vinila, ti muži mě vinili, a když si myslíš, že je všechno tvoje vina, začneš tomu věřit. Když jsem měl modřinu nebo ránu, tak vysvětlovali sociálce, že jsem nemotorný malý chlapec a to vše vysvětlovalo, že jsem malý bastard. To bylo jejich odůvodnění. Že nejsem dobrý na nic a ne lepší, než máma.“ Na chvíli se odmlčí a ostře dýchá.

Vezmu mu tvář do dlaně a opřu čelo o jeho a nechám ho se uklidnit, i když se můj vlastní žaludek obrací. „Toto je většina toho, co si pamatuju, věci, které mi říkali. Jak se bavili tím, že mi ubližují slovy tak moc, jako svými pěstmi, protože to bylo pořád. Pamatuju si, jak mi vždycky říkali, že nebudu lepší, než ona, a že jen na toto je dobrá, a že to je vše, na co budu dobrý i já. Sex, drogy a alkohol – řekli, že to bude můj život a měla to být pravda. Nikdy mě neposlala do školy kvůli modřinám, takže bych takto skončil, kdyby neumřela.“

„Jak zemřela?“

„Drogy. Co dalšího?“ pokrčí ramenem a posune ruce tak, že mě objímá.

„Oficiální zpráva zní, že to bylo předávkování špatnou dávkou heroinu. Droga byla vyrobena více nebezpečná a ona se náhodně předávkovala. Předpokládali, že byla zmatená a v zoufalém stavu, tak použila větší množství, než obvykle. Byla nalezena o tři dny později v ošuntělém baru tři bloky od našeho bytu a já byl nalezen doma o den později.

Mimochodem, to děda řekl. Vzpomínám si, jak to bylo všechno rozmazané. Noci a dny pro mě byly tehdy stejné. Ve dne máma spala a v noci byla pryč. Většinu času jsem byl sám - kromě výletu do parku jednou týdně, aby to lépe vypadalo. To byl jeden den, kdy se o mě starala.“

Jeho hlas je tak zlomený, tichý a ztracený. Jako by se vracel do myšlenek 6

- ti letého dítěte a viděl svět znova jeho očima. Dívám se na něj, do jeho smutných očí, srdce mi buší a z očí mu stékají slzy. Viděla jsem ho naštvaného, bojovat s démony, ale toto?

To mi láme srdce.

Vidět ho plakat je horší, než jsem si kdy dokázala představit.

19. Kapitola

ASTON

Spadla jedna slza, pak další a další.

Bolest je opravdová. Je stará, ale opravdová, vždy tady byla a nakonec se dostala ven. Byla zadržována tak dlouho a nakonec byla vypuštěna ven.

Konečně začínám projevovat věci, které mě roky zabíjely.

Meganin dotek je teplý a jemný, uklidňující a bezpečný a táhne mě k sobě a já ji nechám. Nemluví. Nedělá nic, jen mě drží. Připomíná mi, že nejsem sám, a že jsem v bezpečí. Tak moc, jak ji potřebuju držet, také potřebuju, aby mě držela. Drží mě tady. Ale když se zaměřím na ni, připomíná mi to, že už nejsem šestiletý a vystrašený kluk. Zastavila návraty do minulosti, které mě stravovaly.

„Proto je můj hlavní obor psychologie,“ vydechnu po chvíli, kdy mě drží.

„Protože to znamená, že můžu pomoci dětem, jako jsem byl já, které neustále myslí na tyto hrůzy. Kdybych měl někoho, s kým bych si mohl promluvit, když jsem byl mladší, pravděpodobně bych nebyl tak podělaný.“

„Nejsi podělaný.“ Posadí se dozadu a hladí mě palci po tvářích a utírá slzy.

„Měl jsi těžký život, Astone, ale teď se s tím vypořádáváš. Projevuješ se, jsi svůj a všichni ti muži se mýlili. Absolvoval jsi a přišel sem a tím dokázal, že se mýlili. Zvládl jsi to. Nikdo jiný.“

„Ne. Vždycky budu trochu podělaný, Megs. Stále se budu budit v noci a přemýšlet, že kdybych zalezl pod postel, byl bych v bezpečí. Stále o sobě každý den budu pochybovat a stále budu trochu zlomený a nezáleží na tom, co dělám.“

„Ale taky se každý den o trochu uzdravuješ,“ říká tiše. „Najdeme způsob, aby ses mohl vypořádat s těmi nočními můrami a vzpomínkami na

minulost, slibuju. Pomůžu ti, Astone.“

Její modré oči se dívají do mých a její vlasy nás obklopují a drží nás od zbytku světa. Mohl bych se ztratit v jejích očích tisíckrát, znova a stále znova. Mohl bych propadnout jejímu doteku a nikdy necítit potřebu vstát a uvědomil jsem si, že proto je rozdílná od všech ostatních.

Dává mi něco, co nikdo jiný nemůže. Pomalu mě tlačí od toho, že jsem se nestaral o nikoho a najednou se já starám o ni. A ona mě přiměla si uvědomit tolik věcí.

Jestli měli mámini partneři pravdu v tom, co říkali, a přiměl jsem se zjistit, že se mýlili. Když jsem začínal žít s dědou, on mě všechno naučil, ale byl jsem to já, kdo se zkrz to protlačil a absolvoval na střední a šel na vysokou.

Byl jsem to já a díky tomu jsem potkal Megan.

Nikdy nebudu jako moje máma, protože ona nikdy nemilovala nikoho, kromě sebe. Nebudu taková osoba, určená pro život protkaný jen sexem, alkoholem a drogami.

Protože jsem úplně zamilovaný do této dívky, která je přede mnou.

*

Tady jsme, zpět a je páteční noc, po které jsem nedávno vždycky tak toužil. Páteční noci znamenaly zapomenout a poddat se jen fyzickým pocitům. Páteční a sobotní noci byly nejlepší, ale teď chci jen popadnout Megan a utéct s ní. Chci ji vzít z této zasrané párty.

Zvlášť, když Lila podělala plán a domlouvala jí rande a chodila po třídách a hodinách, které jsme měli a domluvila každého Toma, Dicka a zasraného Harryho a snažila se je tady dostat.

Pokaždé jeden z těch debilů šel za ní, na sekundu, a nesnášel jsem Bradena, protože on je důvod, proč je tento vztah kurva tajný. Rád bych se

procházel a odtáhl ji pryč od čuráka před ní a hloupě ji políbil před každým, abych to potvrdil. Udělal bych cokoli, abych ji od nich dostal a ukázal každému, kam patří. Komu ona patří.

Protože ona je moje a ne majetnickým způsobem. Patří do mého náručí, líbá moje rty a drží moje srdce. Proto je moje.

Ne toho arogantního bastarda, se kterým mluví.

Praštím se svou lahví a ignoruju pohledy okolo mě a protlačuju se davem lidí. Úmyslně ji šťouchnu do zad, projdu a mířím ke schodům. Beru je po dvou. Můj pokoj je tichý a čeká na ni, až přijde.

Jen nemám představu, jak dlouho budu čekat. Příliš dlouho a skončím znova dole a lidé uhodnou, že šla za mnou. Budou přemýšlet proč … ale nevím, jestli se ještě o to starám. Nevím, jestli se ještě dál budu starat.

Moje dveře se otevřou a zavřou.

„Musí být dobrý důvod pro to, abys vyletěl nahoru jako holka s periodou bez přístupu k čokoládě,“ poznamená Megan.

„Už to nemůžu dál tajit, zlato.“ Otočím se a propichuju ji pohledem a krátce si všimnu, jak jí džíny objímají boky. „Nemůžu být dole, když jsi obklopená těma debilama a moje ruce nejsou okolo tvého pasu a moje oči je neodrazují. Nemůžu to, kurva, dělat. Ne teď.“

„Nikdy předtím tě to netrápilo.“

„Vždy mě to trápilo! Myslíš si, že jsem se nikdy nestaral, když jsem tě viděl smát se a vtipkovat s kýmkoli, kdo se ti snažil dostat do tvých zatracených kalhotek?“

Udělá krok dopředu. „Nikdy jsem neřekla, že ses nestaral! Jen jsem řekla, že tě to nikdy netrápilo - a jestli ano, nikdy jsi mi to neukázal!“

„Takže kdybych šel k dívce a začal s ní mluvit v zájmu udržení zdání, neobtěžovalo by tě to, že jo?“ dívám se na ni bezradně. „Nemůžu se dívat na to, jak na tebe, kurva, zírají, Megs. Tento vztah je už dlouho utajený.

Musíme to říct.“

Oči se jí trochu rozšíří. „Nemůžeme … Braden - „

„Musíme se s tím, kurva, vypořádat!“ postavím se před ni, vezmu jí tvář do dlaně a ona mi položí ruku na hruď. „On se s tím musí vypořádat. On to musí akceptovat, protože už nic nebudu předstírat a já se tě nevzdám kvůli tomu, že bych byl podělaný strachy.“

„Bude nás nenávidět,“ zašeptá.

„Už je rozhodnuto, zlato. Je to on, nebo my.“

Zavrtí hlavou a rozrušeně si kouše spodní ret. „Braden.“ Nesnáším to škubnutí, když řekne jeho jméno.

„Pak mu to musíme říct,“ říkám tiše a skloním ústa k jejím. „Teď. Řekneme mu to teď.“

Pak se dveře s prasknutím otevřou. „Říct co?“

19. Kapitola

MEGAN

Uskočím pryč od Astona a ruka mi vyletí k puse, když tam vidím stát Bradena. Jeho modré oči tikají mezi námi dvěma a modrá v jeho očích je stále ledovější a jeho výraz je tvrdý.

Napětí v pokoji roste. Téměř cítím, jak se za mnou Aston napíná a vidím zlost a uvědomění vyzařující z Bradenova těla. Stojím zmrazená a nejsem schopná nic udělat, jen čekat.

V hlavě mám tisíce vysvětlení, ale jazyk mi nefunguje. Neexistuje možnost, jak bych toto mohla vysvětlit.

A je čas být upřímná.

„Ryan si myslel, že tě viděl jít nahoru za Astonem.“ Braden se dívá na mě.

„Myslel jsem, že zešílel. Řekl jsem mu, že to bude další šukačka, ale když další kluci souhlasili, řekl jsem, že půjdu nahoru, abych se pobavil.

Protože jsem si opravdu, kurva, nemyslel, že tě najdu tady v jeho zatraceném pokoji!“

„Brayi … “

„Jak dlouho?“ dívá se na Astona a zatne čelist. „Jak dlouho ji šukáš?“

„Bradene!“

„Není to tak,“ odpoví Aston stejně tvrdě.

„Opravdu? Očekáváš, že uvěřím těm kravinám?“ křičí Braden. „Jak dlouho?“

„Co jsi vzal Maddie domů.“

„To bylo poprvé?“ kývnu a ruka mi spadne z úst. „To je, kurva, neuvěřitelné! Odejdu pryč na dva dny a ty s ní skočíš do postele!?“

„Oba navzájem!“ udělám krok dopředu. „Oba. Navzájem, Bradene!“

„Ach, předpokládáš, že to bude, kurva, lepší, když to řekneš?“

„Ne!“ stoupnu si před Astona. „Ne, to není, ale musíš si uvědomit, že dělám svá vlastní rozhodnutí. Jsem dost stará na to, abych se vypořádala s hádkami.

Nemůžeš tady být vždy, abys mě chránil! Aston mě do ničeho nenutil. Chápeš to? Chtěla jsem!“

Podívá se na mě, hruď mu ztěžkne a Aston mě chytne za ruku.

„Megs - „

„Ne,“ říkám a dívám se na Bradena. „Tak moc, jak rád by tomu věřil, není to jen tebou. Nebudu tady stát a dívat se, jak na tebe hází sračky za to, co jsme udělali oba.“

„Jak dlouho šukáte oba navzájem?“ říká Braden sarkasticky. „Protože to změní svět.“

„Chodíme spolu od víkendu, co jsi odjel,“ opravím ho.

„Ha!“ Braden praští pěstí do zdi. „Vztah? To myslíte, kurva, vážně?“

„Ano.“

„Kurva neuvěřitelné. Kurevsky sis vybrala, Megs, na vrcholu toho zatraceného seznamu!“ projde dveřmi. Vytrhnu ruku z Astonovy a jdu za ním a nestarám se, kdo může slyšet tento rozhovor - jestli někdo může.

„Rozhodnutí být s Astonem nebyla špatná volba! To špatné bylo, že jsem to před tebou tajila - a víš, co se stalo? Víš, proč jsem ti to neřekla! Kvůli tomuto. Abych zastavila to, co se stane! Věděla jsem, že to takto vezmeš!“

„Tak proč jsi to, kurva, udělala?“ prohodí přes rameno.

„Protože jsem chtěla!“

„A to má být lepší?“ zastaví se a otočí ke mně. Ukazuje k Astonovu pokoji.

„Jen ti zlomí tvoje srdce, Megan! To on dělá. Ošuká holky a nechá je - „

„Neznáš ho takového, jako já!“

„Ne, ale je hodně holek, které ho takto znají!“

„Ne, neznají!“ křičím a dupnu. „Neznají ho, jako já. Nikdo z vás, tak tady, sakra, nestůj a neříkej mi, že to bylo špatné rozhodnutí, když nic nevíš - nevíš nic - o mém rozhodnutí! Nevíš o nás nic. Nevíš nic o tom, jak se cítím, nebo jak se cítí on!“

„No tak, Megs. Je to opravdu velká věc, kurva opravdové rozhodnutí, řekni mi. Jak se cítíš?“

Dívám se na něj a otevřu pusu, abych promluvila.

„Miluju ji,“ řekne Aston v půlce chodby. „Nemůžu odpovědět za ni, ale můžu odpovědět za sebe. Odpověď je, že ji miluju.“

Polknu a srdce mi začne šíleně bít v hrudi. Nikdy to neřekl. A teď to přiznává. Nahlas. Bradenovi. A kdokoli to může slyšet.

„Miluješ ji, nebo to, co ti dává?“ ptá se Braden váhavě a jeho hlas je stále plný hněvu.

