Hannah Howell

Válečník z Vysočiny

1. kapitola

Skotsko 1472

„Kčertu!“

Fiona opatrně vstala, a když se jí podařilo udržet rovnováhu, pokoušela se třením rozehnat pulzující bolest v zádech. Vtom si všimla, že její kůň mizí v dáli. Bratři ji zabijí. Pomoc švagrové Gillyanny jí tentokrát patrně nebude k ničemu. Fiona pochopila, že je ve svízelné situaci. Jednala jako bez rozumu. Nacházela se mnoho mil od domova, neměla žádné zásoby a slunce se rychle klonilo k západu. Nejhorší však bylo, že nikdo z Deilcladachu netušil, kam jela.

„No, teď jsi tedy Connorovi ukázala, kdo má navrch, že?“ zamumlala a rozhlížela se kolem sebe, aby se zorientovala. „Je to jen tvoje chyba, Fiono MacEnroyová. Všechno sis zavinila sama.“

Uvědomila si, že stejně jako lidé z Deilcladachu ani ona neví, kde je. Ten jankovitý kůň ji shodil na místě, kde nikdy předtím nebyla. Divoká jízda, která předcházela pádu, ji zmátla natolik, že si nebyla jistá, kterým směrem by se měla dát. V orientaci nebyla moc dobrá ani za příznivějších okolností.

Vyjížďka byla nepochybně to nejlehkomyslnější, co kdy udělala. Dobré však je, že si může všechno v klidu promyslet. Šílenec, kvůli němuž seděla v domácím vězení v Deilcladachu, neví, kde teď je. Přinutil ji sice, aby udělala něco zcela nerozumného, ale aspoň z toho nebude těžit.

Fiona si přetřela prstem jizvu na levé tváři. Tu jí udělal on, když ji chytil poprvé, a stejně jí poznačil i pravou tvář. Jako by cítila i ostatní zranění, která jí způsobil, než ji její bratři začali střežit za silnými zdmi Deilcladachu. Měla tam setrvat, dokud jejího pronásledovatele nechytí a nezabijí. Při pouhé vzpomínce na něho cítila po celém těle mrazivé chvění, a přesto na krátký okamžik na nebezpečí zapomněla. Po mnoha měsících doma podlehla touze po divoké jízdě.

Najednou zaslechla známý zvuk a napjala se. Blížili se k ní koně. Než se stačila skrýt, objevili se před ní jezdci. Fiona vytáhla meč a dýku a rozkročila se. Věděla, že nemá šanci ubránit se víc než deseti mužům, ale řekla si, že bude lepší zemřít v boji než znovu padnout do rukou šílenému Menziesovi. Vzápětí si uvědomila, že Menzies s sebou mívá jen pár mužů. Tady bylo nejméně dvanáct jezdců a vedl je snědý muž. Fiona zůstala v bojovém postoji, ale přepadl ji strach. Menzies je možná blázen, ale nepřeje si její smrt. Netušila, jestli ji tihle muži ušetří.

„Ježíši, podívej se, Ewane!“

Ewan MacFingal v odpověď na výkřik bratra Gregora jen zamručel. Díval se na ni, ale nebyl si jistý, že vidí jasně. Copak před ním opravdu stojí malá žena s mečem v jedné a dýkou v druhé ruce? Pomátla se snad? Jejich dvanáct a ona je sama, navíc malá a křehká.

Dal mužům znamení, aby zůstali stát, a pomalu se k ní rozjel. Měla na sobě kožené chlapecké kalhoty a vysoké boty, ale nebylo pochyb – byla to žena. Usvědčil ji dlouhý medově hnědý cop, jehož konec se jí houpal u štíhlých boků. A nejen ten. Chlapecké oblečení nemohlo zcela zamaskovat oblé ženské tvary. Její tvář byla tváří ženy, navíc velmi krásné.

Když se přiblížil tak, že jí viděl do očí, zrychlil se mu dech. Byly velké, lemované dlouhými hustými řasami o něco tmavšími než vlasy. Stejnou barvu měly i jemně klenuté oblouky obočí. Ještě nikdy neviděl tak podmanivé oči barvy fialek.

Její srdcovítá tvář s jemnými lícními kostmi, hezky tvarovanou čelistí a hrdou bradou byla nádherná. Nosík měla malý a přímý, kůži čistou a mírně opálenou, jako by se občas pohybovala na slunci, a rty plné a žádoucí. Ewan si všiml, že přes obě tváře pod lícními kostmi se táhnou tenké jizvy.

Tiše zaklel a s taseným mečem seskočil z koně. Dokonce i ty jizvy se mu na ní líbily, ale zároveň si pomyslel, že může být nebezpečnější, než se zdá. Ewan věděl, že působí hrozivým dojmem, takže ho docela překvapilo, že dívka jen jednou mrkla, prohlédla si ho od hlavy k patě a pak se napjala jako válečník chystající se k útoku.

„Snad se se mnou nechceš bít, děvče. To nemůžeš myslet vážně,“ řekl a zamračil se na ni.

„A proč ne?“ zeptala se Fiona.

„Protože jsem muž a jsem větší, vyšší a silnější.“

„Všimla jsem si.“

Není možné si toho nevšimnout, prolétlo Fioně hlavou. Byl nejméně o třicet centimetrů vyšší než ona, neboť měřila sotva sto šedesát. Zdálo se jí, že je dokonce vyšší než její bratři. Měl široká ramena, štíhlé boky a dlouhé, dokonale formované nohy. Volný kabátec a kalhoty nedokázaly zakrýt sílu cvičeného těla. Jeho meč budil respekt. Fiona věděla, že by se jí měly chvět nohy strachem, ale stála pevně. Bylo to zvláštní, protože v jeho ostře řezaných rysech nenašla ani náznak změkčilosti. Upíral na ni pohled divoké šelmy. Měl hezky modelovanou tvář, od vysoce postavených lícních kostí až po rozhodnou čelist, ale tvrdý výraz ji zbavoval elegantní krásy, jíž se mohla pyšnit. Nos měl kdysi pravděpodobně přímý, ale nejméně dvakrát mu ho někdo zlomil. Po zranění mu zbyla vyčnělá kůstka, jež mu dodávala dravčí vzhled.

Přestože se mračil, Fiona viděla, že ústa má plná a krásně tvarovaná. Nezvykle šedomodré oči připomínaly nebe za jasného letního dne, jež se začíná zatahovat závojem blížící se noci. Naštěstí má obě, uvědomila si Fiona při pohledu na jizvu, táhnoucí se přes pravé obočí a tvář až k bradě, těsně kolem vnějšího koutku oka.

V jeho pohledu, zastíněném dlouhými černými řasami pod hezky klenutým obočím, však přece byl náznak laskavosti. Dlouhé a husté havraní vlasy mu spadaly na široká ramena, prameny podél obou tváří měl spletené do cůpků, což ještě podtrhovalo vzhled divokého válečníka.

Je tak temný, pomyslela si. Dokonce i kůži měl tmavou a něco Fioně říkalo, že ji neopálilo slunce. Tváře byly ještě temnější modročemým stínem rašících vousů. Fiona se podivila, proč se jí zdá černý muž tak přitažlivý, když vyrostla obklopená pohlednými světlovlasými bratry.

„Takže se mnou nebudeš bojovat,“ řekl Ewan a marně se nutil, aby si ji přestal prohlížet.

„Říká se, že čím je muž větší, tím je nesnadnější ho povalit,“ zamumlala.

„Kdyby se svalil Ewan, země by se pořádně zatřásla,“ pronesl mladý muž, který držel za uzdu vůdcova koně, a ostatní se zasmáli.

„Nebudu se bít s malou holkou,“ prohlásil Ewan.

„No to se mi ulevilo. Nechce se mi zrovna zapotit se námahou. Takže přijímám tvoji kapitulaci.“

„Já jsem se nevzdal.“

Jeho hrubý a hluboký hlas je působivý, uvědomila si Fiona. „Jestli já se nebudu bít a ty se nevzdáš, co dál? To tady budeme celý den stát a stínit slunci?“

Kdyby se Ewan nedomníval, že by bylo vážným omylem otočit se k dívce zády, asi by se zamračil na smějící se druhy. „Takže teď, když už sis zažertovala, přijmi můj návrh a vzdej se ty.“

Fiona viděla, že nemá šanci, a proto pocítila pozoruhodnou vzpurnost. Strach ovšem neměla vůbec. Její protivník se ji nepokusil napadnout nebo odzbrojit. Jeho druhové byli jen pobavení, neprojevovali zlobu nebo krutost. Navíc ji pohled do temné tváře válečníka zvláštně uklidňoval. Díval se na ni stejně jako bratři, když jim připadala výjimečně otravná a oni si ze srdce přáli, aby nebyla ženou, které nemohou dát do nosu. Fiona instinktivně cítila, že tento člověk jí neublíží, stejně jako by to neudělali její bratři.

„Já jsem nežertovala,“ usmála se sladce. „Jsem připravena přijmout tvoji kapitulaci. Můžeš mi prostě složit k nohám vaše zbraně.“

„A co uděláš s dvanácti vězni?“

„Požádám za vás o výkupné.“

„Chápu. A my budeme jen tiše sedět jako hodní chlapci a necháme tě, abys oloupila náš klan.“

„Nechci oloupit váš klan. Potřebuji jen koně a zásoby.“

„Ach tak! Tys je ztratila, že?“

„Možná jsem žádné neměla.“

„Jsi na míle vzdálena od lidských obydlí. Čekáš, že uvěřím, že sis jen tak odskočila od ohřívadla, ty hloupá holko?“

„Hloupá holka? Tys mě nazval hloupou holkou?“

Ewan ještě nezažil, aby se nálada ženy tak rychle změnila. Zrovna začal chápat její hru. Popichovala ho, aby zjistila, jestli by dokázal být krutý k ženě, a pak se začala uvolňovat. Teď se však zdálo, že jedním špatně zvoleným slovem posunul vývoj jejich podivného vyjednávání o několik kroků zpět. Než mohl říct něco, čím by situaci napravil, promluvil bratr Gregor a všechno ještě zhoršil.

„Vlastně tě nazval pitomou holkou.“

„Nemám ráda, když mi tak někdo říká,“ sykla Fiona a zasunula dýku do pochvy. Meč sevřela oběma rukama a zaútočila na Ewana tak rychle, že strnul údivem.

Byl natolik vyvedený z míry, že ho málem zranila. Když její útok odrazil, uvědomil si, že by ho jen škrábla, a navíc že nemířila na žádný životně důležitý orgán. Poznal, že je velmi dobře vycvičená k boji. Možná neměla dost sil, aby vydržela souboj s mužem, ale určitě byla zkušená bojovnice a dobře vládla mečem. Stačil by malý omyl nebo nedostatek štěstí na straně soka, a mohla by zvítězit. Ewanovi druhové mlčky přihlíželi a Ewan věděl, že také pochopili, že dívka je zkušená bojovnice. Ale nedovedl si vysvětlit, proč ho napadla. Byl si jistý, že to neudělala kvůli tomu, jak ji nazval. Spíš si říkal, jestli nezkouší jeho bojovou zručnost. Nebo chce vidět, jak moc se bude snažit, aby ji nezranil.

Fiona zjistila za pár minut, že protivník jí nechce ublížit. Neútočil na ni a ona věděla, že tohle není jeho běžný způsob boje. Právě když se začala obávat, jak se ze šlamastyky dostane, byl konec. Jediným máchnutím meče odrazil její výpad a najednou stál několik centimetrů od ní. V příští chvíli jí vyrazil meč z ruky; nohy se pod ní podlomily a přistála na zadku tak tvrdě, že si vyrazila dech. Snažila se nabrat dech a vzápětí se napjala, protože na ni nalehl. Překvapilo ji, že se mu podařilo přitisknout ji k zemi, aniž na ní spočíval celou váhou.

„Tak co, skončili jsme s tou trapnou šarvátkou?“ zeptal se Ewan. Snažil se nevnímat, že má pod sebou její tělo, a odháněl dráždivé představy.

„Ano,“ odpověděla Fiona a pohnula se, aby se mohla nadechnout. „Přijímám tvou kapitulaci.“ Tenhle cizinec dokáže zajímavě bručet, pomyslela si a pak ji napadlo, proč jí ten drsný zvuk způsobil příjemné chvění podél páteře.

„Dost!“ vyštěkl. „Teď jsi mým vězněm. Máš ještě další zbraně?“ zeptal se, když jí z pochvy u pasu vytáhl nůž a odhodil ho stranou. Gregor rychle zvedl nůž i meč.

„Ne,“ odpověděla. Z jeho přimhouřených očí vyčetla, že ví, že mu lže.

„Dej sem zbraně, ženská!“

„Řekla jsem ti, že už žádné nemám.“ Asi lže špatně proto, že ji pochva s nožem vzadu za pasem bolestivě tlačí do zadku.

Sotva na to pomyslela, zjistila, že ji prudce sevřel pažemi a oběma rukama se ji pokouší prohledávat. Slyšela, jak nadává, a poznala, že ho alespoň vyvedla z rovnováhy. Bohužel ho to neodradilo a hledal dál. Netrvalo dlouho a našel dva nože, jež měla zasunuté v pochvách na zápěstích a ukryté v rukávech kabátce, další dva, které měla zastrčené ve vysokých botách, a jeden vzadu za pasem. Dokonce objevil i rozparky v kalhotách, které jí dovolovaly sáhnout po nožích přivázaných ke stehnům – ty jí vzal také. Její odpor náhle ustal, když jí zajel velkou rukou mezi ňadra a našel tam další nůž v pochvě. Hodil ho muži, který sbíral její zbraně, a trhnutím jí pomohl na nohy. Fiona se jen podivovala, proč stále cítí teplo jeho doteků.

Ewan se podíval na hromádku nožů, nad níž se široce usmíval Gregor. Náhle si uvědomil, že dívka mohla v kterékoli chvíli vytáhnout jeden z ukrytých nožů a buď ho po něm hodit, nebo mu ho vrazit mezi žebra. Nepochyboval, že by to dokázala udělat rychle, nečekaně a s nebezpečnou přesností. Zřejmě nezklamal u zkoušky, jíž ho podrobila. Když se na něho sladce usmála, probudilo se v něm podezření.

„Máš ještě něco?“ zeptal se.

„Samozřejmě že ne.“ Setkala se s pohledem jeho přimhouřených očí a celou minutu mu odolávala. Pak vzdychla. „Ještě jeden.“

„Podej mi ho.“

Fiona si sáhla za zátylek, vytáhla nůž, který měla ukrytý v copu a prudce mu ho plácla do natažené dlaně. Ewan si nevšímal veselého smíchu svých mužů a pohlédl na nůž. Byl dlouhý a měl ostrou čepel, zasunutou do pochvy ze silné měkké kůže. Jeho rukojeť vypadala jako ozdoba do vlasů.

„Proč nosíš tolik nožů?“

„No, není moudré vyjet si na koni neozbrojená,“ odpověděla Fiona, odepjala si pás na meč a hodila ho ke zbraním.

„Není moudré jezdit sama – bez ohledu na to, kolik máš nožů.“

Zamračila se na něho a on se nutil, aby vnímal její špatnou náladu, ale nebylo to lehké. Pohledem sledoval její ruku, která vklouzla do tajného prostřihu v kalhotách a vytáhla pochvu uvázanou na štíhlém stehně. Ucítil vůni její kůže. Ze všech sil odolával nutkání popadnout ji a pohladit po měkké pokožce. Vtom si uvědomil, že ji odzbrojoval před pobavenými pohledy druhů.

Ještě horší bylo, že ho dlaně pálily touhou uchopit znovu ta pevná a plná ňadra. Příliš krátce pocítil, jak dokonale mu padnou do rukou, když hledal skryté zbraně. Navzdory jejímu oblečení a výzbroji nemohl nemyslet na to, že před ním stojí žena svůdných tvarů. A nejhorší na tom bylo, že nebyl schopen potlačit touhu po ní.

„Jak se jmenuješ?“ zeptal se, zatímco Gregor házel její zbraně do pytle.

„Fiona,“ odpověděla a s úsměvem se na něho podívala.

„Fiona? Z kterého klanu? Z kterého panství?“

„Očekáváš, že ti poslušně odpovím a dám ti potřebné informace, abys mohl oloupit mne a mou rodinu?“

Chytrost ženy může být velice vzrušující, pomyslel si Ewan. „Kam míříš?“

„Na žádné určité místo. Vyjela jsem si jen tak pro radost v jednom z mála slunných dnů.“

„Proč jsi tedy skončila tady?“

„Ach, ano, můj kůň je zatracený janek. Splašil se. Asi jsem narazila hlavou do hrušky sedla, protože jsem po divoké jízdě omdlela. Když jsem konečně přišla k sobě, můj hloupý kůň už tak nechvátal, ale jakmile jsem se pokusila sevřít opratě, které mi předtím vyklouzly z rukou, splašil se znovu. Po dalším trysku mě shodil a utekl.“

„Je to on?“

Fiona se podívala, kam ukazoval, a tiše zaklela. Velký šedý hřebec stál jen několik metrů od ní a klidně se pásl. Kdyby věděla, že je tak blízko, pokusila by se ho chytit a možná mohla uniknout nešťastnému setkání s družinou válečníků. Vzdychla si. Její zpropadený kůň by se stejně nedal polapit.

„Ano, to je on,“ odpověděla.

„Jak se jmenuje?“

„Má víc jmen, ale protože teď je zvlášť vzpurný, bude nejlepší nazvat ho Mizerou.“

„Cože? Ty jsi pojmenovala koně Mizera?“

„To je zkratka pro ‚mizerná bolest v zádech‘. Taky mu říkáme

kletba všeho lidstva, Satanovo kopyto…“ Ztichla, protože zvedl ruku.

„Možná by nebyl tak vzdorovitý, kdybys mu dala jiné jméno,“ odtušil Ewan.

„Má jedno hezké. Bouřkový mrak. Ale neslýchá ho často, spíš si zaslouží ta další.“

„Pokud je tak tvrdohlavý, proč na něm jezdíš?“

„Je velký, silný, rychlý a dokáže cválat míle bez odpočinku. Samozřejmě že v této chvíli z toho moc nadšená nejsem,“ zamumlala a vrhla rozhořčený pohled na koně, který na ni chvíli hleděl a pak pohodil hezkou hlavou, jako by se jí vysmíval.

„Zůstaň tady,“ nařídil Ewan. „Hlídej ji, Gregore.“ Zamířil ke koni.

Fiona si překřížila ruce na hrudi a sledovala, jak se Ewan blíží k Bouřkovému mraku. K jejímu velkému překvapení a hněvu ho snadno chytil. Zvíře se ani nepokusilo ucuknout a zdálo se, že je dokonce spokojené. Když k ní koně přivedl, zamumlala nadávku. Jakmile se na ni Bouřkový mrak podíval a věnoval jí svůj koňský úsměv, vyplázla na něho jazyk. Všichni muži se srdečně rozesmáli; dokonce i velitel, který držel Bouřkového mraka za uzdu.

„Možná že kdybys na něho byla příjemná,“ řekl, „byl by k tobě laskavější.“

„Zpočátku jsem s ním mluvila hezky, protože jsem si myslela, že je rozumný,“ odpověděla Fiona. „Hovořila jsem s ním tak sladce, že z každého slůvka málem kapal med. Ale ničeho jsem nedocílila. Sleduj.“ Přistoupila ke koni blíž a začala: „Ty jsi ale hezký chlapec, Bouřkový mraku, takový velký a silný! Je na tebe hezký pohled.“ Soustředila se na to, aby její hlas zněl tiše a vemlouvavě, a snažila se vzpomenout si na všechny komplimenty, kterými by se mohla koni zavděčit.

Ewan rychle ztratil zájem o hru, kterou hrála s koněm. Uchvátil ho její krásný hlas. Byl nízko položený, trochu zastřený a nebezpečně svůdný. Lichotky, určené koňským uším, by mohla klidně věnovat muži. Podíval se na své druhy a uvědomil si, že jsou okouzlení stejně jako on. Jen doufal, že po ní tak jako on netouží.

Právě když chtěl hru ukončit, aby se vymanil z okouzlení jejím hlasem, sáhla po uzdě. Kůň sklonil hlavu a udeřil ji tak silně, že se svalila na záda. Bouřkový mrak ze sebe vydal zvuk, který velice připomínal lidský smích. Ewan se držel ze všech sil, aby zůstal vážný, ale nakazil ho hlasitý smích jeho mužů.

Fiona zaklela, vyskočila na nohy a začala se oprašovat. Pak se podívala na rozesmáté muže. „Nečekala jsem, že byste mě na něm nechali odjet.“

„Ne, to bych nedovolil,“ řekl Ewan. „Jsi naše rukojmí.“

„Možná bych se mohla dozvědět, kdo mě chce unést na své panství a ulehčit měšcům mých příbuzných.“

„Jsme MacFingalové. Já jsem sir Ewan, pán Scarglasu. Muž, který je obtížen sbírkou tvých zbraní, je můj bratr Gregor. Ostatní ti představím, až se utáboříme na noc.“

„A jak daleko mě chcete odvést?“ zeptala se, zatímco Ewan prohledával její sedlo a sedlové vaky. Podal Gregorovi její druhý meč a další tři nože.

„Tobě nestačí deset nožů a jeden meč?“

„Jednu nebo dvě zbraně jsem možná ztratila cestou. Co to děláš?“ zeptala se, když se Ewan vyšvihl do sedla Bouřkového mraka.

Místo odpovědi ji popadl za ruku, a když se poslušně vyhoupla do sedla za něho, uklidnil se. „Pojedeme na tvém koni. Je svěžejší než můj. Odvezu tě na Scarglas, který je asi den cesty odsud. Až tam dorazíme, povíš mi, kdo jsi a odkud pocházíš. Nebo můžeš být vstřícná a říct mi to dřív.“

Než mu mohla odseknout, že tohle přání mu nesplní, pobídl koně do cvalu a ona se ho musela chytit. Až se utáboří, položí jí asi mnoho otázek a ona mu možná pár odpovědí dá. Také měla několik dotazů, například kdo sakra jsou MacFingalové ze Scarglasu.

2. kapitola

„Reptá,“ hlásil Gregor.

Opřel se o strom vedle Ewana a oba Fionu pozorovali. Ewan se mírně usmíval. Když se utábořili, nařídil Fioně, aby připravila jídlo. Poslechla ho, ale netajila zlost. Fakt, že jí pomáhal jen Ewanův nevlastní bratr Simon, asi šestnáctiletý holobrádek, ji rozzuřil ještě víc. Stále brblala a neřekla zřejmě okouzlenému Simonovi, co má dělat. Ewan zaslechl pár slov z její litanie a řekl si, že bude nejlepší, když si od ní udrží odstup.

„Myslím, že tyhle práce považuje za ponižující, protože se domnívá, že je muž,“ řekl Gregor.

„Nemyslím si, že se považuje za muže,“ namítl Ewan.

„Ale její zkušenosti se zbraněmi…“

„Byla záměrně vycvičena k boji, o tom nepochybuji. A někdo ji vycvičil velmi dobře.“

„Proč by někdo cvičil dívku k boji?“

„Mnoho důvodů mě nenapadá. Možná měli nedostatek bojovníků. Nebo pochází z klanu, který často bojuje a stále mu hrozí nebezpečí. Taky ji mohli vychovat muži, kteří nevěděli, co jiného si s ní počít. Já se přikláním k poslední možnosti. V mužských šatech se zjevně cítí přirozeně, jako by na ně byla zvyklá.“

Gregor Fionu chvíli upřeně pozoroval a pak přikývl. „Ano, máš pravdu. Dokonce se pohybuje spíš jako chlapec než jako dívka.“

„A nemá z nás strach. Je tu sama s dvanácti muži, a vůbec jí to nevadí.“

„No, možná už není panna a je zvyklá na muže ve všech směrech.“

„Ne.“

„Říkáš to nějak jistě.“

„Jsem si jistý. Soudím tak podle jejího chování.“ V duchu si váhavě připustil, že cítí podivně prudký odpor k možnosti, že by Fiona už poznala nějakého muže. „Postavila se nám se zbraní v ruce, nad jejími urážkami nám rudly uši a náš úmysl unést ji chce narušit jen tím, že nám nesdělí své plné jméno. Ani jednou se nepokusila flirtovat s někým z nás, nepoužila své ženské kouzlo. A podívej se, jak je z ní zmámený Simon – a ona se přesto nesnaží tohoto slabého článku využít. V jejím chování není ani náznak svádění.“

„Ano, spíš s ním zachází jako s mladším bratrem.“ Gregor se usmál. „Proto je náš Simon tak okouzlený. Je ještě plachý panic. Na Scarglasu se ho už pár dívek pokusilo zaujmout, ale je velice bázlivý. Říkal jsem si, jestli bych mu neměl sehnat nějakou lehkou holku, aby ho zaučila.“

Ewan si vzpomněl na den, kdy mu otec poslal do ložnice prodejnou ženu s tím, že je načase, aby se stal mužem. Bylo mu patnáct a byl vysoký, kostnatý, hubený a velmi plachý. Také ho velice rozčilovalo, že otec si zakládal početný klan. Jeho tehdejší manželka a spousta milenek rodily děti rok za rokem. Ewan se při vzpomínce na noc, kdy ztratil panictví, otřásl. Prožil spoustu selhání, rozpaků a trapností – to vše se odehrávalo v náruči ženy s tvrdým pohledem, která ho zalehla svými osmdesáti kilogramy a navíc potřebovala vykoupat.

„Ne,“ vyrazil ze sebe a předstíral, že nevidí Gregorův překvapený pohled. „Necháme ho být. Udělá ten krok sám, až bude připraven. Tak to bude správné.“

Gregor pokrčil rameny. „Jak si přeješ. Jen se mi zdálo, že k tomu, co potřebuje, přistupuje trochu váhavě.“

„Já jsem si jistý, že k tomu dospěje. Nejlepší bude, když ho necháme, ať si sám zvolí pravý čas.“ Díval se na Simona, který mu hodně připomínal sebe sama v tom věku. „Teď se nejspíš potřebuje přestat vidět jako kostnatý kluk s příliš velkýma nohama.“

„Ty ses tak cítil?“ Gregor se usmál, protože Ewan se na něho zamračil.

„Všichni nejsou požehnáni tvojí sebedůvěrou a hezkou tváří.“

„Díky, žes neřekl marnivostí.“

„Rádo se stalo. Ale taky bys mohl zvážit, jestli by nebylo vhodnější nechat některé části těla trochu odpočinout.“ Ewana pobavilo, že Gregor vrhl poděšený pohled do svého klína. Pak obrátil pohled k Ewanovi.

„Všichni nemohou být mnichy jako ty,“ zavrčel Gregor.

„Já nejsem mnich,“ vyštěkl Ewan.

Gregor převrátil oči v sloup. „Když spíš se ženskou jednou za rok, tak jsi. Nemůžu uvěřit, že to vydržíš.“

„Tomu se říká zdrženlivost. Je to lepší než mít po světě spoustu bastardů.“

„Já mám jen dva. Všichni jsme se snažili dělat to, jak jsi žádal. Ale muž má svoje potřeby a my ostatní neoplýváme tvojí sebekázní. Někteří z nás si prostě nemůžou pomoci. Ale já bych rád věděl, jestli kvůli odříkání máš stále špatnou náladu.“

Ewan si vzdychl a zavrtěl hlavou. To byla ohraná písnička. Bylo těžké učit syny odříkání, když je neznal patriarcha klanu. Navíc na Scarglasu žije příliš mnoho žen volných mravů, což zdrženlivosti mužů moc nepomáhá. Ewan dosáhl určitého úspěchu, protože před pěti lety získal od otce místo vůdce klanu, ale to nebylo všechno, co si přál. Ewan se podíval na Fionu a v duchu se tázal, co si pomyslí o Scarglasu a jeho lidech.

„Možná že ta dívka dodá Simonovi sebedůvěru,“ zamumlal Gregor. „Když se naučí být v její přítomnosti vyrovnaný, bude snad uvolněný i s ostatními. No, jestli ona s námi nějakou dobu zůstane.“

„Myslím, že bude naším hostem dlouho – pokud nevymyslíš způsob, jak ji přinutit, aby nám prozradila své jméno.“

„Pravdu z ní vymámíš, když se ji pokusíš svést… Kam jdeš?“ zeptal se Gregor, když na něho Ewan vrhl zuřivý pohled a vyrazil do lesa.

„Na lov,“ odpověděl Ewan. „Raději zabiju nějaké zvíře a přinesu maso, než abych proklál mečem tebe. Za rok dva bych mohl litovat.“

Ewana nepřekvapilo, že ho Gregor následuje. Všechny členy jejich klanu stále obklopovalo nebezpečí, a proto vůdce nesměl nikdy chodit sám. Ewan věděl, že se nechce vydat na lov – chytí něco jen v případě, že zvíře bude mít smůlu a vběhne mu do cesty. Rozčilovalo ho to, ale musel si přiznat, že se snaží prchnout před Gregorovým lákavým návrhem.

Svést tak krásnou ženu, jako je Fiona? Bylo by divné, kdyby se v něm neprobudily myšlenky a pocity, jež se snažil pohřbít hluboko v sobě. Je mohutný a temný vzhledem i podstatou a Fiona je jako sluneční svit – krásná, energická a vitální. Úplný jeho opak. Kdykoli se na ni podíval, zatočila se mu hlava. Stačilo pár hodin v její společnosti, a už bojoval s touhou po tom, co nebude nikdy mít. Musí nějak zjistit, kdo je, získat za ni výkupné a pak ji vytrhnout ze svého života dřív, než podlehne jejímu kouzlu, pokusí se ji dobývat a udělá ze sebe úplného blázna.

„Kde se naučila urozená dívka tak dobře vařit?“ zeptal se Simon a zhluboka vdechl vůni králičího masa, které Fiona dusila.

„Proč si myslíš, že jsem urozená?“ zeptala se Fiona a zamíchala maso v kotlíku. Dělala si starosti, jestli ho bude pro tolik lidí dost. Nad dvěma ohništi, která připravil Simon, visely dva plné bublající kotlíky, ale dvanáct mužů spořádá jejich obsah za chvíli.