Aston si stoupne za mě, skloní se a vezme mi ruce do svých. Proplete prsty s mými a jeho hruď se mě dotkne a cítím tak jeho zranitelnost. Jediná osoba, které se otevřel, jsem já a teď to musí zvládnout i před někým dalším.

„Miluju ji proto, jaká je a kdo jsem já, když je se mnou. Vše, co Maddie dělá pro tebe, chvilky co znamenají milion, to pro mě Megan znamená. Má pravdu, Bradene. Nikdo z vás mě nezná tak, jako ona. Ví o mně všechno -

i věci, které jsem nechtěl, aby někdo věděl. Zná je a je pořád tady. Miluju ji pro všechno, co mi dává, každý dotek, každý úsměv, miluju ji celou.“

„Můžeš za mnou přijít a nakopat mě do prdele. Beru to, protože, protože si to zasloužím, že jsem to před tebou tajil, ale neomluvím se. Nikdy se neomluvím za to, že ji miluji, tak to ode mě neočekávej. A neočekávej, že od ní odejdu pryč, protože to neudělám. Nemůžu.“

Trochu víc mi stiskne ruce a tělo se mi trochu třese. Tiché kroky na schodišti oznamují, že přichází Maddie a podívám se na ni. Nevidím v jejím výrazu zlost nebo rozmrzelost, jak jsem očekávala.

Vidím v nich pochopení.

„A ty, Meggy?“ ptá se Braden.

Pomalu kývnu. „Miluju ho, Brayi. Omlouvám se, že jsem ti to neřekla. Oba jsme se snažili, aby se to nestalo, ale stalo se a neomlouvám se za to. Jen se omlouvám za to, že ti to tak moc ublížilo.“

Maddie dá ruku okolo Bradenovy, opře se o něj a on vydechne.

„Víš, co bolí nejvíc?“ dívá se na mě a zlost mizí z jeho očí. A objeví se náznak porážky. „Jsi moje nejlepší kamarádka a nemyslela jsi na to, že bys mi to měla říct. Ani na sekundu jsi nepocítila, že bys mi to měla říct.

Možná je to moje chyba, ale dostalo mě to. Jsem nasraný, že jsi mi o tom lhala? Kurva jsem. Jsem rozzuřený. Ale nemůžu být na tebe naštvaný.

Nezáleží na tom, jak moc chci praštit Astona do obličeje a křičet na tebe, nemůžu.“

„Proč ne?“ ptá se Aston. „Zasloužím si to.“

Braden se mi podívá přes rameno a dívá se do šedých očí, které tak miluju.

„Protože když se dívám do Meganiných očí, vidím tu stejnou lásku, která je v Maddiiných očích pro mě. Na sekundu jsi neváhal mi říct, že ji miluješ, když to ještě nevěděla. Viděl jsem to, jak zareagovala. Neřekl jsi jí to a já tě k tomu přiměl mi to říct. Byl bych, kurva, pokrytec, kdybych byl na tebe za toto naštvaný. Ale jen protože nejsem naštvaný, to neznamená, že teď chci být s vámi.“

Setřese ze sebe Maddiinu ruku a jde pomalu po schodech do svého pokoje. Maddie se dívá na nás oba a na rtech jí hraje malý úsměv.

„Dlouho vám trvalo to přiznat,“ říká tiše.

„Věděla jsi to?“ Aston si mě přitáhne víc k sobě.

Její úsměv je větší a dá si pár vlasů za ucho. „Samozřejmě, že jsem to věděla. Znám bolest, Astone a bolest zná bolest. Ty máš uvnitř sebe bolest, nevím jaká je, ale vím, že tam je. A Megan je ta nejjemnější a ta nejvíce chápající osoba, kterou znám. Vy dva jste k sobě byli vybraní, protože ona může uzdravit tvé rány. Věděla jsem to od doby, co jsme se vrátili, že jste mezi sebou něco měli.“

„Proč ses mě nezeptala?“ lehce nakloním hlavu na stranu.

Jde za Bradenem a zastaví se na schodech. „Protože … “ zakření se.

„Kdyby měl Braden nějaké podezření a zeptal se mě, jestli jsi něco řekla, nemohla bych mu lhát.“

Nemůžu si pomoci, ale usměju se. Zná ho tak dobře. Zná ho tak, jako já Astona.

Hluboce vydechnu a opřu se o Astona. Pevněji mě obejme a zaboří mi tvář do krku.

„To byla … legrace,“ řekne suše.

„To šlo skvěle,“ říkám pravdivě. „Nejdříve jsem očekávala Bradenovu pěst a zeptám se na to později. To je jeho obvyklá reakce.“

„Možná byl šokovaný z toho, že je to opravdové a zapomněl mě praštit.“ Trochu se zasměju. „Myslím, že je to pravděpodobně pravda.“

Pustí mě a vede nás nahoru do svého pokoje, šťouchne do dveří a zavře. Přejedu si dlaněmi přes obličej.

„Co uděláme teď?“ dívám se na něj.

Aston se zakření a jde ke mně. „Přestaneme se skrývat a půjdeme ochránit tvůj krásný malý zadek, když si do tebe nějaký debil bude chtít rýpnout.“

Zvednu jeden koutek úst, on mi vezme tváře do dlaní a dotkne se svými rty mých.

„To zní dobře.“

„Jo. Jen si musíme nejdřív něco vyjasnit.“

„Co je to?“

Jeho šedé oči jsou klidné a začínají být syrové a upřímné. „Omlouvám se, že jsem ti nikdy neřekl, co cítím.“

„Teď to vím,“ odpovím.

Trochu zavrtí hlavou. „Ne, nevíš. Nevíš, že když se dotýkám tvé ruky, moje bolest z minulosti odchází a taky, že když vedle tebe v noci ležím, nemám noční můry. Nevíš, že jsi první osoba, která mě přiměla se smát a rozhodně nevíš, že jsem to tebe zamilovaný a nevidím, nebo nemyslím správně. Musíš mi dovolit říct ti, jak vášnivě tě obdivuju a miluju.“

Jeho britský akcent je perfektní a já se usměju a dám mu ruce na pas a přitáhnu naše těla blíž. Prsty mi vklouzne do mých vlasů a natáčí je dozadu k mé hlavě a sotva se dotknou mého krku.

„Dokonce, i když jsem se tomu stále bránil, miloval jsem tě,“ říká tišším hlasem a opře čelo o moje. Nosem se dotknu jeho a zavřu oči a jen ho poslouchám. „Překročil jsem okraj a začal se do tebe zamilovávat a jsem si sakra jistý, že se nikdy nechci vrátit zpět. Nevím, jak jsi to udělala, zlato, ale děláš mě lepším.“

Aston se dotkne rty mých a lehce se o ně otře a já sklouznu rukama okolo, k jeho zádům a ramenům.

„Projev hodný pana Darcyho,“ mumlám a směju se. Odtáhne tvář, jeho oči

jsou jasné a koutky úst se mu zvednou. Paže mám opřené o jeho a upřeně se mu dívám do očí. „Miluju tě, Astone. Nevím jak, nebo proč, jen vím, že ano. Vše, co sis o sobě myslel, vše, co jsi říkal, vidím a myslím si úplný naopak. Zasloužíš si ze mě vše - vše. Dobře? A teď slibuju, že neodejdu.“

Se chvěním se nadechne a v očích se mu objeví zranitelnost. Místo toho, aby něco řekl, skloní ke mně tvář a naše rty se znova setkají. Rukama mi sklouzne dolů po zádech a já mu dám ruce okolo krku a naše těla se perfektně spojí.

„Nemáš na výběr,“ šeptá Astona jeho dech mi mě hřeje na rtech. „Protože si nemyslím, že bych tě někdy nechal odejít. Mimo to, nikdy jsme neměli první polibek.“

„Měli. Byla jsem přitisknutá ke zdi, když ses na mě vrhl.“

„To nebyl polibek. To byl sex.“

„Ach, byl to určitě polibek,“ připomenu mu.

Koutek úst mu cukne. „Ale nebyl to polibek - ne správný polibek.“

„Líbal jsi mě tisíckrát, Astone.“

„Já vím. Ale pořád jsme ještě neměli správný první polibek.“ Povzdechnu si a jsem trošku pobavená. „Proč je to pro tebe tak důležité?“

„Protože jsi ta nejromantičtější osoba, kterou znám a vím, jak ti na tom záleží.“

„Nezáleží mi na tom tak moc.“ Dívám se do jeho očí. „Je to jen pusa.“

„Nic s tebou není ´jen´,“ mumlá a usmívá se. „Vždy je to víc, než to vypadá a chci ti dát první polibek, který si zasloužíš.“

„Nemusíš nic dělat. Máme se navzájem a to je víc, než dost.“

„Megan … “

„Nechystáš se vzdát nápad s druhým prvním polibkem, že?“

Aston zavrtí hlavou. „Nikdy nevzdám něco, co se tě týká. Tak mě nech to udělat po mém.“

„Dobře,“ zašeptám.

Skloní tvář k mé a dotkne se mého nosu. S třepotáním zavřu oči.

„Doufám, že jsi připravená na nejlepší polibek ve tvém životě,“ šeptá.

„Protože to bude tvůj poslední první polibek.“

Sklouzne mi rukou za hlavu a přitáhne mě k sobě. Naše ústa se setkají, jemně a něžně se zkoumají. Jeho rty mě jemně hladí a mé tělo klesne k jeho. Jak chutná, jak se s ním cítím, jak voní - to vše nade mnou zvítězí. S každým jeho dotekem rtů cítím, že mu propadám a dokonce více, než jsem mu propadla.

Cítím, jak na něj dopadnu a držím se pevně všeho, co mi dává. Protože romantička ve mně to chce všechno a nenechá to jen tak plavat. Vůbec.

*

Moje srdce je úplně v rozporu samo se sebou. Ležím tady v Astonově náručí a jeho polovina je světlejší, než byla předtím. Ta druhá půlka? Je těžká, jako a táhne jej dolů k zemi.

Lehce se zvednu a Astonovo objetí se zpevní. Projedu mu svými prsty ve vlasech a odhrnu mu je z obličeje a dívám se na něj. Teď vypadá v klidu. Vrásky na čele, které jsem tolikrát viděla, jsou teď úplně hladké a pusu má trošku otevřenou a jeho dýchání je klidné.

Ale toto usmíření mučí mého nejlepšího kamaráda - který je někde v tomto domě, pravděpodobně vzhůru. Bude se nenávidět za to, že na mě byl naštvaný a šťastný, že jsem našla lásku, jakou má on a provinilý jako se cítím já, že jsem mu to nemohla říct.

Popravdě, nebude v domě. Přesně vím, kde bude.

Vyhoupnu se z postele a uslyším lehké zaklepání na dveře. Sakra. Popadnu jedno z Astonových triček přehozených přes opěradlo židle a navléknu si ho přes hlavu a se zavrzáním otevřu dveře. Zírá na mě Lilina tvář.

„Běžela jsem zpátky na naši kolej, abych ti přinesla nějaké oblečení. Věděla jsem, že žádné nemáš a pravděpodobně budeš vzhůru.“ Drží tašku.

„Děkuju,“ říkám tiše.

„Hej - nemusíš mi děkovat. Nechci být dnes tebou. Braden tady není; odešel a Maddie napsal smsku, že potřebuje hodinu. Chápe to, ale nemá tušení, kde je.“

„To proto jsi mi přinesla oblečení.“

Směje se do ruky. „Částečně. Vím, že není dobré, abychom ho všichni hledali - myslím tím, mohl by být kdekoli, že? Ty jsi jediná osoba, která ho najde.“

Kývnu. „Vím, kde bude. Řekni Mads, aby se nebála. Najdu ho. Díky, že jsi mi to přinesla, Li.“

Usměje se a jde k Ryanovu pokoji. Zavřu za sebou dveře a otočím se, abych viděla Astonovy oči, které se na mě vášnivě dívají. Ignoruju pocity, které zmítají mým tělem, a zvednu tašku.

„Lila mi přinesla oblečení.“

„Kdybych neslyšel o Bradenově zmizení, a že jsi jediná osoba, která ví, kde je, šel bych a vrátil jí to zatracené oblečení.“ Opře se o loket a dívá se mi na má stehna, kde je lem jeho trička.

„Udělal bys to?“ ptám se nevinně a jdu k posteli.

„Sakra, správě, že udělal.“ Nakloní se dopředu a chytne mě za paži, táhne dopředu a chytí mě. Polovina mého těla leží na něm a druhá na posteli a

rukama vklouzne pod tričko a jeho prsty obkreslují linii mých kalhotek.

„Naprosto bych řekl, že bys potřebovala spát v mém tričku, ale existuje mizivá šance nějakého spánku, kdybys to udělala.“

„Nemyslím si, že bych si ztěžovala,“ říkám mu proti ústům a dotknu se rty jeho.

Tvrdě mě políbí, zvedne boky a jeho erekce mi tlačí do nahého stehna přes přikrývku. Prsty mu projedu vlasy a přeruším polibek a křením se na něj.

„Musím najít Braye.“

„Já vím,“ odpoví tiše. Není to pro Maddie fér. Sakra. Způsobili jsme tímto chaos, že?“

Posadím se a hladím ho prsty po paži, až k jeho dlani. Chytne mé prsty a proplete je dohromady.

„Jo. Udělali. Ale upřímně, bez ohledu na to, když bychom mu to řekli, by se to stalo. Stále by byl naštvaný a potřeboval se uklidnit. Víme, že jsme to neměli tajit a měli mu to říct před dlouhou dobou, ale neexistuje nic, co s tím teď můžeme udělat. Bylo to špatné a teď potřebuju jít a mluvit s ním a napravit to.“

„Je to tvrdohlavý osel. Jak víš, že s tebou bude mluvit?“

Usměju se a pokrčím ramenem. „Protože kdyby chtěl mluvit s někým jiným, neodešel by tam, kde ho můžu najít jen já.“

*

„Zajímalo mě, jak dlouho ti to bude trvat.“

Vítr od zátoky mi ostře fouká do vlasů a hází s nimi okolo mého obličeje a já si je stále snažím odhrnout na stranu.

„Déle, než by mělo,“ odpovím a vyhoupnu se na kámen vedle Bradena. Znova si odhrnu vlasy z obličeje.

Neříká nic, jen jednoduše pokrčí ramenem a dívá se na rozbouřenou vodu. Jeho palce se točí navzájem okolo sebe a podupává nohama v neslyšitelném rytmu. Znám ho dost dlouho na to, abych věděla, že přemýšlí, co říct, tak mlčím a čekám, až začne první.

„Chápu, proč jsi to udělala,“ řekne po chvíli ticha. „Myslím tím, proč si to tajila. Nechápu, proč bys spala s tím oslem.“

Dívám se na něj a vidím cuknutí jeho rtu. „Hm … je sexy?“ nabídnu a snažím se nekřenit. Braden se kousne zevnitř do tváře, otočí tvář a já se podívám dolů.

„Jo, no, hádám, že pokud s někým musíš být, měl by to být někdo, koho mám opravdu rád.“

„Nikdy jsi neměl rád nikoho, s kým jsem randila.“ Opřu si hlavu o jeho rameno a dám mu ruce okolo mých, jak jsme to dělávali, když jsme dřív mluvili. Než jsme odjeli na kolej. Než začaly hry.

„Pravda,“ souhlasí. „Ale nemůžu úplně nenávidět Astona, protože jsem ho měl předtím rád, tak je to v hajzlu. Ačkoli musím přiznat, že jsem si tě nikdy nepředstavoval s ním. Představoval jsem si tě s nějakým bohatým bastardem a nejlepším autem, ve kterém jezdíš mezi New Yorkem a L. A. na vybrané večeře.“

Vybuchnu smíchy a zakryju si pusu, když se Braden vedle mě třese a sám se sobě směje.

„Správně - protože mám na to vystupování a trpělivost, že?“ Šťouchnu ho do boku a stále se trochu chichotám. „A zapomněl jsi na charitu tvojí mámy? Musíme si vygooglovat, která vidlička je na co, protože to každý předpokládá již u 14-letého dítěte.“

„A když jsem tady přišel, musel jsem si vygooglovat rande,“ přemítá.

„Sakra. Vytáhli jsme si krátká brčka, že?“

„Myslím, že je to proto, že jsi byl vždy v problémech, tak jsem byla automaticky i já.“ Usměju se a pomalu se posadím. „Opravdu se omlouvám, Brayi. Nikdy jsem to před tebou nechtěla tajit. Jen jsem předpokládala, že se to jednou stane a vše se nabalovalo jako sněhová koule, a než jsem to věděla, bylo příliš pozdě něco udělat. Čím déle jsem to tajila, tím těžší bylo najít slova, abych ti to řekla.“

„Chápu to, Megs. Vypořádám se s tím. Cítím se kvůli tomu v hajzlu, protože jsi mi to neřekla, ale asi bych udělal to samé, kdybych byl tebou. Ale nenechal bych se přistihnout.“ Kření se.

„Chtěla jsem být přistižená.“ Pokrčím ramenem. „Alespoň si myslím, že jsem to udělala. Kdybys nás přistihl, nemusela bych se přiznat a vysvětlovat, protože bys to uhodl.“

„Vždy jsi byla padavka (slaboch).“

„Hej!“

„Aston je blbec, Megs, vím to. Ale miluje tě. Nemyslel jsem si, že je to, kurva, možné, ale ano.“ Na chvíli se odmlčí. „Pak znova, jsi to ty. Změníš gaye, kdybys to opravdu chtěla.“

„No … vsadím se, že by to mohlo jít dobře.“

„Hodně štěstí. Aston mu nakope prdel, gay nebo ne. Jestli je jako já, tak ano.“

„Jestli jde o to být příliš ochranářský? Jo, je přesně to samé.“

Braden se trošku zasměje a pak si povzdechne. „Taky se omlouvám, Meggy.“

„Za co? Já jsem ta, kdo lhala.“

Otočí se ke mně a naše modré oči se setkají. „Protože jsem skončil s každým a myslel si, že je to pro tebe to nejlepší a zapomněl se zeptat na to, co chceš. Byl jsem tak zaměřený na to, abych tě udržel od všeho, co chodí a těch čuráků v domě bratrstva a neuvědomil si, že nejlepší věc pro tebe je celou dobu pod mým zatraceným nosem.“

„On mi to nikdy opravdu neusnadňoval.“ Trochu ztlumím hlas. „Část důvodu, proč jsem ti to neřekla, bylo, protože on by to asi neřekl, ale potřebuje tebe a Ry. Potřebuje škádlení s kamarády a přátelství, které mu dáváš. Dává mu to bezpečí. Opravdu jsem myslela vážně to, co jsem řekla, že ho opravdu neznáš tak, jako já. Není na mně, abych ti to řekla - nezklamu ho, abych to vyzradila - ale kluk, kterého znáš, není tím, kterého znám já. Musíš mi věřit, když říkám, že je to nejlepší. Víš, že srdce nelže, Brayi a mé srdce mi říká, že on je to nejlepší pro mě. Srdce mi říká, že on je to nejlepší, co jsem potřebovala a nezáleží na tom, jak těžké je to získat.“

„A to je důvod, proč nemůžu být naštvaný. Nezáleží na tom, jak moc chci být. Věřím ti. Někdy se sám sebe musím ptát proč, ale není zatraceně dobré se hádat s tvou tvrdohlavou prdelí.“

„Naučil jsi mě to skvěle.“

„Příliš, kurevsky, dobře.“ Protáhne se, postaví, položí mi ruce na pas a zvedne mě. Přehodí mi ruce přes ramena. „Tak pojď. Vyletěl jsem dnes ráno na svou přítelkyni a musím jít zastrašit prdel nějakého pěkného kluka.“

Zavrtím hlavou, když skočíme z kamene a usmívám se. Není dobré s tím bojovat.

Stále potřebuje být chlapák a velký brácha.

20. . Kapitola

ASTON

Kůra stromu se mi děsně zařezává do zad. Na rozdíl od Megan, jen venku se dokážu uklidnit. I když čekám na nevyhnutelný rozhovor s Bradenem.

Je to právě on, kterému musím přiznat, jak moc ji potřebuju. A jsem na to připravený. Kvůli Megan jsem konečně připravený se otevřít.

Jsem tak ztracený ve své vlastní hlavě a ani si neuvědomuju, když se přede mnou zastaví.

„Stále zasněný bastard.“ Samolibě se usměje.

„Žádná pěst nemíří na mé oko?“ usměju se zpátky na něj.

Pokrčí ramenem. „Přemýšlel jsem o tom. Několikrát. Pak jsem si uvědomil, že to nestojí za to od chvíle, co bych dostal zatraceně více pěstí od těch zatracených holek.“

Pravděpodobně má pravdu.

„Ale to neznamená, že z tebe nebudu chtít vykopat duši, když jí zlomíš srdce.“

„Nedělal jsem si srandu, když jsem včera řekl, že ji miluju,“ říkám otevřeně a dívám se na něj se stejnou vážností, jako se on dívá na mě.

„Dostala mě, chlape. Dostala se přes všechny moje sračky a vypořádala se s nimi. Ona je něco mimo tento zatracený svět, ale stále si myslím, že si ji nezasloužím.“

„Vole, nikdo z nás si nezaslouží tyto zatracené holky, ale z nějakého důvodu nás nechtějí opustit.“ Mrkne. „Nebudu ti lhát, jsem nasraný. Jsem nasraný, že jsi mi nikdy neřekl, co jsi dělal za mými zády, to je vše. Ale v tu samou chvíli moc dobře chápu, proč jsi to udělal. Udržoval jsi to,

zatracené, tajemství, protože mi to tak moc chtěla říct sama … To proto nejsem úplně nasraný.“

Tázavě se na něj podívám. Otevře pusu a znova ji zavře.

„Seru na to.“ Projede si rukou vlasy. „Ani, kurva, nevím, kdo jsem já.“

Přes jeho rameno vidím Megan, která se objevila u zadních dveří do domu bratrstva. Opírá se o dveře a sleduje nás.

„Do mých šesti byl můj život, kurva, zaneřáděný drogami, sexem a týráním. Trávil jsem čas tím, že jsem schovával modřiny od máminých debilních známostí a přemýšlel, kdy je dostanu příště. Slyšíval jsem ji ráno, jak si je dávala. Slyšel jsem ji vzlykat a brečet každou noc. Viděl jsem ji zajít příliš daleko, než ji drogy zabily a můj děda si mě vzal. Žil jsem s těmi kravinami až do teď a využíval sex, abych to blokoval, jako to dělala ona. Protože mi to nikdy nebylo u prdele. Sex znamenal, že jsem nemusel cítit nic - až do Megan. Udělala to vše, kurva, zase opravdové.

Připomněla mi, jak se kvůli všemu cítím a pomalu to ze mě dostávala pryč. Přiměla mě znova prožít vzpomínky a pak je vzala pryč jen tím, že tam byla. Ty kraviny v mé hlavě, všechen hluk, znova ho utišila, chlape. Ať se propadnu, až zjistím, jak to dělá.“ Zavrtím hlavou a dívám se, jak jde pomalu k nám. „Ale ona to ví. Ty věci, které nikdo další neví.“ Podívám se do Bradenových očí. „Je to pro mě opravdové. Všechny lži v poslední době to vidím jasně. Skončil jsem s tím, abych předstíral, že jsem někým, kým nejsem. Budu, kurva, skutečný, protože to si Megan zaslouží.“

„Ještě jste neskončili se zabíjením se navzájem?“ Megan si dá vlasy za ucho a zastaví se mezi námi. Natáhnu se a chytnu ji za ruku a přitáhnu k sobě. Zaječí a já ji chytím a posadím si ji mezi nohy a opřu její záda o hruď. Ruce jí dám okolo pasu a přitulím se k ní a políbím pod ucho.

„Ne, žádné zabíjení. Dalších pár minut a mohlo by to být možné.“

Otočí se ke mně a cítím cuknutí tváře, když se usmívá. Proplete prsty s mými.

„Dobře,“ zamumlá. „Nenáviděla bych, kdybych se musela vypořádat s vámi oběma.“

„Vidíš?“ Braden pokrčí rameny. „Nakopala by mi prdel líp, než bych mohl tvou. Alespoň jsem tady, abych na vás dával pozor. Ujistit se, že s ní zacházíš dobře.“

„Neandrtálec,“ připomene mu Maddie a sedne si na trávu vedle něj.

„Cokoli, andílku. Jen to říkám.“

„My víme.“ Nakloní se a políbí ho na tvář. „Ale myslím si, že si to Aston uvědomuje.“

Braden zavrčí a Maddie se usměje a opře si hlavu o jeho rameno.

„To je ten blbec, se kterým jsi spala?“ řve Kay přes dvůr. „Děláš si ze mě, kurva, srandu?“

„Ach, překvapení?“ říká Megan chabě a pokrčí rameny.

„Překvapení? Zatraceně správně, že je to kurevské překvapení!“ zastaví se a ční nad námi a dá si ruce v bok. Dívá se na Bradena. „Proč není jeho celé tělo v sádře?“

Braden pokrčí rameny. Jsem si jistý, že každý pokrčil rameny, když Kay stála nad námi.

„Uvolni se, jsi jedovatá!“ volá Lila. „Jen spolu chodí. Nic velkého.“

„Věděla jsi to, že?“ otočí se Kay na ni a pak na Megan. „Jak jsi to mohla říct jí a ne mně?“

Usměju se a Megan se na ni jízlivě dívá.

„Technicky mi to neřekla,“ zmíní se Lila. „Přišla jsem na to.“

„Proč jsi mi to neřekla?“

„Záleželo na tom, jako na životě a smrti, Kayleigh? Klekneš na kolena a umřeš, protože jsi poslední, která to zjistila?“

„Ne.“

„Tak proto jsem ti to neřekla.“ Lila se zakření. „Není to tvoje věc.“

„Věděla jsi to?“ ptá se Braden Lily a dívá se přes její rameno na Ryana.

„Věděl jsi to?“

„Proč se cítím jako uprostřed dramatu na střední?“ šeptám do Meganina ucha. Tiše se zachichotá.

„Protože Kay, Braden a Ryan jsou stále mentálně na střední?“ zašeptá mi.

„Já, ehm, sakra,“ zamumlá Lila.

„Nedívej se tak na mě, chlape. Je pro mě novinka, že to Lila věděla.“

„Novinka … věděla … novinka …“Maddie několikrát mrkne. „Můžu to jen tady shrnout? Začíná mě bolet hlava.“

„To bude rána, kterou jsi předhodila včera v noci,“ poznamená Kay.

„Ne. Je to určitě od vás.“ Maddie zavrtí hlavou. „Dobře. Megan a Aston měli jednu lechtivou noc a opustili se zoufalí po přítomnosti toho druhého. To mělo za následek začátek utajovaného vztahu, zatímco Megan pokračovala ve falešném randění s kluky, které jí Lila schválně domlouvala. Pak to stačilo a řekla Lile, že má přestat s těmi domluvenými schůzkami a prozradila to. Pak ji Lila kryla do včerejší noci, kdy toho měli dost, byli nepozorní a Braden je přistihl. Teď to všichni víme, každý je šťastný a oni mohou mít své neomezené lechtivé noci a nemusí se obávat, že budou přistiženi s prádlem u kotníků u stromu.“

Megan si odfrkne. Já se zakřením.

„Nikdy jsme neměli sex u stromu,“ mumlá Megan.

„Hej, ještě ne … “ stisknu ji u pasu.

„Je to to, co si myslím?“ Maddie se na nás dívá. „No, v podstatě.“

„Hm, asi, … trochu komplikované, ale jo.“ Megan odpoví za nás. „Možná trochu míň beznadějné (zoufalé), myslím.“

„Nejsem si jistý. Byl jsem pěkně zoufalý dostat se ti do kalhotek od doby, co jsem tě uviděl,“ říkám jí.

„Jen do mých kalhotek?“

„No, mohli bychom si vybrat dovnitř tebe, ale snažil jsem se nebýt, sakra, příliš hrubý.“

Oči jí jiskří.