„Možná nejsi oblečená jako dáma ani se tak nechováš, ale já vím, že urozená jsi. Tvoje šaty a zbraně, dokonce i tvůj kůň patří urozené osobě. Taky umíš dobře mluvit. A…,“ začervenal se Simon, „pěkně voníš.“

„No, máš pravdu, jsem urozená, ale první roky svého života jsem žila jako dítě nejchudší chalupnice.“ Fiona hodila do dušeného masa několik divokých cibulek, které nasbírali muži, a usmála se na Simona, protože teď zřejmě očekával příběh. „Náš klan mnoho let válčil se sousedy. Nakonec nezůstalo nic než vypálené domy, pošlapaná pole, mršiny dobytka, vdovy a sirotci. My, kteří jsme přežili poslední bitvu, v níž padli vůdcové klanů a spousta mužů, jsme povstali z popela a přísahali, že toho dne všechno skončilo. Už žádné další násilí, zabíjení, nájezdy. A při tom zůstalo. Mnoho let jsme však jen přežívali, lopotili se a budovali všechno znovu. Všichni, od těch nejchudších až po vůdce klanu, přiložili ruku k dílu a dělali, co bylo třeba.“

„Proto ses naučila dobře bojovat?“

„Ano. Díkybohu mír stále trvá, a tak jsem měla málo příležitostí použít zbraně. Ale byli jsme tak oslabení, že bychom byli pro kohokoli snadnou obětí. Byl to velmi těžký život, avšak bylo na něm i něco dobrého. Získali jsme spoustu zkušeností a zručnost v mnoha řemeslech a věřím, že jsme si navzájem bližší. Už nemusíme každý den zápolit o přežití, ale víme, že kdybychom museli, dokázali bychom to. Také víme, že každý muž, žena i dítě v klanu se umí postavit ke každé práci – a udělá ji ochotně a dobře. To je pro klan přínosem.“

„Ano,“ souhlasil Simon. „Ovšem musíte mít přece vůdce, že? Někoho, kdo stojí nad vámi všemi.“

„Máme vůdce, který vede ostatní. To ano. Ale protože jsme tolik vytrpěli, všichni vědí, že bude-li to třeba, vůdce klanu se zapojí ať už do práce na poli nebo do opravy střechy. Lidé také vědí, že vůdce se nikdy nenají, když ostatní hladovějí, a nebude se hřát u krbu ve své síni, zatímco ostatní se venku třesou zimou. Všichni jsou také klidní, protože vědí, že vůdce je nikdy nepožene do války kvůli hloupé urážce a že nedovolí, aby mu pýcha zabránila dosáhnout dohody nebo jiného než krvavého řešení sporu. To je také velice uklidňující.“

„To je hezké. Náš minulý vůdce bojoval s každým. Před pěti lety zaujal jeho místo Ewan a teď se pořád snaží uzavřít se všemi v okolí příměří. Ale moc se mu to nedaří, protože náš otec si nadělal spoustu nebezpečných nepřátel.“

„Aha, takže ty jsi také bratr sira Ewana?“

„Nevlastní. Narodil jsem se jako bastard. Je nás hodně. Při posledním sčítání nás byly tři tucty.“

Co na to říct? uvažovala Fiona. Její bratr Diarmot měl pět nemanželských dětí, proto se jí zdálo pokrytecké něco takového odsuzovat. Ale podle ní zašel starý vůdce příliš daleko. Kvůli jeho rozmařilému životu se asi vůdcem klanu stal Ewan. Také ji zarazila Simonova zmínka o nepřátelích. Starý pán měl asi opravdu výjimečný dar urážet lidi, a tak nadělal sobě i svému klanu spoustu nepřátel. Fiona uvažovala, kam se to vlastně dostala.

Krátký okamžik zvažovala, že sdělí siru Ewanovi, kdo je, aby za ni mohl získat výkupné a ona se vrátila na Deilcladach. Ale pak si to rozmyslela. Její klan není tak bohatý, aby si mohl dovolit vyprázdnit truhlice jen proto, že byla hloupá a nechala se chytit. Rodina se o ni bude bát, ale nenabízí se žádná možnost, jak by jejím příslušníkům mohla dát vědět, že je v pořádku, aniž by je vystavila nutnosti vyjednávání o výkupném. Na špatné situaci, v níž se ocitla, byla vlastně jedna malá výhoda. Menzies ji nenajde, protože nebude vědět, kde je. Na chvíli bude tedy sobecká a užije si pocitu, že je před ním v bezpečí.

Okusila maso a zjistila, že je hotové. Vzala si svoji porci a přinutila i Simona, aby se najedl. Sir Ewan a Gregor se právě vraceli do tábora, když zavolala muže k jídlu. Rychle se jim odklidila z cesty, posadila se a opřela se zády o strom. Simon si k ní přisedl a podal jí kousek chleba. Usmála se na něho a poděkovala.

„Tvůj pán cestuje dobře zásobený,“ řekla.

„Ano, ten chleba nám upekly dvě naše sestry, které milují Gregora,“ objasnil jí Simon. „Dívky našeho Gregora milují.“ Zavrtěl hlavou. „On má dva bastardy, víš? To je právě to, co mě trápí. Člověka to poznamená. Je to znamení, kterého se nikdy nezbavíš. A poznamená to i dívku, která nelegitimního potomka porodí.“

Fiona přikývla. „Máš pravdu. Jeden můj bratr má pět nemanželských dětí, ačkoli možná není otcem všech. Ženy ho však za otce označily, položily mu děti na zápraží – a on je přijal. Je to velmi šťastný muž, protože jeho novomanželka je přijala také.“

„Tak to je dobře. Moje matka si našla manžela, ale ten mě nechtěl, tak si mě vzal Ewan. Byl jsem malý, byly mi tři, a ten člověk ze mě nic neměl. Představoval jsem pro něho jen další krk, který by musel živit. Ale měl jsem vlastně štěstí. Kdyby si mě nechal, možná bych teď dřel někde na poli v chudé vesnici nebo bych choval prasata na prodej, abychom přežili. Místo vesničanem jsem se stal bojovníkem.“

Fiona měla stažené hrdlo, ale podařilo se jí zamumlat něco na souhlas. Nechtěla, aby poznal, že ho lituje. Bylo jí líto, že tak malého chlapce bez otce odhodila vlastní matka. Simon měl pravdu, když říkal, že má lepší život, než ho mohl potkat. Také tušila, že mezi nevlastními bratry našel přátelství a snad i jakousi drsnou lásku. Možná má na duši jizvy, ale jeho příjemná povaha ji přesvědčila o tom, že nejsou hluboké. Simon zůstal naživu a daří se mu dobře. A to je vlastně nejdůležitější.

Z přemítání o Simonově osudu ji vytrhli ostatní muži. Jeden po druhém před ni kladli vyprázdněné talíře. Fiona pochopila, že jejich spokojené brumlání je vyjádřením díků nebo uznání. Bylo jasné, že očekávají, že po nich uklidí. Zlobilo ji to, ale čekala to. Výraz pobavení na tváři sira Ewana v ní však probudil vztek. Ewana zachránila před její zlobou jen Simonova rychlá nabídka, že jí pomůže s nádobím. Fiona hudrovala a pomalu uklízela se Simonem po večeři, kterou jí poručili uvařit.

„Copak je?“ zeptal se Ewan Gregora, který se mu pátravě zadíval na záda, když odcházeli od Fiony a Simona.

„Hledám dýky,“ odpověděl Gregor a usmál se.

„Mám opravdu štěstí, že jsem našel všechny její nože. Myslím, že jsem Simonovým dlužníkem. Tím, že tak rychle promluvil, mě zachránil před jejím hněvem.“ Ewan se zasmál.

„Zdálo se ti, že tě chce rozcupovat?“

„Ano. Čišel z ní čistý hněv, spíš mužský. Viděl jsem to na ní a mám pocit, že brzy budu vědět, čím ho rozdmýchat. Může to být užitečné.“

Gregor přikývl. „Třeba z ní vyletí pravda, až bude rozzlobená.“

„To je možné. Tohle je mnohem lepší nápad než ten předchozí,“ dodal tiše.

„Ale je dokázáno, že sváděním vytáhneš z ženy každé tajemství,“ upozornil ho Gregor. „Pokud však nemáš chuť to zkusit, já bych…“

„Ne.“ Ewan se podivil, jak prudce slůvko ze sebe vyrazil. „Nepotřebujeme žádné další nepřátele a myslím, že bychom je získali, kdybychom ji připravili o panenství dřív, než získáme výkupné.“ Ewan si říkal, že to zní docela rozumně, a hrdě ignoroval bratrův potměšilý pohled.

„Dobře. Mám ji na noc zabezpečit? Ještě nevím jak, ale myslím, že je to potřeba. Mám podezření, že by nám mohla způsobit potíže, jestli si něco usmyslí.“

Ewan pronesl nadávku a pak stočil pohled k Fioně. Gregor má pravdu. Je potřeba ji nějak zabezpečit. Nemělo by být obtížné změnit plán hlídek, který už připravil, a zajistit, aby ji měli na očích celou noc. Ke svému údivu nemohl však na nic přijít. Nelíbila se mu představa, že by Fionu hlídal kterýkoli z jeho mužů a že by měl příležitost vzbudit její zájem.

Přísně se napomenul, protože měl dojem, že podléhá slabosti. Kvůli ní by snadno mohl být smutný. Na Scarglasu jsou místa, kde by s ní nemusel pobývat; je tam práce, kterou by mohl dělat, aby ji vypudil z mysli. Tady se nemá kam schovat.

Vzdychl si, protože byl rozpolcený. Nechtěl, aby u ní byl nějaký muž příliš dlouho, takže ji bude muset celou noc hlídat sám. Mohl by tím získat odpověď na pár otázek, například jak velká je jeho slabost vůči ní a jak obtížné bude bojovat s přitažlivostí, kterou k ní cítil. Také to znamená, že prožije velmi dlouhou noc beze spánku.

„Já ji ohlídám,“ řekl. „Noční hlídky už byly určeny. Snadnější bude nechat to tak. Jen potřebuji provaz.“

„Provaz?“ zeptal se Gregor a následoval Ewana k zásobám. „Ty ji chceš svázat?“

„Bylo by to lepší, ale nic takového. Prostě ji k sobě přivážu, aby mi v noci neutekla.“

Ewan bez dalšího vysvětlování zamířil k Fioně, která právě končila mytí nádobí. Když spatřila v jeho rukou provaz, oči se jí rozšířily údivem, a pak je rychle přimhouřila. Než mohla utéci, chytil ji jednou rukou za útlá zápěstí. Všiml si, že napjala nohu a rozehnala se jí dozadu.

„Neumožním ti tu radost, abys mě kopla, děvče,“ řekl a rychle ji táhl k místu, kde jim Gregor rozprostřel pokrývku.

„No, určitě kvůli tomu nepropláču noc,“ odsekla Fiona a vzdala se zuřivých pokusů osvobodit se. Jeho sevření nebylo bolestivé, avšak pevné. „A co máš v plánu s tím provazem?“

Ewan neodpověděl a uvázal jí jeden konec provazu kolem zápěstí a druhý kolem svého. Když zkontroloval uzly, setkal se s jejím pohledem. Tvářila se, jako by mu chtěla hodit provaz kolem krku a pomalu ho uškrtit. Připadalo mu to zábavné a měl pocit, že touha ho připravila o rozum.

Fiona na něho polohlasem chrlila všechny nadávky, které znala, ale on ji něžně, i když rozhodně stáhl k sobě na zem. Ulehl vedle ní a oba je přikryl. Když si jednu ruku vsunul pod hlavu a druhou, k níž byla připoutaná, si položil na břicho, musela se chtě nechtě otočit tváří k němu.

„Nedoufám, že bys uvěřil mému slibu, že neuteču,“ řekla a marně se pokoušela uložit se o něco pohodlněji.

„Ne. Nevím, kdo jsi, a nemáš v úmyslu mi to říct, Fiono s deseti noži.“

Téměř se usmála nad jménem, které jí dal, a pak se ušklíbla. Fiona s jedenácti noži by byla trefnější, protože ještě jednu dýku má a může se jí od něho odříznout. On však s ní mohl naložit daleko hůř, aby mu neutekla, a pak by se moc dobře nevyspala.

Ale jeho vnucená blízkost bude působit stejně, uvědomila si náhle. Je tu několik znepokojujících faktů. Leží příliš blízko jeho velkého a silného těla. Hřeje ji a pěkně voní. Je čistý a šíří kolem sebe osobní vůni, jež ji nebezpečně přitahuje. Fiona si náhle vzpomněla na to, jak zápasili, když ji odzbrojil. Začervenala se, když si uvědomila, že by znovu chtěla cítit jeho velké ruce na svém těle; jenže tentokrát by si přála, aby ji hladily. Je to šílené, ale instinktivně věděla, že pro ni bude obtížné se vzpamatovat. Zavřela oči a snažila se probudit v sobě strach z mužů, jejž v ní podnítil perverzní Menzies, ale nepřicházel. Z jakýchsi zvláštních důvodů jí srdce nedovolovalo cítit k tomu velkému tmavému muži strach. Spíš se v ní ozývaly pocity, které nikdy předtím v přítomnosti muže nepoznala. Chvílemi si přála, aby v ní rostly a sílily. Ale rozumná část jejího mozku je chtěla zničit. Teď nebyla vhodná doba, aby ji přitahoval cizí muž a aby k němu dokonce cítila vášeň. Snadno by se mohlo ukázat, že je to velmi nerozumné. Fiona znovu tiše zaklela a pokusila se vypudit z mysli všechno, co ji trápilo. Možná že až se prospí, najde v sobě sílu postavit se tomu a posoudí svoji situaci jasněji.

Ewan pohlédl na ženu, k níž byl připoután, a zjistil, že spí. Spánek zjemnil rysy její tváře a v měsíčním světle byla ještě krásnější. Musel si přiznat, že by byl schopen dívat se na ten drobný srdcovitý obličej hodně dlouho – a stále by ho to těšilo. Věděl, že mnoha mužům by vadily její jizvy, ale v jeho očích jí na kráse neubíraly.

Raději sevřel ruce v pěst, protože měl nutkání se Fiony dotknout. Vzpomínka na hedvábné teplo její kůže byla tak opojná, že ji nemohl zaplašit. Toužil pocítit to teplo znovu a laskat ji od malých nožek až po hladké čelo.

Pouhé pomyšlení na to, že by se jí dotkl, mu způsobilo až bolestivou erekci. Ewan chtěl sevřít pevná kulatá ňadra v dlaních a nechat se obejmout jejíma dlouhýma nohama kolem pasu. Zoufale prahl po tom, aby vykřikla ve chvíli vášně jeho jméno.

Je to šílené. Snění blázna. Je velký a temný vzhledem i povahou a má jizvy. Ženy se kolem něho netočí jako kolem Gregora. Vždy jednou do roka stráví noc s nějakou poběhlicí, která si vezme jeho peníze, a nikdy ho neprosí, aby se brzy vrátil. Pokud někdy nějaká žena vykřikla jeho jméno, bylo to jen ze strachu.

Ewan zavřel oči a přísahal si, že nad matoucí přitažlivostí k té dívce zvítězí. Z mnoha důvodů se už dávno rozhodl, že zůstane sám. Pokudnebude dost opatrný a neuhlídá svoje city, jeho hezké rukojmí snadno jeho úmysl změní a probudí v něm touhu získat něco, co nikdy nemůže mít.

3. kapitola

Fioně se zdálo o koni, který ji shodil, utekl a nechal ji jejímu osudu. Ve spaní se zamračila a ptala se sama sebe, proč má pocit, jako by to jankovité zvíře padlo na ni. Otevřela oči, ale neviděla trávu ani kamenitou zem, viděla pokrývku. Nedávalo to smysl.

V divočině přece nespadla z koně na pokrývku.

Těžce se probrala ze spánku, zvedla ruce, aby si protřela oči, a vyjekla. Měla svázaná zápěstí. O chvilku později si to uvědomila. Neležel na ní kůň, ale její věznitel. Snažila se zpod něho vysvobodit, ale jeho tělo ji pevně tisklo k pokrývce. Podařilo se jí ho nadzvednout jen tolik, aby ho kousek odsunula. Málem vykřikla, když si uvědomila, co ji to tlačí do zad. Nejenže na ní ležel velký muž a drtil ji svou vahou, ale byl to vzrušený muž. Srdce jí rychle bušilo, nebylo to však strachem. Měla v sobě zmatek, protože se zdálo, že příroda Ewana obdařila velmi štědře. Nejvíc ji však rozrušilo, že se jí náhle chtělo pohnout boky a přitisknout se k němu. Noční spánek její pocity zřejmě neutlumil.

Když ucítila, že se jí přitulil k jamce na krku, zalilo ji zvláštní teplo. Užívala si příjemného pocitu a vzpomněla si na slova bratrovy ženy. Ta vždy se smíchem říkala, že mužům vstává přirození se sluncem. Fiona se rázem uklidnila. Sir Ewan asi není vzhůru, stalo se mu jen to, co popisovala švagrová. Ucítil vedle sebe teplé ženské tělo a zareagoval. Dobře, pokud se chce k někomu tisknout, měl by alespoň vědět, o koho jde.

„Slez ze mě,“ zamumlala a napjala se v marném pokusu se zpod něho dostat. „Nemůžu dýchat.“

Ewan otevřel oči a zadíval se na ženu, na níž ležel. Byl unavený, protože spal jen krátce. A když si uvědomil, v jaké je pozici, rychle se probral. Proboha, vždyť se jí tulí ke krku a je tvrdý jako skála. A co je horší, určitě se jí tiskl k hezkým zádům. Pozice, v níž se nacházeli, byla tak dráždivá, že se zachvěl touhou. Tiše zaklel, rychle se z ní skulil a přitom jí prudce trhl svázaným zápěstím. „Promiň,“ zamumlal a vzápětí uslyšel, že se muži probouzejí. Začal odvazovat provaz.

Fiona se pomalu posadila a několikrát se nadechla, aby se uklidnila. Měla neodbytný pocit, že bude trvat dlouho, než zapomene na jeho velké, silné a vzrušené tělo, které se k ní tak náruživě tisklo. Polekalo ji to a zároveň vzrušilo. Nic o něm neví, a navíc není vhodná doba, aby cítila takovou přitažlivost, okouzlení nebo co ji to vlastně posedlo. Vstala, oprášila se a zamířila mezi stromy.

„Kampak jdeš?“ zeptal se Ewan, vyskočil a dostihl ji.

„Je ráno. Co dělá většina lidí, když se probudí?“ Když slyšela, že jde stále za ní, prudce se otočila. Potěšilo ji, že se okamžitě zastavil a udělal krok zpět. „Nepotřebuji tvou pomoc.“

„Ale potřebuješ strážce.“ Rychle chytil konec provazu, který jí visel ze zápěstí, a přivázal ho ke svému. „Dobře, pokračuj v cestě.“ Málem udělal další krok zpět, když na něho pohlédla.

Na jednu krátkou chvilku Fiona uvažovala, že nepůjde nikam. Jak ponižující ulevovat si, když vedle ní stojí muž! Bohužel měla však tak silné nutkání, že by brzy svého rozhodnutí litovala. Mohla by být ponížena ještě víc, kdyby si neulevila teď. Zamumlala pár nadávek na adresu mužů a šla dál.

Když došli k hustému křoví, postavili se každý z jedné strany.

O pár minut později se Fiona ptala sama sebe, proč ji to tak rozčílilo. Vyrostla přece s pěti bratry a na Deilcladachu měla během prvních třinácti let života velmi málo soukromí. Jakmile se přistěhovala Gillyanna, následovalo určité zjemnění drsných podmínek, ale Fiona pochybovala, že by někdo mohl považovat MacEnroye za zjemnělé. Vykonat nezbytnou potřebu v blízkosti jiného člověka by jí nemělo být tak nepříjemné. Ale trápilo ji to tak hodně, že navzdory zoufalé potřebě nebyla schopna začít, dokud nezačal on. Kdy se z ní stala tak delikátní žena? Fiona se modlila, aby její náhlá stydlivost nebyla důsledkem toho, že ji Ewan tak silně přitahuje.

„Musím se umýt,“ řekla, když se vraceli do tábora.

Ewan se na ni podíval. Divil se, že se mu zdá tak vzrušující, když se na něho mračí. „Snad chápeš, že jsi rukojmí, a ne vážený host.“

Fiona se podívala významně na provaz, kterým k němu byla připoutaná, a pak mu pohlédla do očí. „Myslím, že můj mdlý ženský rozum tuto skutečnost chápe. Přesto se potřebuji umýt.“

„Řekl bych, že tě vychovala příliš měkká ruka,“ zabručel, ale odvedl ji k potůčku, který tekl několik metrů od nich.

„Já se domnívám, že jsem byla vychována dobře.“

Pominula hrdelní zvuk, který vydal, a snažila se nevnímat, že je k němu přivázaná. Poklekli na břehu potůčku a umyli si ruce a tváře. Fiona vytáhla z kapsy malý vyšívaný plátěný kapesník, který ji vnutila Gilly, a ponořila ho do studené vody. Čistila si jím zuby, ale najednou vycítila blížící se nebezpečí a napjala se. Pátravě se zahleděla mezi stromy, aby objevila, co ji rozrušilo, a ucítila, že také Ewan strnul.

„Nepřátelé?“ zeptala se šeptem a vstala zároveň s ním. „Tak blízko vašeho panství?“

„Na všech světových stranách a za každým rohem,“ zamumlal. „Jak rychle umíš utíkat?“

„Když nebudeme svázaní, dokážu tě předběhnout.“

„Postačí, když se mnou udržíš krok.“ Ewan si všiml, že v hlubokém lese na druhém břehu se zaleskla ocel. „Teď!“

Fiona se po několika metrech dostala před něho a Ewan si uvědomil, že se jen tak nevychloubala. Byla nejen rychlá, ale i bystrá a šikovná. Vyhýbala se kořenům a přeskakovala kameny jako srna. Sotva doběhli do tábora, rozvázal Ewan provaz a krátce přikázal mužům, aby se připravili na útok. Fionu odvedl k Simonovi a nařídil mu, aby ji hlídal a ochraňoval.

Když Simon táhl Fionu k místu u koní dozadu za Ewana a jeho muže, Fiona protestovala. Teď však nebyla vhodná chvíle na prosazování práva bránit se sama. Přála si, aby měla meč. Cítila se ohrožená, když tu stála neozbrojená a jediným jejím ochráncem byl šestnáctiletý mladík.

Nepřítel uhodil na tábor jen o chvíli později. Muži se vyrojili z lesa ve dvou skupinách a postupovali rychle a tiše. Fionu překvapilo, že MacFingalové ani na chvíli nezaváhali. Na útok odpověděli ohromující rychlostí a divokostí. Simon bedlivě pozoroval každého muže, který se k nim blížil, a Fiona dělala totéž. Také hlídala koně. Tohle sice nebylo loupežné přepadení, ale i tak se nepřátelé mohli chtít zmocnit čehokoli, co by jim přišlo pod ruku.

MacFingalové pobíjeli nepřátele, přestože jejich vyhlídky byly jedna ku třem, a Fiona se začala uvolňovat. Neměla ráda boje a krveprolití, ale těšilo ji, že Ewan a jeho muži jsou tak zkušení bojovníci. Ti muži sem nepřišli žádat o mír, ale zabíjet. Trápilo ji však, o čem bojové zkušenosti MacFingalů vypovídají. Zdálo se, že tihle muži jsou zvyklí na to, že se je lidé pokoušejí zabít. Kdyby u nich zůstala, možná by ji Menzies nenašel, ale ukazovalo se, že by s nimi také nebyla zrovna v bezpečí.

Právě když začal nepřítel ustupovat, Simon zaklel a přitáhl ji k sobě. Proti nim se řítil na koni mohutný, špinavý, zarostlý chlap a zastavil se přímo před Simonovým napřaženým mečem. Usmál se a odhalil zkažené zuby pod mastným knírem. Fiona si uvědomila, že nikdo z MacFingalů si nevšiml, že jeden nepřátelský bojovník stojí před nimi. Instinkt jí řekl, že Simon je navzdory svému mládí ve zbrani zkušený, ale čelil muži, který byl skoro o třicet centimetrů vyšší a vážil mnohem víc než on.

„Vzdej se, chlapče. V boji se mnou zvítězit nemůžeš,“ zařval muž.

„Při zápase s tebou se ani nezpotím,“ odpověděl Simon.

Fiona si musela přiznat, že na tak jemného chlapce dokázal Simon vyloudit na obličeji docela mrazivý úsměv.

„Ty jsi ale vychloubačný pitomec, co? Rozpárám tě, vykuchám a pak znásilním tu holku na tvé krvácející mrtvole.“

Simon přenesl váhu z jedné nohy na druhou a Fiona věděla, že souboj začne. Proklínala svoji bezmocnost a odskočila od Simona, aby mu nepřekážela. Při prvním zazvonění mečů se zachvěla, přestože se jí do uší zarýval křik a hlahol bitvy. Simon měl velké zkušenosti s mečem, ale Fiona věděla, že to nestačí. Jestli jeho větší a silnější sok vydrží dost dlouho, může Simona unavit. Nehledě na skutečnost, že Simonovi je teprve šestnáct a nemůže mít za sebou takové válečnické zkušenosti jako zralý muž.

Rozhlédla se. Její zbraně byly u koní, ale odolala a nerozběhla se tam. Nejenže by riskovala, kdyby se rozběhla přes paseku a neozbrojená by se ocitla uprostřed bitvy, ale jakmile by si Simon uvědomil, že ho opouští, mohlo by ho to osudově rozrušit. Simon vykřikl a ona k němu okamžitě obrátila pozornost. Krvácel z tržné rány na paži. Nebyla to ruka, v níž svíral meč, ale ztráta krve ho rychle oslabí. Fiona se modlila a znovu se začala poohlížet po něčem, co by použila jako zbraň. Tu uslyšela výkřik a někdo se opodál zhroutil. Jeden raněný nepřítel se odpotácel ze středu bitevního pole a zesláblý ztrátou krve upadl na zem několik metrů od ní. Byla to dost krutá odpověď na její modlitby, ale ona jí nepohrdla. Neváhala, přiskočila k raněnému a sebrala mu meč a dýku.

Jen co se otočila k Simonovi, všimla si, že se zapotácel. Neodskočil dost hbitě z dosahu sokova meče a ten ho zranil na břiše. Simon padl na kolena a chlap se usmál. Rozmáchl se a Fiona věděla, že se chystá setnout Simonovi hlavu. Nezaváhala ani na vteřinu a vrazila muži meč do boku. Ten zařval, otočil se k ní a ona mu vbodla dýku do srdce. Muž zavrávoral, udělal několik kroků vzad a padl na zem. Pohled měl stále upřený na Fioninu tvář.

Fiona se otřásla, znechucena tím, co musela udělat, přestože to bylo nutné. Dívala se do očí bez života a přemáhala nevolnost. Ten pohled ji určitě bude dlouho pronásledovat ve snech.

Pomalu si uvědomovala, že bitva skončila. Netušila, jak dlouho tu stojí a dívá se na smutný výsledek své bojovnosti. Přinutila se obrátit pozornost k Simonovi, který klečel na zemi. Poklekla k němu a vzápětí k nim přiběhli Ewan s Gregorem. Fiona věděla, že až se vzpamatuje z hrůzy, že zabila člověka, ocení překvapený pohled plný respektu, který na ni oba muži vrhli.

„Položte Simona na pokrývku a dejte pozor na jeho rány,“ řekla, když se trochu uklidnila. „Přineste mi malý kožený pytlík, který mám uvázaný u sedla. Je v něm všechno, co budu potřebovat k ošetření ran. Hned se vrátím.“ Vběhla do lesa, protože už déle nemohla udržet obsah žaludku.

„Neměl bys jít za ní?“ zeptal se Gregor a zvedl Simona do náruče.

„Ne, vrátí se,“ odpověděl Ewan a zamířil ke koním, aby přinesl věci potřebné k ošetření Simona. „Vrátí se, aby ošetřila Simona.“

Samotného ho trochu překvapilo, že si je tak jistý.

„No, jestli má v úmyslu se o něho postarat, proč tak narychlo odběhla?“

„Mám pocit, že šla zvracet.“

„Jasně, musel jsem udělat totéž, když jsem byl ještě chlapec.“

Gregor s Ewanem uložili Simona na pokrývku a stáhli mu košili. Chlapec se trochu vzpamatoval. „Zasáhla jako blesk, Ewane,“ zachroptěl na Ewana, který mu otíral krev z ran.

„Ano, byla rychlá,“ souhlasil Ewan, potěšený, že rána je mělká.

„Zklamal jsem. Kdyby neměla zbraně, zemřela by chvíli poté, co by mě ten chlap zabil.“

„Nezklamal jsi mě. Tvůj protivník byl větší a silnější, byl to zkušený válečník a měl delší paže než ty. Máš dost cviku, abys zvítězil v souboji se sokem sobě rovným. Ještě se však musíš naučit vítězit v nerovných soubojích. Jakmile se uzdravíš, začneme s přípravou.“

Ewan viděl, že Fiona se vrací. Její krok byl pevný, ale vypadala zničeně, a když přišla blíž, viděl, že plakala. Byl rád, že tělo zabitého muže už jejich druhové odnesli. Fiona se potřebovala uklidnit, aby se mohla věnovat Simonovi.

„Zachránila jsi mi život,“ promluvil Simon slabým hlasem, když Fiona poklekla vedle něho. Něžně mu položila prsty na rty.

„Ty ses postavil mezi jeho meč a mne. Bylo mou povinností postarat se, abys kvůli mně nezemřel. Teď se ti podívám na rány.“

„Ty umíš ošetřovat raněné?“ zeptal se Ewan.

„Ano, naučila mě to naše Gilly a její příbuzné,“ odpověděla Fiona a jemně omývala Simonovi rány, přičemž odstraňovala špínu a kousky tkaniny, které v nich uvízly. „Zranění naštěstí nejsou vážná. Krvácením se vyčistila. Stačí jen trocha bylinek, několik stehů a klid na lůžku, než se rány uzavřou. Budeš v pořádku.“

„ A bude se moci pohybovat, až mu rány zašiješ?“

„Jak daleko ještě pojedeme? Je to drsný terén?“ Fiona věděla, že by bylo nejlepší, kdyby Simon ležel několik dnů v klidu, ale pochopila, že kvůli bezpečnosti musí co nejdříve odjet.

„Čeká nás asi půldenní cesta.“

„A je opravdu nezbytné odjet hned? Držte ho pevně… Simone, teď to bude trochu pálit.“

Jakmile Ewan s Gregorem přitiskli Simona k pokrývce, Fiona mu vymyla rány roztokem z léčivých bylin. „Tak, tohle ho trochu omámí.“

„Proč jsi mu to nalila do ran?“

„Je prokázáno, že to pomáhá. Když se tím rány omyjí, nedostane se do nich infekce. A teď ho podržte, sešiju to.“

Ewan pozoroval, jak zručně Fiona pracuje. Sešívala ránu rychle, ale pečlivě. Simon bude mít jizvy, ale díky jejím drobným a úhledným stehům nebudou jizvy ošklivě rozšklebené. Její hbitost a šikovnost ho přesvědčily, že mu nelhala ani se nevychloubala, když prohlásila, že se vyzná v ranhojičství. Pak si Ewan připomněl její otázku, jestli je nutné Simona hned převážet.

„Muži, kteří nás napadli, patří do klanu Grayů,“ řekl. Fiona dokončovala šití a začala pokrývat Simonovy rány léčivými bylinami. „Někteří nám utekli. Určitě šli pro posily a za pár hodin se vrátí. Vědí, že jsme tady, a myslím, že přesně tohle udělají.“

„Takže to nebyl plánovaný útok?“ Fiona stáhla obvazy kolem Simonovy paže a s Gregorovou pomocí začala Simonovi obvazovat břicho.

„Ne, myslím, že na nás narazili náhodně. Jsem si jistý, že se o útok pokusí znovu.“

„Takže se přemístíme. Můžeme Simonovi vyrobit nosítka, aniž by nás to stálo příliš mnoho času?“

„Ano, to půjde. Proto jsem řekl, že k cestě na Scarglas potřebujeme půl dne.“

Fiona přikývla a vstala. „Udělejte nosítka co nejměkčí, vystelte je pokrývkami a přivažte ho k nim. Tak bude mít větší pohodlí.“ Zvedla pytel. „Podívám se, jestli jsou tu ještě nějací ranění, kteří potřebují ošetření.“

„Pár raněných tu je. Měli jsme štěstí, že jsme nikoho neztratili. Díky varování jsme se mohli připravit.“

Ewan pozoroval Fionu, jak kráčí k raněným, a pak nařídil dvěma druhům, aby vytvořili nosítka pro Simona. Fiona určitě trpěla kvůli tomu, co udělala. Viděl jí to na očích a slyšel to v jejím hlase. Ačkoli ji někdo vycvičil pro boj, a to dobře, Ewan věděl jistě, že ještě nikdy předtím nezabila člověka.