„Dobře, obvykle bych byl pro tyto sexuální řeči, ale ta holka je jako moje sestra. Žádné další sexuální historky z příštího rána.“ Braden zvedne ruku a podívá se na mě. „Snaž se toto držet na minimu, když jsem poblíž.“

„Víš,“ Maddie přemítá. „Aston skoro nekleje od doby, když měli on a Megan tu nepříjemnost.“ Poplácá ho po tváři a on převrátí oči v sloup.

„Samozřejmě, Andílku,“ řekne bez hnutí brvou. Ušklíbnu se.

„Nemůžu uvěřit, že jste spolu šukali a já na to nikdy nepřišla.“ Kay se na nás dívá.

„Vztah,“ opraví ji Megan. „To je rozdíl.“

„Byl do toho zapletený sex. To se k sobě vztahuje. Jen nemůžu uvěřit, že jsem to nevěděla.“

Vzdoruju tomu, abych převrátil oči. „Nesklapneš o tom, že?“

„Ne,“ odpoví Kay a opře se o ruku. „Není to zatraceně pravděpodobné.“

*

„Co to děláš?“ ptám se Megan, když mě táhne k autu.

„Je neděle,“ odpoví jednoduše. „Jedeme k tvému dědovi.“

„Dobře, ale to nevysvětluje, proč máš s sebou zatracený piknikový koš.“

„Fajn - jedeme k tvému dědovi a bereme ho ven. Lepší?“ Zvedne na mě obočí a já se zakřením a nastartuju.

„O hodně. Ale kam jedeme?“

„Uvidíš.“

Usadí se do sedadla a směje se pro sebe. Kdybych doufal, že dostanu nápovědu díky tomu, jak je oblečená, ale rozhodně jsem neměl štěstí. Měla džíny, kabát, boty, nic neobvyklého, ale vlasy měla svázané nahoru.

Ne, že by to znamenalo něco zvláštního - Naopak jsem se chtěl přitulit k jejímu odhalenému krku.

Zastavili jsme před dědovým domem a vystoupili. Když jsem otevřel dveře, nebyl jsem přivítán obvyklou vůní doutníkového kouře. Je tady, ale slabě.

„Dědo?“ volám a mám obavy. Ta obava mě zasáhne tak rychle, když vidím jeho prázdné křeslo u okna. Vždy sedí u okna. Kde je?

„Dědo!“ křičím nahlas, oběhnu to dokola a mířím ke schodům. „Dědo!“

„Mohl bys zatraceně vzbudit mrtvého, chlapče,“ bručí od zadních dveří. Spěchám přes kuchyni a najdu ho utírat si špínu z rukou.

Zastavím se. „Zahradničil jsi?“

„Nemusíš znít tak překvapeně.“ Směje se. „Vím, že se to stalo.“

„Ale nedělal jsi to roky.“

„To protože jsem byl líný, chlapče!“ položí utěrku na pult.

„Zasadil jsem keře, které jsem dostal před několika týdny – ty hortenzie. Pro babičku.“

„Myslel jsem si, že nejsi připravený,“ říkám tiše.

„Nebyl jsem! Pak jsme měli náš malý rozhovor a uvědomil jsem si, jaký jsem byl starý mizera. Rozhodl jsem se vstát z toho zatraceného křesla a něco s tím udělat. Měl by ses podívat na zahrádku. Není tam moc rostlin, ale na jaře budou kvést!“ usmívá se tak, jak jsem ho dlouho neviděl.

Podívá se mi přes rameno a jeho tvář se rozzáří ještě více. „A přivedl jsi Megan! No, zahradničení a rozhovor o knihách s nádhernou dámou. To je nejlepší neděle, kterou jsem měl za nějakou dobu.“

Megan se tiše zasměje. „Doufala jsem, že vstanete ze židle. Beru vás dnes ven.“

Pobaveně si odkašlu. „Kdo bere koho?“

„Dobře, ty řídíš, ale je to rozhodně moje pozvání, pane Banksi.“ Jízlivě se na mě podívá a pobavení jí tančí v jejích krásně modrých očích.

„A krásná dáma mě chce vzít ven?“ děda si tře ruce o sebe. „Vezmu si nejlepší kabát. Astone, kradu ti dívku!“ políbí Megan na tvář, když ji míjí a pohupuje se v kroku.

„Žádná šance, starý muži!“

Megan se na něj láskyplně směje a já jdu přes místnost k ní a zastavím se před ní.

„Ano?“ vzhlédne ke mně.

Vezmu jí bradu do dlaně a hladím ji palcem po čelisti a ke spodnímu rtu. Lehce jej obkresluju. „Nic.“ Usměju se a nakloním jí bradu a skloním se, abych ji políbil.

„Doufám, že nesvádíš mou dívku!“ volá děda. „Máme rande, na které musíme jít!“

Směju se a beru Megan za ruku a vedu ji z domu. Děda vezme svou hůl a ukáže jí na auto.

„Alespoň ať je bestie čistá.“

„Samozřejmě, že je. Myslíš si, že bych ji nechal zašpinit?“ mrknu na něj. Zamručí. „Ne. Asi ne.“

Křením se, pomáhám mu do auta a zavřu dveře. Posadím se vedle Megan, která se usmívá.

„Už mi řekneš, kam jedeme?“

Zavrtí hlavou a oči jí jiskří. „Ne. Jen tě budu navigovat. Je to překvapení. Jeď rovně až na konec ulice.“

Letmo jsem se na ni podíval, když jsem řídil a zatočil tam, kam řekla. Opravdu jsem nevěnoval pozornost tomu, kam jedeme. Jsem příliš soustředěný na vzrušení, které projevuje. Je to nakažlivé - jsem nadšený, a ani nevím kvůli čemu.

„Přístaviště,“ říká děda ze zadního sedadla. „Míříme do přístaviště.“ Megan se zakření, otočí se na sedadle a kývne hlavou. „Jo.“

„Proč?“ trochu se zamračím a mrknu na dědu na zadním sedadle. Poklepe si prstem na ústa, když přemýšlí a Megan se usmívá více.

„Proč obvykle lidé jezdí do přístavu?“ ptá se ona.

„Lodě,“ odpovím. Její pohled sklouzne k mému, její nadšení je nyní ještě více zřejmé. Tváře má rudé, ale za jejíma rozzářenýma očima je náznak nervozity. Proč …

„Rybaření!“ vykřikne děda. „Bereš nás rybařit!“

Megan energicky přikývne. „Chtěla jsem udělat něco pro vás oba. Moji rodiče měli přijet tento víkend, ale tátovi přibyla další neodkladná práce, tak to zrušili. Měl zamluvenou loď na vyjížďku s Bradenem, tak jsem se zeptala, jestli bych ji místo nich mohla použít. Oplatím mu to.“

Zastavil jsem auto na parkovišti poblíž přístaviště a otočil se k dědovi. Oči se mu leskly slzami a já měl v krku knedlík.

„Děkuju,“ zašeptá děda Megan a dívá se jí do očí. „Děkuju.“ Usměje se na něj a děda zavrtí hlavou. „Půjdu rybařit na to místo za silnicí a chytím nějakou návnadu. Megan, chodíš na ryby?“

Ona zavrtí hlavou. „Bože, ne. Můj táta naučil rybařit Bradena a jeho máma mě naučila nakupovat.“ Zakření se. „Fungovalo to skvěle.“

„Tak se ujistíme, že mají na lodi tři pruty,“ oznámí děda. „Naučíme tě rybařit!“

„Ach, já, ehm … “

„Ne! Jdeš na loď, takže rybaříš. Nebudeš tam jen sedět a pěkně se dívat. Můžeš vypadat hezky i při lovení ryb, víš.“ Mrkne a otevře dveře auta. Odepnu si pás a natahuju se ke dveřím.

„Počkej, dědo.“ Vystupuju z auta.

„Můžu vystoupit z auta, chlapče. Ještě nejsem tak starý,“ vynadá mi, vezme si hůl a vystupuje. „Chytím návnadu. Ty běž a dej do pořádku loď.“

Belhá se přes silnici se svou holí a já vystupuju z auta. Otevřu Megan dveře, pomůžu jí vystoupit ven a přitáhnu si ji blíž. Dá mi ruce okolo pasu a opře si tvář o mou hruď.

„Děkuju,“ šeptám, políbím ji do vlasů a zůstanu tak o chvíli déle. „Děkuju za to, co jsi udělala. Nevíš, jak moc to pro něj znamená.“

Trochu se zakloní dozadu a usměje se. „Pravděpodobně tak moc, jako to

znamená pro tebe.“

Kývnu a uvědomím si, že je to pravda. „Nerybařili jsme od doby, co začal semestr.“

Hladí mě rukama po břiše, rozevírá prsty, když se jimi plíží nahoru po mé hrudi ke krku. „Nemusím zůstat, víš. Je to váš den. Ty a tvůj děda můžete jít sami, pokud - „

Umlčím ji polibkem. „Ne. Ne. Rybaření byla vždy naše věc, jen jeho a moje, ale pokud je na světě někdo, s kým to chci sdílet, je to s tebou.“ A je to pravda. Je jediná osoba, o které jsem snil, že bych s ní toto sdílel.

„Tak pojďme na loď. Vsadím se, že je s tou holí nebezpečný, natož s rybářským prutem.“

*

Záliv byl dnes klidný a malé lodě houpavě pluly okolo. Meganin piknik je mimo stříkající vodu a pochybovačně se dívá na rybářské pruty. Její pohled se přesune na kbelík plný červů, který děda koupil jako návnadu a trochu se zašklebí. Nemůžu si pomoci, ale usměju se.

„Jsou to jen červi,“ říkám, když nenuceně jednoho zaháknu na svůj prut.

„Právě,“ mumlá a stále se dívá dolů na kbelík. „Červi. Kdybych věděla, že budeme používat opravdové červy, já … “ zachvěje se. „Nenávidím červy.“

Ušklíbnu se. „Jsou to jen červi, zlato. Potřebuješ je, abys chytila rybu.“

„Já vím.“ Nakonec vzhlédne ke mně. „Jen bych si přála, abych je nemusela potřebovat.“

Děda jí podá její prut. „Potřebuješ si připravit návnadu.“

Zhluboka se nadechne a já držím kbelík a snažím se zabránit svému pobavení. Prsty pohybuje ke kbelíku, než trhne rukou zpět a znova se

zachvěje.

Pětkrát jí trvalo, než jednoho vzala. Pak ho pustila.

„Popadni toho zatraceného červa a zahákni na to!“ tleskne děda dlaněmi.

„Tyto ryby nebudou čekat celý den, aby se staly něčí večeří!“

„Já … fůůůůj!“ vykřikne, když jednoho popadne a připevní k háčku. Drží prut daleko od těla, stále na lodi a utírá si prsty do hadru vedle ní. „Fuj, fuj, fuj, fuj!“

S dědou vybuchneme smíchy. Vrátím víčko na kbelík a vrátím ho zpátky a křením se na ni.

„No tak, musíme chytit nějaké ryby!“ děda popadne svůj prut, zahákne svou návnadu a nahodí.

„Jo,“ říká Megan nejasně. „Vůbec nevyšiluju z toho, jak to funguje.“ Položím svůj rybářský prut dolů a přitáhnu ji k sobě. „Naučím tě to.“

„Učil se od nejlepšího!“ volá děda z druhé strany lodi.

Mrknu na Megan a objemu ji rukou okolo pasu. „Vítr nám fouká do zad, tak musíme nahodit tady. Pokud bychom to zkoušeli proti, vítr by ti odfoukl prut pryč.“

„Dobře. Ale jak to mám nahodit?“

Zakřením se. „Trpělivost. Potřebuješ nejdříve správně držet prut.“

„Hm, jistě.“

Dám jí ruku pryč z pasu a položím na její prsty. „Musíš si chytit cívku, musí být mezi tvým prostředníčkem a prsteníčkem. Takto.“ Přemístil jsem jí prsty. „Když to není pohodlné, můžeš to měnit tak dlouho, dokud nebude.“

„Je to v pořádku,“ říká trochu bez dechu.

„Teď … “ přiblížím ústa blíž k jejímu uchu. „Musíš popouštět cívku, dokud nemáš šest palců visící vlasec a otáčíš, než je naviják pod tvým prostředníčkem.“ Pomohl jsem jí s tím a moje prsty se dotýkaly jejích.

„Teď drž vlasec proti prutu a dej návnadu druhou rukou.“

Vzal jsem jí její volnou ruku a položil na kbelík s návnadou a otevřel ji s ní.

„Teď co?“ trochu se ode mě odklání dozadu.

„Nasměruj prut na svůj cíl.“ Pomohl jsem jí prut nasměrovat. „Teď to musíme nadhodit lehce rychlým pohybem. Budeš cítit, až se vrch prutu ohne, když to uděláš a potřebujeme ho zatlačit dopředu. Z poloviny k cíli, pak pusť vlasec. Pak se přiblížíme k návnadě.“

„Nahoru, ohnout, dopředu, pustit, přiblížit,“ mumlá a naklání se zpět ke mně. „Myslím, že to zvládnu.“

„Můžeš.“ Přejedu ji rty blízko ucha a lehce okusuju její lalůček. Kroutí se a ostře se nadechne.

„Nemůžu se o to pokusit, když děláš toto.“ Usměju se na její kůži. „Připravená to zkusit.“

„Ne.“

„Tři, dva, jedna.“ Pomohl jsem jí zvednout prut nahoru, a když jsem cítil napnutí, kmitl jsem jím rychle dopředu. Zaječela. „Pusť!“

Megan zvedne prsty z vlasce a ten letí s prutem a téměř dokonale přistane ve vodě. Kření se. „Udělala jsem to!“

„Udělala jsi to. Teď musíš jen čekat, až se ryba chytí návnady.“

„Jak dlouho to trvá?“

„Jak dlouhý je kus provázku?“

„Říkáš mi, že bych tu mohla stát celý den a nic nechytit?“ Děda zabručí přes loď. „To přesně ti říká!“

Megan se otočí ke mně a já se zakřením. „Co?“

„Nemůžu uvěřit, že jsem se nechala nalákat.“

„Hej.“ Pustil jsem prut a dal jí ruce na boky. Zabořil jsem jí obličej ke krku a šťouchl límec jejího kabát pryč. „Byl to tvůj nápad, pamatuješ?“

„Ano … “

Hladil jsem jí nosem po krku nahoru a dolů a ona polkla. „Nejsi s ničím svázaná. Věděla jsi, že skončíš u rybolovu.“

„Hmmm.“

„Tak proč jsi tak překvapená?“ dýchám jí dozadu na krk a ona se zachvěje. Pohladím ji po bocích, dám prsty do jejích předních kapes a odstoupím.

„Nejsem,“ šeptá.

„Tak si neztěžuj.“ Usmívám se a přejedu ji rty přes čelist a letmo vidím, že se její oči s třepotáním zavřely. „Megan,“ šeptám jí do ucha.

„Hm?“

„Dívej se na vlasec.“

Rychle otevře oči a dívá se přímo na mě s touhou a mrzutostí. „Udělal jsi to schválně.“

Ukradl jsem jí polibek a zakřenil se na ni. „A co když ano?“ Zúží oči a dívá se zpět na vodu. „Tak ne - „

„Woohoooo,“ křičí děda. „Máme jednu velkou, chlapče!“

„Drž to pevně,“ říkám Megan, pustím ji a jdu přes loď k němu a popadnu síť.

„Drž ruku tady. Nestojím tak pevně na nohou, jak kdysi,“ nařizuje mi děda. Stojím za ním na straně, pomáhám mu držet prut a přidržuju mu záda, když přitahuje rybu.

Vypísknu na ohnutý prut. „Ta je dobrá, dědo.“

„Nezníš tak překvapeně,“ zavrčí děda. „Moje cena rybáři.“

Pomalu navíjí rybu, a když je blízko hladiny, rychle jsem zvedl síť a nabral ji.

„Losos!“ křičí šťastně, sedí a mohl by se přetrhnout, aby se na rybu podíval. „A máš u sebe metr?“

„V piknikovém koši,“ odpoví Megan. „Táta vždy jeden brával pro Bradena, tak jsem na to myslela a zabalila ho.“

„Geniální dívka!“

Nechal jsem rybu se třepotat na palubě a vzal si metr.

„No, je dost velká?“

„Myslím … “ Rozvinul jsem metr vedle ryby. „Stále ho drž, dědo.“ Nechal na rybě botu a já jsem dvakrát zkontroloval délku.

„No?“

„Jen.“ Křením se na dědu. „Půl palce přes velikostní limit.“ Zatleská rukama. „Děti, dnešní večeře!“

„Ach,“ zapiští Megan. „Něco tam je!“

Děda mrkne, popadne hůl a rychle rybu zabije. Stoupnu si dozadu za

Megan a položím ruku na prut.

„Je tam ryba - je zakousnutá?“ ptám se jí.

„Jak to mám vědět? Nevidím ji!“

Zpola si povzdechnu a zasměju a opřu si hlavu o její. „Tohle bude dlouhý den.“

21. Kapitola

MEGAN

Nejsem střižená na to, abych byla rybářka.

To je v pořádku. Zejména nemám ráda červy … nebo garnáty. Červi mají být na zahradě a garnáti jsou určeni na jídlo. Pokud je chcete chytat, nebo s nimi rybařit, je to super. Já to jen nechci dělat.

Ačkoli bych mohla být v pokušení, kdyby se na mě Aston přitiskl tak, jak to udělal dnes …

I přes chladný mořský vzduch stále cítím, jako by mé tělo bylo v ohni, když stál za mnou. Byla jsem si ho tak moc vědoma a i nejnepatrnějšího pohybu jeho těla a nemyslím si, že jsem se opravdu naučila vyšilovat z ryb. Vše, na co jsem mohla myslet, byly jeho prsty hrající si s mými kapsami na džínách a jeho rty na mém krku. Ještě jeho teplý dech a na kůži se mi objevila husí kůže a jsem připravená z něj rozpustit jen pouhou myšlenkou.

Teď jsme v jeho pokoji po obědu, který připravil jeho děda ze svého chyceného lososa. Aston lehce hladí svými palci vnitřní stranu mých stehen. Dívám se do jeho šedých očí, když se naklání ke mně a přejede mi nosem přes můj.

„Nemusela jsi to dnes dělat,“ mumlá a prsty mě hladí po zadku.

„Já vím, ale chtěla jsem. Oba to milujete.“

„Bylo to lepší, když jsi tam byla.“ Nosem mě šťouchne do čelisti a tím způsobí, že zakloním hlavu dozadu.

„Většinu času jsi byl přitisknutý na mně.“ Projedu mu svými prsty jeho vlasy a on mě líbá podél ramene. „Jsem si jistá, že to bylo lepší, než obvykle.“

„Bylo. O moc lepší.“

Vklouzne jazykem do mezery u mého límečku a chytí mi košili, když pohybuje rukama nahoru po mých zádech. Otočím hlavu a políbím ho na krk a opřu tvář o jeho rameno. Těžce vydechuje, lehce se chvěje a poznávám ten pohyb. Držím ho pevně a přitisknu tvář k jeho.

„Nemusíš odejít, že?“ jeho hlas je tichý a zranitelný.

Zavrtím hlavou. „Ne,“ zašeptám. „Zůstanu tak dlouho, jak mě budeš potřebovat.“

A myslela jsem to vážně. Kdyby potřeboval, abych zůstala navždy, tady v jeho náručí, zůstala bych.

„Dobře.“

Zaboří mi prsty do zad a zatne čelist a celé tělo mu ztuhne. Pomalu a lehce ho hladím po zádech a vklouznu jimi pod jeho tričko. Jeho svaly jsou pod mými prsty tvrdé, jako skála. Astonův dech je mělký a tiskne mě pevněji, když se snaží kontrolovat třes svých rukou.

Slzy mě pálí, když tady sedím, úplně bezmocná zastavit cokoli, co se děje v jeho hlavě. Mohl by si pamatovat cokoli, nějakou hrůzu a neexistuje způsob, jak bych to mohla zastavit. Byla jsem tu už tolikrát a pokaždé mi to trhá srdce.

Ale neodejdu. Láska je silnější, než nenávist.

Vím, že naše láska to může vytlačit jakoukoli nenávist uzavřenou v jeho těle, nebo myšlenkách. Věřím v sílu, kterou nám dává.

A proto mám zlomené své srdce znova a znova.

„Neodcházej,“ říká ta slova tiše a naléhavě do mých vlasů.

„Neodcházím nikam,“ slibuju mu. „Jsem tady. Budu tady tak dlouho, jak mě budeš potřebovat.“

„Nenávidím … “

„Jsi v bezpečí.“ Můj hlas je tichý, ale pevný a hladím ho po hlavě, když bojuju se svými slzami, které hrozí, že je nezadržím. „Jsi tady se mnou v bezpečí.“

Tělo mu cukne a najednou se uvolní a jeho dech je drsný. „Megan.“

„Jsem tady.“ Zastavím svou třesoucí se ruku a má hruď je těžká, když bojuju s neprolitými slzami.

„Vždy jsem tady.“

„Neodcházej. Prosím, nikdy neodcházej.“ Jeho hlas je slabý, sotva ho slyším, ale pro mě to zní, jako by křičel. Cítím, jako by mě každé slovo řezalo a slzy mi stékají po tvářích i přes mou velkou snahu.

„Zůstávám. Slibuju. Nikam neodcházím.“ Hladím ho po hlavě.

„Pamatuju si to. Rybaření s dědou a babičkou. Měl jsem 4 - bylo to jen předtím, než umřela. Je to rozmazané. Jedna z posledních vzpomínek, kterou na ni mám. Byla zabalená ve své oblíbené přikrývce. Děda nechtěl, aby jela a ona mu řekla, aby byl zticha. Nechtěla to promeškat. Ráda vcházela na loď. Ona je jediná osoba, která kdy s námi šla.

Mimo mě. Jeho děda mě ochotně přijal. Nechal mě jet na výlet, který měl být jen pro ně - a jeho ženu, než umřela. Pevně zavřu oči.

„Ale pak jsem jel domů. Vzal rybu. Máma tam byla. Když děda odešel, řekla mi, abych dal rybu do mrazáku, protože musí jít do práce a já bych měl mít toast, protože to je vše, co měla. Odešla do práce. Popadl jsem toast, který udělala, talíř se rozbil a on byl naštvaný. Byl tak, kurva, naštvaný. Popadl mě zezadu za tričko a strčil do zdi. Můj obličej se přimáčkl. Ten bastard mi zlomil nos. Jen kvůli debilnímu talíři!“

Snaží se mě odstrčit a já ho držím pevněji.

„Megs - „

„Ne.“

Zvedne hlavu z mého sevření a dívá se na mě, jeho pohled je tvrdý a ledový. Svýma nohama obejmu jeho, přišpendlím k sobě a vezmu obličej do dlaní.

„Nepustím tě.“

„Nežádal jsem tě, Megan.“

„Taky jsem tě nežádala.“ Odpovím a stále se dívá na mě. „Jsem tady, Astone. Jsem právě tady, před tebou.“

„Já - „

A uvědomím si to. Je vyděšený.

Je vyděšený z toho, že bude tím mužem, kterým tvrdili, že se stane.

„Nejsi on!“ křičím do jeho tváře. „Žádný z nich. Jsi víc, než oni. Nejsi jako oni,“ dokončím větu jemněji.

„Ty … já … ne.“

„Miluju tě.“

Pevně sevře oči, dýchá ostře nosem a vrtí hlavou.

„Ano. Miluju tě. Každý rozbitý a neodpovídající kousek tebe. Miluju každý tvůj zpropadený kousek, i když se takto cítíš a to se nezmění. Můžeš být naštvaný, vystrašený, smutný, stále tě budu milovat stejně, jako tě miluju, když jsi šťastný. Poslechni si to a věř tomu, Astone. Miluju každou tvou část, jako ty miluješ každou mou.“

Jeho paže vystřelí okolo mého pasu a položí mě dolů na postel, přitáhne si mě k hrudi a uzamkne naše nohy k sobě. Jeho tělo se třese, když mě drží u sebe. Zakloním hlavu dozadu a hladím ho palcem po tváři až k bradě a pak jeho rty.

„Jsem tady, Astone, a neopustím tě. Už mě nikdy neodstrkuj pryč. Překonali jsme to. Znám tě celého a to nemůžeš změnit.“

„Jsem vyděšený, že jeden den … Jeden den budu osobou, kterou se ze mě snažili vytvořit. Nechápeš to? Bojím se … jeden den ti ublížím. Jsem tak, sakra, vystrašený.“

„Neublížíš.“

Rychle otevřel oči, zoufale se mi díval do mých a toužil po odpovědích.

„To nevíš.“

„Miluješ mě,“ říkám jednoduše. „Máš to, co oni ne. Máš lásku. My máme lásku. Pokaždé, když cítíš nenávist, mysli na mě a já ti dám lásku.

Vždycky.“

Nepohl se a ani jeho oči se nemihly a jeho sevření nepovolilo. Jediný pohyb vykonává jeho hruď, která se zvedá a klesá s jeho dechem, když se znova snaží získat kontrolu. Palcem ho hladím pod okem a pak znova po jeho tváři, jako bych mohla setřít tu bolest, která ho trápí. Unikne mu dlouhý a bolestivý výdech mezi rty, když přitiskne svou tvář k mé a pohled se mu vyjasní.

„A to je důvod, proč tě potřebuju,“ zašeptá. „Může být tma, ale ty vše stejně prolomíš svým světlem.“

„Potřebuješ mou lásku, ne mě. Jsem jen osoba, která ti ji dává. Můžu být tvým světlem, ale jen pokud mě nebudeš chtít taky, tak nezáleží na tom, jak se snažím, protože nebudu schopná prolomit temnotu. Ty jsi ten, který to zlepšuje. Já jen pomáhám.“

On zavrtí hlavou a já přikývnu.

„Já ti dávám světlo. Záleží jen na tobě, jestli jím necháš temnotu porazit.“

„To nedává smysl.“

„Co nedává?“

„Proč mě miluješ.“

„Pro lásku neexistuje logika. Prostě je.“ Odhrnu mu vlasy z obličeje. „Jako my. Prostě jsme.“

*

Vše je jednodušší, když jsou tajemství vyřčena. Teď se nemusím bát toho, že bych se na Astona špatně podívala nebo něco špatného řekla. Nemusím sledovat každý svůj pohyb, kousat se do jazyka, nebo zatínat pěsti, abych se ho nedotkla.

A miluju to.

Miluju to, že můžeme jen být.

Nestarám se o to, co si lidé venku šeptají v kruhu kamarádů, kteří neznají pravdu, a nestarám se o pohledy ostatních holek.

Jen se starám o to, že padnu do jeho náručí, když ho najdu stát před mou třídou, jako teď.

„Shakespeare tě ještě nezabil,“ říká, když se na mě usmívá a bere mě za ruku.

Prohlédnu si jej. „Ne, ještě ne, ale v budoucnu je to velmi pravděpodobné.“

„Neexistuje žádná, zatracená, šance.“

„Jak to víš? Už jsi někdy četl Shakespeara akt po aktu?“

„Protože bych se tě snažil oživit, než bys úplně zemřela.“

„A jak bys to udělal?“

Vytáhne mě ze dveří a přitiskne k sobě. „Trochu takhle.“ Kření se a

vášnivě mi přitiskne rty na moje a zmocní se mě polibkem, který by mě určitě oživil, kdybych umírala.

Sakra, myslím, že by mě to oživilo, i kdybych mrtvá už byla.

„Myslíš, že by to fungovalo?“ mumlá a na tváři se mu objeví samolibý úsměv.

„Jo,“ zamumlám na něj trochu omráčená.

Zasměje se, chytí mě okolo pasu a vede mě do Starbucks. Schoulím se k jeho boku a šťastně si povzdychnu. Je divné myslet na to, že před měsícem jsme se neustále hašteřili.

Objednali jsme si kávu a posadili se u okna.

„Asi pojedeš tento víkend domů? Na Díkůvzdání?“ Podívám se na něj a pokrčím rameny. „Asi ano.“

„Nezníš šťastně.“ Nejsem.