Vzdychl si a pocítil lítost a zlost. Teď má kvůli jeho rodině na rukou krev. Otec ho varoval, že jsou obklopeni mnoha nepřáteli, kteří by chtěli zbavit svět všech lidí ze Scarglasu. Ewan si ani nevzpomínal, jestli vůbec někdy prožil jediný den nebo hodinu, aniž očekával útok. Je špatné odvést Fionu na panství, kde je to nebezpečné, ale nemá jinou možnost. Nemůže ji nechat v cizím kraji samotnou, ale také nemůže svůj klan ochudit o možnost získat tučné výkupné. To nejlepší, co může udělat, je přesvědčit ji, aby v tomto ohroženém území nebyla dlouho.

To však nebude jednoduché, pokud bude stále tajit svoji identitu, pomyslel si, když pomáhal při výrobě nosítek pro Simona.

Ewan uvažoval, že by ji mohl výhružkami donutit, aby mu řekla, co potřebuje vědět, ale pak myšlenku rychle zapudil. Pochyboval, že by plán dotáhl do konce, protože by své hrozby stejně nedokázal splnit. Navíc pochyboval, že by na ni účinkovaly. Instinkt mu napovídal, že hrozbám a zastrašování by Fiona nevěřila nebo by se ještě víc zatvrdila a neřekla by mu už vůbec nic.

Když byli připraveni k odchodu, zamyslel se ještě nad jednou záležitostí. Měla by se vyřešit jednoduše, ale jeho vlastní rozporuplné emoce situaci ztěžovaly. Fiona musí jet s někým na koni, ale on ji nechtěl posadit do sedla s jedním ze svých mužů. V duchu se toho hrozil, ale nakonec si ji vzal k sobě. V její blízkosti, bude cesta na Scarglas dlouhá a nepohodlná. Bohužel však věděl, že kdyby ji viděl v sedle jiného muže z družiny, trápil by se víc.

Asi po hodině, kdy se její štíhlé tělo tisklo k jeho a kdy cítil její jemnou vůni při každém nadechnutí, věděl, že by se od ní měl vzdálit nebo se aspoň rozptýlit.

„Dnes jsi bojovala poprvé?“

„Ano,“ odpověděla Fiona a ovládala se, aby se mu pohodlně nestulila do náruče. „Účastnila jsem se už dvou menších potyček, a dokonce jsem dva muže zranila, ale nikdy jsem nikoho nezabila.“ Zachvěla se, protože si představila prázdné oči své oběti. „Chtěl Simonovi setnout hlavu.“

„Já vím.“

Fiona ucítila zamrazení. Už ji bolelo v zádech, jak se stále snažila sedět rovně a netisknout se k němu. Bolest ji nakonec přinutila lehce se o něho opřít. „Neměla jsem jinou možnost. I kdybych tím Simona nezachránila, stejně bych to musela udělat. Jakmile by Simon padl, šel by ten muž po mně.“ Vzdychla si a opřela se o Ewanovu širokou hruď plnou vahou. „Vždycky jsem se bála, že až budu muset zabít člověka, selžu.“

„Ale nezaváhala jsi.“

„Ne, Bůh chránil moji duši. Můj bratr měl pravdu. Až narazím na někoho, kdo chce zabít mne nebo mého přítele, najdu sílu udělat, co je potřeba. Jen bych si přála, aby neměl pravdu v tom, jak se budu cítit, až nebezpečí pomine.“

„To přejde. Tvůj bratr je moudrý muž.“

Fiona se tiše zasmála a Ewan si všiml, že jí únavou těžknou údy.

„Nejenže je moudrý, ale ví, jak nás udržet v bezpečí.“ Fiona měla zneklidňující pocit, že teď Ewanovi něco naznačila, ale příliš ji zmáhala únava, než aby se tím zabývala. Tak nicotný náznak ho k závěru nepřivede a ona bude příště opatrnější, aby se nechytila do pasti. Z mnoha drobných náznaků, jež by mu poskytla, by se mohl rychle dopídit pravdy a hru na schovávanou ukončit. Až si odpočine, vzpomene si, co všechno jí možná už uklouzlo, a bude si dávat na jazyk větší pozor. Zavřela oči a přála si, aby jí vyčerpání přineslo aspoň na chvíli úlevu a odvála od ní špatné vzpomínky.

Ewan se ušklíbl, protože jeho tělo zase zareagovalo na měkké ženské tělo, které teď cítil na hrudi. Usmíval se sám pro sebe. Fiona není zkušená lhářka a nedokáže udržet tajemství. Nebude třeba hrozeb, aby z ní dostal pravdu, postačí trocha času. Až si odpočine, promluví jistě bez zábran a neudrží jazyk na uzdě, jak si přeje. Ewan všechny upozorní, aby pozorně naslouchali všemu, co říká. Byl si jistý, že za nějakou dobu Fiona postupně odhalí, odkud pochází, kdo je a do kterého klanu patří. Objal ji jednou paží kolem útlého pasu, usadil ji o něco pohodlněji a uvědomil si, že je šťastný. Přísně si připomněl, že bude rád, až ji uvidí odcházet, a snažil se neposlouchat vnitřní hlas, který ho nazýval lhářem.

4. kapitola

Zastrašující bylo první slovo, které Fionu napadlo, když se před ní vynořil Scarglas. Temný, tajuplný a osamělý – ta byla další. Tyčil se před nimi chladně a jaksi výhružně a ve Fionině mysli kmitla vzpomínka. Vybavilo se jí čarodějnictví a vraždy, ale nevěděla proč. Možná kdysi o Scarglasu nebo o MacFingalech slyšela, vzpomínka však byla opravdu prchavá.

Sídlo Scarglas vévodilo rovinaté krajině z návrší. Jeho hradby byly silné a vysoké. Pod nimi obepínal hrad široký vodní příkop a Fiona tušila, že je asi nebezpečně hluboký. Několik metrů před příkopem se táhl ochranný val o výšce dospělého muže – další bariéra, kterou by musel nepřítel překonat, než by se dostal pod převysoké hradby. Ve všech čtyřech rozích sídla se k nebesům vypínaly čtyři dřevěné hlásky. Všechno svědčilo o tom, že sídlo je velmi často obléháno.

Průchod kamenným valem byl tak úzký, že jím mohl projet jen jeden vůz. Fionu nepřekvapilo, že most nad příkopem má stejnou šířku. Nepřítel se nemohl přiblížit k vysoké bráně Scarglasu, zahrazené masivním železným mřížovím. Na úzkém travnatém pruhu země mezi okrajem příkopu a základem hradeb stály malé kamenné domky. Další překážka, uvědomila si Fiona. I kdyby doškové střechy vzplanuly, ohrozily by útočníky. Fiona pochybovala, že by oheň poškodil hradby.

Ráda by věděla, jak dlouho patří Scarglas klanu MacFingalů. Takový hrad se buduje mnoho let a stojí hodně peněz, které má málo skotských zemanů. Jestli tu klan žije dlouho, proč o něm ještě neslyšela? Fiona neznala okolní rodiny, ale svárlivý klan, obklopený nepřáteli, by byl určitě známý a mluvilo by se o něm. Přesto o něm nikdy neslyšela ani slovo, nebo si aspoň nemohla vzpomenout.

Vesnička severně od hradu a zajímavý kruh vysokých kamenů na jihu místo poněkud zútulňovaly. Fiona se přesto při projíždění branou zachvěla. Scarglas je určitě dost opevněný, aby ji ochránil před Menziesem, kdyby ji náhodou sledovat až sem. Bohužel se zdálo, že skrývání před Menziesem ji přivedlo do cesty jiným nepřátelům, kteří chtěli srovnat tohle místo se zemí. Asi je načase změnit plány.

Ewan ji postavil na zem, když z domu vyšel vysoký muž. Otevřel těžké dveře pobité nebezpečně vyhlížejícími železnými kužely, jako by nic nevážily. Ačkoli měl bílé vlasy, velmi se podobal Ewanovi. Fiona se připravila na setkání s mužem, který byl zřejmě otcem mnoha dětí a rozséval je po světě se stejnou ledabylostí, s níž si dělal nepřátele. Rozčílilo ji, že se na ni ani nepodíval.

„Bojoval jsi, že, hochu?“ zeptal se a krátce pohlédl na Simona. „Zabili hodně bratrů?“

„Ne, jen Simona zranili,“ odpověděl Ewan. „Byli to Grayové.“

„Nalíčili na tebe past?“

„Ne. Myslím, že na nás narazili náhodou, ale bylo jich dost, aby nás pobili.“

„Ha! Grayové byli vždycky lotři. Máš zajatkyni, co?“ Zamračil se na Fionu. „Nevypadá jako Grayová.“

„Nevzali jsme ji Grayům,“ odpověděl Ewan.

„A ták! Konečně sis našel nevěstu. To mě těší, hochu. Už jsem si začínal dělat starosti.“

Fiona si všimla, že Ewan silně zrudl. „Starosti s čím?“ zeptala se, ale nikdo si jí nevšímal.

„Není to moje nevěsta. Našli jsme ji. Ztratila se a po pádu z koně bloudila po lese. Rozhodl jsem se vzít ji k nám, dokud nám neřekne, z kterého klanu pochází. Pak za ni budeme požadovat výkupné.“ Ewan si všiml, jak otci zajiskřilo v očích, když si Fionu prohlížel. Chytil ji za paži a přitiskl ji k sobě. „Otče, to je Fiona. Fiono, to je můj otec, sir Fingal MacFingal.“

„Fiona čí? Odkud?“ zeptal se sir Fingal a zamračil se.

Fiona také zakabonila tvář. „Jen Fiona. To je všechno, co jsem vám ochotna sdělit.“

„Dobře že to není tvoje nevěsta, Ewane,“ houkl sir Fingal a pohlédl na Fionu tak, že měla chuť ho uhodit. „Je moc malá, obléká se jako kluk, a ještě má jizvy.“

Nebylo to lehké, ale Fiona odolala nutkání zakrýt si zjizvené tváře rukama. Ten muž ji uráží, je arogantní a krutý, ale nezačínala ho nenávidět kvůli tomu. Vadilo jí, jak se choval k Simonovi – proto by ho ráda nakopla. Sira Fingala vůbec nedojímalo, že mladý chlapec, jeho vlastní syn, byl podle jeho prvního dojmu mrtev. Skoro se na něho ani nepodíval, a když mu Ewan řekl, že je pouze raněný, ani se nezeptal, co se mu stalo.

„Musíme Simona uložit do postele,“ řekla Fiona a pohlédla na Ewana. „Chci se podívat na jeho rány.“

„Mab na něho dohlédne,“ utrousil sir Fingal a otočil se.

Fiona sledovala jeho pohled a uviděla, že k nim spěchá malá obtloustlá žena. Kolem široké tváře se jí divoce ježily prošedivělé světle hnědé vlasy a na sobě měla prapodivný neuspořádaný oděv. Po několika krocích se zastavila a sebrala ze země něco, co vytrousila z přeplněného košíku, který se jí kýval na rameni. Polovina jejích medikamentů z košíku teď byla rozeseta na cestičce vedoucí od domu do předhradí.

MacFingal ženě krátce poručil, aby zůstala stranou, a Fiona se jí podívala do tváře. Byla v ní laskavost a jemnost, upřímná a hluboká. Když si Mab všimla několika ošetřených mužů, zmateně se zamračila. Fiona poznala v jejím výrazu náznak nesouhlasu a strachu a v duchu se ušklíbla. Mab je nepochybně léčitelkou ve Scarglasu a Fiona právě vstoupila na její území. Starší žena se tvářila spíš stísněně než rozzlobeně a Fiona poznala, že se necítí ve své pozici pevná. Jestli se Fiona obrátí proti ní, zřejmě nebude bojovat, ale Fiona by se cítila velice špatně, kdyby to udělala.

„Paní Mab, postarala jsem se o raněné,“ řekla Fiona a všimla si, že v Mabiných velkých hnědých očích se objevila zvědavost. „Přežili jsme bitvu a několik mužů utržilo kruté rány. Říkala jsem si, že když je ošetřím, prožijí cestu sem o něco lépe.“

„Ty máš nějaké zkušenosti s ranhojičstvím?“ zeptala se Mab.

„Ano. Učila jsem se u několika velmi uznávaných léčitelek.“

„U koho? Možná je znám.“

Fiona si dobře promyslela odpověď, než promluvila: „Nějaký čas jsem se učila u lady Maldie Murayové.“ Věděla, že tohle jméno Ewanovi nic neřekne.

Mab se zajíkla a sepjala si malé tlusté ruce na velkém břichu a přitom opět vysypala z košíku pár věcí. „Ach, to jsi měla velké štěstí. Lady Maldie je velmi vychvalovaná léčitelka a ranhojička. Jak jsem si přála setkat se s ní, než jsem přišla na Scarglas!“

Fiona netušila, proč se Mab po příchodu na Scarglas už nemůže setkat s lady Maldií, ale zvedla těch pár věcí, které Mab vypadly, a uložila je do košíku. Věděla, že by měla Mab udržet stranou od raněných, aby na ně nepoužila své ušmudlané pomůcky. Nechtěla ji zahanbit nebo vytlačit z jejího místa, ale než ze Scarglsu odejde, bude ji muset něčemu naučit.

„Možná by sis měla opatřit košík s víkem nebo používat pytlík jako já, paní,“ nadhodila. „Tak se věci udrží čisté a nebudou padat na zem.“

Z pohledu, který na ni Mab vrhla, Fiona usoudila, že vůbec nemá v úmyslu uchovat své věci čisté a že ani neví, proč by měla. „Ano, samozřejmě,“ vyhrkla Mab. „Spěchala jsem za chlapci, takže jsem hodila věci do prvního košíku, který mi přišel pod ruku.“

Fiona si v duchu oddechla. Našla si cestičku. Nebude snadné, aby každé poučení vyznělo nenápadně, ale pokusí se o to. Instinkt jí napověděl, že Mab by se neurazila, i kdyby jí něco přímo vytkla, ale rozhodla se, že bude Mab raději poučovat jedině v soukromí, nebo když se jí sama na něco zeptá. Vytušila, že Mab velmi potřebuje své místo léčitelky a ranhojičky klanu. Nikdy by nemohla být tak krutá, aby ji o ně připravila. Navíc na Scarglasu moc dlouho nezůstane.

„Paní, musíme dostat Simona do postele, abych se mu mohla podívat na rány,“ řekla nahlas. „Cestou sem se mohly otevřít.“

„Samozřejmě, samozřejmě.“ Mab pohlédla na dva muže, kteří odpojili Simonovo lehátko od opratí Gregorova koně. „Mohli byste chlapce vzít s námi, prosím?“ Mab chytila Fionu pod paži a odváděla ji k domu. „Bude skvělé promluvit si s někým, kdo se učil u lady Maldie Murayové. Je to prostě úžasné! Vždycky se snažím najít způsob, jak lidi uzdravit, víš? Je mojí povinností udržovat chlapce zdravé. Nedávno jsem vyrobila směs, po které mizí jizvy. Můžu ti trochu dát.“

Fiona pohlédla přes rameno a setkala se s Ewanovým a Gregorovým pohledem. Oba muži rychle zavrtěli hlavami a ona pochopila. I jiní Mab zřejmě chránili, ale jejím léčebným postupům se asi vyhýbali. Bude muset Mab nějak přesvědčit, že se jí jizvy líbí. Nebude to snadné, protože to bude lež. Teď se ale odmítla obírat svými starostmi a následovala Mab do domu. Nutila se myslet na důležitější věci, například na Simonův zdravotní stav.

„Měl jsem dojem, že ta dívka je tvé rukojmí,“ zavrčel sir Fingal a zamračil se.

„Je,“ odpověděl Ewan a zamířil k domu. Gregor s otcem kráčeli vedle něho.

„Ale nechová se tak. Nevím, je-li moudré, aby se rukojmí staralo o raněné.“

„Fiona má zkušenosti. A nepůjde proti nám.“

„Jak si tím můžeš být tak jistý? Vždyť tu holku vůbec neznáš a nic o ní nevíš. Mohli ji sem poslat naši nepřátelé, aby zabila třeba mě nebo tebe anebo aby tady špehovala.“

Ewan otcova slova zvážil, ale nenašel v sobě ani stín podezření. Bylo to neobvyklé, protože se naučil nevěřit ženám. Nelíbilo se mu, že mu její krásné fialkové oči učarovaly tak, že zapomněl na ostražitost.

Vešli do velké síně a usedli na místa v čele stolu. Dvě služebné jim přinesly pivo, chleba a sýr. Ewan cítil, že se mu krátce nalomená důvěra vrací. Fioně může věřit, postará se o Simona a o všechny ostatní obyvatele Scarglasu, kteří ji budou potřebovat. Podle toho, jak ošetřila Simona a zraněné muže, usoudil, že je dobrou ranhojičkou. Určitě by nikdy nepoužila své vědomosti a zkušenosti k tomu, aby někomu ublížila.

Ale ve všem dalším, co se jí týká, bude moudré postupovat opatrně, je třeba vážit každé její slovo i skutek. Navzdory tomu, že sám sebe varoval, nemohl uvěřit, že ji sem poslali slídit. Jejich setkání nemohlo být plánované. Ovšem stále existuje možnost, že jela do Scarglasu špehovat a oni ji prostě potkali. Ženy, a zejména ty mladé a krásné, se jako zvědi osvědčují výborně. Tento fakt si musel stále připomínat.

„A jak jsi ji chytil?“ zeptal se sir Fingal.

Gregor odpověděl za Ewana, který poslouchal jen napůl ucha, popíjel pivo a tišil hlad chlebem a sýrem. Přemýšlel nad tím, že Gregor považuje tuhle rozepři za velmi zábavnou. Později, když nepřemítal o podivné přitažlivosti, kterou k Fioně cítil, se mu otcovo podezření také zdálo směšné. Teď se však cítil Fioniným vpádem do svého života ohrožený. A nezdálo se mu dobré, že také jeho otec vidí v nastalé situaci pramálo dobrého. Vždycky viděl nepřítele za každým bukem, a třebaže jich měl hodně, často svoji obezřetnost přeháněl.

„To všechno je velice podezřelé,“ zamumlal Fingal. „Myslím, že bychom tu holku měli vyhnat.“

„Ne,“ odmítl Ewan. „Nemůžeme vyhnat slabou dívku. Všude kolem je mnoho nebezpečí.“

„Možná jsi přivedl nebezpečí přímo do našeho domu. Říkám ti, že může být špehem. Poslali ji sem, aby vyšňupala naše slabosti, možná dokonce, aby pro nepřítele našla cestu přímo do srdce Scarglasu.“

„Pak ji budeme bedlivě hlídat, dokud se nám nepodaří zjistit, kam patří, a nezískáme za ni výkupné.“

„A proč jsi to už dávno nezjistil?“

„Neřekla mi to. Tvrdí, že mi nebude pomáhat při vyprazdňování truhlic jejích příbuzných.“

Fingal tiše zaklel. „Takže ji přinutíme, aby nám to řekla. Umím lidi přinutit, aby promluvili.“

Při jeho slovech Ewana zamrazilo, protože si dovedl představit, co má otec na mysli. Nechtěl si to představovat příliš dlouho. Když se Fingal cítil ohrožen, jednal drsně, někdy dokonce krutě. Stále se obával nebezpečí a často jednal bez přemýšlení, což byl jeden z důvodů, proč je pořád obklopovali nepřátelé. Jediné, co Fingala vytrhlo z myšlenek na hordy nepřátel, kteří se mu snaží všechno ukrást, přelstít ho a zabít, byly peníze a ženy. Ewan si uvědomil, že pouhé pomyšlení na otce, upírajícího chlípný pohled na Fionu, ho nadmíru znechucuje. Musí ho přesvědčit, že za ni mohou dostat obrovské jmění.

„To nebude třeba,“ řekl Ewan. „Musíme jen pozorně poslouchat, co říká. Pravda jí vyklouzne. Možná po částech, ale přijde.“

„Jak si můžeš být tak jistý?“

„Vždycky to tak dopadne. Vím, že její bratr je vůdcem klanu, že má blízkou rodinnou příbuznou jménem Gilly a je nějak spojena s lady Maldií Murrayovou, která ji učila léčitelství. Až si promluvím se Simonem, zjistím ještě víc, protože si s ním včera večer dost dlouho povídala.“

„No, to by mohlo vyjít. Žádná žena neudrží dlouho tajemství. Ale jsi si jistý, že nám za ni dají výkupné? Není oblečená jako dáma a neměla ani doprovod, jaký urozené dámy mívají.“

„Její šaty jsou výborné kvality a zbraně také. Kůň je ušlechtilý, takového si mohou dovolit jen urození lidé. Navzdory jejímu podivnému oděvu a zručnému zacházení se zbraněmi všechno hovoří pro to, že jde o dívku z dobré krve. Ano, někdo nám rád zaplatí, když ji vrátíme, a dá nám víc, jestli ji vrátíme nezneuctěnou a ušetříme ji krutých zážitků.“

Ewan vydechl úlevou, když otec přikývl, protože jeho pozornost přilákala Bonnie. Pěkně vyvinuté děvče bylo v současné době objektem otcovy touhy. Fingal okamžitě zapomněl na roli chladnokrevného válečníka a změnil se v horkokrevného svůdníka. Tak ho na Scarglasu dobře znali. Ewan se stal vůdcem klanu právě kvůli rychlým změnám otcových nálad, jeho neschopnosti soustředit pozornost delší dobu na jednu záležitost a ovládat emoce. Fingal se nestaral o změnu ve vedení klanu, takže bylo jasné, že nikdy nechtěl nést břímě vůdce.

Právě jeho chování způsobilo, že lidé ze Scarglasu přijali za vůdce Ewana. Všichni včetně Ewana začali pochybovat o Fingalově zdravém rozumu. Ewan sledoval, jak se otcovy nálady velmi rychle střídají a jak mu těkají myšlenky, a obával se, že se u něho začíná projevovat šílenství. A právě proto se Ewan nutil k sebeovládání a zdrženlivosti ve všech oblastech života. Čas od času se také jeho zmocňovaly prudké city a touhy, ale velmi tvrdě se snažil potlačit je. V těchto chvílích býval ochromen strachem, že by mohl být stejný jako otec. Fiona v něm nyní tyto emoce rozvířila, a proto se snažil nevšímat si jí.

Žilo v něm zvíře, bytost se silnými city a prudkými touhami. Tohle zvíře se probudilo k životu pokaždé, když se na Fionu podíval. Domníval se, že je zkrotil, ale teď věděl, že je pouze uvěznil do klece. Kvůli svému zdraví a spokojenému životu lidí ze Scarglasu je bude muset v kleci nechat. To znamená, že se Fioně bude muset vyhýbat, i když potřebuje znát pravdu o jejím původu. Čekají ho dlouhé a mučivé dny, pomyslel si. Pak se pokusil obrátit otcovu pozornost zpět k důležitým záležitostem a odvrátit ji od Bonniiných houpajících se boků.

„Opravdu si myslíš, že je čistota tak důležitá?“ zeptala se Mab a zamračila se na spícího Simona.

„Ano,“ odpověděla Fiona a posadila se na židli vedle Simonovy postele. „Neumím to vysvětlit, ale vyčištěné rány se hojí rychleji a lépe. Také se do nich nedostane zánět a neohrožují život raněného. Snižuje se možnost nebezpečné horečky. Infekce a horečka mohou způsobit, že z malého zranění je nakonec smrt. Já se vždycky snažím rány vyčistit, i když vlastně nevím, proč to tak je.“

Mab přikývla. „Musím se ti svěřit, že mám jen malé zkušenosti. Když jsem sem přišla, nebyl tu nikdo, kdo by uměl léčit a uzdravovat, tak jsem se na léčitelku a ranhojičku pasovala sama. Bude pro mě velice užitečné něčemu se od tebe přiučit, protože vidím, že máš bohaté zkušenosti a hodně znalostí.“ Mab se na Fionu usmála. „Umím namíchat účinné masti a uzdravující směsi. Jsem si jistá, že velmi brzy vyrobím něco opravdu mimořádného.“

Než jí mohla Mab znovu nabídnout své masti na jizvy, Fiona se zeptala: „Říkáš, že jsi sem přišla? Ty nepocházíš ze Scarglasu? Nejsi MacFingalová?“

„Ne. Přišla jsem sem asi před deseti lety. Jsem Drummondová. No, byla jsem. Dali mi velmi jasně najevo, že už mě nechtějí.“ Mab si vzdychla. „Zatím jsem ještě nepochopila, kde jsem udělala chybu. Moje léčebné metody byly dobré a jsem si jistá, že lektvar, který jsem jednou vyrobila, jsem namíchala správně. Ale museli mít asi velmi slabé žaludky, protože účinkoval rychle a prudce. Nabídla jsem se, že znečištěné místnosti uklidím. Snažila jsem se vůdci klanu vysvětlit, že ten nápoj nebyl jedovatý a že někdy je prospěšné vyčistit si tělo. Ale on mě neposlouchal. Nezajímalo ho moje ujišťování, že po mém ozdravném nápoji mu na pleši znovu narostou vlasy a že zvláštní zelený odstín těch zbývajících se změní a odroste. Ale neposlouchal mě, prostě mě vyhodil i s lektvary.“

Fiona si představila výsledek Mabina uzdravování. Nebyl to žádný příjemný obraz. „Takže jsi přišla sem? Slyšela jsi o MacFingalech?“

„Ale ne. Nikdy jsem o nich neslyšela. Fingal na mě narazil, když jsem běžela z vesnice.“ Mab se ušklíbla. „Jen jsem chtěla tu ženu zbavit vší. A měla pak opravdu hezký odstín vlasů, skoro jako zvonečky. Ale nesmím si stěžovat. Když jsem utíkala, potkala jsem zdejšího vůdce klanu a…“ Mab se začervenala. „Byl tak okouzlující, tak nenasytný. Úplně mě očaroval. Trochu mě zklamalo zjištění, že má manželku. Ale potřebovala jsem domov, ne? Tak jsem zůstala a získala jsem tu místo léčitelky. Mému chlapci je teď devět a hledá své místo v klanu. Tento týden pracuje u zbrojíře a zjišťuje, jestli by se mu to řemeslo líbilo.“

„Ty jsi porodila pánovi syna?“

„Ano, malého Neda. Je to roztomilý klouček, radost mého života. Obávala jsem se, že mě Fingalova žena pošle pryč, ale zemřela dřív, než vyšlo moje těhotenství najevo. Zabil ji blesk, když byla na schůzce s nějakým Grayem.“

„Á, takhle tedy začalo jejich nepřátelství, že?“

„Ne. Starý vůdce si nadělal nepřátele ze všech kolem už dávno.“ Mab mimoděk urovnávala Simonovi pokrývku. „Grayové byli našimi nepřáteli od samého začátku. Chtěli Scarglas a nebyli rádi, když ho dostal Fingal. Prohlašují, že měl připadnout jim, ale majitel ho dal starému vůdci, protože byl jeho bratranec. Fingal byl jeho krev. Bylo to jen správné.“

Než se mohla Fiona na cokoli zeptat, vstoupila do pokoje plnoštíhlá tmavovlasá žena, položila na stůl u krbu velký podnos s jídlem a vínem a odešla. Neřekla ani slovo, ale vrhla na Mab krátký nenávistný pohled. Fiona usedla za stůl a pokývla na Mab, aby se posadila vedle ní. Napila se vína a pustila se do chleba.

„Kdo je ta žena?“ zeptala se Fiona a ukrojila si plátek skopového.

„Clare,“ odpověděla Mab. „Nemá nikoho ráda. Kdysi bývala MacKenzieová, ale od rodiny utekla, protože třikrát ovdověla a po smrti jejího třetího manžela se mnoho lidí začalo domnívat, že je všechny zabila. Nezajímají ji ženy, které spí se starým pánem. Myslím, že se snížila k tomu, aby přinesla jídlo jen proto, že je na tebe zvědavá. Žije tady asi, hm, no, dvanáct let. Asi před deseti lety se provdala se za štolbu Anguse a ten stále žije, takže si myslím, že ty předešlé manžely si jen špatně vybrala.“

„Tak, teď je taky MacFingalová. Takže kdo jsou MacFingalové? Nikdy jsem o nich neslyšela, a přesto musejí vlastnit tohle panství už mnoho let. Prý je starý vůdce klanu zdědil po příbuzném.“

„A nebyl to žádný MacFingal. MacFingalové jsou nový klan.“ Mab se zachichotala. „Úplně nový. Vlastně ho založil starý pán. Po nějaké roztržce se ke svým příbuzným otočil zády. Rozhodl se založit vlastní klan a pojmenovat ho po sobě. Přišel na Scarglas několik měsíců předtím, než jeho bratranec zemřel – byl to velmi vzdálený bratranec a zřejmě ho přesvědčil, aby ho jmenoval svým dědicem. Oženil se s bratrancovou dcerou, aby vše zpečetil, přestože byla zaslíbena jinému. Než zemřela, dala Fingalovi syna.“

„Jaké je tedy jméno klanu jeho příbuzných?“ Fionu překvapilo, že Mab se zatvářila polekaně a zbledla.

„Jejich jméno nesmíme vyslovovat. Máme to zakázané.“

„Myslím, že tě nikdo neuslyší, Mab.“

Mab zavrtěla hlavou. „Je to zakázané. Kdyby starý pán věděl, že ti to někdo prozradil, rozčílil by se a řádil by několik hodin. Ne, bude lepší, když nás budeš všechny považovat za MacFingaly.“

Fiona si pomyslela, že se ocitla v domě plném bláznů, z nichž nejhorší je starý pán. Blázni, vyděděnci a ubožáci. Opuštění a sužovaní osudem. Její zvědavost však rostla. Než Scarglas opustí, rozhodně zjistí, kdo je Fingal MacFingal a proč odešel od své rodiny. Slabý vnitřní hlásek jí povídal, že její zájem probudil spíš vysoký černovlasý válečník jménem Ewan než starý zlostník, ale ona ho neposlouchala.

5. kapitola

Fiona vyskočila na nohy, protože uslyšela, že se otvírají dveře. Trochu ji rozčílilo, že ji zavřeli do pokoje se Simonem, ale zároveň si oddechla. Ustlali jí měkkou palandu u krbu, a dokonce se mohla i umýt, protože malovaná dřevěná zástěna v rohu místnosti jí zajistila soukromí. Přinesli jí čisté šaty a Fiona si pomyslela, že v měkkých vlněných šatech, jejichž temně modrá barva vhodně doplňuje barvu jejích očí, vypadá dobře. Mab odešla za synem a Simon prožil pokojnou noc. Ona spala také dobře. Neměla důvod cítit zlost, protože s ní zacházeli velmi hezky. Věděla však, co ji zlobí – že neslyšela slůvko a nezachytila ani pohled vůdce klanu. Chyběla jí jeho přítomnost a ona proklínala vlastní slabost.

Gregor vešel do místnosti následován Mab. Usmál se. „Sluší ti to, děvče.“

Fiona cítila, jak rudne. „Děkuji.“

„Jak se daří našemu chlapci?“ zeptal se Gregor a přistoupil k posteli, aby se podíval na Simona.

„Horečka ustoupila,“ odpověděla Mab. Položila tác s moštem, vodou a vývarem na malý stolek u postele a sáhla Simonovi na čelo.