„Asi je to tím, že myslím na mámu, která se mi každých pět minut bude dívat přes rameno. Poslední tři měsíce jsem měla svobodu. Plus obvykle se scházíme s Bradenovou rodinou, ale on tam tento rok nebude.“ Zamíchám si kávu. „Jsem si dost jistá, že to bez něj bude stát za prd.“

„On nejede domů?“

Zavrtím hlavou. „Bere Maddie zpět do Brooklynu. Ona to ještě neví. Myslí si, že jedou k jeho rodičům.“

Aston se ušklíbne. „On je záludný.“

„Vždy byl.“ Usměju se. „Ale jeho záludnost pro mě znamená, že budu muset přetrpět večeři sama.“ Povzdychnu si.

„Zní to jako zábava.“

„Mohl bys přijít a trpět se mnou,“ nabídnu. „Máma by to milovala.“ Jednou jsem jí o nás řekla.

„Já nevím.“ Odmlčí se a vezme mě za ruku. „Nechci nechat dědu samotného.“

„Nemusíš. Bude tam moje babička a ona je tak normální, jako

„rovnoboký“ kruh.“ Aston si odfrkne při mém popisu. „Zapálili by spolu dům. Pravděpodobně by ho vzala sebou na páteční bingo. A kouří jako vlak.“ Vyvalím oči.

„Perfektní zásah,“ říkám suše. „A tvůj děda?“

„Zemřel ve válce ve Vietnamu. Byl u letectva a sestřelili ho. Nikdy jsem ho nepoznala, tak je těžké být z toho smutná. Moji druzí prarodiče – z tátovy strany – se přestěhovali do Kanady, když šli do penze.“

„Kanada?“ Aston zvedne obočí. „Není to zvláštní místo k odpočinku v důchodu?“ malý úsměv se mu plíží po tváři.

„Ano … ale nikdy jsem neřekla, že byli normální.“ Zakřením se. „Myslela jsem, že by mohli jít, ach, já nevím, na Bahamy, nebo tak něco. I jen se přestěhovat z Colorada do Kalifornie by bylo blíž tátovi od doby, co se přestěhoval tady, aby byl s mámou na koleji, ale ani náhodou. Jeli do zatracené Kanady a my jsme očekávali každou zimu, že se sbalí a přijedou zpátky.“ Zachvěju se. „V Kanadě je zatracená zima.“

„Jsi opravdu kalifornská princezna.“ Zasměje se.

„Tak jsem vyrostla v jižní Kalifornii. Nerýpej do mě, když mám ráda slunce.“

„Rozhodně jsi vyrostla v Kalifornii.“

„To je důvod, proč byste oba s dědou měli jet. Může být společně s babičkou a dělat potíže, máma se může bavit tak moc, jak to miluje a ty a já můžeme zmizet na celý víkend.“ Pokrčím rameny. „To zní dobře.“

„Já nevím. Musím si promluvit s dědou.“

„Co obvykle děláte?“

„Oh … “ Aston si tře zadní část krku a moje rty cuknou pobavením.

„Koupíme si jídlo, koukáme se na blbosti v televizi a pijeme pivo.“ Směju se. „Dobře, určitě musíte jet se mnou.“

*

„To bylo traumatizující.“ Padnu na pohovku vedle Bradena a zavrtím hlavou. On se zakření a vím, co řekne.

„Vzal to dobře, že?“

„Dalo by se to tak říct,“ má tvář je bez výrazu. „‘Máš kluka? Skutečného kluka? Ach, Megan, to je úžasné! I když doufám, že používáte ochranu. Už jsme o tom mluvily a potřebuješ se vzdělávat a mít dům a práci, než otěhotníš’.“ Zavrtím hlavou a je mi jasné, že budu mít bolesti hlavy, když na mě máma bude naléhat, abych neotěhotněla v brzkém věku.

„Jen má starost.“

„Ach, já vím. Jsem ráda, že se stará, ale nemusí to vzpomínat při každém rozhovoru. Mluvily jsme spolu asi před 10 -ti dny. Nezapomínám tak brzy.“

„Ona to myslí dobře.“

„Jo?“ zvednu obočí. „Tak proč se nemůžeš přestat smát?“

Pokrčí rameny a snaží se přestat smát. „Omlouvám se, Meggy. Jen jsem si přál, abych mohl vidět to setkání s rodiči.“

„Ach, taky setkání prarodičů. Neděláme nic napůl.“

„Pokračuj, jak myslíš.“ Zakření se. „Ach, člověče. Budu muset zavolat mámě třikrát za den, abych ji informoval. O kolik se vsadíme, že se tvoje máma posadí s Astonem a bude s ním mluvit o těhotenství?“

Braden se víc kření a pobavení mu tančí v očích. „Ach, můžu téměř garantovat, že to udělá.“

Popadnu polštář a zabořím do něj svůj obličej a zasténám. „To bude katastrofa.“

22. . Kapitola

ASTON

To bude katastrofa,“ mumlá Megan, když jedeme ulicí, kde mají domy větší hodnotu, než jsem si kdy mohl představovat. Domy jsou většinou třípatrové a všechny mají garáž, příjezdovou cestu a perfektně ořezané předzahrádky.

Vrtím se na svém místě. Malý hlásek v hlavě mi šeptá, v jak rozdílných místech žijeme. Připomíná mi to, jak rozdílné je to v porovnání se San Franciscem. Podívám se na Megan a říkám tomu hlasu naser si.

Moje minulost neurčuje to, kým jsem. To se projevuje v přítomnosti. Děda tiše hvízdne. „Máte bazén a všechno?“

„Doufám, že jste si vzal své plavky.“ Dodá čilým hlasem.

„Pak jsem dobře udělal.“ Děda si poplácává břicho. „Miluju plavání.“

Zatočí na příjezdovou cestu mířící k jednomu z třípatrových domů. Cesta je lemovaná keři ve tvaru kruhu a zimními květinami. Podívám se na dům. Je bílý a vypadá, jako by byl z filmu.

Víte … kde žije ta jedna bohatá a nedosažitelná osoba.

Nestojíš za nic. Zatnu zuby a zatlačím hlas pryč. Nenechám všechny hlasy, aby nám zničily víkend.

Megan vyskočí z auta. Přední dveře se otevřou a objeví se v nich žena, která vypadá jako Megan za dvacet let. Při pohledu na blond vlasy její matky, štíhlou postavu a zářivý úsměv je snadné vidět důvod, proč je Megan tak zatraceně krásná.

Děda znova zapíská. „To je jedna z těch sexy matek,“ zašeptá mi a směje se.

Převrátím oči a vystoupím z auta a otočím se, abych mu pomohl. Odmávne mě pryč a znova převrátím oči. Zatracený tvrdohlavec.

Otře si ruce o nohy. „Chystám se setkat s krásnými dámami.“ Belhá se o holi, přiblíží se k Megan a její mámě a rychle se představí. Já se ušklíbnu, když se nakloní dopředu, aby políbil mámu Megan na tvář a totálně ji tím překvapil. Ona se zasměje a Megan se otočí na mě a usmívá se.

Žaludek se mi převrací a opakuju si ta slova. Moje minulost neurčuje, kým jsem. Moje minulost mě neurčuje.

„Mami, to je Aston. Astone, to je moje máma, Gloria,“ Megan nás představuje.

„Je krásné se s tebou setkat, Astone,“ Gloriiny oči září opravdovým štěstím. Natáhne ruku, já ji přijmu a políbím na prsty.

Zářivě se usměje a nakloní k Megan. „A je slušný! Už teď ho mám ráda.“ Děda na mě mrkne a já potlačím svůj úsměv, když nás Gloria vede do domu. Megan vklouzne rukou do mé a já ji lehce stisknu.

„Rogere?“ volá Gloria. „Kde jsi?“

„Na dvoře, miláčku,“ volá hluboký hlas zpět.

„Připravuje gril,“ vysvětluje a vede nás domem.

Dům nevypadá tak, jak jsem očekával. V mých představách byly všude drahé cetky, ale vůbec takový není. Stěny zdobí vysvědčení s Meganiným jménem za jízdu na koni, obrázky jí a Bradena a rodinné fotografie. Očima je všechny přímo hltám.

„Byla jsi opravdu roztomilé dítě,“ mumlám, když míjíme fotografii, kde má Megan vlasy spletené do copánků a usmívá se do fotoaparátu, když jí chybí jeden zub.

„Sklapni,“ mumlá na mě. Zakřením se.

Zahrada u domu je velká, jako dědova. Vypískne znova a já odolám nutkání se k němu připojit. Jdeme k místu, kde je připravený gril, velký stůl s přistavěnými židlemi a několik rostlin.

Vedle opravdu velkého bazénu je přiléhající budova. A na volném místě byste postavili ještě další dům.

Věděl jsem, že Braden a Megan vyrůstali v bohatých rodinách, ale do prdele.

„Megs!“ volá na ni muž od grilu a otočí se.

„Tati,“ zaúpí Megan a já vidím proč. Na jeho zástěře je nahý chlap - vysportovaný s karbanátkem, kde by měl být jeho penis. Trochu jsem se zasmál.

„Co?“ říkám nevinně.

„Měl sis obléci tu zástěru, ne? Pamatuješ? Hosté?“ prosí zoufale.

Dívá se na mě a dědu a směje se. „Teď je příliš pozdě, drahá dcero. Už to viděli!“

„A já mám jednu opravdovou!“ směje se děda chraplavě a hladí si žaludek. Jde dopředu a postaví se před tátu Megan.

Megan si povzdechne a opře si čelo o mé rameno. Políbím ji na vrchol hlavy a usměju se.

„A toto musí být chlapec, který ukradl srdce mému děvčeti,“ její otec se na mě otočí s širokým úsměvem.

„Ano, pane.“ Mrknu na Megan. Dívá se na svého otce smrtícím pohledem.

„Roger,“ představí se a potřeseme si rukou. „Je hezké tě poznat, synu. Pokud někdy měla přítele na střední škole, nikdy jsme ho nepotkali.

Braden ho vystrašil předtím, než se dostal blíž.“

„Tati!“ Megan zalapá po dechu. „O čem to mluvíš?“

„O tom, že jsi nikdy nepřivedla nějakou ‘pastvu pro oči’ ze školy domů,“ z kuchyně zaskřípe hlas. „Už bylo na čase. Má pěkný zadek. I jeho předek je hezký?“

„Mami,“ varuje Gloria.

Zvednu na Megan obočí a ona otevře pusu. Tváře se jí začnou červenat a oba se podíváme na starší ženu vyjíždějící z domu na plošině.

„Co? Mluvila jsem o tom gentlemanovi sedícím tady u stolu.“ Sedne si naproti dědovi a podívá se na mě a prohlédne si mě. „I když, dobrá volba, Megan. Je hezký.“

„A má mozek.“ Megan pokrčí rameny.

„Jeď na kolej a buď vybíravá. Nezapomínej … “ Babička se zašklebí.

„Byla bych vybíravá, kdyby byla nabídka.“

„A odněkud tento vzhled a mozek získal,“ skočil do toho děda.

„A jasně jste to byl vy.“ Babička se na něj zářivě usmívá. Navázali konverzaci a já se usmívám.

Přivézt ho tady byl dobrý nápad.

„Takže jsi nikdy neměla na střední škole přítele?“ dráždím Megan. Otevře pusu, pak ji zavře a znova otevře.

„Žádného nepřivedla domů,“ vysvětluje Gloria. „Braden je rozhodně vystrašil, tak si představ ten šok, když mi řekla o tobě! Myslela jsem, že se ukážeš se zlomenou rukou nebo monoklem.“

„Zlomenou rukou?“ zvolá Roger a dloube do uhlí. „Já jsem očekával, že přijede na kolečkovém křesle. Možná je ta holka pro Bradena dobrá.“

„Maddie,“ opraví ho Megan. „Ne ´to děvče´, tati. Jmenuje se Maddie.“

„To je ono. Věděl jsem, že to začíná na M, jen jsem si nemohl vzpomenout.“ Odmávne ji.

„Možná.“ Glorie se usmívá. „Megan, proč nejdeš a neukážeš Astonovi okolí? Vypadá to, že jeho dědeček je pro tuto chvíli zaneprázdněný.“ Nakloní se dopředu. „Rozdělila jsem pokoje, protože jsem nevěděla, co děláte,“ zašeptá. „Jestli chcete být spolu, klidně buďte. Jste dospělí, ale použijte - .“

„Ano, díky, mami,“ vychrlí Megan. „Chápeme.“

Chytne mě za ruku a táhne pryč z terasy, když se otec směje. Ušklíbnu se pro sebe.

„Dobrý bože,“ říká, když jsme uvnitř. „To šlo docela dobře, myslím.“

„Hej - tvoji rodiče tě přivedli do rozpaků a babička si mě prohlížela. Řekl bych, že to dopadlo docela dobře!“

Odmlčí se. „Myslím, že je to docela standardní.“

„Já nevím. Nikdy předtím jsem se nesetkal s rodiči.“

Zastaví se v půlce schodiště, nakloní hlavu a podívá se na mě. „Opravdu?“

„Jo. Zníš překvapeně.“

„Trochu jsem.“

„Proč? Víš, že jsem předtím nikdy nerandil. Vždy to bylo neformální.“ Znova pokračuje v chůzi. „Takže … je to vážné?“ cítím v jejím hlasu škádlení.

„Pohrával jsem si s myšlenkou, že je to … “

Ona se zašklebí a já si ji na vrcholu schodiště k sobě přitáhnu blíž. „Ano?“ mrká řasami, když se na mě dívá.

Usměju se. „Vznikly někdy nějaké pochybnosti o tom, že je to vážné?“

„Ne,“ odpoví a políbí mě. „Ne tak docela.“

„Ne tak docela?“ zvednu obočí.

„Ne,“ opraví se a táhne mě ke dveřím. „Miluju tě.“

Z jejích slov je mi okamžitě horko a umlčují šepot v mé hlavě.

„Miluju tě,“ zašeptám a políbím ji na nos.

„Můj pokoj.“ Otevře za sebou dveře a já jdu za ní. Páni.

Na prádelníku jsou hračky, na podlaze je bílý nadýchaný koberec a stěny jsou vymalované světle fialovou. Dvojité dveře napravo vedou, jak předpokládám, k šatně a nad postelí jí svítí elektrické svíčky.

„Jsem si jistý, že toto je nejvíce holčičí pokoj, co jsem kdy v životě viděl.“

„A kolik holčičích pokojí jsi vlastně viděl?“ výstředně zvedá obočí.

„Jeden. Tento.“

„Pak je tvoje tvrzení směšné.“ Směje se.

„Spím tady?“ vzhlédnu na plyšové hračky.

„Nemusíš.“

„Neříkám, že nechci. Chci.“ Ukážu na plyšové hračky. „Ale oni se musí otočit. Opravdu nechci být sledovaný těmi zatracenými vycpanými medvědy.“

Její modré oči jí září a opírá se o zeď. „Na mých vycpaných medvědech není nic špatného.“

„S nimi není nic správně.“

„Snažíš se, abych si vybrala mezi svými medvědy a tebou?“

„Ano. Ano, snažím se.“

„Vidím to jako problém, pane Banksi.“

„Je to tak, slečno Harperová?“ udělám krok k ní a přitáhnu si ji k sobě. Mé prsty se proplétají jejími vlasy a nakloním jí hlavu dozadu a přejedu jí rty přes její. „Můžou tví plyšoví medvědi dělat toto?“ přejedu jí nosem po bradě a krk jí zasypávám polibky a lehce jí saju pokožku. Dech se jí zadrhne. „Nebo toto?“ posunu jí ruku dolů po zádech až na zadek a přitáhnu si ji k bokům. Moje erekce pulzuje proti ní a roste, když se na mě tlačí. „Nebo toto?“ skloním hlavu a kroužím jazykem přes její dmoucí se ňadra a škádlím ji okolo podprsenky.

„Ne,“ vydechne. „Ne, toto nemůžou udělat.“

Jemně ji okusuju pokožku až k jejímu uchu a zastavím se. „Takže jaké je prohlášení?“ zašeptám.

„Prohlášení? Kdo mluvil o prohlášení?“ zaboří mi prsty do vlasů a zakloní hlavu dozadu. „Žádná prohlášení.“

Cuknu rty. „Takže se medvědi otočí?“

Přikývne. „Sakra, jestli toho bude víc …“ její tělo se tlačí proti mému a perfektně ke mně pasuje. „Můžou žít v bazénu s veškerou péčí.“

„Ach, je tu toho mnohem víc a je to vše tvoje.“

Megan mě hladí dolů po mém těle a prsty obkresluje moje svaly. Zhluboka si povzdechnu a přitáhnu si ji blíž k sobě a vdechuji vůni vanilky z jejích vlasů. Nezáleží na tom, kde byla, nebo co dělala, vždy bude vonět po

vanilce.

„Co dnes budeme dělat?“ ptám se a prsty následuji křivky její páteře až k zadku.

Pokrčí rameny. „Myslela jsem, že bychom mohli jít jezdit.“

„Mám pocit, že nemluvíme o jízdě v ložnici.“

Podívá se na mě, vlasy má zamotané a směje se. „Ne. O jízdě na koni. Nechci to zmeškat, než se vrátíme do školy.“

„Nikdy jsem nejezdil na koni.“

„Budu tě učit.“

„Hm.“

„Učil jsi mě rybařit,“ připomene mi. „Přinutil jsi mě rybařit!“

„Asi nemám jinou možnost, že?“

Zavrtí hlavou a převalí se na mě. Obkročmo se na mě posadí, chytí mě a její vlasy jsou okolo mé tváře. Pomalu skloní obličej ke mně, vsaje můj spodní ret do úst a lehce okusuje. Kloužu jí rukama podél stehen a palci se blížím nebezpečně blízko k teplému místu mezi nohama.

„Žádná jiná možnost,“ zašeptá.

„Opravdu? Nemůžeš místo toho jezdit na mně?“

„Já … “ odmlčí se, když se lehce mihnu prsty přes její klitoris a přinutím ji sevřít stehna. „Jsem si jistá.“

Chytne mě za ruce, dá je pryč a kření se.

„Bude to jeden z těch dnů?“ povzdechnu si.

Vyleze z postele a jde k prádelníku a obleče si bílé krajkové kalhotky a

ladící podprsenku. Moje oči následují každý její pohyb, když jde potichu do své šatny. Posadím se a přehoupnu nohy, natáhnu se a popadnu nějaké čisté boxerky ze své tašky. Natáhnout se dopředu je velmi nepohodlné kvůli mému velmi tvrdě stojícímu ptákovi. Obleču si je a Megan se znova objeví v jezdeckých kalhotách a bílém tričku.

Kurva.

Stejně tak by nemusela mít na sobě žádné zatracené kalhoty, které jsou tak těsné na bocích. Jsou jako její druhá kůže.

„Musím tě sledovat, když jedeš na koni v těchto kalhotách?“ ujasním si to a trochu doufám, že si přes ně dá nějaké plandavé.

Vlasy si splete do chaotického drdolu na temeni hlavy, otočí se ke mně a křivě se na mě usměje svými růžovými rty „Jo.“

Vstal jsem a vytáhl s povzdechem vlastní kalhoty. „Prosím, řekni mi, že je snadné jezdit na koni se stojícím ptákem.“

Zakryje si ústa rukou a hlasitě se směje a pohledem se mihne k mému ptákovi. „Já jsem to nikdy, hm, nezkoušela. Ne osobně.“

Obleču si tričko. „To bude, zatracená, noční můra.“

„Ale představuju si, že je to pěkně těžké.“

„Jo? Pak s ním mám alespoň něco společného.“

Megan zajede ke staré stáji na okraji Palm Springs. Není tu nic, kromě otevřeného prostoru a vidím, proč jsou tady stáje.

„Tady jsem se učila jezdit. Volala jsem tady ráno a požádala je, aby pro nás osedlali koně.“ Usměje se na mě.

„Dobře.“ S pochybami si prohlížím stáje.

„No tak!“ vystoupí z auta a já ji následuji. „Jo, a hm, nechovej se jako primitiv. Dobře?“

„Proč bych se měl chovat jako primitiv?“

„Syn majitele je tak trochu do mě zamilovaný.“ Nechápavě se na ni dívám.

„Je mu teprve 16,“ pokračuje. „Zamiloval se do mě už od doby, co sotva uměl chodit a hodně.“

„Dobře.“ Musím jezdit s erekcí a zabývat se 16-ti letým klukem, co dělá oči na mou holku. Kdo řekl, že je to dobrý nápad?

„Ach, Astone.“ Směje se a chytí mě za ruku. „Nebuď mrzutý. Je roztomilý.“

„Roztomilý?“

„Jako sladce roztomilý, ne sexy roztomilý.“

„Jsem roztomilý?“

„Ty jsi sexy roztomilý.“ Táhne mě dopředu a políbí na tvář. „To je velký, velký rozdíl.“

Usměju se, když mě vede do stáje ke dvěma hnědým koním. Její úsměv se rozšiřuje a pustí mou ruku a hladí je. Hladí koně a objímá ho kolem krku.

„Ahoj, chlapče,“ cukruje. „Chyběla jsem ti?“ zaboří mu tvář do krku a přistihnu se, jak se usmívám. To je opravdu sladce roztomilé.

Držím si odstup. Opravdu nejsem typ kluka, který se hodí ke koním. Nemám představu, proč tady jsem.

Megan se ke mně otočí s rozzářenýma očima a širokým úsměvem na tváři. Srát na to. Vlastně vím, proč tady jsem. Jsem tady, protože ji to udělá

šťastnou, a pokud chci udělat cokoli v mém životě, chci tuto dívku dělat šťastnou. Bez ohledu na to, co to znamená, nebo co musím udělat, abych toho dosáhl, udělám i to nejpodivnější, abych viděl ten úsměv tolikrát, kolikrát to bude jen možné.

Otevře dveře a vede koně ven a poplácává ho po krku. „To je Storm. Je to moje dítě.“

Podívá se na mě. „Byl to můj sladký dárek na šestnáctiny. Většina lidí dostane auto. Já dostala koně a pracovala pro mého tátu rok, abych dostala auto.“

„Není kůň levnější?“

„Záleží na tom, ale můj je plnokrevný a stojí víc, než jsem mohla vydělat za rok k mým narozeninám. Mimo to, auto je auto. Storm je jeden z mých nejoblíbenějších kluků.“

„Myslela jsem, že jsem slyšela tvůj hlas,“ volá žena a objeví se v zadní části stáje. „Je hezké tě vidět, Megs. Chyběla jsi tvému chlapci.“ Žena pohladí Storm.

„Chyběl mi.“ Megan se usmívá na ženu. „June, toto je Aston, můj přítel. Astone, toto je June. Ona vlastní stáje a stará se mi o Storm, když jsem na vysoké.“

„Je hezké vás poznat,“ říkám.

„Takže ty jsi důvod, proč volala dopředu? Budeš se učit jezdit na koni?“

„Ano, madam.“

Souhlasně přikývne. „Dobrá volba, Megan. Je roztomilý.“ Megan si odfrkne do ruky. „Slyším to často.“

„Mně to nevadí.“ Křením se.

„Doufejme, že si Poppy myslí, že jsi roztomilý. Má ráda začátečníky, a

pokud jí dáš jedno z těchto … “ hodí mi jablko, které jsem si ani neuvědomil, že drží. „ … Bude tě milovat navždy.“

„Tak kde je? Půjdu ji okouzlit.“ Mrknu na Megan, vyhodím jablko do vzduchu a chytím ho.

„To je Poppy.“ June odemkne dveře a vede bílého koně s šedými skvrnami. „Je to ta nejklidnější ze stáda a je se mnou už šest let. Postará se o tebe.“

Jdu k ní a opatrně se natáhnu k jejímu krku a podám jí jablko. Vezme si ho a jí necelou minutu a strká mě nozdrami do ramene.

„Už nemá víc,“ nadává jí June. „Buď na Astona hodná, staroušku. Megan ho má ráda.“

Megan se natáhne a pohladí Poppy. „Hele, holka. Jsi připravená na vyjížďku?“

Poppy si odfrkne a tak předpokládám, že souhlasí a obě ženy vedou koně k výběhu. Jdu za nimi a mírně zaostávám. Jízda na koni. Nemyslel jsem si, že nastane den, kdy budu jezdit na koni - zvláště ne proto, abych udělal holku šťastnou. Zavrtím hlavou a zní to trochu pobaveně.

„Dobře,“ zamává June a já sleduju Megan odborně připravit Storm. Ty kalhoty jsou, kurva, těsné. Sakra.

„Jo.“ Stojím vedle Poppy a dívám se na sedlo.

„Drž otěže v jedné ruce a dej levou nohu do třmenu a drž se kohoutku,“ naviguje mě June. „Pak se vyhoupni nahoru a přehoď nohu přes její bok. Ujisti se, že ji nekopneš.“

„Co když to udělám?“

„Tak vyrazí a přistaneš na zadku.“

Megan se směje a já po ní střelím pohledem. „Nekopnout koně do zadku. Mám to.“

„Připravený? Začni.“

Dělám to, co mi řekla a vyhoupnu se do Poppyina sedla.

„To není špatné,“ chválí mě June. „Teď zasuň nohy do třmenů.“

Upravuje mě a učí, jak dát nohy správně. Položí klobouk na mou hlavu, utáhne popruh pod hlavou a poplácá Poppy po zadku. Začne se pohybovat a já chytnu otěže pevněji.

„Dopr - „

„Seď rovně!“ vyštěkne June. „Megan, je celý tvůj!“

„Díky, June!“ mává na ni a Poppy následuje Storm do výběhu. Megan se na mě otočí a usmívá se. „Ať se stane cokoli, nesvírej nohy.“

„Proč ne?“ mumlám a přeju si, abych se mohl natáhnout dopředu a chytit koně za krk. To připouštím. Jsem vystrašený z téhle zatracené bestie.

„Protože pojede rychleji.“

„Skvělé. Nenecháš mě jet dolů po tady této cestě?“

„Řekl jsi mi o rybolovu, než jsme se dostali na loď?“ oči jí září a já kývnu hlavou k ní. „Máš bod, zlato. Máš bod.“

Mlaskne jazykem a Storm se pohybuje rychleji.

„Doufám, že nečekáš, že pojedu rychleji.“

„Nečekám,“ volá. „Nečekala jsem, že se dostaneš na Poppy!“

„Jsem rád, že vím, jakou máš ve mně důvěru,“ křičím suše, když krouží za mnou. Poppy jde v příjemném tempu. Opravdu nechci, aby klusala. V žádném případě.

Země je zaprášená a opouštíme malý výběh a slunce stále ještě hřeje.

„Kam jedeme?“ ptám se jí.

„Uvidíš.“

23. . Kapitola

MEGAN

Sklouznu dolů Stormovi ze zad, láskyplně ho poplácám po krku a přivážu jeho otěže okolo stromu. Sundám si helmu, rozpustím si vlasy a podívám se pod kořeny pro koš, o který jsem June předtím žádala. Dala jsem Stormovi trochu vody a rozprostřela deku pod malým stromem, posadím se a čekám na Astona.

Stezka do Palm kaňonu je jedna z mých oblíbených - vždy byla. Sedávám tady u potoka a nechávám Storm odpočívat pokaždé, než odjedu na Berkley. Mívali jsme spolu delší vyjížďky, ale soboty pro to byly vždy jako stvořené.

A teď si vzpomínám proč.

Zeleň ostře kontrastuje s neúrodnou pouští a okolo potoka jsou rozprostřeny kameny, které jsou dost velké na to, aby se na nich dalo sedět. Je tu krásně. I když je mírná zima, nikdo tady nechodí.

„Jak se dostanu dolů?“

Směju se a otočím hlavu, když vidím Astona přijíždět. „Mlaskni třikrát jazykem a ona zastaví, pak se dostaň dolů stejně, jak ses dostal nahoru.“

„Nekopnout do zadku, že?“

„Přesně tak.“

Mlaskne jazykem a Poppy zastaví. Jeho sesednutí je rychlé a vypadá to, jako by jezdil celý život.