„Prožil tichou a klidnou noc.“ Fiona přišla blíž k posteli a mrkla na Simona. Ten se vzápětí začervenal, protože Mab z něho stáhla pokrývku, aby se mohla podívat na ránu. „Když jsem mu dnes ráno měnila obvazy a přikládala na ránu léčivky, zdála se mi čistá. Co myslíš, Mab?“

Mab jemně nadzvedla obvaz, prohlédla si zranění a přikývla. „Hojí se velmi dobře. Musíš mě poučit, jaké byliny používáš, protože je jasné, že mají výborné léčebné účinky.“ Znovu Simona přikryla a s Gregorovou pomocí ho usadila tak, aby se mohl opřít o polštáře. „Přinesla jsem ti vývar, vodu a mošt, hochu. A nedělej obličeje. Víš, že nějakou dobu musíš jíst málo.“ Pohlédla na Fionu. „Tak den dva, že?“

„Ano. Dnes si dá vývar, a pokud se nevrátí horečka a neobjeví se infekce, zítra už může být strava o něco vydatnější. Rány nejsou moc hluboké.“

„Jsou to jen škrábnutí,“ dělal hrdinu Simon. „Brzy vstanu z postele.“

„Ale ne dřív, než ti to s Mab dovolíme! Jinak tě přivážeme k posteli. Rána na břiše by ti mohla snadno začít krvácet. Zůstaneš v posteli, dokud se neuzavře, a i pak budeš muset být ještě dlouhou dobu opatrný. Nebyla tak hluboká, že by pronikla do břišní dutiny, ale je to víc než pouhé škrábnutí. Pustím tě, až budu vidět, že je opravdu uzavřená. Teprve pak budeš moci zase poskakovat.“

„Já nikdy neposkakuji,“ zavrčel Simon a vzdychl si, když se všichni rozesmáli.

„Přinesla jsem ti nápoj, který tiší bolest,“ řekla Mab a nervózně pohlédla na Fionu.

Fiona spatřila v Simonově i Gregorově tváři náznaky obav. „No, spal celou noc klidně i bez nápoje, Mab. Je pravda, že hluboký spánek mohlo způsobit vyčerpání, ale bolesti ho netrápily. Ať se rozhodne sám.“ Fiona se musela usmát, když oběma bratrům přelétl přes obličej výraz ulehčení, který před Mab rychle skryli.

„Potřebuješ něco na utlumení bolesti, hochu?“ zeptala se Mab Simona.

„Ne, Mab,“ odpověděl Simon. „Neříkám, že mě to nebolí, ale není to tak zlé, abych musel něco užívat. Tyhle medikamenty mi vyvolávají bolest hlavy, a navíc mě po probuzení bolel žaludek.“

„Pojď tedy, Fiono s deseti noži,“ řekl Gregor, chytil Fionu za paži a vedl ji ke dveřím. „Je načase, aby sis dala snídani.“

„Proč jí tak divně říká?“ zeptala se Mab Simona.

Fiona si vzdychla, vyšla s Gregorem na chodbu a před Simonovou odpovědí se zavřely dveře. Věděla, že zbytečně doufá, že se všichni nedozvědí okolnosti jejího setkání s Ewanem. Koneckonců u toho bylo dvanáct dobře se bavících mužů. Lidé ze Scarglasu si o ní musí myslet, že je velice zvláštní, řekla si a pak se málem zasmála. Vzpomněla si, co všechno jí vyprávěla Mab: zvláštní jsou spíš obyvatelé Scarglasu.

„Simon se uzdraví, že?“ zeptal se Gregor, když vešli do velké síně. „Vypadá dobře. Lépe, než jsem čekal.“

„Věřím, že bude v pořádku,“ odpověděla Fiona. „Jestli přežije další den nebo dva bez horečky nebo infekce, pak bude stačit udržet ho v posteli tak dlouho, dokud mu nesrostou rány.“ K jejímu překvapení ji Gregor vedl k pánovu stolu.

„Opravdu bys ho přivázala k posteli?“

„Během mžiknutí oka,“ odpověděla Fiona. „Kdyby měl jen to zranění na paži, nemuseli bychom ho tak hlídat, ale rána na břiše vyžaduje klid, aby mohla srůst. Kdykoli se Simon pohne, stehy se napínají. Vlastně to bude trvat tak týden nebo déle, než mu dovolím obléci si něco volného. Takže kdyby se chtěl pokusit uprchnout, musel by běžet nahý.“

Gregor se zasmál a usadil Fionu vedle Ewana. „Věřím, že zůstane v posteli.“

Fiona jen přikývla, protože ji příliš rozrušilo, že je v blízkosti Ewana. Ani se nezamýšlela nad vhodnou odpovědí. Samotnou ji udivovalo, jak ji Ewan přitahuje, a dokonce povzbuzuje, protože ještě nikdy se v ní neprobudil zájem o muže. Když ji začal pronásledovat Menzies, obávala se, že zničil naději, že se jí někdy nějaký muž zalíbí. Zlobilo ji však, že její tělo, a možná dokonce i srdce svádí muž, jenž má v úmyslu poslat ji zpět k rodině.

„Jak se má Simon?“ zeptal se Ewan a upřel pohled na Gregora, který usedl po jeho pravici.

Jakmile promluvila Fiona, zadíval se na ni. Když ji poznal oblečenou za chlapce, byla příliš krásná, než aby dokázal zachovat rozvahu. Ale v ženských šatech mu přímo vyrazila dech. Byla ztělesněným pokušením. Vzrušoval ho dokonce i její mírně ochraptělý hlas. Úkradkem pohlédl na otce a zjistil, že Fiona také jeho velmi přitahuje. Zamračil se. Snad si dědek nemyslí, že se bude pokoušet o dívku, která je o třicet let mladší než on? Ewanovi se to zdálo nechutné, ale zároveň se bál, aby otec neměl úspěch. To zavání žárlivostí, uvědomil si. Nachází se v mnohem větším nebezpečí, než se domníval.

„Proč se pořád staráš o toho kluka?“ zeptal se sir Fingal.

„Byla jsem u toho, když ho zranili,“ odpověděla Fiona. „A jsem zvyklá vždy dokončit, co jsem začala.“

„Může to dělat Mab.“

„Ano, ale když se o chlapce staráme obě, můžeme střídavě odpočívat, ne?“

„Kde jsi přišla k jizvám v obličeji?“

„Otče,“ ozval se Ewan, ale otec si ho nevšímal.

Fiona klidně dožvýkala sousto chleba s medem a pak se podívala siru Fingalovi do očí. „Jeden muž si myslel, že moje tvář potřebuje trochu vylepšit.“

„Co tím myslíš, ty hloupá holko?“

„Být tebou, otče, nenazýval bych ji hloupou holkou,“ varoval Fingala Gregor.

Fiona sáhla po noži, kterým se krájel sýr, a Ewan ji chytil za ruku. Jen co ji sevřel v dlani, pocítil, jak se mu hrne krev do slabin, ale nedal na sobě nic znát. Zajímala ho odpověď na otcovu otázku.

„Vysvětli to,“ pobídl Fionu a pobaveně sledoval, jak jí ve fialkových očích jiskří vztek.

„Ten člověk mě požádal o ruku,“ řekla Fiona a s lítostí si uvědomila, že Ewan pustil její ruku. „Odmítla jsem ho. Ačkoli jsem to udělala laskavě, bral to jako urážku. Od té doby mě pronásleduje, a kdykoli mě chytí, poznamená mě. Tahle byla první,“ lehce se dotkla jizvy na pravé tváři. „Pak mě chytil ještě třikrát. Má v úmyslu udělat ze mě ošklivku, kterou nebude nikdo chtít. Potom mě přinutí ke sňatku, byť jen proto, aby mě nezískal nikdo jiný.“

„Kdo?“

„To tě nemusí zajímat.“

Ewan se rozhodl, že se s ní hádat nebude. „Tak proč se projíždíš sama po kraji?“

„Kdybych byla pořád zavřená, třebaže je to pro mé bezpečí, mohla bych se taky zbláznit.“

Ewan přikývl, protože jí rozuměl. Sám prožíval podobné pocity, neboť kvůli nepřátelům všude kolem nesměl nikam chodit bez doprovodu. Člověk nemusí být držen za vysokými zdmi, aby se cítil jako vězeň. Ewan se v duchu ptal, jestli jedním z důvodů, že se tak klidně stala jeho rukojmím, nebylo to, že přišla k rozumu a uvědomila si nebezpečí, v němž se nachází. Teď ji střeží v bezpečí za vysokými zdmi.

„Myslím, že bys mi měla říct, kdo je tvůj nepřítel,“ řekl a upřeně se na ni zadíval. „Mohl tě sem sledovat.“

„Protože nevím, kde vlastně jsem, nemyslím si, že by mě on tady mohl najít.“

„Vždyť tě pronásleduje. Nebude pro něj nemožné vystopovat tě až sem.“

Fiona klidně jedla ovesnou kaši a přemýšlela. O Menziesovi ví jen její rodina. I kdyby Ewan našel nějakého Menziesova příbuzného, pochybovala, že by věděl, co jí Ranald udělal. A kdyby to věděl, možná by to nepřiznal. Protože Menzies ji vždycky dopadl ve chvíli, kdy se domnívala, že je v bezpečí, bylo opravdu možné, že ji najde i na Scarglasu. MacFingalové nepotřebují dalšího nepřítele, který jim bude kopat do brány. A bude pro ni výhodné prozradit Menziese Ewanovi, protože ji před ním může ochránit. Přála si, aby ji nechránil jen jako rukojmí, ale rychle zahnala podivné píchnutí, které jí to pomyšlení způsobilo.

„Jmenuje se sir Ranald Menzies,“ řekla nakonec. „Jezdí se šesti muži.“ Chtělo se jí smát, když Ewan místo odpovědi jen zavrčel, protože jí silně připomněl její bratry.

„Takže ten chlap si myslí, že když tě poznamená, budeš pro jiné muže bezcenná nevěsta,“ uzavřel Fingal a pak se na ni zamračil. „Spal s tebou?“

„Otče!“ vykřikli Ewan s Gregorem současně.

„Co!? Ta otázka je na místě. Je to jistý způsob, jak zařídit, aby se dívka neprovdala. Každý muž si přeje, aby jeho žena byla nedotčená. Ty bys také chtěl panenskou nevěstu, Ewane.“

„Ona není moje nevěsta,“ zvýšil hlas Ewan, „ale rukojmí pro výkupné!“

Proč se cítím jeho rychlým odmítnutím pokořená? prolétlo Fioně hlavou. Ale má pravdu. Nepřišla na Scarglas jako nevěsta, ale jako rukojmí. Proto by ho otcova poznámka neměla tak rozzlobit, nebo dokonce poděsit.

Když se Ewan hádal s otcem, poslouchala je jen napůl. Dojedla ovesnou kaši, vzala si jablko a rozhlédla se po velké síni. Mnozí muži v místnosti se hodně podobali siru Fingalovi. Byli v Ewanově věku nebo mladší. Ten starý blázen si opravdu založil vlastní armádu. Starší bojovníci se rekrutovali z těch, kteří našli cestu na Scarglas a zůstali, nebo zde žili ještě od dob bývalého pána.

Velká síň Fionu ohromovala svou rozlohou a masivními krby na protilehlých stěnách. Zdi zdobily tapiserie a zbraně. U pánova stolu byly vyřezávané dubové židle, u ostatních stolů seděli muži na obyčejných lavicích. Síň byla také překvapivě čistá. Ať domácnost vede kdokoli, vládne jí železnou rukou. Sloužící s pážaty se tiše proplétali mezi stoly, plnili džbány a odnášeli prázdné talíře. Buď měl peníze sir Fingal, nebo předchozí pán. Deilcladach byl obnoven teprve nedávno a nebyl zdaleka tak pohodlný. Scarglas by nebyl špatným domovem, kdyby nebyl obklíčen nepřáteli, říkala si. Pak se její myšlenky vrátily k hádce mezi MacFingaly.

„No, jestli tu holku nechceš,“ vyštěkl sir Fingal, „Gregor ji chtít bude. Je načase, aby se oženil a založil si rodinu.“

„Mám dva syny,“ namítl Gregor, „a ženu si vyberu sám.“

„A já si sama vyberu manžela,“ prohlásila Fiona a vrhla na sira Fingala zastrašující pohled.

„Nebuď hloupá,“ zabručel sir Fingal. „Tohle je sídlo mužů a každý z nich si ženu vybírá sám. A muži zde také vybírají ženichy dívkám z rodiny.“

„V mé rodině to tak není. A vy nejste moji příbuzní, takže to není vaše starost.“

„Teď jsi pod mou nadvládou, děvče.“

Fiona si odfrkla. „To si nemyslím. No,“ vstala, „pokud mě omluvíte, vrátím se za Simonem a podívám se, jak se mu daří.“ Ewan kývl na bratra Nathana a ten se vydal za Fionou. Ewan se podíval na Gregora a potěšilo ho, když viděl, že se usmívá. Otec byl strnulý. Ewan měl podezření, že dnes poprvé se mu rozhodně postavila žena a odmítla ho poslechnout. Jeho poslední manželka byla zbabělá a pokorná, ale jen do noci, kdy utekla. Přes vzdorné Fionino chování Ewana těšilo, že ji má vedle sebe. Když sledoval, jak se vzepřela otci, bavil se. Teď se však musel ujistit, že za to Fiona nezaplatí.

„Ta dívka byla vychována příliš měkkou rukou,“ poznamenal sir Fingal.

Ewan si uvědomil, že totéž kdysi prohlásil sám. Udivilo ho, že nevědomky přejal některé postoje svého otce. Určitou útěchu mu přinášelo pomyšlení, že otec nezatracuje Fionu kvůli síle charakteru. Věděl však, že teď bude následovat lekce, a byl odhodlán Fionu bránit.

„Má pravdu,“ řekl. „Nejsi její příbuzný a nemáš právo vybírat jí manžela. Nepřivezli jsme ji sem kvůli tomu. Je tady proto, abychom za ni získali výkupné a zaplnili prázdné truhlice.“

„Mohla by dostat tučné věno. To by bylo stejně prospěšné jako výkupné.“

„Ne. Budeme za ni žádat výkupné.“

„Nevěděl jsem, že jsi tak zatvrzelý. Potřebuješ ženu a v dohledu zatím není žádná. S tvou poznamenanou tváří není snadné svést dívku. Proč si nevzít tu, která ti náhodou padla do rukou?“

„Otče, nechej to být,“ vložil se do hovoru Gregor. „Kdyby se provdala za jednoho z nás, mohl by se její klan obrátit proti nám, a my další nepřátele nepotřebujeme.“

Sir Fingal si odfrkl. „A vy si myslíte, že se její rodina nerozzlobí, když za ni budeme žádat výkupné?“

„To je přece běžné. Teď už určitě vědí, že si vyjela sama, a nebudou nás odsuzovat za to, že jsme využili příležitosti a zajali ji.“

„Hm. Je to dost smutná ztráta mladé dívky. Navzdory jizvám je přece jen hezká a já myslím, že máte pravdu, když soudíte, že je urozená. Takových se v okolí mnoho nepohybuje.“

„Nechej ji být, otče,“ zopakoval Ewan Gregorova slova. „Je jasné, že tě neposlechne. A nikdo z nás by nechtěl vzdorovitou nevěstu.“

Fingal po něm blýskl očima, ale neřekl už nic.

Ewan měl neodbytný pocit, že názor nezměnil. Ke všem povinnostem mu ještě přibude starost o otcovy záměry oženit ho s Fionou. Nebo hůř, provdat ji za jednoho z jeho bratrů. Při představě, že si Fiona bere jiného a bude s ním v posteli, se v něm probouzelo divoké zvíře.

„Budu ostatní varovat před otcovými plány,“ řekl Gregor, jakmile Fingal odešel.

„Dobře.“ Ewan si vzdychl a projel si rukou vlasy. „Tak neohrožená žena, jako je Fiona, musí pocházet ze silného klanu. Jak jsi řekl, nepotřebujeme další nepřátele.“

„Slyšel jsi někdy o siru Ranaldu Menziesovi?“

„Ne, ale jedni Menziesové žijí nedaleko od nás.“

„Máš v úmyslu něco o něm zjistit?“

„Pokud dokážu vymyslet způsob, jak poslat jednoho z našich bezpečně na výzvědy, pak ano. Ale nevěřím, že by se dozvěděl mnoho, a proto váhám riskovat jeho život. Zdá se, že sir Ranald je šílenec, a mám podezření, že jeho příbuzní nebudou chtít přiznat, že k nim patří. Musím si to promyslet.“ Dopil pivo a vstal. „No, Simon už je na tom lépe, takže si s ním promluvím. Čím dřív zjistím, kam Fiona patří, tím dřív ji budu moci poslat domů.“

Fiona si nevšímala mladého Nathana, který stál jako stráž u dveří do boudy s bylinami, a poslouchala Mab. Ta jí popisovala všechno, co v boudě má, jak a kdy bylinky sbírá a jak připravuje lektvary. Pokud se Mab nepokoušela objevit nějakou úžasnou léčivou mast, nebyla nikomu nebezpečná. O rostlinách toho věděla hodně a byla docela zkušená ranhojička. Fiona hloubala nad tím, jak ji nenápadně odradit od vynalézání nových léčivých nápojů a mastí.

Bylo pro ni obtížné soustředit se na to, co jí Mab povídá, protože stále musela myslet na to, že Ewan chtěl mluvit se Simonem. Ať se snažila, jak chtěla, nedokázala si vzpomenout, co všechno mladíkovi řekla. Modlila se, aby si na její případná přeřeknutí nevzpomněl ani on. Jestli Ewan pátrá po nějakých zmínkách, jež by mu prozradily, odkud pochází, nechtěla, aby je získal příliš rychle. Možná to bylo bláhové, ale Ewan ji přitahoval. Fiona chtěla zůstat na Scarglasu déle, aby poznala, proč to tak je a jestli může situaci změnit. Možná před ní leží velké zklamání, ale bylo by hloupé utéci, když může zůstat a zjistit, že její pochyby a strachy jsou třeba neoprávněné.

Mab začala popisovat složení nápoje, který právě míchala, a Fiona obrátila pozornost k ní. Vtom odněkud přiběhl světlovlasý chlapec a něco po Mab chtěl. Mab ho Fioně představila jako svého syna a Fiona je oba propustila a ujistila Mab, že jí nevadí, zůstane-li u přípravy nápoje sama. Domluvily se, že se sejdou v Simonově pokoji, a Fiona se otočila k lektvaru. Neměla ještě tolik zkušeností, ale aspoň se pokusí uhodnout, co to Mab vyrábí. Už se blížila k vyřešení hádanky, ale najednou vycítila, že za ní někdo stojí. Ještě než se podívala za sebe, věděla, že je to Ewan. Skutečnost, že po tak krátké známosti rozezná jeho vůni, ji přivedla do rozpaků. Zřejmě ji každou hodinou přitahuje víc, ale z jeho strany nic takového necítí. Pomalu se otočila a podívala se na něho.

„Co tady děláš?“ zeptal se Ewan a spojil si ruce za zády, aby se jí nedotkl.

„Bojíš se, že si chystám sud plný jedu pro tvé muže?“ Zavrtěla hlavou. „Tak hloupá nejsem. Jen se snažím uhodnout, co Mab dala do nápoje, který namíchala. Odešla dřív, než mi to stačila povědět.“

Ewan se natáhl, aby mohl přičichnout k misce s lektvarem.

V těsné blízkosti Fiony se mu napjalo celé tělo. Fiona se zhluboka nadechla a ňadry se na okamžik dotkla jeho hrudi. Málem zaúpěl a raději sevřel oběma rukama desku stolu. Zvedl hlavu jen tak vysoko, aby měl tvář ve stejné úrovni s její. Fiona si nervózně olízla rty a Ewan cítil, jak se v něm všechno svírá touhou.

„Myslíš, že je to na jizvy?“ zeptal se tiše.

„Ne.“ Fiona stiskla ruce v pěsti a potlačila chuť ho obejmout.

„Nejsou tak špatné.“

Jemně se dotkl rty její jizvy a Fiona se zachvěla. Pomalu odvracela tvář a chtěla něco říct, ale rty se jí otřely o jeho. Ewan ze sebe vydal přiškrcený zvuk a náhle ji pevně držel v objetí. Neváhala už ani chvilku a položila mu paže kolem krku. Teplo jeho měkkých rtů v ní vyvolalo oheň. Zeslábla v kolenou a přimkla se k němu pevněji.

Tlak jeho jazyka na rty byl tak přesvědčivý, že pootevřela ústa. Tiše zaúpěl a vsunul jí jazyk do úst. Fiona při každém jeho pohybu cítila, jak její touha po něm roste.

A najednou ji pustil. Pevně se chytila okraje stolu, aby se nesvezla na zem. V Ewanových šedých očích se zračila palčivost touhy, ale i rozpaky.

„Tohle jsem neměl dělat,“ řekl a jeho hluboký hlas zněl trochu rozechvěle a ochraptěle. „Už se to nestane,“ dodal pevně, otočil se a odešel.

Fiona se několikrát zhluboka nadechla, aby se uklidnila. Dívala se za ním. Teď měla důkaz, že je k ní přitahován stejně jako ona k němu. A bylo jí také jasné, že je rozhodnutý proti tomu bojovat. Fioniny rty, ještě teplé po jeho polibku, se roztáhly v úsměvu. Oprášila si sukni. Instinkt jí říkal, že Ewan MacFingal je její osudový muž, spřízněná duše. Jestli si myslí, že unikne osudu, ukáže mu, že tomu bude jinak.

6. kapitola

„Kde je sir Ewan?“

Fiona si nevšímala mírného úsměvu na Gregorově hezké tváři. Tři dny se ze všech sil snažila dostat k Ewanovi co nejblíže. A každý den jí unikal. Už se začínala bát, že se zmýlila a že polibek ho neovlivnil tak silně jako ji. Horší bylo, že jeho útěcha týkající se jizev na tváři mohla být pouze řada prázdných slov. Muži se možná svými jizvami pyšní, ale poznamenané ženy se jim nelíbí.

„Před hodinou odjel,“ oznámil jí Gregor. „Vzal s sebou šest mužů. Měl v úmyslu podívat se po stopách Grayů.“

Fiona se zamračila na bránu, kterou jí Ewan unikl. „Ráda bych věděla, prchá-li přede mnou, nebo před otcem,“ zamumlala.

„Před oběma,“ odpověděl Gregor a zasmál se, když se začervenala.

„Ewan na holky moc není, víš?“ přispěchal s vysvětlením Nathan a jeho modré oči ožily smíchem. „Jestli ho chceš chytit, buď připravena na to, že bude utíkat velmi rychle.“

Fiona chvíli zvažovala, má-li Nathanovu narážku odrazit, ale pak si vzdychla. Stejně by jí nevěřil. Je ponižující, že Ewanovi bratři odhalili její hru, ale může to být i užitečné. Nedali najevo nesouhlas a to ji trochu uklidnilo.

„Co tím myslíte, když říkáte, že Ewan není na holky?“ zeptala se Nathana. „Nemá snad ženy rád?“

„To ne, má je docela rád. Jeho vzhled je však nutí, aby se rychle dívaly jinam. Nemá žádné zkušenosti se sváděním.“

„Je to kvůli té jizvě, že?“ Gregor s Nathanem přikývli a Fiona zavrtěla znechuceně hlavou. „Můj bratr je také poznamenán jizvami, ale naši Gilly to neodradilo. Považuje ho za hezkého. A Gilly pochází z klanu, který je znám velmi pohlednými muži. Někteří jsou tak hezcí, že dívkám berou dech. Překvapuje mě, že se chování dívek nezměnilo, ani když se Ewan stal vůdcem klanu.“

„No, mám podezření, že by mohl ulovit kteroukoli, kdyby chtěl,“ řekl Nathan. „Zdejší ženy vědí, kde je jejich místo.“

Gregor se zasmál rozzuřenému výrazu, který se objevil na Fionině tváři. „No tak, chlapče, takovými slovy riskuješ život.“

„Chceš tím naznačit, že ženy ze Scarglasu nesmí říct muži ne?“ zeptala se Fiona. Dala si ruce v bok a upřeně se na Nathana podívala.

Nathan ustoupil o krůček dozadu. „No, některé ano. Ale otec tvrdí…“

Fiona zvedla ruku, aby ho zastavila. „Neopakuj nesmysly, které hlásá tvůj otec. Dobře vím, co si myslí o ženách a jejich postavení. Nezdá se mi, že by zdejší ženy jeho názory přijímaly. Už brzy je někdo naučí říkat ‚ne‘. Brzy jim někdo ukáže, kde je pravda. A teď mi pověz, kde je Mab.“

„No, hm, ve svém bylinkářském domku.“

Fiona se usmála, když se její mladý strážce hluboce začervenal. „Proč se při zmínce o Mab červenáš?“

„Já se nečervenám,“ ohradil se Nathan a šťouchl do Gregora, který se rozesmál.

„Když se nečervenáš, pak tedy tvé líce zbarvila horečka. To znamená, že půjdeš do postele, ale nejdřív tě vyšetřím.“ Fiona se musela kousnout do jazyka, aby se nezasmála, protože v chlapcově tváři se objevila hrůza.

„Mab je v bylinkářské boudě a dělá mi lektvar.“

„Tak jsi statečný,“ pochválila Nathana Fiona. „A jaký lektvar?“

„No, na uzdravení pleti.“ Znovu se začervenal. „Aby mi zmizely ty boláky.“

Fiona si zblízka prohlédla Nathanovu hezkou tvář. Měl na ní menší uhry, ale viděla už mnohem horší. „Nevypadá to zle, Nathane. Kolik je ti?“

„Příští měsíc mi bude devatenáct.“

„No, nejlepším lékem na tohle je zestárnout. Ale snaž se udržovat obličej v čistotě. Nejméně jednou denně si jej pořádně omyj teplou vodou a mýdlem a pak ho osuš čistým plátýnkem. A pokud se to po umytí zhorší, ošetři si pupínky malým množstvím whisky.“

„Whisky? Jak mi ta může pomoci?“

Fiona pokrčila rameny. „Nevím. Možná je to vysuší. Já vím, že pomáhá.“

„Mab tvrdí, že mi pomůže její lektvar.“

„Mab je hodná žena, která umí dělat běžné masti a lektvary. Ale já bych vám důrazně doporučila, abyste se některým jejím zvláštním výrobkům vyhnuli. Pochopila jsem, že jste už byli varováni.“

Gregor přikyvoval, ale Nathan se nejistě zamračil.

„Její vlastní kúry jsou dost ošemetné. Vlasy po nich buď zezelenají nebo zmodrají a člověk může dostat krutý průjem,“ začala.

„A úpornou vyrážku,“ dodal Gregor.

„Vyrážka je to poslední, co potřebuji,“ vyděsil se Nathan.

„Půjdu za ní. Pokud zjistím, co do lektvaru dala, povím ti, jestli si ho můžeš vzít – anebo jestli bude lepší se její pomoci nějak taktně vyhnout.“

Nathan sledoval Fionu, jak zamířila k bylinkářské boudě, a pak se zeptal Gregora: „Věděl jsi, že Mabino léčení není vždy bezpečné?“

„Ano,“ odpověděl Gregor. „Copak ty ses nikdy nedivil, proč se tolik mužů vyhýbá jejím mastem, pudrům, práškům a nápojům?“

„Myslel jsem, že váháte kvůli tomu, že většinou příšerně chutnají nebo smrdí.“

„To taky, ale během několika posledních let jsme zažili pár děsivých výsledků jejího uzdravování. Dá se jí věřit, když se má postarat o ránu, srovnat kost nebo srazit horečku, ale jinak je lepší na ni nespoléhat.“

„To si zapamatuji.“ Nathan se mírně pousmál. „Asi Mab laskavě poděkuji za snahu a udělám, co mi poradila Fiona. Doufám, že to dopadne dobře. Nerad bych zranil Mabiny city.“

„Nedělej si starosti, Fiona to nějak zařídí. Poučuje Mab od chvíle, co přišla na Scarglas, a zatím ji neurazila. Mab si opravdu moc přeje stát se dobrou léčitelkou, a protože Fiona se učila u lady Murrayové, kterou Mab tak opěvuje, poslechne ji na slovo. A Fiona vede Mab správným směrem jemnou a laskavou rukou.“

„Myslíš, že takto vede i našeho bratra?“ zeptal se Nathan a široce se usmál.

Gregor se uchechtl a zavrtěl hlavou. „Bojím se, že na toho bude potřebovat prut a pevný provaz.“

„Proč by nechtěl tak hezkou dívku?“

„No, on ji určitě chce, a hodně. Jen se bojí, že pro ni není dost dobrý.“

„Ale ona si zřejmě myslí, že je.“

„Ano, ale já myslím, že ona si zase dělá starosti kvůli svým jizvám. Otec jim těmi svými řečmi taky moc nepomohl. Ewan se teď před ní skrývá a Fiona zase prahne po projevu jeho pozornosti. Bude to komplikované namlouvání a přinese oběma hodně bolesti.“

„Možná bychom mohli něco udělat. Ale co? Třeba bychom si mohli promluvit s Ewanem.“

„Ne, zatím nemůžeme dělat nic, kromě toho, že dáme Ewanovi najevo, kdy se chová jako blázen. Jsem přesvědčen, že je nejlepší, když si zamilovaní svůj vztah vyřeší sami. Až Ewan zjistí, do jakého klanu Fiona patří, a bude trvat na výkupném, pak můžeme přispět třeba radou. Ewan chce ji, ona chce jeho – a byla by dobrou paní Scarglasu. Nedovolím, aby jeho nebo její strach a pochybnosti zničily vztah, který já považuji za dokonalý.“

„Já ti každopádně pomůžu.“

„Jako všichni naši bratři.“

„Oni také vědí, co se tu děje?“

„Samozřejmě. Nezdá se ti zvláštní, že krásná dívka jako Fiona už několik dní chodí po chodbách Scarglasu, a žádný MacFingal se jí ještě nepokusil dostat pod sukni?“

Nathan se rozesmál a Gregor se k němu přidal.

Fiona se dívala na mnohem větší Clare a říkala si, že všichni ze Scarglasu ji nepřijali tak jednoznačně. Když se ujistila, že Mabina mast pro Nathana není škodlivá, běžela do domku, v němž ženy praly prádlo. Chtěla jim nabídnout své mýdlo, a narazila na kamennou zeď jménem Clare. Ta zřejmě nechápala, že ji nikdo nechce kritizovat, ale chce jí nabídnout drobnou změnu. Clare viděla ve Fioně vetřelce, který vpadl do jejího teritoria. Fiona si přála, aby měla Gilliny zkušenosti a schopnosti a uměla nahlédnout do duší a srdcí jiných. V této chvíli jí aspoň pomohlo vědomí, že ji Clare odmítá, protože se bojí ztráty místa se zatvrzelostí prosťačky.

„Vaše prádlo bude měkčí,“ hájila mýdlo Fiona a opatrně položila kostky, které pro ženy vyrobila, na stoličku. „Také se při praní tak nezničí. A pere stejně dobře jako to, které používáte teď.“ Fiona doufala, že dívky nenechají v očekávání šarvátky práce. „Budete po něm mít hladší ruce.“

„Nejsi tady paní,“ vyštěkla Clare a upřela na ni tvrdý pohled tmavých očí. „Nejsi nic než rukojmí.“

„To je pravda, ale nevím, co to má společného s lepším mýdlem.“

„Do práce na Scarglasu nemáš co mluvit. Vrať se zpátky za tou čarodějnicí Mab.“

„Mab není žádná čarodějnice.“

Clare si pohrdavě odfrkla. „Ale určitě není léčitelkou, jak se sama nazývá. Nevím, proč pán tu starou kozu i s jejím bastardem nevyhodí, než někoho zabije. A teď táhni, ty děvko.“

Clare strčila do Fiony a ta se zapotácela, ale rychle získala rovnováhu. Koutkem oka zahlédla, že k nim kráčí zamračený Nathan, a uslyšela, jak dívky vyjekly překvapením, ale nezaváhala. Přiskočila ke Clare, která se k ní otočila zády, a kopla ji do nohy. Clare padla na kolena. Fiona jí bleskurychle zkroutila pravou paži za záda a chytila ji pod krkem. Sklonila se ke Clarinu uchu a řekla nahlas: „Možná zapomenu, že jsi mě nazvala děvkou, ale neodpustím ti, co jsi řekla o Mab.“

„Ona…,“ zachroptěla Clare.

Fiona varovně zesílila stisk Clarina hrdla. „Mab je laskavá žena s dobrým srdcem a dělá vám služby, které by hned tak někdo nedělal. Není žádná děvka. Stala se obětí vašeho chlípného pána, jenž neuznal za vhodné jí sdělit, že je ženatý. Takže nasměruj svůj hněv na toho, kdo si ho zaslouží. A pokud nechceš, abych ti tvůj ostrý jazyk rozdělila ve dví, neotírej se o jejího syna.“ Odstrčila Clare a ustoupila dozadu. „A jestli jsi tak hloupá, že se nechceš pokusit ani o malou změnu, dobře ti tak. Své šaty a prádlo si vyperu sama.“

Clare se postavila na třesoucí se nohy a sykla na Fionu: „Copak ví taková dáma jako ty o poctivé práci?“

„Zase zbrkle soudíš? Ty jsi opravdu nepoučitelná. Já si dovedu vyprat šaty, opravit doškovou střechu, obdělat pole, spravit potěh – a umím toho mnohem víc. A taky vím, jak umlčet zlý jazyk.“ Fiona popadla nůž na krájení mýdla, rozmáchla se a hodila. Nůž připíchl Clarin rukáv ke sloupu, před nímž Clare stála. „A než začneš myslet – ujišťuji tě, že čepel je přesně tam, kde jsem ji chtěla mít.“ Vzala si jednu kostku svého mýdla a otočila se k odchodu. „S mýdlem si nalož, jak chceš. Můj názor je, že by sis jím měla vypláchnout tu svou nevymáchanou pusu.“

Když Fiona odešla, Nathan přistoupil k Clare a vytáhl nůž. Podíval se jí do rozšířených očí. „Nelíbí se jí, když ji někdo nazývá děvkou.“

„Kdo je to?“ zeptala se Clare nejistým hlasem.

„No, vůdce jí říká Fiona s deseti noži.“ Usmál se, protože Clare ještě víc zbledla. „Tolik nožů měla, když jsme ji zajali.“ Naklonil se k ní a chladným hlasem řekl: „Většina z nás má Mab ráda a její syn je můj bratr. Moudrá žena by si mohla uvědomit, kolik je na Scarglasu nemanželských dětí, než vyjádří pohrdání nad jedním z nich. Moudrá žena by také měla oči i uši otevřené a věděla by, že ta dívka klidně může být příští paní na Scarglasu, protože se může stát manželkou vůdce klanu.“ Nathan se odvrátil od roztřesené Clare a vydal se za Fionou. „Já i moji ostatní bratři jsme přesvědčeni, že se to stane,“ dodal přes rameno.

Nathan našel Fionu stát uprostřed nádvoří. Ruce měla v bok a se zakloněnou hlavou hleděla na oblohu. Když k ní došel, uvědomil si, že se zhluboka nadechuje a pomalu vydechuje.

„Ztratila jsem sebeovládání,“ řekla Fiona a pohledem sledovala tmavé mraky, které slibovaly déšť.

„Ano, to máš pravdu,“ přikývl Nathan. „Clare se málem počurala strachy.“

Fiona se držela, aby se nezasmála. „Dáma by neměla ztrácet sebeovládání. Naše Gilly říká, že když se žena rozzlobí, neměla by kopat do lidí a házet po nich nože.“

„A co by měla dělat?“

„Gilly říká, že dáma zdvořile vyjádří svůj nesouhlas pevným, ale tichým hlasem.“

„No, ty jsi nekřičela.“

Vyměnili si krátký úsměv a pak Fiona vzdychla. „Přála bych si mít Gillin dar. Dokáže poznat, co cítí druhá osoba, víš? Jako by uměla nahlédnout do srdce člověka.“

„To je velice užitečný dar.“

Fiona přikývla. „Ano. Kdybych ho měla já, dokázala bych porozumět tomu, proč je Clare tak zahořklá a zlostná.“

„Vrozené mrzoutství?“ Zasmáli se a zamířili k domu.

„Je pravda, že někteří lidé se narodili se sklonem ke žlučovitosti a špatné náladě. Někteří se změní během života. Když ale víš, proč jsou takoví, dokážeš je napravit, nebo s nimi alespoň vycházíš, aniž bys jim chtěl vyrvat jazyk. Clare spala s tvým otcem?“

„Ne. Její manžel tvrdí, že skoro nespí ani s ním.“ Nathan se začervenal. „Promiň, neměl bych s tebou takhle mluvit.“

„To nic. Do třinácti mě vychovávalo pět bratrů. Pak přijela Gilly, provedla nějaké změny a poněkud zjemnila náš způsob života. Avšak i přes její snahu jsme zůstali stále trochu neotesaní. Pochybuji, že bys mohl říct něco, co by mě vykolejilo nebo co jsem už někdy neslyšela.“ Zamračila se. „Proč Clare nadává Mab do čarodějnic?“ Překvapilo ji, že se Nathan při její otázce zatvářil stísněně.

„No, víš, jestli tady zůstaneš déle, uslyšíš o nás různé věci. Myslím, že Grayové o nás šíří nepravdivé zvěsti. Příliš nám nepomáhá, že jsme tak tmaví a že Scarglas vypadá trochu hrozivě. Můj otec měl pět manželek a čtyři z nich zemřely. To dalo živnou půdu pomluvám a klepům. Říká se, že otec své ženy očaroval.“ Nathanovi se trochu ulevilo, když si Fiona pohrdavě odfrkla. „Ani mu nepomáhá, že rád všechny proklíná.“

Fiona se náhle zastavila a pohlédla na Nathana. „Tak teď už vím, kdo jste! Slyšela jsem pověsti o vás, ale nezapamatovala jsem si vaše jméno. Jestli Grayové o vás šíří pomluvy, pak jsou hodně úspěšní, protože jsem se o vás doslechla i já.“ Zavrtěla hlavou a pokračovala v cestě. „Nevím, kam jsem dala rozum. Vždyť jsem mohla poznat váš hrad podle toho, jak ho lidé popisují. Když jsem ho uviděla poprvé, měla jsem dojem, že mi kmitla v hlavě nějaká vzpomínka, ale jen krátce a mlhavě. Domnívala jsem se, že na čáry a vraždy jsem pomyslela jen kvůli tajuplnému a hrozivému vzhledu vašeho sídla.“

„Teď se nebojíš?“

„Ne. Nevidím kolem sebe nic špatného. Jen se mi zdá, že tady žije pár podivných lidí, jako například starý Iain, který tancuje při měsíčku uprostřed kruhu z kamenů. Anebo Petr, který se bojí vody a má na sobě nános desetileté špíny.“

„Možná dvacetileté.“

„Ano, ale v tom žádné čáry nevidím. A ačkoli nemám vašeho otce příliš v lásce, nemyslím si, že zabil svoje ženy. Spíš je pravděpodobné, že je připravily o život ustavičná těhotenství a porody. Co se týče očarovávání žen, no, zřejmě má zkušenosti ve svádění, a navíc si zřejmě vybírá hlupačky, které věří jeho lžím.“

„Ano, máš pravdu. Také využívá svého postavení. Často se kvůli tomu s Ewanem hádají.“ Nathan se zastavil a podíval se k bráně. „My o vlku a vlk je za dveřmi.“

Fiona se snažila netvářit se nad Ewanovým návratem příliš potěšeně. Nechtěla vystavovat na odiv svoje pobláznění. Všimla si, že seskočil z koně jaksi neobratně. Při doskoku sebou trhl a zkroutil se. Její rozhodnutí přivítat ho klidně a přátelsky bylo to tam. Rozrušená k němu přiběhla právě ve chvíli, kdy udělal nejistý úkrok vzad a snažil se ho rychle zamaskovat.

„Ty jsi raněný,“ řekla a pozorně si ho prohlížela.

„To nic není,“ odpověděl, dojatý jejím zájmem. Zároveň proklínal svoji slabost.

Všimla si, že mu přes kalhoty prosakuje krev, a káravě se na něho podívala. „Krvácíš jako právě poražený vepř. Musíme to vyčistit a zašít, jestli to bude možné.“

Než Ewan stihl vymyslet, jak odmítnout její pomoc, odváděla ho s Nathanem do ložnice. Zlobil se kvůli krvavé stopě, která za ním zůstávala, ale věděl, že ho stejně žádný rozumný argument, proč by ho neměla ošetřit, nenapadne. Jen doufal, že ho bolest a ztráta krve oslabí natolik, že až ho bude ošetřovat, nebude cítit záchvěvy touhy.

Zatímco ho Nathan svlékal, slabostí se zmohl jen na tichý mumlavý protest. Padl na postel a bolestí málem vykřikl. Nathan na něm pečlivě urovnal pokrývky tak, že bylo vidět jen zraněnou nohu a obnaženou hruď. Ewan se ze všech sil snažil, aby neomdlel.

„Co se stalo?“ zeptal se ho Nathan a Fiona mu začala smývat z nohy krev.

„Přistihli jsme pár Grayů, jak kradou dobytek,“ odpověděl Ewan. „Bohužel šest jich bylo v úkrytu. Překvapili nás, když jsme se vrhli na zloděje. Několik našich mužů utrpělo menší zranění.“

„Bože, ani nevím, kde je Mab,“ posteskla si Fiona. „Možná ani neví, že ji potřebujeme.“

„Půjdu ji najít,“ nabídl se Nathan a vyběhl z pokoje.

Ewan překonat nutkání říct Nathanovi, aby zůstal. Uvědomil si, že je dospělý muž, silný a rozhodný. Měl by se přece v přítomnosti Fiony ovládnout a nepoddávat se svým touhám. Dotýkala se jeho nohy jen proto, aby mu ošetřila ránu, a tak nevinné doteky může přece nevnímat.

Jeho rozhodnutí se začalo rozplývat s každým dalším dotekem jejích prstů. Téměř vítal bolest, když mu ránu omývala whisky a pak zašívala, protože mu to alespoň mírnilo rozbouřenou krev. Netrvalo to však dlouho. Jakmile mu nohu zavazovala, opět pocítil příval touhy, protože její měkké prsty se ho dotýkaly na noze poblíž klína. Rychlým pohledem se přesvědčil, že pokrývky maskují reakci těla, a oddechl si.

„Máš na tváři krev,“ řekla Fiona, když skončila s ovazováním a podívala se na něho.

„To nic,“ broukl. „Je to jen škrábnutí.“

„Musím to vyčistit.“

Když se k němu naklonila, aby mu omyla šrám nad uchem, nadechl se Ewan tak prudce, že se málem rozkašlal. Její ňadra měl kousek od úst. Zahleděl se jí do výstřihu. Kůži měla čistou a medově zbarvenou. Bez ohledu na své předsevzetí nemohl odolat nutkání zjistit, jak její kůže chutná.

Právě když se od něho chtěla odtáhnout, objal ji paží kolem pasu a přidržel u sebe. Políbil ji na obě ňadra a nadechl se čisté vůně vycházející z výstřihu. Fiona se zachvěla a zadržela dech. Přitiskl se k ní a líbal ji na štíhlé hrdlo a postupoval ke rtům. Fioně se rozšířily oči a on viděl v jejím pohledu rostoucí touhu. Plné rty měla mírně rozevřené a on rychle využil příležitosti a políbil ji vášnivě a s prudkostí, kterou nedokázal zkrotit.

S každým pohybem jeho jazyka Fiona cítila, jak její touha sílí. Ewan ji hladil po zádech a ona měla pocit, že jeho ruka pálí jako oheň. Když jí najednou druhou rukou sjel po boku a něžně stiskl ňadro, tiše zaúpěla. Ewanovy dotyky v ní neprobudily strach, který v ní vypěstoval Menzies, ale další vlnu touhy. Už už si chtěla lehnout do postele vedle něho, když tu ji odstrčil. Pokořená a zmatená se na něho podívala. Tváře měl zarudlé a dýchal přerývaně, což jí prozradilo, že po ní touží. Najednou uslyšela, že ji volá Mab. Rozpaky nad jeho rychlým odmítnutím se rozplynuly.

Ewan si zakryl oči. „Běž. Mab tě potřebuje.“

Fiona chvíli zaváhala a pak vyběhla z pokoje. Přede dveřmi stála Mab. Fiona byla poněkud rozrušená z rychlého konce jejich milostné chvilky, ale věděla, že je to tak nejlepší. Ewan je raněný a jeho stav neumožňuje, aby mohl prožívat vášeň. Také bojuje s jejich vzájemnou přitažlivostí. Teď není vhodná doba, aby se pokoušela prolomit jeho odtažitost. Nesmlouvavě potlačila roztoužení a rozhodla se plnou pozornost věnovat raněným mužům. Ewan se jí teď nebude moci vyhýbat, dokud se mu noha nezahojí. Bude mít spoustu času, aby jeho odpor zlomila.

7. kapitola

„Přísně ti nařizuji, abys ležel na zádech,“ řekla Fiona, když po vstupu do pokoje spatřila Ewana sedět na kraji postele. „Máš stehy teprve dva dny. Rána se ještě nemohla zacelit.“

Ewan chvíli zvažoval, že ji neposlechne, ale pak si to rozmyslel. Točila se mu hlava, potil se, a dokonce se mu ani nedařilo sedět rovně. Zamumlal pár nadávek nad svou slabostí a zhroutil se na polštáře, které mu Mab načechrala. Zamračil se na podnos, jejž Fiona postavila na stůl u postele.

„Jen ať to není vývar nebo kaše,“ zabručel.

„Kdepak. Je to dušené skopové,“ odpověděla Fiona.

Když usedla na kraj postele a vzala do rukou misku a lžíci, vyštěkl: „Najím se sám.“

Fiona mu mlčky podala lžíci, ale misku stále pevně držela. Dívala se, jak míří lžící do misky, a věděla, že se ze všech sil snaží, aby se mu nechvěla ruka. Nakonec lžíci upustil do misky a znovu klesl do polštářů.

„Jsem slabý jako dítě,“ postěžoval si. „Je to proto, že už dva dny mě krmíš jen vývarem.“

Fiona převrátila oči v sloup a dala mu do úst první sousto dušeného masa. „To proto, že jsi tak hodně krvácel. A taky proto, že ses vyčerpal, příliš brzy jsi totiž vstal z postele. Rána do hlavy ti taky nepřidala.“

„Jen jsem pár minut spal,“ namítl rychle, než mu vsunula lžíci do úst.

„Což znamená, že to byla pěkně tvrdá rána, i když ti lebka nepraskla.“

Neřekl nic. Cítil se trochu divně, když ho krmila. Byl by raději, kdyby se o něho starala jen Mab, ale to nemohl žádat. Věděl, že odmítnutím pomoci by Fioně ublížil, navíc by je ani nemohl přijatelně vysvětlit. Nemůže přece vyzvat dámu, aby odešla, protože pouhý pohled na ni vyvolává jeho erekci. Kdykoli byla v jeho blízkosti, měl pocit, že bolest ustupuje touze, která se v něm prudce vzbouřila.

Doufal, že když bude poslušný, do narozenin se zotaví. Pak by mohl zajít do vesnice a požádat některou ochotnou dívku z krčmy, aby s ním strávila noc. Tak by se snad zbavil té horečky. Sotva se mu plán zrodil v hlavě, už věděl, že by to byla ztráta času i peněz. Přestože už rok nespal se ženou, neměl by žádné těžkosti, ale také věděl, že jiná žena by ho neuspokojila a neuhasila jeho touhu po Fioně.

Od doby, kdy slepě toužil po ženě, uplynulo už osm let a vůbec se mu nelíbilo, že se znovu dostal do stejné situace. Neodbytná touha a silné emoce mohou udělat z muže slabocha. Ewan se dotkl jizvy na tváři. Takto uvažovat ho naučila Helena, protože zneužila jeho vášně a lásky, aby ho vydala nepřátelům. Podobné slabosti už nikdy nesmí propadnout.

Slabý hlásek ho přesvědčoval, že Fiona není Helena, ale on ho neposlouchal. Je pravda, že Fiona se zdá čestná a je starostlivá, ale také mu odmítla přiznat, kdo vlastně je. Pro její odmítnutí existují důvody, a mohou to být důvody nebezpečné.

Právě když jí chtěl říct, že už má dost, rozlétly se dveře tak prudce, že obě křídla udeřila o zeď. Ewan se napjal, protože se před ním objevil otec. Přejel Fionu rozezleným pohledem. Člověk si nemohl být jistý, co sir Fingal udělá, jestliže se rozzuří. Ewan nevěřil, že by otec Fioně dokázal ublížit, ale nebyl o tom zcela přesvědčen.

„Pleteš se do věcí, do kterých ti vůbec nic není, ženská,“ zařval sir Fingal a prstem ukázal na Fionu.

„A do jakých věcí?“ Fiona byla ráda, že její hlas zní klidně, protože rozzuřený sir Fingal ji poněkud znervózňoval.

„Ty jsi mluvila s ženami.“

„Netušila jsem, že je to zakázáno.“

„Nebuď drzá. Víš přece, o čem mluvím. Právě jsem přikázal Bonnii, aby přišla do mé ložnice, a ona řekla ne. Ne! Mně!“

Ewan se díval na otce a žvýkal maso, které už vlastně nechtěl. Otec na Fionu hulákal pln zuřivosti a slepého vzteku. Ewan zahlédl koutkem oka mírný úsměv, který přelétl přes Fioninu hezkou tvář. Bylo jasné, že schválně udělala něco, o čem věděla, že to starého pána rozčílí, a to Ewana udivilo. A ještě víc ho udivilo, že na ni vztek sira Fingala nepůsobí.

„Je to její právo, ne?“ zeptala se Fiona a v jejím výrazu se zračil zmatek a nevinnost.

„Právě tohle jsi jí řekla. Prý jsi jí nakukalala, že neexistuje žádný zákon, podle něhož by se mnou měla sdílet lože, když mám potřebu.“

„Neřekla jsem jí nic špatného. Jsem si jistá, že není zákon, který by hlásal, že tě nesmí odmítnout.“

„Tady vládne můj zákon! Tohle je můj dům a já chci mít všechno tak, jak to bylo vždycky. Ty přestaneš vtloukat holkám do hlavy svoje hlouposti, jinak budeš velice litovat!“

Starý pán se otočil k odchodu, pak se zastavil, přičichl si ke košili, kterou měla Fiona na sobě a zaklel. „A vím, že kvůli tobě voní moje prádlo a šaty jako třikrát prokletá levandule. S tím taky přestaneš!“

Zabouchl za sebou a odkráčel pryč.

Fiona nabídla Ewanovi další lžíci, ale zavrtěl hlavou. Odložila misku a zvedla pohár. Tvářila se provinile, ani se mu nepodívala do očí a tváře měla zrudlé. Ewan sevřel ucha poháru, ale Fiona mu ho ještě přidržovala oběma rukama. Nespouštěl oči z její tváře, a jakmile dopil, Fiona si vzdychla a váhavě se setkala s jeho pohledem.

„Vůbec mě nenapadlo, že bys mluvila se zdejšími ženami.“

Fiona si ulehčeně vydechla, protože bylo vidět, že se nezlobí. „No, nechci, aby to znělo pohrdavě, ale cítím, že pokud budu s tvým otcem mluvit méně vzdorovitě, ničeho nedosáhnu.“

„To máš pravdu.“ Vyměnili si krátké úsměvy a Ewan se ušklíbl. „Víš, nikdy mě nenapadlo, že s ním ženy třeba ani nechtějí spát. Můj otec je opravdu zkušený svůdník a se ženami to umí, víš? Prostě jsem předpokládal, že všechny říkají ‚ano‘, protože ho chtějí.“

„Některé možná ano. Já jsem jim nekázala o hříchu a tak. Jen jsem je poučila, že jestli opravdu nechtějí, aby je starý pán nebo jiný muž využíval, mají právo říct ‚ne‘. Koneckonců, církev chválí a vyzdvihuje ctnost – a ony určitě mají větší sílu než starý pán.“

„Říkáš mi, že takhle to chodí tam, odkud pocházíš? Tady je běžné, že zdejší muži využívají zdejší dívky. Někdy jsou dokonce nabízeny hostům.“

„Že je to tady běžné, ještě neznamená, že je to správné. Tam, odkud jsem já, muži přistupují k ženám s respektem a žena může říct ‚ano‘ nebo ‚ne‘ podle své volby. Muž by neměl uplatňovat svou sílu, aby dostal ženu do postele. Většina žen se nikdy neodváží odmítnout pána, jeho otce nebo bratra nebo kteréhokoli muže, který jim vládne. Ale ti všichni přece mají peníze a mohou si zaplatit prostitutku. Ať se muži baví s nimi.“

„Nebo se mohou dívkám dvořit, jak to dělá můj otec?“ Ewana zajímal její názor na otce.

„To možná ano.“ Viděla, že dopil, a postavila pohár na stůl. Pak se mírně pootočila, aby si sedla pohodlněji, a zadívala se na něho. „Někdy si říkám, že žena, která dovolí, aby ji muž připravil o panenství pomocí krásných slůvek a hezkých úsměvů, si zaslouží trampoty s nemanželským dítětem. Ale částečně jsem přesvědčena, že muž, který dívku oloupí o panenství pomocí lži a pak uteče a nechá ji samotnou trpět případnými následky, by měl být potrestán.“ Pokrčila rameny. „Je to rozporuplné, já vím. Ale příliš často připraví dívku o panenství nějaký darebák – a pro ni je to jediná hodnota, kterou má. Zlobí mě, že muž dosáhne svého lží.“

„Ženy také lžou, aby dostaly, co chtějí.“

„Ano, a pak nejsou o nic lepší.“ Fiona si propletla prsty v klíně a chystala se položit otázku, která se jí drala na jazyk. „Proč si tvůj otec natřel tělo na modro?“

Ewanovi chvíli trvalo, než si uvědomil náhlou změnu tématu, a pak se v duchu ušklíbl. Když se Fiona nezmínila o tom, jak otec vypadá, doufal, že se jeho vzhled rozhodla nekomentovat. Asi se o to pokusila, ale pak podlehla zvědavosti. Jak by se mohl někdo nezajímat, proč má na každém viditelném kousku kůže modré značky? Fiona je dost chytrá, aby uhodla, že má ty značky všude, i na místech, která lidé nevidí.

„Dnes je úplněk,“ odpověděl a tiše zaklel, protože na něho jen zírala. Její výraz svědčil o tom, že požaduje lepší vysvětlení. „Otec a někteří další muži si natírají tělo při každém úplňku a pak tančí nazí v kruhu kamenů.“

„A co říká váš kněz na tak bezbožné počínání?“

„Ten starý blázen tam chodí taky a tancuje s nimi.“

Fiona se v duchu napomenula, ať se nesměje. Ewana otcovo chování jistě ponižuje. „Starý Iain tam chodí taky?“

„Ano, líbí se mu tam skákat… Ale nepatlá se modrou barvou.“

„Chápu.“ Fionu nepřekvapilo, že v jeho hlase zaznamenala napětí. Nutkání ke smíchu rychle bořilo veškerá její předsevzetí. „Proč?“

„Otec zná pověst, podle níž tento akt prováděli už naši předkové. Žádali tak bohy o sílu a pohotovost v bitvě a…,“ zaváhal, protože se mu nechtělo větu dokončit.

„A co?“

„O mužnost.“

Fiona si zakryla rukou ústa a hleděla na pokrývku. Cítila, jak se jí zmocňuje smích a zachvacuje celé tělo, a zakryla si ústa i druhou rukou. Bylo nelaskavé a možná i kruté takhle se smát. Ale jak to má vydržet? Představa skupinky stárnoucích mužů natřených na modro, kteří křepčí nazí za úplňku, byla prostě komická. Rozkašlala se, chvíli ještě bojovala, ale nakonec se zhroutila na pokrývku a rozesmála se na celé kolo.

Aspoň ji to nevyděsilo, pomyslel si Ewan. Krátce uvažoval, jestli se nemá urazit, byť jen kvůli respektu k otci, ale pak myšlenku zapudil. To, co bude otec dělat dnes v noci, je absurdní. Kdyby tím neposiloval klepy o čarodějnictví, také by se mu to zdálo legrační. Po chvíli se však začal usmívat, protože Fionin smích byl nakažlivý.

Když se Fiona přestala smát, napřímila se a najednou zjistila, že se posunula k Ewanovi blíž. Jejich tváře byly jen kousek od sebe. Usmíval se a ona by ráda věděla, jestli vůbec ví, jak je hezký. Když jeho úsměv mizel, napjala se a čekala, co udělá tentokrát. Přitáhne si ji, nebo odstrčí? Přála by si, aby se Ewan už konečně rozhodl, co po ní vlastně chce. To, že je v jedné minutě vřelý a v příští chladný, se dá dost těžko vydržet.

Ewan ji jednou rukou jemně chytil za bradu a druhou rukou jí setřel slzu smíchu, která se leskla na růžové tváři. Zadíval se jí na rty. Olízla se a on v duchu proklel svoji slabost, přejel jí rukou po zádech až k šíji a přitiskl ji k sobě.

Jen jeden polibek, říkal si. Určitě mám dost silnou vůli, abych ji políbil a neztratil přitom sebeovládání. V okamžiku, kdy se jejich rty setkaly, začal však o své rozhodnosti pochybovat. Sladké teplo jejích úst mu rozehřálo krev a hnalo ji do klína. Když rozevřela rty, objal ji oběma pažemi. Držel ji těsně u sebe a hladově přijal její tiché pozvání.

Fiona cítila, jako by se rozpouštěla teplem vlastní touhy. Nedočkavě mu vrátila polibek a ani se nepokusila ovládat nebo skrývat vášeň, kterou v ní rozdmýchal. Když odtrhl rty od jejích, pokusila se popadnout dech a on ji zatím líbal na hrdlo, na tváře a za ucho. Pohladil jí ňadro a ona se zachvěla.

Když ji začal líbat znovu, odsunul se a vzápětí leželi vedle sebe. Fiona rychle využila změny polohy a pohladila ho po zádech. Líbil se jí pocit, který v ní vyvolávala jeho hladká jemná kůže. Pomalu zasunula ruku pod pokrývku a hladila ho po pevných hýždích. Polibkem udusila zaúpění, které mu uniklo. O chvilku později ji Ewan najednou odstrčil a obrátil se na záda.

Zklamaná náhlým ukončením objetí se na Ewana podívala. Jednou rukou si zastiňoval oči, takže bylo těžké poznat, jak se tváří. Líce měl zarudlé a dýchal přerývaně, stejně jako ona. To byly známky stejně silné vášně, jaká ovládala i ji. Nebo také známky bolesti, uvědomila si náhle a s hrůzou se podívala na jeho zraněnou nohu.

„Ewane,“ řekla vyděšená, že úplně zapomněla na jeho ránu.

„Jdi pryč.“

Fionin zájem vystřídalo hořké vystřízlivění. Netrpěl vášní ani bolestí, ale lítostí, možná dokonce studem. Červeň na jeho tvářích a zrychlený dech nebyly důsledkem vášně nebo bolesti, ale znechucení. Jestli byl znechucen jí nebo sám sebou, bylo už vedlejší.

„Myslím, že by bylo lepší, kdyby se o mě starala Mab,“ řekl.

„Jak si přeješ.“

Fiona uchopila tác, který předtím přinesla, a vyšla z pokoje. Chtělo se jí běžet pryč, daleko, někam se schovat, ale pýcha jí to nedovolila. Nepotěšilo ji, že se po pár krocích setkala na chodbě s Gregorem. Když se na ni zadíval, přimhouřil oči, což jí prozradilo, že nedokázala skrýt rozbouřené emoce. Usmála se na Bonnii, která prošla kolem a převzala od ní tác. Sepjala si ruce za zády.

„Odešel jsem od Simona, protože usnul,“ řekl Gregor a stále ji pozorně sledoval.

„Dobře,“ odpověděla Fiona. „Odpočinek je nejlepším lékem.“

Gregor přikývl. „Stalo se něco? Jsi nějaká bledá a ztrhaná.“

„Jsem jen unavená, to je všechno. Věřím, že po krátkém odpočinku budu v pořádku.“ Chystala se ho obejít. „Dovolíš?“

Gregor se za ní díval, jak spěchá pryč, a pak se zamračil na dveře Ewanovy ložnice. Neměl v úmyslu za ním jít, ale teď se rozhodl, že to udělá. Pokud posoudil Fionin výraz správně, jeho bratr a vůdce klanu právě Fionu urazil. Řekl si, že by měl Ewana přivést k rozumu mnohem dřív, než původně plánoval.

Vstoupil do Ewanovy ložnice, zavřel dveře a zeptal se: „Co jsi jí udělal, ty nelido?“ Přistoupil k posteli a pohlédl na Ewana, který se netvářil o nic veseleji než Fiona.

Ewan si vzdychl a přetřel si rukama tvář. „Proč myslíš, že jsem Fioně něco udělal?“

„Možná proto, že vypadala, jako bys jí vrazil dýku přímo do srdce.“

Gregor mu patrně naznačuje, že zranil Fioniny city. Odmítal tomu uvěřit. „Soudíš špatně.“

Gregor si překřížil paže na široké hrudi. „Ne, to si nemyslím. Potkal jsem ji právě před tvými dveřmi a ani se neusmála. A ona se vždycky usmívá. Ani se nezastavila na krátký rozhovor. Ne, byla bledá jako smrt a běžela do svého pokoje. Takže se znovu ptám, co jsi jí řekl nebo udělal?“

Tohle nebylo zrovna téma, které si Ewan přál rozvíjet s Gregorem, ale věděl, že ho bratr nenechá na pokoji. A co je horší, udělal si vlastní závěr. Ewan vzdychl. Byl příliš vyčerpaný, aby se s Gregorem hádal nebo mu lhal.

„Řekl jsem jí, ať odejde a že bude lepší, když se o mě postará Mab,“ odpověděl Ewan a uhnul před ostrým pohledem, který na něho Gregor upřel.

„Proč? Fiona se o tebe stará řádně a oddaně.“

„Protože s ní nemůžu být sám,“ vyštěkl Ewan a divoce si pročísl vlasy. „Nemůžu ji nechat na pokoji a sahám na ni.“

„A ty myslíš, že to je špatné?“

„Samozřejmě že je to špatné. Ona je rukojmí, a ačkoli nám to ještě nepřiznala, je z urozené krve. Nepochybně je i panna. Nepotřebuje, abych ji osahával, kdykoli se ke mně přiblíží.“

„Vidím, že nemáš modřiny ani nekrvácíš, takže bych řekl, že moc neprotestovala,“ řekl Gregor.