„Piknik?“ usmívá se a zahákne její otěže okolo stromu, jak jsem to udělala já a sundá si klobouk.

„Překvapený?“ usmívám se, když se posadí na deku vedle mě.

„Jo, ale vždycky mě překvapuješ.“ Přitiskne rty na mé a já vezmu jeho tvář do dlaně.

„Řekl jsi, že chceš vidět Palm Springs. Není tu nic, co bys nemohl vidět v jiných městech, ale toto je moje nejoblíbenější místo na celém světě.“ Položím ruku a rozhlédnu se okolo. „Chybělo mi to tady. Neuvědomila jsem si to až do teď, když tady sedím.“

„Je to velmi pěkné místo,“ říká Aston uznale. „Opravdu jsi tady vyrostla?“

„Velmi krásné. Máma má ve stáji také svého koně. Neviděl jsi ho, ale Midnight je - „

„Černý?“

„Ano, doopravdy je.“ Podívám se na něj. „Vyrostla tady a naučila mě jezdit. Trávily jsme tady spolu každý víkend, dokud jsem neměla 14 a pak mě nechala jezdit samotnou. Nechyběly mi ty víkendy, dokud jsem neodjela na vysokou.“

„Nepřemýšlela jsi nad tím, že budeš jezdit i v Berkley?“ Zavrtím hlavou. „Nemyslím si, že bych měla čas. Mimochodem -

neočekávám, že budou mí rodiče platit vysokou i jízdy na koni. Sehnala bych si práci, ale pak bych definitivně neměla čas jezdit. Nakonec by to byla ‘prohra a prohra’.“ Pokrčím rameny.

Aston mumlá do koše. „Alespoň můžeš jezdit, když přijedeš domů … i když je to jen několikrát za rok.“

„Pravda.“ Usměju se, když vytáhne jahody. Vezme jednu z talíře a dá ji blízko k ústům. Chytnu ho za ruku, držím ji na místě a ukousnu si velký kus. Šťáva mi stéká dolů po bradě a on se směje a otře ji svým palcem.

„Doufám, že si nemyslíš, že tě budu krmit,“ mumlá a ukousne si vlastní jahody.

„Ale právě jsi to udělal.“ Našpulím pusu a dívám se na jahodu v jeho ruce.

„A ta je velká!“

Podívá se na ni, pak na mě a povzdechne si. „Dobře. Měj velkou jahodu.“ Drží ji přede mnou a já se nakloním dopředu a pomalu si ukousnu a rty ji obejmu. Jeho pohled se mihne dolů, zaměří se na mou pusu a já se posadím dozadu.

Usměju se, když mi položí ruku za záda a jeho obličej se přiblíží k mému.

„Máš kousek … “ Šeptá drsným hlasem a položí mi palec na obličej.

Podívám se na něj a sleduju, když ho přitiskne do koutku mých úst a utírá křivku mého spodního rtu. Rozevřu rty, pomalu vydechnu a zavřu oči, když mi zaplete prsty do vlasů.

Cítím jeho horký dech na rtech, který se setká s mým a srdce mi buší, zatímco se nade mnou pohybuje a milimetr po milimetru se mě dotýká. Je to okamžik, který se zdá, že trvá věčně a je naplněný nadějí, očekáváním, odhodláním a láskou.

Naděje pro nás oba. Očekávání budoucnosti. Poslední rozhodnutí. Láska za vše, co máme a sdílíme společně a za všechno, co jsme.

A když se konečně dotkne mých rtů, je vše sladší.

Cesta zpět do stájí je snadná – většinou protože si Aston uvědomil, že nespadne, když půjde do klusu. Zpáteční cestu jsem no nechala jet vepředu, protože to vypadalo, že jsem ho přiměla sedět na koni a dívat se na můj zadek v těsných jezdeckých kalhotách celý den.

Mimochodem, i tak jsem to trochu na něj nastražila.

Když přijedeme zpět, každý je venku a vsadím se, že je máma vlekla do obchodního domu. Dnes večer je její každoroční párty k Díkůvzdání, což

znamená mnoho lidí, mnoho vína a mnoho babiččiných pohledů na mladší kluky.

„Jako dítě jsi byla trochu snaživá,“ odpoví Aston, když jdeme nahoru.

„Byla jsem?“

„Jo. Plavání, jízda na koni, gymnastika … něco dalšího?“

„Hm. Trochu jsem tancovala. No, šest měsíců. Vzdala jsem to. Moje nohy byly příliš těžké a byla jsem hrozná balerína.“ Křením se. „Gymnastika se hodně podobá tanci, ale tanec se až tak moc nepodobá gymnastice.“ Pokrčím rameny, jdu do pokoje a pustím si sprchu.

Hodím prádlo do koše na špinavé prádlo, který je v rohu, a vstoupím pod horkou vodu a nechám ji utišovat mé rozbolavělé tělo z jízdy na koni.

Nohy mám ztuhlé a vím, že to bude zítra horší, ale stálo to za to.

Ještě více to stálo za to, protože Aston mě poznal trochu více poté, co se mi tak moc otevřel. Jeho život se zasekl v San Franciscu, a když je můj život v Berkley, moje srdce je v Palm Springs.

Potřebuje trochu postrčit, aby se jeho zlomené srdce uzdravilo a vymanilo z uzavřeného místa, ve kterém stále je. Možná mě trochu pustil dovnitř, ale potřebuje to nechat za sebou i kvůli sobě.

Doufám, že mu to tento víkend může usnadnit, i kdyby jen o trochu. Začnu si pro sebe broukat, když se zabalím do ručníku a slabá melodie Cry With You od Huntera Hayese vyplní místnost. Prohlížím si lahvičky na okraji vany, když popadnu vanilkový hydratační krém, který voní stejně, jako můj šampon.

Pronásledují mě neznámá slova písně, když si sednu na okraj vany a vtírám si krém do nohou. Píseň mi připomíná Astona, jeho bolest a všechnu bolest, kterou cítím. Připomíná mi to to, že vím, že ho nikdy neopustím, a že mu můžu dát lásku, kterou potřebuje, aby se dostal přes svou minulost.

Jako Hunter Hayes, cítím všechnu bolest.

Pustím ručník na zem, když si vetřu krém to celého těla a nechám zaschnout zbývající vodu na svém těle. Dvě tvrdé a teplé ruce mě chytí za boky a horká vyrýsovaná hruď se tlačí na má záda. Astonovy rty si prolíbávají cestičku přes má ramena a jeho ruka se pohybuje k mému břichu a drží mě u sebe.

„Sledoval jsi mě?“ můj hlas je trochu nejistý.

„Dala bys mi facku, kdybych řekl, že ano?“ odpoví mi do ucha a jeho ruce se posouvají nahoru, aby chytily moje prsa.

„Ne,“ vydechnu a tlačím na jeho ruku.

„Pak jo. Sledoval.“ Políbí mě na krk a jeho ruka mě hladí takovým způsobem, že se mi točí žaludek a cítím zoufalou touhu mezi nohama.

„Proč?“

„Protože,“ zašeptá. „Nemohl jsem to neudělat. Nevím, jestli si uvědomuješ, jak jsi bez make-upu krásná s vlhkými vlasy a máš na sobě jen malý ručník, nebo nic. Nikdy předtím jsem tě neviděl přirozenou a nemyslel jsem si, že budeš krásnější, než obvykle, ale jsi.“

Sklouzne mi rukama dolů po břiše a uvolní prsty mezi mými stehny. Hladí mi klitoris a tlačí se boky na mě a jeho erekce tlačí do zadku. Zakloním k němu hlavu a on mě líbá více planoucími polibky po odhaleném krku, opisuje prsty to stejné místo a uklidňuje mou touhu. Pokračuje a drží mě u sebe, když horko zaplavuje moje tělo a nohy se mi podlamují. Drží mě, když chvění poleví a stále mě láskyplně líbá.

„Teď já,“ zašeptám a otočím se v jeho náručí. Držím ho v dlani a hladím podél jeho boxerek. Trhne s námi k mé ložnici a já se rukou vplížím do boxerek a plně ho uchopím. Je tvrdý, jako skála a mé prsty jej sotva obejmou, když se začínají pohybovat stálým pohybem nahoru a dolů.

Aston mě zatlačí na postel a pohybuje se boky stejně s mou rukou a strčí mi jazyk do pusy. Znova cítím touhu mezi nohama a nedobrovolně zvednu boky, když sténá moje jméno. Stisknu ho a moje tělo nepřestává reagovat na jeho zoufalé zkoumání rukama.

Netrvá dlouho, než se ode mě odtáhne a nasadí si kondom a vznáší se nade mnou. Dívá se mi do očí, když se tlačí do mě a moje svaly se sevřou. Tolik slov bych mu mohla říct v této chvíli, tak mnoho věcí je třeba si říci, ale mám pocit, jako by to bylo řečeno.

Je to poprvé, kdy jsme to dali najevo. Poprvé od chvíle, kdy jsme použili slovo láska.

Poté jsme si oba dali sprchu a připravili na máminu párty. Šaty se mi sahají ke kolenům, když stojím před zrcadlem a kontroluju svůj vzhled a uhladím si je. Aston stojí za mnou a proplete si prsty s mými a usmívá se.

„Tvoříme dost sexy pár.“ Mrkne na mě a usměju se.

„Nejsem zvyklá s někým druhým sdílet pohledy a myšlenky. Vždy jsem předpokládala, že já budu ta chytřejší,“ dráždím ho.

„Ach, ty jsi chytrá, jistě.“ Dotkne se rty mého spánku. „Za poslední měsíc jsi mě hodně naučila. Hodně, co bych se bez tebe nenaučil.“

Natáhnu se a dotknu jeho tváře a setkám se s jeho pohledem v zrcadle.

„To nevíš.“

„Ne, vím. Když jsme byli na stezce a zastavili se na oběd, naučila jsi mě, jak může být něco pusté a prázdné plné života a krásy.“

Lehce zvednu koutky úst. „Kaňon byl prázdný,“ odpovím mu.

„Ale kvůli tobě byl plný života,“ říká upřímně. „Dodala jsi mu krásu a přivedla pusté místo k životu. Jako jsi to udělala pro mě. Vždy jsem si myslel, že jsem uvnitř mrtvý, že to takto musím cítit. Že jsem si nemohl vzpomenout, protože to znamenalo začít cítit a cítit znamenalo být. A pak jsi tam byla ty. Přiměla jsi mě vzpomenout si, co to znamená žít.“

„Astone … “ zhluboka se nadechnu. „Ale na ničem nezáleží, když je to pro mě všechno. Musíš se ptát sebe, pro koho žiješ.“

„Poprvé jsi to byla ty. Celá ty. Teď? Teď je to kousek nás obou. Naučila jsi mě, jak milovat, a jsem si jistý, že se teď miluju o trochu víc. Nikdy

neuvidím to, co ty, ale je to víc, než jsem kdy měl.“

Ostře mrknu a snažím se neplakat, protože nemůže pochopit, kolik pro mě ta slova znamenají. Nemůže pochopit, jak moc jsem chtěla, aby pro něj ta bolest byla snesitelnější a aby pochopil, že je něčím víc, než si myslí. A rozhodně nemůže pochopit, jak se jeho slova dotkla mého srdce a sevřela jej.

„Opravdu?“ zašeptám.

„‘Její srdce šeptalo, že to udělal pro ni.’“

„Opravdu, miláčku. Žiju pro sebe, ale miluju pro tebe.“ Znova mě políbí na spánek a cítím každé slovo. Vždy byl můj pan Darcy.

A já vždy byla jeho Elizabeth.

Epilog

Zapnu si bundu více ke krku, když cítím silný vítr foukající ze zátoky San Francisca a bojuju s nutkáním se otočit a běžet zpátky do přístavu. Nebudu utíkat. Musím to pro sebe udělat.

Megan mi stiskne ruku, přitulí se ke mně a jdeme k malému hřbitovu, kde je moje máma.

Je mi špatně. Emoce, které jsou silnější, než jsem kdy cítil, mi víří tělem. Mění se od nenávisti k soucitu, od strachu k hněvu, ale přes to všechno … přes to všechno k té ženě cítím trochu lásky, která se o to pokusila a selhala a mi dala život.

Tiše míjíme hroby a jejich nápisy a míříme dozadu. Držím bílou růži, kterou jsem koupil a pevně si ji přitisknu k hrudi a snažím se zhluboka dýchat.

Nikdy jí neodpustím. Nikdy na ni nezapomenu. Ale konečně jsem se s ní smířil.

Vedle mé babičky je malý černý mramorový kámen a Megan k němu tiše položí malý svazek květin. Prohlížím si písmena na mámině hrobě, vyryté vzory a ta se začnou rozmazávat, když mě v očích pálí slzy.

Kleknu si před kámen na kolena a nechám slzy stékat po tvářích a položím růži. Bílá růže ostře kontrastuje s černým mramorem, jako má dětská nevinnost kontrastovala s máminou promiskuitou.

Dokonce i teď ji následuje. V životě a smrti.

„Jsme teď usmíření, mami,“ říkám tiše do větru. „Cokoli způsobilo, že jsi taková byla, jsem rád, že jsi ses od toho dostala pryč. Omlouvám se, že jsem pro tebe neznamenal dost. Možná jsem byl příliš. Nikdy se to nedozvím. Jen doufám, že máš teď klid. A já … miluju tě.“

Mohl bych říct o tolik víc slov. Mohl bych na její hrob křičet, jak jsem opravdu chtěl, ale nebude to mít žádný vliv. Stále bude pryč a nic to nezmění. Nenávist k ní nemůže změnit minulost a konečně to vím.

Nenávist k ní to neodstraní. Nevymaže to.

Vstanu a podívám se do Meganiných modrých očí. Stiskne mi ruku a drží ji pevněji, když mě vede pryč ze hřbitova.

Řekl jsem, že se nikdy do San Francisca nevrátím. Vždy jsem věděl, že bych se měl vrátit zpět a teď jsem to udělal.

Teď už se vůbec nemusím vrátit. Nemusím se ohlížet. Můžu jet na vysokou a zůstat tam.

A můžu se dívat do modrých očí patřících dívce, kterou miluju, každý den a mít život, který jsem vždycky chtěl.