Jako by tou větou uhodil Ewana do čelisti. Fiona přece jeho polibky neodmítala. Roztávala mu v pažích a vracela mu vášeň v plné míře. Možná se zachoval bláhově, když ji od sebe odehnal. To, po čem toužil, zřejmě bylo k mání. Každý jiný muž by takovou nabídku přijal – rychle a bez přemýšlení. Tak proč ne on?

Pak se zamračil, protože mu v hlavě kmitlo podezření. Proč by tak hezká žena, jako je Fiona, cítila vášeň zrovna k němu? Vášeň může být předstíraná, nemusí být nic víc než klam, který dívka použije, aby oslabila jeho ostražitost a rozvázala mu jazyk.

Co řekl Gregorovi, je také pravda. Jestli Fiona není špionka a hrozba, pak je rukojmí. Mnozí muži by se domnívali, že mají právo její situace zneužít, ale on k nim nepatří. Fiona se musí vrátit ke svým lidem nedotčená. Vyžaduje to jeho čest a také zdravý rozum. Dalšího nepřítele, který by podnikal nájezdy proti Scarglasu, už nepotřebuje.

„Je to nevinná dívka,“ řekl Ewan. „Není těžké zmocnit se panny.“ Přehlédl Gregorův znechucený pohled. „A pokud nevinná není, tak ji sem nasadili nepřátelé, aby nám způsobila potíže, a bylo by hloupé, aby mi chtíč zatemnil mozek. Už jednou jsem padl do pasti a mám dost rozumu, abych se poučil.“

„Fiona není jako Helena.“

„Ne? Helena se zdála také velmi hodná a nevinná, a pak mě přivedla k nepříteli jako jehně na porážku.“

„Hodná možná, ale domnívám se, že jsi zjistil, že nebyla tak zcela nevinná.“

„V případě Fioniny nevinnosti se můžeme také mýlit. Existuje jen jeden způsob, jak se o její cti ujistit: vzít si ji do postele. Ale pokud je panna, pak bych ji obral o poctivost. Její cena jako rukojmího by se snížila a příbuzné by to určitě motivovalo k pomstě. Také bych mohl skončit před knězem, kterého by sem přivlekl náš otec nebo její příbuzní, a já se ženit nechci. Ať už se prokáže cokoli, buď že je nevinná zajatkyně, nebo chytrá špionka - nejmoudřejší pro mě bude se jí vyhýbat.“

Gregor zavrtěl hlavou. „Moc přemýšlíš, Ewane. Každou myšlenku přežvykuješ jako kus tuhého masa. Někdy jsou věci přesně takové, jaké se zdají.“

„Ale často nejsou. A teď mi pověz, jak se věci mají,“ nařídil

Ewan. „Ještě několik dnů budu v posteli a ty musíš být mýma očima a ušima.“

Ewan byl rád, že Gregor přijal změnu tématu, třebaže bylo jasné, že by ještě rád řekl něco o Fioně. Oddechl si, protože všechno se zdálo srovnané. Brzy se však unavil a v rozhovoru už nemohl pokračovat. Když Gregor odešel, dopadl Ewan schváceně na hromadu polštářů. Uvědomil si, že Fiona měla pravdu – síly, které snad získal, vyplýtval, když se pokusil tak brzy vstát z postele. Rozladilo ho to.

Vzdychl si, zavřel oči a pokoušel se nemyslet na bolest v noze a zesilující tepání v hlavě. Pomalu si olízl rty. Ještě cítil na rtech sladkost Fioniných úst a vybavoval si její čistou ženskou vůni s příměsí levandule. Teplo její měkké ručky jako by stále zahřívalo jeho kůži. To Fiona je jeho bolestí hlavy, horečkou v jeho krvi a on se obával, že se z ní nevyléčí.

Tak proč horečku nepřikrmit? ptal se sám sebe. Proč by nemohl bez okolků sáhnout po tom, co mu ochotně nabízí, třebaže se tomu sám diví? Má moudrost i sílu, aby se následkům vyhnul. Jako vůdce klanu by měl být schopen postavit se případným otcovým plánům o sňatku s Fionou. Většina lidí by nepovažovala jeho románek se ženou, která je rukojmí, za zločin. Dokonce by si spíš říkali, že na ni má právo, že její láska je součástí výkupného. Kdyby její příbuzní volali po pomstě, dobrá, co by znamenal jeden nepřítel navíc k těm mnoha, jež si znepřátelil otec? Možná má Gregor pravdu, když mu vyčítá, že před chvílí Fionu vyhnal.

Tiše si zanadával. Snažil se, vyčistit si hlavu od myšlenek na Fionu, na vášeň a chtíč. Nejsem přece jako otec, řekl si přísně. Odřekl si sex a dokázal zvítězit nad přirozeným nutkáním vzít si, po čem touží. Důvody, proč si udržet Fionu od těla, se mu zdály správné. A nejsprávnější ze všech byl ten, který bratrovi neprozradil. Věděl, že kdyby si Fionu pustil do lože, pustil by si ji i do srdce. To ho lekalo.

8. kapitola

Fiona se dívala ven na muže, kteří se potáceli v měsíčním světle uvnitř kruhu z kamenů. Okno v soláriu, které zřejmě mělo sloužit k odpočinku paní Scarglasu, bylo obráceno ke zvláštní sestavě velkých kamenů. Místo zahalené tajemstvím věků. Fiona se zamyslela – jestli zde ještě přebývají duchové předků, co si asi myslí o tuctu nahých bláznů, kteří vyskakují a otáčejí se v měsíčním svitu a svůj podivný tanec přerušují jen proto, aby se napili. Přišla se sem na ně podívat, protože si říkala, že jejich křepčení ji určitě pobaví a dostane se ze špatné nálady, která na ni dolehla. Místo toho stále zadržovala slzy. Chtělo se jí plakat, nahlas a dlouho.

Od chvíle, kdy ji Ewan od sebe tak chladně odstrčil, uplynulo jen pár hodin. Přiběhla do ložnice, aby se uklidnila a získala ztracené sebevědomí, ale nedařilo se jí to. Poplakala si, ale stejně se nezbavila bolesti z odmítnutí a pocitu ponížení. Začala ji bolet i hlava a oči jí opuchly a zčervenaly. Teď už nechtěla dávat průchod slabosti. Ale oči ji pálily zadržovanými slzami a ona se bála, že se její předsevzetí rozplyne.

Do solária vešla Mab s nějakými šaty, přehozenými přes ruku. Fiona se pokusila o úsměv, ale Mab na ni vrhla rychlý pohled a ten Fioně prozradil, že se snaží zbytečně. Mab se často nacházela ve svém malém šťastném světě a v něm spřádala plány, že jednou objeví nějaký zázračný medikament. Fiona věděla, že má však bystrý úsudek. Jen si přála, aby Mab v této chvíli nezaměřovala svoji bystrost na ni.

„Která z žen starého pána je nosila?“ zeptala se, když Mab přehodila šaty přes velkou dubovou truhlici, obitou kůží a zdobenou kováním.

„Druhá,“ odpověděla Mab a přistoupila k oknu, kde stála Fiona. „Porodila mu Gregora, Adama, Briana, Rosse a Nathana. Annie ho obšťastňovala nejdéle ze všech. Devět let. Zemřela krátce po narození Nathana. Myslím, že starý Fingal ji měl svým způsobem rád. Nebyl ani věrný, ani milující manžel, ale rád ji měl. Někteří ho viní z její smrti, protože se trápila jeho neustálými nevěrami. Povídá se, že jednou vyhlédla z okna své ložnice a spatřila Fingala, jak si to rozdává s nějakou tlustou děvečkou. Chtěla po něm hodit něco moc těžkého a vypadla na nádvoří. Zemřela mu u nohou.“

„Škoda že nedopadla na něho a nevzala ho s sebou,“ zabručela Fiona a zavrtěla hlavou. „Ten chlap je jako rozmazlené dítě. Někdo by mu měl vtlouct do jeho staré hlavy trochu zdrženlivosti a zodpovědnosti. Ewan měl jinou matku?“

„Ano. Fingalova první žena, Mary, byla dcerou bývalého vůdce klanu. Zemřela při narození Ewana. Fingal rád říká, že chlapec byl tak velký, že žádná žena by neporodila víc než jedno takové dítě.“

„Ježíši! Copak ten chlap nepřemýšlí o svých slovech?“ Navzdory svému ponížení a bolesti ji zalila vlna lítosti s chlapcem, kterým Ewan býval. Nebohé dítě bylo vlastně obviněno z matčiny smrti. „Myslím ale, že mě to vůbec nepřekvapuje. Je jasné, že koná dřív, než myslí.“

Mab se zamračila na postavy svíjející se uprostřed kruhu kamenů a řekla: „To je pravda. Jen se podívej na toho blázna a jeho přátele. Skáčou tady nazí při měsíčku, pomalovaní modrou barvou jako pohani, a budou pít, dokud nepadnou. Nechápu, jak si mohou myslet, že tím udělají něco pro svou mužnost. V tomhle chladu mají přirození maličká jako novorozenci.“ Usmála se na Fionu, která jí odpověděla krátkým zasmáním, a pak zvážněla. „Proč se mám teď starat o mladého pána já?“

Fionu její náhlá otázka překvapila, ale odpověděla pravdivě: „Protože to nařídil. Zřejmě nechce, abych se zdržovala v jeho blízkosti.“ Zamumlala nadávku, neboť cítila, jak se jí po tvářích kutálejí teplé slzy.

Mab jí podala vyšívaný čtverec jemného plátna. „Poslyš, tomu nemůžeš věřit.“

„Ale mohu. Jasně mě odmítl. Jsem tak hloupá,“ zašeptala. „Proč si to myslíš?“ zeptala se Mab a usedla na lavičku pod oknem. Fiona si sedla vedle ní.

Pozorovala pokrčený ubrousek ve svých rukou. Zvažovala, že změní téma hovoru nebo zalže. Pak si však uvědomila, že Mab by lži neuvěřila. A možná jí pomůže, když si o Ewanovi s někým promluví. 1 o tom, jak se cítí a chová. Zřejmě není dobré, že se pokouší urovnat si myšlenky sama.

„Ewan mě v jednu chvíli přitáhne k sobě, vzápětí mě odstrčí,“ začala. „Líbá mě jako bez rozumu, pak si mě zase nevšímá. Dnes odpoledne mě políbil, a potom mě chladně vyhnal – a je jasné, že chce, abych za ním už nechodila.“ Zhluboka se nadechla, aby se uklidnila, a setřela si slzy z tváří. „Myslela jsem, že se tak chová proto, že mě prostě chce, ale brzdí ho smysl pro čestné jednání. Ale dnes, no, dnes mnou opovrhoval. Byl znechucený jen ze své myšlenky, že by svoji touhu naplnil se mnou. To vím jistě.“

„Opravdu? No, jestli si myslíš tohle, tak jsi opravdu blázen.“ Mab si nevšímala, že se Fiona zamračila. „Jak vypadal? Podle čeho soudíš, že je tebou znechucený?“

Fiona nedovolila svému srdci poddat se bláhové naději a vypověděla Mab, jak Ewan vypadal poté, co rychle ukončil jejich objetí. „Myslela jsem, že ho rozbolelo zranění, ale když jsem ho oslovila, chladně mě vyzval, abych odešla. A pak řekl, že si myslí, že bude lepší, když se od nynějška o něho budeš starat ty.“

„V tom nevidím důkaz jeho znechucení, Fiono. Samozřejmě že pro něho bude lepší, když se o něho budu starat já, protože tak na tebe nebude moci sahat.“

„Ano, když má vedle sebe ženu, probudí se jeho mužské touhy. Pak si uvědomí, koho drží v náruči, a odvrátí se. Myslím, že bych měla být ráda, že mě neobjal se zavřenýma očima.“

„Fiono, Ewan si nikdy nebere, co chce nebo potřebuje. Nikdy nevztáhl ruku na dívku jen kvůli, eh, mužské touze. Zřejmě se bojí, aby nebyl stejný jako jeho otec. Dokonce se nepodobá ani svým bratrům, kteří jsou sice taky stále roztoužení, ale mají mnohem více zdrženlivosti než jejich otec. Té je vlastně naučil Ewan. Slyšela jsem, jak ho někteří nazývají bratrem Ewanem a popichují ho, že žije jako mnich.“

„Ewan, a mnich?“ Pro Fionu bylo těžké uvěřit, že by muž, jenž ji líbal s takovou vášní, mohl mít mnišské zvyky.

„Ano, ženu si vezme do postele jen jednou do roka. Když má narozeniny, jde do vesnice a stráví noc s nějakou lehkou holkou. Z toho mála, co vím, se prý chová dost chladně. Ani si zvlášť nevybírá, jen dbá na to, aby dívka byla čistá. Odchází od ní za úsvitu a už se k ní nevrací. Je to, jako by prováděl nějaký fyzický úkon důležitý pro své zdraví. Jako když si někdo nechá pustit žilou, aby se mu z těla vyplavily nečistoty.“

Fiona se krátce zasmála, protože jí Mabin příměr připadl legrační. Ale rychle zvážněla. „Jednou ročně? Víš to jistě, Mab?“ Do srdce jí znovu vstoupila naděje a to ji polekalo.

„Ano. Ale bylo jedno období, kdy svůj zvyk změnil. Stalo se to před osmi lety. Na Scarglas přišla dívka jménem Helena a Ewana okouzlila. Mluvilo se i o sňatku.“

Myšlenka na to, že Ewana okouzlila nějaká žena, byť se to stalo před osmi lety, byla bolestná. Fiona si řekla, že nesmí být tak pošetilá. Vždyť Ewanovi je skoro devětadvacet. Bylo by opravdu prazvláštní, kdyby se ani jednou nezamiloval.

„Co se stalo? Neoženil se s ní, že?“

„Ne. Poslali ji sem nepřátelé. Helena vlákala ubohého Ewana do pasti a málem přišel o život. Právě tehdy získal jizvu, která se mu táhne přes oko.“ Mab si vzdychla. „Ewan byl vždycky vážný, už jako chlapec, ale jakýkoli náznak živosti, který v něm ještě dřímal, se pak vytratil úplně. Vrátil ke svému zvyku a dal své touze průchod jen jednou za rok.“

„Možná se právě blíží konec ročního celibátu.“

„Pověděla jsem ti to všechno jen proto, abys pochopila, že Ewan je muž s velkou sebekázní a schopností odříkání. Myslíš, že se ho nepokusila svést žádná ze zdejších dívek? Možná není nejhezčí z bratrů, možná není tak zkušený ve svádění, ale je vůdce klanu. A předtím byl zákonným dědicem. Takový muž nesáhne na dívku jen proto, že se mu zachtělo milování. Dokonce ani když je jeho chtíč hodně silný.“

Fiona se zeptala Mab, jestli chce mošt, a vstala, aby ho nalila. Zatímco plnila dva poháry lahodně kořeněným nápojem, přemýšlela o všem, co jí Mab prozradila. Kdyby tomu uvěřila, mohla by také uvěřit, že ji Ewan odstrčil a vyhnal kvůli své cti, a možná dokonce ze strachu, že jí neodolá. Ale hluboké obavy z dalšího odmítnutí jí zabraňovaly obnovit nadějná očekávání. Jednou to stačilo, protože zklamání bolelo příliš.

Než vtrhl do jejího života Menzies, nepoznala odmítnutí. Muži ji obdivovali, pochlebovali jí a skládali jí komplimenty týkající se krásy. Nebyla marnivá, ale jejich dvoření se jí líbilo. Když si poprvé uvědomila, že už ji nikdo neocení a že jizvy změnily pohled mužů na ni, zranilo ji to. Nakonec přijala, co jí říkala Gilly a ostatní – že takoví muži jsou jen plytcí floutci, kteří nestojí za trápení, a že brzy najde někoho vnímavějšího. Myslela si, že tím mužem je Ewan. Chtěla to, ale teď už tomu moc nevěřila.

„Ach Mab, jsem zbabělec.“ Podala Mab mošt a sedla si vedle ní. „Byla jsem přesvědčená, že jsem našla muže, který vidí víc než moje jizvy, ale on mě odhodil.“

„Bláhové dítě.“ Mab upila moštu. „On tě neodhodil.“

„Ale cítím se tak.“

„Vím, že se tak cítíš, ale jsem si jistá, že to tak nemyslel. Ne, on se tě snaží chránit před svou touhou. Možná chce ochránit před tebou sám sebe.“

„Přede mnou? Já pro něho nejsem hrozba.“

„Ale ano, jsi. Mnozí muži vidí v ženách hrozbu, a nejspíš v těch, které v nich probudí city, s nimiž nepočítají. Věřím, že Ewan k tobě cítí něco, co cítit nechce.“

„Chtíč.“

Mab pokrčila rameny. „Nepochybně, ale já myslím, že jde o víc. Koneckonců, dokázal ho obdivuhodně krotit mnoho let. Ewan se vlastně odříkal všech emocí.“ Mab se zamračila a napila se. „V mnoha směrech zůstával stejný, dokonce i když byl zamilovaný do Heleny.“

„A jak víš, že byl zamilovaný?“

„Spal s ní, přestože neměl narozeniny. Taky byl roztržitý. Odváděla jeho pozornost od práce a od jiných věcí. A když teď nad tím přemýšlím, Ewan si nevzal do postele ji – ona si vzala do postele jeho. Dovedla ho rozveselit. A tím zneklidnila jeho bratry.“ Fiona se usmála. „Chápu. Můj bratr byl kdysi také velmi cudný a odříkavý. Vzpomínám si, že když ho naše Gilly poprvé rozveselila tak, že se zasmál, byli jsme z toho všichni vedle. Pár žen se dokonce rozplakalo radostí. Connor nesl dlouhé roky na bedrech starosti o celý klan, přežití všech bylo pro něho nejdůležitější, a proto se zocelil a ztvrdl. Bylo to příliš velké břemeno, které osud naložil na teprve patnáctiletého chlapce. Svého úkolu se zhostil vzorně, ale starosti ho oloupily o mládí a pohřbily v něm veškerou něžnost. Gilly mu pomohla a přesvědčila ho, že i když projeví aspoň někdy něžnější city, stále zůstane silným vůdcem a zachová si respekt.“

„A kdo si myslíš, že nesl na bedrech celou tíhu života na Scarglasu?“ zeptala se Mab tiše.

Odhalení, ke kterému Fionu přivedla Mabina otázka, ji zcela zaskočilo. Osudy Ewana a Connora si byly opravdu hodně podobné. Connor se samozřejmě vůbec neomezoval ve svých mužských touhách, ale Fiona měla podezření, že kdyby měl otce, jako je sir Fingal, možná by se brzdil také. Prohřešky a špatné vlastnosti rodičů formují každého muže i ženu. Fiona však pochybovala, že jí tohle zjištění v něčem pomůže.

„Ewan byl dospělý muž, když se stal vůdcem,“ upozornila na první jasný rozdíl mezi bratrem a Ewanem.

„Stal se vůdcem už mnohem dřív, než jím byl prohlášen. Jsi tady dost dlouho a víš, jaký je starý sir Fingal. Pokud si zrovna nedělá nové nepřátele, pak někde prohání ženské a dělá si další nemanželské děti. Ale sehnat zásoby nebo peníze, které tak lehce rozhazuje, nebo zajistit, aby jeho lidé měli střechu nad hlavou – to nikdy nebylo středem jeho zájmu. Rád se nazýval vůdcem klanu, ale povinnosti, které s tímto čestným postavením souvisejí, neplnil.“

„Takže Ewan dělal veškerou práci za něj. Jak jsem už řekla, mám pocit, že sir Fingal se chová jako rozmazlené dítě.“

„Je to tak. A proto žije tady a my se nazýváme MacFingalové. Chtěl se oženit s jednou dívkou, ale oba otcové sňatek zakázali. Dívku provdali za jeho staršího bratra, dědice. Sir Fingal všechny proklel a odešel, přijel sem a založil si vlastní klan. Občas se objeví některý jeho příbuzný a zjišťuje, jestli už není ochoten urovnat narušené rodinné vztahy, ale starý pán je tvrdohlavý. Ne, jméno původního klanu ti neprozradím.“

Fiona se zasmála. „No tak, Mab, nikomu to nepovím. A i kdyby se zjistilo, že jsi mi je prozradila, co by se mohlo stát?“

„Starý pán by se moc rozčílil.“

„Dobře, nevadí. Třeba přijedou sem i teď, když jsem tady, a já vaše temné tajemství odhalím.“

„No, myslím, že u nás zůstaneš hodně dlouho.“

„Ne, Ewan mě tu nechce. Začínám si myslet, že bych mu měla říct, kdo jsem, a nechat ho, ať mě pošle domů.“

„I kdyby si to přál, stejně za tebe bude žádat výkupné.“

„Musím věřit ve zdravý rozum svého bratra a doufat, že výkupné nebude vysoké.“

„Nemyslela jsem si, že se tak rychle vzdáváš,“ řekla Mab.

„Je velice těžké bojovat, když mě nechce mít vedle sebe.“

„No, myslím, že až bude načase vytáhnout mu stehy, asi tady nebudu.“ Mab vrhla na Fionu vychytralý pohled a Fioně bylo najednou do smíchu. Věděla, že jí Mab navrhuje, aby se víc snažila, až se k Ewanovi přiblíží a on ji znovu obejme. Ovšem svést Ewana bude hodně těžké. Fiona netušila, jak by měla něco takového provést. Kromě útoků ze strany Menziese byla její zkušenost s muži omezena na několik ukradených polibků. Také ji trápilo, že Ewana přiměje udělat něco, co si sám nepřeje. Následky by asi nebyly příjemné. A nejhorší ze všeho by bylo, kdyby zase potlačil touhu a odbyl ji. Fiona si uvědomovala, že další odmítnutí by ji určitě velice ranilo.

„Jestli tě dobře chápu, navrhuješ mi, abych ho svedla. Ale já nevím, jestli je to moudré,“ řekla nakonec.

„Proč? Ty chceš jeho a on chce tebe. Je třeba jen otevřít mu oči, aby viděl, že se nemusí vzdávat toho, po čem prahne.“

„Dobře. Takže se se mnou pomiluje. A co pak? Bude zděšen svou slabostí a bude přede mnou utíkat rychleji a dál. Nebo bude mít pocit, že se se mnou musí oženit, protože mi ukradl nevinnost. Nebo ho doženou k oltáři ostatní – ze stejného důvodu.“

„A nechceš snad, aby s tebou poklekl před oltářem?“

„Ano, ale byla bych ráda, kdyby k němu šel sám bez donucení.“

Mab se chápavě usmála. „Nevím, kolik mužů k oltáři kráčí ochotně. A ti, kteří jsou ochotní, většinou myslí na urozený původ, dědice, věno a pozemky. A proč bys poklekla před oltář ty? Protože ti dokáže rozproudit v těle krev?“

Fiona se začervenala. „To je sice pravda, ale já vím, že je mým vyvoleným. Věděla jsem to hned, když mě poprvé políbil. Bláhově jsem se domnívala, že ho přiměji, aby to také viděl.“

„Možná by se ti to podařilo, kdybys nemusela spěchat. Avšak vzhledem k tomu, jak zatvrzelý dovede Ewan být, by ti to mohlo trvat velmi dlouho – a já si myslím, že tolik času nemáš. Když se za něho provdáš, budeš ho moci o své pravdě přesvědčovat i později.“

„Jenže bude-li přinucen oženit se se mnou jen kvůli zachování cti nebo aby vyhověl požadavkům ostatních, nebude ke mně cítit lásku. Vyvstanou všechny staré neshody a určitě se přidají další.“

„Pravda, ale budeš na ně lépe připravena a nakonec je zvládneš.“ Fiona se nadechla, aby něco namítla, ale Mab zvedla ruku. „Vím, co tě trápí, a musíš se nad tím vážně zamyslet. Nemluvíme sice o nejlepším způsobu získání manžela, ale máš jinou volbu? Zbývá ti jen pár dnů, abys ji zvážila v mysli i v srdci a rozhodla se. Měj však na paměti, že za deset dní má Ewan narozeniny a to už bude dostatečně silný, aby šel do vesnice. Jestli ho uspokojí nějaká poběhlice, může se proti tobě obrnit a odolávat ti dál.“

Představa Ewana v objetí jiné ženy, dokonce nějaké lehké děvy, na které mu vůbec nezáleží, byla tak bolestná, že ji Fiona skoro nemohla snést. S bolestí se mísil vztek na to, že by utekl před její láskou k cizí ženě a ještě jí za chladnou soulož zaplatil. Pouhé pomyšlení na to stačilo, aby začala zvažovat Mabin plán. Co by bylo horší? Trápilo by ji, kdyby věděla, že se žení kvůli okolnostem, ale aspoň by nedal jiné ženě to, po čem touží ona.

Fiona vyhlédla z okna a rázem zapomněla na svádění a vnucené manželství. „Ježíši, Mab, vždyť tam jsou už skoro dva tucty mužů!“

Mab pohlédla oknem ven. „Přidali se i mladší. To se stává často. Chlapci si dají pár pohárů piva a myslí si, že se úžasně pobaví. Ale na mladíky je aspoň lepší pohled.“ Mab i Fiona se zasmály a pak Mab zvolala. „Bože, přicházejí ženy!“

„A budou…!“ Překvapená Fiona nedořekla, protože jí něčí velká ruka zakryla oči.

„Dámy, měly byste se stydět,“ promluvil Gregor se špatně skrývaným úsměvem. Mab s Fionou se začervenaly „Pojďte odsud.“

„Káráš nesprávné osoby,“ zamumlala Fiona, zatímco ji Gregor táhl od okna.

„S těmi ztřeštěnci nic nenadělám. Můžu se jen divit, že si nikdo z nich neuhnal horečku. Posílá mě Simon, Fiono. Mám se tě zeptat, jestli by sis s ním před spaním nezahrála šachy.“

Fiona váhala. Neměla na šachy náladu. Simon hru ještě moc neovládal a spíš se učil, než aby byl rovnocenným soupeřem. Pak si však uvědomila, že Simon se nepochybně dost nudí, a sevřel ji soucit. Přikývla a vydala se za ním.

„Zdá se, že už je v lepší náladě,“ prohodil Gregor, když odešla. „Zmínila se o Ewanovi?“

„Proč by se mnou mluvila o pánovi?“ Mab se otočila ke Gregorovi zády a začala třídit šaty, které pro Fionu vybrala. Okázale si Gregora nevšímala a rozhodovala se, které šaty přešije první. „Nehraj to na mě, Mab.“

„Co nemám hrát, chlapče?“

Gregor se na ni zasmál s nevinným výrazem ve tváři a pak zvážněl. „Můj bratr se k ní nezachoval pěkně, Mab. Vyběhla z jeho pokoje celá rozrušená. A v takové situaci si každá žena ráda promluví s příslušnicí svého pohlaví. A protože ty jsi na Scarglasu jediná žena, s níž Fiona tráví svůj čas, domníval jsem se, že se ti svěřila.“

„Ano, mluvila se mnou, ale tobě do toho nic není. To, co mi řekla, je osobní. Poctila mě svojí důvěrou. Ty se jí zeptej sám.“ Gregor viděl, že Mab je nervózní. Objal ji kolem pasu a na temeno jí vtiskl políbení. „Mám jen jednu otázku: Chce Fiona s deseti noži našeho zatvrzelého Ewana?“

„No, když ti odpovím na tohle, snad její důvěru nezradím. Chce ho, ale neví, jestli on chce ji.“ Ostražitě se na něho podívala. „Snažila jsem se jí vysvětlit, jak to na Scarglasu chodí, aby pochopila, proč je Ewan právě takový. Myslím, že mu docela rozumí, protože ho srovnávala se svým bratrem Connorem.“ Mab neodolala Gregorovu živému zájmu a pověděla mu všechno, co jí svěřila Fiona o bratrovi. „Podle mě je ten muž na tom podobně jako náš Ewan, což znamená, že mu Fiona může velmi dobře rozumět.“

„Ano,“ souhlasil Gregor. „Podle mého názoru by byla velmi dobrou lady ze Scarglasu a totéž si myslí i moji bratři. Potíž je, jak toho dosáhnout, když Ewan se rozhodne odhodit tento dar z nebes.“ Usmál se, když se Mab začervenala. „Aha! že vy už máte nějaký plán! Nechceš mi ho prozradit? Možná bych jí mohl pomoci.“

„Plán jsme vymyslely, ale Fioně se do jeho uskutečnění moc nechce,“ řekla Mab, protože si uvědomila, že v Gregorovi našla spojence. „V den, kdy se budou Ewanovi odstraňovat stehy, bych uvítala něčí pomoc, abych se, ehm, mohla odsud vytratit.“

Gregor se zasmál. „Dobře, Mab. Můžu ti slíbit, že toho dne se vytratíš jako pára nad hrncem.“

„A nebude se Ewan zlobit, jestli ho Fiona lapí do léčky?“

„Možná trochu ano, ale dáme mu přesně to, co chce. Možná mu bude trvat trochu déle, než pozná, že vlastně získal štěstí.“

Fiona zírala do stropu nad postelí. Byla unavená, ale usnout nemohla. Její mysl byla příliš zaměstnaná, myšlenky se rojily v hlavě jedna přes druhou. V duchu si opakovala všechno, co jí řekla Mab, a promýšlela každou její větu, aby všemu porozuměla. Chvílemi si přála, aby s Mab neprobírala svou situaci. Mohla zůstat v zajetí bolestného přesvědčení, že všechno je ztraceno. Bylo by to mnohem jednodušší.

Teď se musí rozhodnout a je zřejmé, že nebude mít klid, dokud to neudělá. Částečně si byla jistá, že Ewan je její spřízněná duše, a proto chtěla Mabin plán uskutečnit. Zároveň však nechtěla Ewana chytit do pasti tím, že použije svoji nevinnost, aby ho přinutila ke sňatku. Přála si, aby se s ní Ewan chtěl oženit sám a aby ji požádal o ruku. Chtěla, aby ji miloval, aby věděl, že patří k sobě.

Zavřela oči. Ewan se rozhodl držet se od ní dál. Zaměřil se jen na zjištění jejího původu a na získání výkupného. Pak ji pošle domů. Nedá jí možnost, aby ho svedla a přesvědčila, že se k sobě hodí. Jestli ho chce získat, bude muset být odvážná a použít všech prostředků, aby ho udržela po svém boku, dokud ho nepřivede k rozumu.

Fiona si uvědomila, že už se rozhodla. Rázem ji začal zmáhat spánek. To, co si předsevzala, obsahovalo příslib bolesti i rozkoše. Žádný muž nemá rád, když ho někdo k něčemu nutí nebo ho klame. A muž, který má tak silnou vůli, že dá průchod své vášni jen jednou za rok, třebaže je obklopen ochotnými ženami, bude nepochybně velmi paličatý, pokud půjde o změnu názorů. Fionina poslední jasná myšlenka byla: Dobře, aspoň jsem si jistá, že než vyřešíme svoji situaci, bude mi věrný.

9. kapitola

Fiona vešla a Ewan věděl, že se mu ve tváři zračí zmatek, který cítí. Přestože Gregor se Simonem mu ohlásili, že nemohou najít Mab, čekal, že nakonec přijde. Dával však tak zřetelně najevo, že se už nemůže dočkat, až mu budou odstraněny stehy, že za ním poslali Fionu.

Fiona přistoupila k posteli, sladce se na něho usmála a on okamžitě pocítil záchvěv touhy. Bylo jasné, že i když za ním nechodila a držela se stranou, nestačilo to, aby se vyléčil z vášně k ní. To však mohl předpokládat. Přemýšlel o ní celých osm dní od chvíle, kdy ji vyhnal z pokoje. Čas nevymazal vzpomínku na krásný polibek, na jeho sladkou vřelost a na měkkost Fioniny kůže. Rychle si zmuchlal pokrývku v klíně, aby skryl erekci.

„Kde je Mab?“ zeptal se.

„To nikdo neví,“ odpověděla. „Prý si šla natrhat nějaké byliny. Je mi líto, ale budeš se muset spokojit se mnou, i když jsem ti protivná.“

„Nejsi mi protivná,“ zamumlal. „Já jen…, že jsem zvyklý na Mab,“ dodal pak rychle.

„Samozřejmě.“

Neměla bych to říkat tak ironicky, pomyslela si. Bylo to dokonalé a rozumné vysvětlení, proč odmítá její péči. Mab zná dlouhé roky a je to velmi mateřsky založená žena. Je třeba brát v úvahu i skutečnost, že žádný muž by se neradoval z toho, že ho mladá a krásná žena vidí v tak zuboženém stavu.

Když odhalila jeho zraněnou nohu, napjal se. Lehký dotek jejích prstů, když mu odvazovala obvaz, ho přinutil sevřít zuby, protože ho zalila prudká vášeň. K jeho naprostému údivu mu odstraňování stehů nepůsobilo tolik bolesti, aby snížila vzrůstající chtíč.

Zvíře v něm se opět probudilo k životu. S každým jemným dotykem její ruky se trhal další řetěz, kterým bylo připoutáno. Ewan se nutil myslet na úrodu, na dobytek i na účetní knihy, ale nic nepomáhalo. Strávil příliš mnoho hodin přemýšlením o ní, o jejich prudkém objetí. Když jí silný cop sklouzl přes rameno a jeho konec ho polechtal na stehně, zachvěl se. Viděl sám sebe, jak po něm sahá, a věděl, že tentokrát se už neudrží.

Fiona odstranila poslední steh a snažila se soustředit na jizvu, která zůstala, ale nedařilo se jí to. Musela sevřít ruku v pěst, aby Ewana nepohladila po dlouhé svalnaté noze. Byla porostlá černými chloupky a zdála se jí krásná. Fiona málem zavrtěla hlavou. Překvapilo ji a trochu i pobavilo, jak je pošetilá.

A pak si uvědomila, že pohlazení stehna může být prvním krokem ke svedení. Mab jí řekla jasně, že pokud se Ewan rozhodl zůstat džentlmenem, musí ho svést. Nazvala to mírným pobídnutím správným směrem. Fiona se modlila, aby se neztrapnila, a položila dlaň na horní část Ewanova silného stehna.

Ewan se rychle nadechl. Fiona otočila hlavu, aby se na něho podívala, a on ji chytil za cop. Nebránila se, když si ji přitáhl blíž. Viděla, jak se na ni dívá, a zachvěla se. Tmavé oči měl ztemnělé touhou. Jestli ji po prvním polibku pošle pryč, bude jasné, že její plán je beznadějný.

„Říkal jsem ti, že bude nejlepší, když se o mě postará Mab.“

„Mab tady není,“ připomněla mu Fiona, „a já nevidím rozdíl v tom, jestli ti stehy odstraní Mab, nebo já.“

„Ne? Kdyby tu byla Mab, necítil bych nutkání udělat tohle.“ Zajíkla se, protože ji chytil pod rameny a posadil na sebe. Byl to tak rychlý a prudký pohyb, že jí spadly z nohou boty. Položila mu dlaně na širokou hladkou hruď, aby se udržela na místě, a on tiše zasténal. Pak ji políbil.

Polibek byl prudší a vášnivější než ty, které jí dal předtím. Fiona doufala, že konečně uvolnil železná pouta, v nichž držel svou vášeň. V jeho polibku bylo tolik touhy, že pro ni bylo velice obtížné nepropadnout slepě vlastnímu chtíči. Snažila se udržet si aspoň špetku jasného rozumu, protože chtěla být při smyslech, kdyby náhodou našel ztracené sebeovládání. Netušila, co by udělala, kdyby ji od sebe zase odstrčil, a chtěla si udržet svěží mysl, aby odmítnutí mohla čelit.

Hladila ho rukou po hrudi a cítila, že se chvěje stejně jako ona. Teplo jeho kůže, napjaté svaly a lehké ochlupení uprostřed hrudi

- to všechno ji vzrušovalo. Její ruce k němu byly přitahovány, chtěly pohladit každý výstupek, každou prohlubeň. Trochu ji zlobila pozice, v níž ji držel, přestože ji poséval krátkými polibky. Ovíjel ji pažemi a jeho objetí jí znemožňovalo dotýkat se ho víc.

Jakoby v odpověď na její prosby se natočil a stáhl ji k sobě, takže teď leželi tvářemi k sobě. Fiona rychle využila výhody, nechala sklouznout paži a pohladila ho po zádech. Když ji začal líbat na hrdlo, ochraptěle vykřikla. Tu trochu jasného rozumu, kterou si chtěla uchovat, smetla prudká touha.

„Měla bys utéct, Fiono s deseti noži,“ šeptl Ewan a začal jí rozvazovat šaty, protože ji toužil vidět a dotýkat se její měkké kůže.

„Proč?“

Fiona vnímala, že se jí dobývá do šatů. Krátce ji přepadl tísnivý pocit a trochu jí zchladil oheň v žilách. Bála se, co udělá, až uvidí její jizvy. Pak ale strach rázně překonala a pootočila se, aby z ní mohl snadněji stáhnout šaty. Jestli ho pohled na jizvy odradí, ať je to raději hned. Bude to znamenat, že není tím mužem, za něhož ho považovala, a že věnovala srdce nesprávnému.

Ewan se díval na Fionu v tenké košilce, která víc odhalovala, než zakrývala. Zápasil sám se sebou, aby si zachoval sebeovládání. „Protože jsi odvázala zvíře.“

„Ach, to zní dráždivě.“

Otevřel ústa, aby jí to vysvětlil, ale ona ho pohladila měkkou rukou po boku a on jen tiše zaúpěl. Už je příliš pozdě, aby se zachránila. Ale nezdá se, že by chtěla, pomyslel si, když jí roztřesenými prsty rozvazoval košili. Její zjevná ochota mu znemožňovala rozumně uvažovat. Stáhl z ní lněnou košilku, odhodil ji na zem a pohlédl na ni. Vzápětí věděl, že teď už ho nezastaví nic než smrt. Vezme si, po čem touží a co potřebuje, ať jsou následky jakékoli.

Napětí, jež ji ovládlo, když se na ni Ewan podíval, pod jeho roztouženým pohledem ustoupilo. „Je zvíře stále odvázané?“ zeptala se šeptem.

„Odvázané a divoké.“

Netušila, co tím myslí, ale za chviličku už se o to nestarala. Položil jí hebkou ruku s dlouhými prsty na ňadra a okamžitě ji zalilo silné teplo. Skoro ji překvapilo, že pod jeho rukama nevidí záři. Teď už si byla jistá, že ji od sebe neodežene. Přetrhla poslední vlákna sebeovládání a nechala vybuchnout vášeň.

„Odvázané a divoké.“

Ewan ji laskal rukama, rty a pomalými pohyby jazyka. Fiona se najednou ocitla na zádech. Odhodil pokrývku tak prudce, že se ozval zvuk trhané látky. Osvobodil se z jejího zajetí a ona spatřila na krátký okamžik nahé tělo. Ewan byl velký muž a Fiona si uvědomila, že je asi lepší, že neměla čas prohlédnout si ho příliš důkladně. Pak uchopil do úst její bradavku a ona přestala jasně myslet.

Ewan se zoufale snažil ovládat, ale bylo to marné. Fionino sténání a to, jak se její drobné tělo pod ním svíjelo, ho zcela zbavilo rozumu. Jejich pohyby byly stále prudší a byla pohlcena vášní stejně jako on. Vzpamatoval se, teprve když do ní vstoupil, porušil panenskou blánu a uslyšel její výkřik. Snažil se najít vhodná slova a chytit dech, aby je mohl vyslovit. Fiona ho však objala štíhlýma nohama, prohnula se pod ním tak, že se dostal ještě hlouběji do jejího těsného tepla, a on byl ztracen. Pak už si uvědomoval jen své tělo hořící vášní.

Fiona se dívala na strop nad Ewanovou postelí. Hladila ho po širokých zádech a on ležel zesláblý v jejích pažích a přerývaně oddechoval. Spojení jejich těl a vědomí, že mu dala rozkoš, jí poskytlo rozkoš také. Ale pod vřelostí z doznívajícího potěšení dřímal pocit zvláštní nespokojenosti.

Když si uvědomila, co ji znepokojuje, rozšířila oči překvapením. Ewan ji nepřinutil křičet. Vzpomněla si, jak jí Gilly vysvětlovala, co může pocítit v objetí muže, kterého miluje. Kvůli těmto pocitům byla Gilly známá široko daleko, protože křičela, kdykoli se s ní Connor miloval. Ewan jí tohle neposkytl.

Na chvíli se Fiona bála, že je chyba v ní, ale pak myšlenku zavrhla. Cítila vášeň, byla jí jako posedlá. Její chtíč byl tak silný, že ho nenarušila ani ostrá bolest, jež doprovázela ztrátu nevinnosti. S každým pohybem Ewanova silného těla v sobě cítila, že se blíží k něčemu ještě lepšímu. Pak Ewan skončil, obdařil ji životadárným proudem a zhroutil se na ni. A to je ta potíž, pomyslela si. On skončil, ale ona ne. Ewan ji přivedl před bránu do ráje, vstoupil do ní, ale ji nechal za sebou.

Otevřela ústa, aby mu to pověděla, ale pak je zase rychle zavřela. Instinkt jí velel, aby teď nic nekomentovala. Tušila, že i malý náznak kritiky, byť oprávněné, by mohl být vážným omylem. Z toho, co slyšela od Ewana a od jiných, věděla, že Ewan nevěří, že by byl pro ženy přitažlivý. Její bratr Connor by bral jakýkoli náznak kritiky jako výzvu, s níž se musí utkat. Ewan by ji považoval za těžkou ránu své sebedůvěře.

Nezáleží na tom, jestli mě přinutil křičet, řekla si, když cítila, jak se v jejím objetí zklidňuje. Užila si omamných polibků a příjemného laskání. Našla radost v tom, že mu poskytla potěšení. Možná jí nemohl poskytnout potěšení proto, že uspokojoval svoje mužské touhy jen jednou do roka. Prostě cítil tak silný chtíč, že vyvrcholil dřív, než mohl uspokojit ji. To pomine a časem jí dá to, co se jí pokoušela popsat Gilly. Teď by se měla snažit zabránit, aby se od ní zase vzdálil. Cítila, že se mírně napjal, a připravila se na rozhovor.

Když se Ewan uklidnil, ušklíbl se. Ztratil veškerou sebekontrolu. A co je horší, zcela jistě věděl, že Fionu neuspokojil. Netušil však, jak to napravit. Vždyť ho tak rozdivočila! Když viděl, jak ji rozehřívá jeho laskání, posunul se za hranici sebeovládání a ztratil rozvahu. Příště bude muset najít způsob, jak zadržet svoje šílenství, dokud ji neuspokojí.

Posadil se, stáhl ze stolu lněný ubrus a jeho cíp namočil do mísy s vodou. Nevšímal si toho, že se Fiona červená, a něžně ji omyl všechny známky ztraceného panenství. Pak omýval sebe a rychle hledal správná slova, jimiž by se ospravedlnil.

Ulehl vedle ní a dal si ruku pod hlavu. Usmál se, když Fiona oba rychle zakryla pokrývkou. Divil se, že neřekla nic o jeho špatném přístupu k milování. Helena si vždy stěžovala, když jí neposkytl to správné potěšení. Samozřejmě, Helena nebyla panna. Je tady možnost, že nezkušená Fiona vůbec netuší, že jako milenec neuspěl.

„To jsem provedl špatně,“ kál se a nechápal, proč se na něho zamračila.

„Nemyslím, že jsi jediný, kdo takhle postupuje,“ řekla. „Nemusíš se cítit provinile.“

Musí, ale teď se kvůli tomu nebudou přít. Ani nechce riskovat, že zraní její city, jakmile popíše svoji lítost nebo strach. „Neuspokojil jsem tě. Odvedl jsem špatnou práci.“

„Ach ne. Bylo to velmi příjemné.“

„Fiono, nemusíš mi lhát. Vím, že jsem tě neuspokojil, že jsi nedospěla k vyvrcholení.“

„Chceš říct, že jsi mě nepřinutil křičet.“ Náhle si uvědomila, že někdo by mohl každou chvíli vejít, a proto sebrala ze země košili a oblékla si ji.

Ačkoli Ewanovo tělo si žádalo opakování, nebránil jí v oblékání. Krátce zvážil možnost, že by jí poskytl uspokojení rukou, ale věděl, že pak by nedokázal přestat. Miloval by se s ní znovu, vzdal by se tomu nutkání ještě jednou. Teď bude nejlepší, aby se Fiona držela mimo jeho dosah, byť jen proto, aby se její tělo vzpamatovalo z prvního milování.

„Že jsem tě nepřinutil křičet?“ zeptal se a díval se, jak se obléká.

„Ano. Gilly křičí, když se miluje s mým bratrem. Až se stěny otřásají. Říká, že křičí rozkoší. Museli už nechat vsadit do ložnice silnější dveře.“

Ewan se rozchechtal a Fiona se také zasmála.

Když chtěla vyskočit z postele, sevřel její ruku ve své. „Až se vezmeme, budeš taky křičet.“

Ráda bych se za tebe provdala, řekla si v duchu Fiona. Tak jsme to s Mab naplánovaly. Teď se však cítila provinile. Je špatné, že ho chce získat úskokem a vehnat ho do pasti, přestože její důvody jsou rozumné. Chtěla mu dát možnost volby.

„Nemusíš si mě brát,“ řekla.

„Ano, musím. Právě jsem tě připravil o věneček.“

„Byl můj a dala jsem ti ho, protože jsem chtěla.“

„Možná, ale mou povinností bylo odolat pokušení. Vždyť ani nevím, kdo jsi – ale nepochybuji, že pocházíš z urozené krve. Tvůj bratr je vůdce klanu.“ Usmál se, protože se zakabonila a šeptla neslušné slovo. Uvědomila si, že něco prozradila. „Moje čest požaduje, abych se zachoval správně.“

„Já nechci manžela, který půjde k oltáři jen kvůli tomu, aby mně a sobě zachoval čest.“

Políbil ji na dlaň. „Nebude to jen kvůli cti. Chceš popřít, že k sobě planeme vášní?“

„Ne,“ odpověděla tiše, „ale ty se ženit nechceš.“

„Muž může změnit své mínění. Jsem pro tebe tak špatná volba?“

„Nebuď pošetilý. Tady se nejedná o to, jestli jsi dobrá volba, nebo ne. Já jsem přesvědčena, že jsi. Jde o to, jestli se opravdu chceš stát manželem.“

„Možná jsem nechtěl, ale teď chci. Myslíš, že kdyby se tvoji příbuzní dozvěděli, že jsem tě připravil o panenství, jen by mě poplácali po zádech a pomysleli si, jaký jsem to šikovný hoch? Nepotřebuji další nepřátele.“

Srdce jí říkalo, že by to byl hloupý důvod ke sňatku, ale zdravý rozum zvítězil. Connor by z ní po příchodu domů brzy dostal pravdu a ona si nebyla jistá, jestli by ve vzteku poslouchal její vysvětlování. Za nic na světě by nechtěla, aby se Connor s Ewanem znepřátelili kvůli ní. Rozechvěle si představila, jak by bylo krásné nabídnout Ewanovi spojenectví, ale pak se vzpamatovala. Protože řekl jasně, že se vezmou, bude se muset zocelit, jinak by se mohla, ve snaze potěšit ho, do svých argumentů pěkně zamotat.

„A zanechal jsem v tobě semeno,“ připomněl jí, aby přidal na misku vah další rozumné důvody pro uzavření manželství. „Možná už teď v sobě máš moje dítě.“

Fiona vytáhla ruku z jeho sevření a zvedla ji, aby ho utišila. „Dost. Nemusíš mi vysvětlovat, proč se se mnou chceš oženit. Vlastně i kdybys uvedl tisíc dalších rozumných a praktických důvodů, abych se za tebe provdala, budu tvrdohlavě proti.“

Ewan sebou trhl a posadil se. Asi měl ze sebe dostat pár pěkných slůvek, ale byl v lichocení a svádění zcela nezkušený. Hlavou mu bleskla jediná jasná myšlenka: jak hodně ji zase chce. Kdyby jí však dal najevo, jak moc po ní touží, asi by to nepovažovala za lichotku. Přísahal si, že vymyslí pár sladkých slůvek, která jí zašeptá o svatební noci. Ona si je zaslouží za rozkoš, již mu poskytla, a když jí řekne něco pěkného, určitě si o něm nebude myslet, že je slabý a hloupý.

„Dobře. Vezmeme se za dva dny,“ prohlásil.

„Za dva dny?“

„Ano. Budeš mít dost času, aby ses zotavila, a já už budu stát pevně na nohou.“ Chytil ji za zápěstí, přitáhl si ji blíž a krátce ji políbil. „Budu ti věrný a přinutím tě křičet.“

Jakmile Fiona vyšla z ložnice, ptala se sama sebe, jestli druhá část slibu nebyla spíš hrozba. Na chodbě potkala Gregora s Mab.

Chytila Mab za ruku a táhla ji do své komnaty. Když zavírala dveře, ještě se červenala z pronikavého pohledu, který na ni vrhl Gregor.

„Tentokrát tě neodehnal, že?“ Mab se široce usmála.

„Ne.“ Fiona si vzdychla a usedla na kraj postele. „Za dva dny se bereme.“

„Ale neříkáš to tak radostně, jak bys měla.“

„No, moje hloupější já se upřímně raduje a optimistická část mé mysli se domnívá, že Ewana přinutím, aby o mě stál. Ale má rozumnější část je trochu napjatá, protože nepadlo mnoho hezkých slůvek. Vlastně ani jedno. Nezmohl se ani na tu nejprostší lichotku.“

Mab si sedla vedle Fiony a pohladila ji po zádech. „Všechno přijde později. Zatím máš jeho vášeň. U mnoha mužů to moc neznamená, ale u Ewana hodně.“

„Ráda bych ti věřila.“

„Věř, protože je to pravda. Ať už jsi v něm probudila cokoli, cit je dost silný, aby díky němu zapomněl na svá pravidla a zbavil se své legendární zdrženlivosti. Máš víc, než s čím začínají jiné ženy. Je na tobě, abys vztah prohloubila a obohatila.“

„Máš pravdu. Teď mám šanci, protože mi nemůže utéci. Možná už nebude ani chtít. Na mně záleží, abych naše manželství pěstovala. Jen bych chtěla mít víc sebedůvěry.“

„Přijmi malou radu od ženy, která má malé zkušenosti s muži. Ano, Fingal byl můj omyl, ale jednou jsem vdaná byla. Nebyl to sňatek z lásky, takových je málo, ale já jsem ho dokázala změnit.“

„Je v tom velké tajemství, že?“

„Ano, ačkoli i muž má srdce, které můžeš dobýt. Já znám Ewana roky – a věř mi, má opravdu velké srdce, ale snaží se v něm všechno hluboko pohřbít. Zpočátku se musíš naučit sama si všechno k srdci nebrat. Dokonce i muž, který miluje dívku, s níž se ožení, může špatně hovořit nebo činit špatné kroky. Víš, muži potřebují trochu cviku.“

Fiona se usmála a přikývla. „Gilly také musela bratra vycvičit.

Měl velmi podivné a silně zakořeněné představy o ženách a manželkách.“

„Jako většina mužů. Z toho, co jsi mi o těch dvou pověděla, vyplývá, že ti velice dobře poslouží, budeš-li myslet na všechno, co udělala vaše Gilly pro své manželství. Já si myslím, že nejdůležitější je upřímnost a důvěra. Upřímností myslím, že musíš mluvit o tom, na co myslíš a co cítíš. To je jediný způsob, jak může poznat tebe samotnou, a ne jen tvé tělo. Muže nezajímá dívka, kterou dobře nezná nebo které nerozumí, že?“

„Ne. Až se vezmeme, bude to snadnější, protože nebudu muset vážit každé slovo.“ Fiona nakrčila nos. „Jen doufám, že nemá mezi mými příbuznými nepřátele na život a na smrt.“

„A kdo vlastně jsi?“ Mab si položila ruku na srdce. „Přísahám, že ani neceknu. Bude to u mě jako v hrobě.“

„Jsem Fiona MacEnroyová z Deilcladachu. Můj bratr je vůdce klanu. Oženil se s Gillyannou Murrayovou, dcerou sira Erica Murraye z Dubhlinnu, neteří Maldie Murrayové z Dunncoillu a nevlastní sestrou Jamese Drummonda, pána z Dunncraigu. Můj bratr Diarmot je pánem Clachthromu a nedávno se oženil s Ilsou Cameronovou, jedinou sestrou Sigimora Camerona, pána Dubheidlandu. A z výrazu tvého obličeje soudím, Mab, že už jsi přišla na nějakou překážku.“

„Ne. No, možná. A přesto, tak mnoho silných spojenců může všechno usnadnit. Navíc Drummondovi jsou příbuzní mého bývalého manžela. Ale jde o Camerony, má drahá.“

„Patří mezi nepřátele MacFingalů?“

„Ne, jsou to jejich příbuzní.“

„Bože ne, snad ne ti příbuzní, které sir Fingal nenávidí…“

„No, nemusí to být zrovna oni. Cameronů je tady hodně a Sigimor je běžné jméno.“

„Ne, není, a ty to dobře víš. Sigimor, který je pánem na Dubheidlandu, je jen jeden. Je to velký muž s rezavými vlasy a zvláštní náturou? Má třináct bratrů? Všechny rezavé?“

„Ach bože, to je on. Fingalův synovec. Syn ženy, s níž se Fingal chtěl oženit. Nevadí. Ewan prostě nechal záležitost příbuzných na otci. Myslím si však, že chlapci už vidí, jak je jeho trucování hloupé, když nutně potřebují spojence. A ti, s nimiž by se Fingal nechtěl setkat, jsou dnes už mrtví – jeho bratr, ta žena a jeho i její otec. Takže by nemusel jednat s někým, kdo mu ublížil. Domnívám se, že kdyby tady Ewan byl před třemi lety, když se tu Sigimor zastavil, asi by ho přivítal s otevřenou náručí.“

„Doufám, že máš pravdu, Mab. Přestože Cameroni jsou mými příbuznými jen skrze sňatek mého bratra, příbuzní to jsou a já bych se měla obávat pomyšlení, že se ocitnu mezi nimi a mým manželem.“ Fiona vzdychla a zavrtěla hlavou. „A já jsem byla tak přesvědčena, že Ewan bude příjemně překvapen tím, kdo jsem a kdo jsou moji příbuzní.“

„No, překvapený určitě bude.“

10. kapitola

„Nemůžu uvěřit, že jsi z ní ještě nevytáhl, kdo je,“ kroutil hlavou Gregor, když pomáhal Ewanovi do černého vyšívaného kabátce zdobeného stříbrem. „Vždyť si ji za hodinu bereš za ženu!“

„Poví mi to, až se vezmeme. Možná se trochu bojí, že kdybych věděl, kdo je, mohl bych si sňatek rozmyslet a požádat o výkupné dřív, než jí dám manželský slib.“

Tohle se už stát nemůže, pomyslel si Ewan. Nevyvinul žádné úsilí, aby Fionu přesvědčil. Musel by použít hezká slůvka, s nimiž neměl zkušenosti, a přes veškerou snahu během posledních dvou dnů nic nevymyslel. Také se bál, že kdyby se ji pokusil přinutit, aby mu řekla pravdu, musel by jí vyjevit své city, ale to zatím nechtěl.

Vášeň byla bezpečná, té jí mohl dát spoustu a věděl, že ona za ní nevidí nic víc než přirozenou mužskou touhu. Všechno ostatní si nechá pro sebe. Helena ho naučila, že je nebezpečné dát ženě srdce a duši. Možná je nespravedlivé zacházet s Fionou tak, jako by byla druhá Helena, zejména když není ani náznak, že by taková byla, ale nemohl si pomoci a byl opatrný. Možná po Fioně touží, ale vlastně ji nezná. Po Helenině zradě se cítil podvedený a chtěl být obezřetný. Zrada z Fioniných rukou by ho zničila. Sám v sobě se moc nevyznal, nepřál si však, aby mu Fiona nahlédla příliš zblízka do srdce a zjistila, proč tomu tak je.

Ewan plně věřil vášni, kterou Fiona prožívala v jeho pažích. Ženy k němu zřídkakdy cítily vášeň. Helena mu lhala. Poběhlice z vesnice dělaly, za co je platil. Těch pár dívek ze Scarglasu, které se s ním pokusily flirtovat, lákalo jen jeho postavení vůdce klanu a zvědavost, co by z toho mohly mít. Během posledních dvou dnů neustále přemýšlel o milování s Fionou, znovu si oživoval každé zasténání, dotek a pohyb. V její vášni neviděl ani trochu falše, a přestože pohrdal pouhou myšlenkou, že by její vzdechy a polibky byly jen předstírané, nedokázal vlastnímu úsudku zcela věřit.

„Nevypadáš příliš šťastně,“ zamumlal Gregor. „Ženíš se s hezkou dívkou. Mohl by ses usmívat aspoň při myšlence, že ji budeš moci mít každý večer v posteli.“

„Ano, to bych mohl,“ odpověděl Ewan, „a uvnitř se opravdu trochu usmívám. Je velmi krásná.“

Gregor zvedl hlavu. „A ty se divíš, proč tě chce. Nejsi přece ošklivý, Ewane. Máš sice tvář poznamenanou jizvou, ale není tak strašná, aby kvůli ní děti nemohly spát. Je jasně vidět, že Fiona pochází z místa, kde se také bojuje a válčí. Chci říct, že ji jizvy netrápí. Vždyť je má taky, ne?“

„Její jsou malé, člověk si jich ani nevšimne. Já jsem na tom hůř.“ Evan se zadíval na krásný kabátec, který měl na sobě. „Jako bys pozlatil kopřivu a tvrdil, že je to růže.“

„Zatraceně, Ewane, tohle v tobě vypěstovala ta děvka Helena.“

„Byla krásná a tvrdila, že ke mně plane vášní, ale byla to krutá lež. Poznal jsem to teprve, když mě vlákala do pasti Hugha Graye. Tehdy odhalila své pravé city – slovy i skutky.“

„Bohužel jsi jí věřil. Věřil jsi ženě, která byla schopna jít s mužem do postele, a druhý den ho vést na jistou smrt. Ewane, bylo ti jedenadvacet, byl jsi muž, ale kvůli svému podivnému rozhodnutí jsi neměl se ženami zkušenosti. Je pravda, že žádný z nás by si nevedl lépe. My ostatní jsme byli mladší, a ačkoli jsme byli zkušenější v milování, netušili jsme, jak se chovat k ženě, jako byla Helena. Zdejší dívky jsou prosté a přímé. Některé řeknou ano, některé ne. Dokonce ani lehké holky z vesnice neumějí klamat. Dáš jim peníze a ony tě potěší. Ano, některé z nich mlčí, jiné křičí nebo muži pochlebují, ale to je neškodný klam, kterým chtějí potěšit muže, co jim zaplatil. Ale Helena byla děvka, kovaná ve zradě a klamu, a dostala by každého. Žádný z nás by ji neodhalil.“

„Vždycky jsem se ptal, proč nevyužila našeho otce, který byl vůdcem klanu.“

„Protože poznala, že mu chybí srdce, stejně jako jí. Ten by ji využil v posteli, ale ona by z něho nevytáhla vůbec nic. Zbytečně by se namáhala. My ostatní jsme byli příliš mladí, nebyli jsme dědicové. Náš otec měl sice titul, ale vlastně už tehdy jsi držel otěže ty.“ Gregor nalil do dvou pohárů víno a jeden podal Ewanovi.

„Tebe nikdy nenapadlo, že Fiona je něčím víc, než čím se zdá

- ubohou ztracenou dívkou?“ zeptal se Ewan Gregora.

„Ne, na něco podobného jsem nepomyslel. Je tady už čtrnáct dní, ale neudělala nic, co by mě přinutilo myslet si, že je něčím víc, než se zdá. Neklade podezřelé otázky ani nebloudí po hradu, aby slídila. Taky s nikým neflirtuje. Vidím však, že ti bude trvat dlouho, než jí uvěříš.“

Ewan přemýšlel nad tím, co Gregor řekl, a pomalu upíjel vína. Na bratrových slovech bylo hodně pravdy, ale přijmout ji v krátké době nedokáže.

Ewan zavrtěl hlavou, aby se zbavil zmatených myšlenek, dopil víno a řekl Gregorovi: „Raději bychom už měli jít do velké síně. Doufám, že Nathan nechal kněze hlídat. Chci, aby byl střízlivý.“

„Bude,“ ujistil ho Gregor, když vycházeli z pokoje. „Myslím, že na něho dohlíží dokonce otec.“

„Starý pán se stále vychloubá, že náš sňatek je výsledkem jeho moudrého plánování, že?“

„Ano. Podle toho, jak mluví, by si člověk myslel, že ti Fionu poslal do cesty on sám.“ Gregor se obezřetně rozhlédl. „Ale aspoň je poctivý a přiznává, že ti mohl vybrat lepší, boubelatější a nezjizvenou.“

Ewan nespokojeně zamručel. „Blázen. Raději by si měl před Fionou dávat pozor na jazyk. Aby ji neurazil.“

„To je pravda. Mohla by mu ublížit.“ Gregor se zasmál a Ewan také.

Ewan se uklidnil až přede dveřmi do velké síně, které byly dokořán. „Nevím, kdo Fiona je, ale jsem si zcela jistý, že by si mohla najít lepšího ženicha, než jsem já. Možná…,“ začal.

Gregor ho postrčil do síně a pár mužů ho pozdravilo. „Pěstuj si pochybnosti, jak chceš, ale nevystavuj ji ostudě tím, že ji necháš stát před oltářem samotnou.“

Ewana prudkost bratrova tónu překvapila, ale přikývl. Gregor měl pravdu. Ewan tušil, že mnozí lidé ze Scarglasu buď vědí, nebo předpokládají, že připravil Fionu o nevinnost. Nepomyslel na následky do chvíle, kdy mu dívky převlékaly postel a on si všiml malé krvavé skvrny. Protože dívky přišly chvíli po Fionině odchodu, věděl, že i nejhloupější z nich se dovtípila, co se stalo. Podezření ještě potvrdil prohlášením, že se s Fionou ožení do dvou dnů. Kdyby se teď poddal své zbabělosti, bylo by to nejen nečestné, ale také by Fionu přede všemi zostudil. Trochu mu vadilo, že druhá záležitost ho trápí mnohem víc než první, ale odhodil obavy stranou a vstoupil do velké síně, aby přijal blahopřání, které si vůbec nezasloužil.

„Fiono, přestaň se vrtět,“ přikázala Mab, „Jinak ti Bonnie zapíchne květiny do ucha.“

Fiona se krátce usmála na chichotající se Bonnii a uklidnila se. „Mab, jsi nějak panovačná.“

„Ano. Dnes se staneš lady ze Scarglasu, tak jsem si řekla, že jedovatost ze sebe musím dostat právě teď.“ Mab se zasmála a společně s ní i ostatní ženy. „Bude hezké mít tu opět paní. Je to už tak dávno… Vlastně ani nevím, jestli jsme opravdu nějakou měli.“

„Sir Fingal měl pět žen, Mab.“

„To měl, ale vidíš tu stopy po některé z nich? Kromě chlapců, těch je všude plno.“

Fiona se rozhlédla po ložnici, kterou jí určili. Byla pohodlná, ale překvapivě v ní nevisely žádné tapiserie, takže působila dost strohým dojmem. Bylo tu čisto, stejně jako v ostatních komnatách hradu, a Fiona věděla, že je to zásluha Clare. Zahrady a bylinková bouda byly zase Mabiným královstvím. Velká síň byla velmi hezká, tu však zařídil bývalý pán. Když Fiona pomyslela na všechno, co udělaly Gilly s llsou, když se přistěhovaly k jejím bratrům, uvědomila si, že Mab má pravdu. Ženy sira Fingala po sobě opravdu nezanechaly nic než syny.

„To je divné,“ zamumlala. „Ani Annie Loganová?“

„Ne,“ odpověděla Bonnie. „Matka mi řekla, že měla život zničený tím, jak se snažila znemožňovat manželovi zálety. Ostatní manželky nežily tak dlouho. Všechny zemřely, až na jedinou, která utekla.“

„No, aspoň zabránila dalším ženitbám sira Fingala,“ odtušila Fiona. „Nemůže si najít novou ženu, když je stále ženatý.“

„Nejsem si tak jistá, že ho brzdí zrovna tohle,“ zabručela Mab. „Myslím, že hlavně nikam nechodí. Neopouští Scarglas, takže si nemůže najít ženu, která ho nezná. Asi nevíš, že má jedenáct legitimních synů a nejméně dvakrát tolik bastardů. Je načase, aby mu někdo přistřihl křidélka.“ Mab se začervenala, ale usmála se, když se Fiona s Bonnií zachichotaly.

„Ach má paní, vypadáš úžasně,“ vydechla Bonnie. Ustoupila o pár kroků, aby si Fionu pořádně prohlédla. „Máš tak krásné vlasy.“

Fiona se dotkla hustých vlasů, které jí splývaly v dlouhých vlnách až k bokům. „Děkuji, ale nejsem si jistá, že bych měla jít k oltáři s rozpuštěnými vlasy. Jsem přece nevěsta.“

„Aspoň jedna dívka, kterou si pán našel tady,“ prohlásila Mab a uhladila Fioně sukni tmavě modré toalety. „Tak. Hotovo!“

„Půjdu to oznámit ostatním,“ nabídla se Bonnie a vyběhla z pokoje.

„Ach Mab, dělám si starosti. Opravdu,“ zašeptala Fiona a zamračila se.

„No tak, ničeho se neobávej,“ chlácholila ji Mab. „Myslíš, že by Ewanovi bratři byli tak veselí, kdyby na vašem sňatku viděli něco nesprávného? Všichni, ať legitimní nebo bastardi, jsou Ewanovi plně oddáni a chrání ho, i když nevím, jestli si to Ewan uvědomuje. Kdyby si kdokoli z nich myslel, že bys mohla Ewanovi ublížit, tělesně nebo duševně, pokusili by se ho odradit.“

„Mohli by, kdyby věděli, že Ewana přivedl k oltáři náš úskok.“

„Copak si myslíš, že to nevědí? Gregor určitě. Je to pravda. Jak myslíš, že jsem se tehdy ztratila? Byla jsem v bylinkářské boudě, a dokonce i ten nejmladší z nich byl najednou slepý a neviděl mě.“ Mab vzala Fionu pod paži a vyvedla ji z komnaty. „Chlapci si tě vybrali pro svého vůdce, tak se přestaň mračit. Máš před sebou ještě spoustu trápení, tak proč si dnes neužít radosti?“

„Zkusím to, Mab. Snad budu mít lehčí svědomí, až odhalím, kdo jsem, a až pomine rozruch, který moje přiznání vyvolá.“

„Všechno bude v pořádku,“ ujistila ji Mab, ale viděla, že Fiona jejím slovům nevěří o nic víc než ona.

„Fiona s deseti noži?“ přerušil Ewan kněze a zamračil se na Fionu. „Takové jméno nemůžeš užívat při manželském slibu. Musíš použít pravé jméno.“

„Ne, nemusím,“ odsekla Fiona a najednou ji napadlo, jak je možné, že její ženich je tak vysoký, i když vedle ní klečí. „Kněz řekl, že pokud napíšu na listinu své pravé jméno, na dalším upřesnění už nezáleží.“

„To je hloupost. Prozraď své jméno.“

„Ne, dokud nepodepíšeme manželskou smlouvu. A ty budeš první.“

„Jsi moje žena. Tvojí povinností je poslouchat mě.“

„Ano, hochu, správně,“ ozval se sir Fingal a rychle o několik kroků ustoupil, protože Fiona i Ewan se na něho káravě podívali.

„Pověz knězi své skutečné jméno,“ nařídil Ewan Fioně a mírně se usmál, když se na něho zamračila.

„Ještě nejsi můj manžel, a jestli očekáváš, že až si dáme slib, budu tě slepě poslouchat, možná by bylo lepší nejdřív si vyměnit názory.“

„To ne. Vzhledem k tomu, jak jsi tvrdohlavá, hádali bychom se ještě při porodu dítěte, které se mnou pravděpodobně čekáš.“ Pokýval hlavou a Fiona se zajíkla a zčervenala. „Probereme to později.“ Ewan se zamračil na kněze. „Tak pokračuj.“

Protože Ewan ustoupil, Fiona se už nehádala a odříkala slib. Ewan jí dal polibek, který ji málem připravil o dech a bratři propukli v jásot. Fiona se rychle vzpamatovala, když jí kněz předložil manželskou smlouvu. Cítila, jak se všichni za nimi tlačí, a podívala se dolů na místo, kde se měla podepsat. Ewan tam už velkými písmeny napsal svoje jméno. Zhluboka se nadechla a doplnila svoje.

„MacEnroyová?“ zeptal se Ewan a nevšímal si mumlání za sebou. „Z Deilcladachu?“

„Ano, jsem jediná sestra vůdce klanu Connora MacEnroye,“ odpověděla.

„Děvče, vždyť Deilcladach je skoro čtyři dny cesty odsud. Nemůžeš být MacEnroyová.“

„Čtyři dny odsud?“ zašeptala vyděšeně. „Proboha, jak dlouho mě ten prokletý kůň nesl? Myslela jsem, že jsem omdlela jen na chvíli, ale musela jsem být v bezvědomí dlouho. Ale já jsem MacEnroyová.“ Z pochvy u pasu vytáhla zdobený stříbrný nůž na jídlo a podala ho Ewanovi. „Přečti si, co je na něm vytepáno. Dal mi ho Connor, k šestnáctinám. Říkal, že si tak krásný dárek zasloužím, když konečně máme dost peněz, protože jsem hodná dívka, která dokázala přežít i jeho přísnou péči.“ Mírně se při vzpomínce usmála.

„Malé Fioně, až do morku kosti MacEnroyové, Connor,“ přečetl Ewan. Zahleděl se na Fionu a vrátil jí nůž. „A kdo je Gilly, o níž pořád mluvíš? Jeho žena?“

„Ano. Gillyanna Murrayová, dcera sira Erica Murraye z Dubhlinnu, neteř lady Maldie Murrayové z Donncoillu a nevlastní sestra Jamese Drummonda, pána z Dunncraigu. My, MacEnroyové, jsme spřízněni s klanem Dalglishů z Dunspieru a s Goudiey z Aberwellenu. Můj bratr Anthony panuje na Ald-dab-hachu, který je na jih od nás.“ Velkou síní se teď neslo hlasité mumlání, které zesilovalo, ale Fiona upírala pohled jen na Ewana. Zdál se jí strnulý údivem. „Můj druhý bratr Diarmot je pánem na Clachthromu. Nedávno se oženil…“ Fiona se zhluboka nadechla, aby se uklidnila. „S Ilsou Cameronovou, jedinou sestrou Sigimora Camerona z Dubheidlandu.“

Někdo hlasitě heknul a pak se v síni rozhostilo ticho. Fionu napadlo, že všichni snad zapomněli dýchat.

„Skrze Gilliny příbuzné, Murraye, máme rodinné svazky s MacAlpiny z Caimmooru, Armstrongy z Aigbally, MacMillany z Bealachanu a Drummondy z Dunnbey a s Kirkcaldy, Kinlochy, Lucetty francouzskými…“ Ewan jí přitiskl jemně se chvějící prsty na ústa a Fiona se odmlčela.

„Prokletý Cameron,“ vyštěkl sir Fingal, prodral se k Ewanovi a Fioně a vrhl na ni rozlícený pohled. „Věděl jsem to. Není nic jiného než Sigimorova špionka.“

Ewan se snažil myslet jasně, navzdory šoku, který mu Fiona připravila. Objal ji kolem ramen a přitiskl si ji k boku. „Není Cameronová. Je s nimi spřízněna jen skrze bratrův sňatek.“

„To stačí. Měli bychom ji poslat Sigimorovi zpátky.“

„Nebudeš ji nikam posílat,“ řekl Ewan chladným a tvrdým hlasem, protože ho rozvzteklila otcova slepá nenávist vůči vlastnímu příbuzenstvu. „Nyní je mojí ženou a možná už nosí pod srdcem mé dítě.“

„Přála bych si, abys o tom pořád nemluvil,“ zamumlala Fiona a stiskla rty. Ewan ji krátce štípl.

„Ti z Cameronů, kteří ti ublížili, jsou už dávno mrtví,“ pokračoval Ewan. „Sigimor nás neohrozí. Netušil jsem, proč sem stále chodí, když musí vždycky zůstat před zavřenou branou a poslouchal tvoje nadávky.“

„Nebudu se bavit se žádným zatraceným Cameronem!“

„Pak se jimi nezabývej. Bude-li třeba, postarám se o něj. Už je za námi doba, kdy jsme na míle daleko pronásledovali ty, kteří nás vůbec nechtěli zabít. Proboha, jsou to příbuzní!“

„Moji ne.“

„Prosím…,“ vzdychl Ewan. Otec si naposledy zle změřil Fionu, otočil se a poručil si pivo.

„Myslíš, že tímhle všechno skončí?“ zeptala se Fiona.

„Mám podezření, že otec se bude nějakou dobu durdit, ale nic víc. Je to starý vztek, který si pěstuje jako svatou relikvii, ale nejde o nic krvavého. Nejhorší, co udělá, je, že až se Sigimor znovu objeví před branami, bude na něho řvát urážky.“

Fiona nemohla potlačit úsměv. „Já se zlobit nebudu a Sigimor taky ne.“ Uvědomila si, že se na ni všichni dívají. „Copak je to s vámi? Narostla mi snad druhá hlava?“

„Ne, jen armáda příbuzných,“ zavrčel Gregor. „Díky tobě jsme konečně získali spojence, ale děvče, nečekali jsme, že jsi spřízněna s polovinou skotských klanů.“

„Nejsou to žádné velké klany,“ zamumlala Fiona a Gregor se zasmál.

„No tak, začíná slavnost,“ řekl Ewan. „Navrhuji, abychom se začali veselit.“

Ewanova slova prolomila ticho a všichni se hrnuli ke stolům. Fiona pozorovala Ewana, když ji odváděl na čestné místo a pak se posadil vedle ní. Na muže, který už roky toužil po spojencích, se nezdál nijak moc potěšený tím, že je teď získal. Pravda, většina z nich byli Gillini příbuzní, Fiona však věděla, že jsou i její. V dobách, kdy se učila u lady Maldie, se s mnohými z nich setkala a věděla, že považují všechny MacEnroye za součást své velké rodiny. Ale i kdyby Ewan počítal jen s jejími přímými příbuznými, stále by to byl hezký dar. Ale on tady seděl zamlklý a nesoustředěný.

„Zlobíš se, Ewane?“ zeptala se nakonec a mluvila tiše, aby ji ostatní u stolu neslyšeli.

„Ne.“ Ewan ji lehce pohladil po ruce. „Jsem ohromen. Kvůli tomu, že si náš otec nadělal nepřátele, jsme byli po celý můj život osamoceni. Po letech snažení jsem konečně vyjednal smír s mnoha klany, které si otec znepřátelil, ale nepodařilo se mi získat v nich spojence. Přesto jsou pro nás skutečnou hrozbou jen Grayové. Ti ostatní sice nejsou pravými spojenci a nebudou jimi, dokud nezemře můj otec, ale nejsou ani naši nepřátelé, jen občas se mezi námi objeví drobné rozmíšky. A najednou, sotva pokleknu před kněze, zjistím, že sňatkem získávám spoustu spojenců. 1 kdybych počítal jen přímé příbuzné tvé rodiny, je to mnohem víc, než jsem kdy doufal.“

„Můj bratr byl rovněž ohromen, když zjistil, z jakého rodu pochází Gilly. Také jsme si dlouhou dobu připadali sami. Jakmile k nám Gilly přišla, dozvěděli jsme se, že našimi blízkými spojenci jsou Goudiové a Dalglishové, což ani oni netušili.“

Ewan zavrtěl hlavou. Jen pomalu přijímal obrovskou změnu. Uvědomoval si, že Fiona mu dala opravdu víc, než co kdy od nevěsty očekával. Kvůli svým lidem byl rád, že jim přivedla spojence, ale takováto výhra měla potkat bohatšího a mocnějšího vůdce klanu, než je on.

Stalo se, pomyslel si a podíval se na Fionu. Smála se něčemu, co řekl Simon. Připravil ji o nevinnost a vzal si ji za ženu. Už není cesty zpátky. Vzhledem k její rodině by ji už do jejího klanu nemohl vrátit. Nebylo by to dobré ani pro něho, ani pro jeho klan. Ewan si nikdy nemyslel, že by Fiona svolala na jeho hlavu pomstu, kdyby ji poslal pryč, ale možná by do situace ani nemohla zasáhnout. Nepřekvapilo by ho, kdyby pak čelil útokům jejích příbuzných, protože ji zadržoval na Scarglasu jako rukojmí, připravil ji o panenství a oženil se s ní. Možná by byl schopen utajit její předčasnou ztrátu panenství, ale moc v to nedoufal.

Jedli a poslouchali stále lechtivější žertíky, jimiž se bavili Ewanovi bratři, dokud jim Ewan nepohrozil vykastrováním. Pak se zeptal Fiony na její rodinu. V jejím povídání bylo víc pěkného než špatného. Ewana trochu trápilo, že Fiona zřejmě zná jeho příbuzné Camerony lépe než on. Ale celým vyprávěním se vinula jako červená nit jedna hlavní myšlenka – pokrevní spřízněnost a klan. Spřízněnost se mohla rozprostřít do nové rodiny tak jako u Murrayů a klanu jeho bratrance Camerona. Ewan si přál, aby se tohle dotklo i jeho klanu.

Když spustila hudba, ušklíbl se, ale bratři ho přinutili zatančit si s Fionou. Připadal si velký a nemotorný, a tak se brzy omluvil a nechal manželku náručím tancechtivých bratrů. Seděl a pozoroval ji. Pohled na její vlnící se vlasy při každém pohybu štíhlého těla mu rozehříval krev. Smála se a zatančila si s každým z bratrů včetně červenajícího se nemotorného Simona. Jednou se dokonce zatočila v kole i s malými dětmi, než je chůvy zahnaly do postelí.

Zalil ho pocit viny, když si uvědomil, že Fionu nesleduje jen proto, aby si užil hezké podívané. Přiznal si, že hledá náznaky klamu a zrady, třebaže žádné nenacházel. Neflirtovala, neusmívala se příliš vyzývavě na muže kolem sebe, žádnému nedávala přednost. Kdyby se odvažoval soudit podle svého pozorování, chovala se ke všem stejně přátelsky. Nic víc, nic méně.

Říkal si, že si počíná jako žena, která vyrostla mezi muži. Vystupovala prostě jako muž v rodině, přesně tak jak prohlásila. Neprojevovala strach ani podřízenost. Ewan si říkal, že respekt k vlastnímu muži si zachová, pokud si ho on zaslouží, a že nebude nikdy slepě poslušná. Bylo zřejmé, že když ho pojala za muže, bere jeho bratry jako své. Potěšilo ho ještě víc, když viděl, že jeho bratři a další muži ji jako jeho ženu nejen tolerují, ba přivítali ji s otevřenou náručí. Kdyby to tak dokázal otec!

Zahnal nepříjemnou myšlenku na otce, vstal a kráčel ke své ženě. Ještě stále v něm hlodaly pochyby a obavy, ale v tomto okamžiku se rozhodl zahnat je do nejzazšího koutu mysli. Osud mu dal krásnou ženu, která ho vzrušovala. Bylo načase přestat si s ní dělat starosti a užít si radostí s ní. Neměl však v úmyslu vytáčet se s ní po hodovní síni za tónů špatné hudby. Když proklouzla kolem něho, chytil ji za paži.

„Ach Ewane, ty jsi…“ Ale nedořekla, jen překvapeně vykřikla, protože ji zvedl a přehodil si ji přes rameno. „Ewane, postav mě na zem!“ vykřikla a začervenala se, když jeho bratři a ostatní muži začali jeho čin komentovat obhroublými poznámkami. „A co slavnost?“

„Může pokračovat bez nás,“ odbyl ji Ewan a vyšel ze síně. „Je čas.“

„Čas? Na co?“

„ Abych tě přinutil křičet.“

11. kapitola

Fiona netušila, jestli jí červeň vstoupila do tváří proto, že si ji Ewan přehodil přes rameno a vynesl po schodech nahoru jako pytel ovsa, nebo kvůli jeho poslední větě. Když ji vnesl do pokoje, zabouchl za sebou dveře a zajistil je závorou, nadechla se, aby ho mohla vyplísnit. Ale dech, který nabrala, jí vyšel z plic v překvapeném zaúpění. Ewanovy kouřově šedé oči byly skoro černé touhou.

„Jsem ráda, že nemusíme přetrpět novomanželskou ceremonii,“ řekla a ptala se sama sebe, proč je tak nervózní.

Ewan se postavil těsně před ni a vyprostil jí z vlasů květ. „Varoval jsem bratry, že jim useknu ty nejdůležitější údy, jestli na nějaké ceremonie vůbec pomyslí.“ Prsty jí projel vlasy a obdivoval jejich bohatost a hedvábný lesk. „Čeho se bojíš?“

„Nebojím se,“ odpověděla a v duchu se styděla za svůj rozechvělý hlas. „Jsem jen trochu nervózní.“

„Proč? Vždyť nejsi panna. Tentokrát to bolet nebude.“ Začal jí rozvazovat šaty.

„Minule to moc nebolelo.“ Když rozvázal poslední tkanici, zachvěla se, ale nezarazila ho. „Nevím, proč jsem tak nejistá. Snad proto, že tentokrát není milování nečekané, ale plánované.“ Zamrkala, když si uvědomila, že před ním stojí ve spodní košilce. „To bylo rychlé.“

„Tohle bude ještě rychlejší,“ usmál se a začal se svlékat. Opravdu – rychlý byl. Fiona okouzleně sledovala, jak z něho padají šaty. Trochu ji překvapilo, že je neroztrhl. Ani neměla čas uvědomit si, že Ewana uvidí poprvé nahého, když už stál před ní úplně svlečený.

Dívala se na něho a přerývaně oddechovala. Krátké pohledy na určité části jeho odhaleného těla, když o něho pečovala nebo když se milovali poprvé, ji na tohle nepřipravily. Byl štíhlý, svalnatý a hladký, kůži měl tmavou. Celé tělo měl zjizvené, nová jizva se mu táhla přes stehno, až k jiné, která mu přetínala svalnaté břicho. Prohlížela si ho od širokých ramenou až po dlouhé rovné nohy a pak jí pohled padl do klína. V té chvíli si uvědomila, že bylo dobře, že ho takto neviděla, když ji přede dvěma dny stáhl k sobě do postele. Určitě by se hodně bála toho, co následovalo. Vtom si všimla jizvy, která byla nebezpečně blízko jeho hrdě vztyčeného mužství.

„Ježíši, Ewane, vždyť tě málem vykastrovali.“

„Ano.“ Poklekl, aby jí vyzul boty a stáhl punčochy. „Před osmi lety mě zradila žena mému nejhoršímu nepříteli – Hughu Grayovi. Jemu ani jí nejdřív nevadilo, že mi vlezla do postele, jen aby mě vlákala do pasti. Pak ovšem měli oba pocit, že bych měl zaplatit za to, že jsem pošpinil její bílou kůži svými doteky.“ Odhodil druhou punčochu a přejížděl jí rukou nahoru a dolů po dlouhé štíhlé noze. Prudce se nadechla. „Tu ránu mi udělali, aby mě připravili na to, co přijde vzápětí. Měla mě vyděsit.“

„A vyděsila?“ zeptala se. Vzal ji do náruče a odnesl k posteli.

„Ano, velice, ačkoli věřím, že se mi strach podařilo skrýt.“ Opájel se pohledem na ni. Ležela v jeho posteli a on jí rozvazoval umně vyšívanou košili.

„Co je zastavilo?“

„Gregor a mnoho mých bratrů, společně s mými dalšími muži. Bohužel Gray s Helenou uprchli. Muži viděli, že je mnohem důležitější pomoci mně, než se vydat za nimi. Hodně jsem krvácel. Některé menší jizvy a ta, co mám na tváři, pocházejí z onoho dne.“

„Mučili tě,“ zašeptala. Ewan přikývl a stáhl z ní košili. Fiona sevřela ruce v pěst, aby potlačila nutkání zakrýt se. „Dělali to pro zábavu, nebo chtěli, abys jim něco prozradil?“

„Od každého trochu,“ odpověděl, ulehl na bok vedle ní a objal ji.

Když se mužné tělo přitisklo k jejímu, zachvěla se. Teplo jeho kůže jako by jí pronikalo do krve. Nemyslela si, že někdy bude cítit takovou harmonii. Patří k němu. Jakmile jí něžně položil dlaně na tváře a obrátil ji k sobě, měla pocit, že ji bude stát ještě hodně námahy, aby to nahlédl také.

„Tentokrát si to užiješ pořádně, drahá,“ zašeptal a pak ji políbil.

Polibek skončil a Fiona jemně zasténala. Chvějícíma se rukama mu přejížděla po širokých zádech a on ji líbal na prsou. Když uchopil do úst bradavku a začal ji sát a druhou dráždil dlouhými zkušenými prsty, zasténala. Pokusila se posunout víc pod něho, protože chtěla na sobě cítit jeho tělo, ale on jí to nedovolil.

Jeho pevné mužství se jí horce tisklo ke stehnu. Držel ji tak, aby nemohla pohnout nohou. Když mu rukou sjela po boku a pak ji posunula do klína, chytil ji za zápěstí a ruku jí odtáhl. Fiona si nebyla jista, proč odmítá její doteky. Zkusila to znovu, avšak přitiskl jí ruku k posteli.

„Ne, Fiono,“ řekl ochraptěle. „Jestli se mě dotkneš, nebudeš mít šanci křičet vášní.“

Pomyšlení, že její dotek by ho zbavil sebeovládání, stačilo, aby Fionina touha dostoupila téměř k vrcholu. Ovinula Ewana pažemi a cítila, jak se v něm probouzí nespoutaná divokost. Prozatím najde naději ve skutečnosti, že v něm zřejmě roznítila dostatečnou vášeň, aby ztratil vyhlášenou rezervovanost.

Když jí vklouzl rukou mezi stehna, mírně ucukla, protože nebyla připravena na tak nezvyklé laskání. Stačilo však několik doteků jeho prstů a Fiona zapomněla na rozpaky. Naopak, poddala se dráždění a ještě se prohnula v zádech, aby se omámená touhou přiblížila k jeho ruce.

Vydala ze sebe tichý sten a on se k ní přisunul a vzápětí spojil jejich těla. Objala ho nohama. Pohyboval se pomalu, jako by se bál, že jí ublíží, ale Fiona zoufale toužila, aby se snažil víc. Když ho pohladila po hýždích, zasténal a přitiskl jí ruce k posteli. Pak jí ústy zajal bradavku a ona se znovu dostávala do výšin.

Jakmile pocítila, že už nevydrží jeho opatrné pohyby, pustil jí ruce. Prsty jí stále dráždil bradavku, druhou rukou sáhl mezi jejich spojená těla a pohladil ji. Fioně bleskla hlavou otázka, čeho se dotkl, že jí to způsobilo takovou slast, ale když to udělal podruhé, roztřásla se a vykřikla jeho jméno. I když se dostala do ráje, z něhož minule zahlédla jen bránu, cítila, že z ní vystoupil. Přitiskla se k němu a on zasténal a přitiskl jí tvář k prsům. S oslepující rozkoší, jež otřásala jejím tělem, ji zalil i pocit ztráty.

Když se Fiona uklidnila, uvědomila si, co udělal. Srdce jí sevřel chlad a vyhnal z něho teplo právě prožité vášně. Odvrátil se od ní, odepřel jí své semeno. Fiona si říkala, že se nesmí nechat rozlítostnit nebo rozzlobit, aby neudělala špatný závěr. Když se pohnul, podívala se na něho, ale v jeho výrazu odpověď nenašla. Zdál se uspokojený, klidný a tvářil se i poněkud domýšlivě. Jakmile se setkal s jejím pohledem, zamračil se a ona se ptala sama sebe, jestli mu její výraz odhalil tak jasně, co si myslí.

„Proč?“ zeptala se a modlila se, aby jeho vysvětlení zmírnilo její bolest.

„Proč co?“ zeptal se opatrně.

„Proč jsi ze mě vystoupil?“

Ewan v duchu zaklel, ale uvědomil si, že bylo hloupé myslet si, že si toho nevšimla.

„Nechci děti.“ Bylo mu líto, že se jí v obličeji zračí bolest, ale když se ji pokusil vzít do náruče, vymanila se mu.

„Proč?“ zeptala se znovu a snažila se zůstat klidná, aby ho mohla pochopit.

„Fiono, jsi tady dost dlouho, abys věděla, jaký je můj otec,“ začal a hledal správná slova.

„A jak souvisí tvůj otec s tím, že mi odpíráš právo porodit tvé děti? Před dvěma dny jsi tak neuvažoval.“

„Tehdy jsem byl nezodpovědný. A můžu říct, že se modlím, aby moje sémě nevzešlo. V naší krvi koluje šílenství,“ svěřil se jí.

„Jaké šílenství? O čem to mluvíš?“

„Můj otec se tak chová a to, co dělá…“

„Ty máš dojem, že je šílený?“

„Ano.“

„Tvůj otec není šílenec. Je jen jako rozmazlené dítě,“ vyhrkla. „Ale ty nerozumíš.“

„Ne? Myslíš, že ne?“ Vzala jeho ruku a položila si ji na jizvu. „Tohle je šílenství, Ewane. Já je poznám velmi dobře, viděla jsem je. Byla jsem jím poznamenána na tvářích, nad srdcem a také na břiše a na obou stehnech. Viděla jsem šílenství v očích muže, který mi tohle udělal. Muže, který mluvil o lásce, a přitom mi působil bolest. Vnímala jsem šílenství, když jsem poslouchala jeho slova, zatímco do mě řezal jako do poraženého jehněte. Vymýšlel, kde mi udělá další jizvu, a chystal se mě znásilnit. Znám toho šílence téměř dva roky, takže mi neříkej, že nevím, o co jde. Tvůj otec šílený není. Je to rozmazlený sobec. Je arogantní, až člověka mrazí, ale není šílený. Nemá záchvaty, mívá jen mizernou náladu. Na tvém otci je špatná jediná věc - nestará se o nikoho a o nic, jen o to, co chce sám.“

Prudce se otočila na záda a zakryla si oči paží, protože se bránila slzám. Trochu ji uklidnilo vědomí, že Ewan neodmítl ji, když jí odepřel oplodnění, ale myslel na sebe. Domnívá se, že jeho krev je poznamenaná šílenstvím. Přesto jí bude chvíli trvat, než se uklidní.

Ewan ji opatrně objal paží kolem útlého pasu a přitáhl si ji k sobě. Při jejích slovech ho mrazilo až do kostí. Pověděla mu o Menziesovi a jeho záměru, o tom, jak ji čtyřikrát chytil, nikdy si však neuvědomil, jaké to pro ni muselo být, když poznamenal jizvami její hladkou kůži. Měla pravdu. Tohle bylo šílenství, jasné a děsivé. Ačkoli nebyl zcela připraven přijmout myšlenku, že jeho otec v sobě šílenství nemá, věděl, že tohle není stejná úchylka, s níž byla ona tak dlouho ve styku.

Bolest, kterou spatřil v její tváři, když si uvědomila, že jí odepřel své semeno, ho trápila. K jeho hanbě ho to také těšilo, posílilo v něm tu trochu ješitnosti, kterou v sobě měl. Fiona chtěla porodit jeho dítě a byla nešťastná při pomyšlení, že on jí tu možnost bere. Představa, jak se zakulacuje, protože nosí pod srdcem jeho dítě, byla sladká a lákavá, i když by se bál porodu. Přesto si ještě nebyl jistý, zda se odváží vsadit na to, že měla s otcovým sobectvím pravdu.

„Fiono,“ řekl a přitiskl tvář k jejím rozcuchaným vlasům, „nemohu ti předat krev šílence.“

Fiona si vzdychla, odtáhla si paži z očí a podívala se na něho. „Tvůj otec není šílený, Ewane.“

„Všude kolem vidí nepřátele. Jeho nálada se mění s každou vteřinou. V jednu chvíli dokáže být vzteklý, a vzápětí nemyslí na nic jiného, než jak se dostat ženě vedle sebe pod sukni. To není chování hodné dospělého muže, vůdce klanu.“

„Ne, není,“ souhlasila, „ale také nejde o šílenství. Jestli je přesvědčený, že ho obklopují nepřátelé, je to asi proto, že ví, že si je udělal.“ Zhluboka se nadechla a připomněla si, že mluví o jeho otci a že Ewan se opravdu bojí jeho šílenství. „Snaž se na něho aspoň na chvíli nemyslet jako na dospělého muže a svého otce, ale jako na malé dítě.“

Ewana trochu překvapilo, jak je to snadné, a uvědomil si, jak často se mu otec zdál dětinský. „Musím říct, že se často projevuje, jako by zapomněl dospět a přijmout zodpovědnost muže.“

„Ano, proto je takový. Jak jsem vypozorovala, všechno, co udělá nebo řekne, je, no, hodně dětinské. Připadá mi jako zkažené a rozmazlené děcko. Asi ho nikdo nenaučil dobrému chování, nebo poučení odmítal. Když něco chce, je opravdu jako dítě. Nepřemýšlí o následcích nebo o budoucnosti. Je-li mu pozornost odepřena, propadá záchvatům vzteku. Těká od jedné věci ke druhé, stejně jako dítě. Vlastně jediný rozdíl, který vidím mezi tvým otcem a rozmazleným děckem, je, že on může mít potomky, a protože je velký a silný, může zranit nebo zabít člověka.“ Zamračila se. „Stalo se někdy, že někomu ublížil nebo ho zabil, když propadl zlosti?“

Chvíli trvalo, než Ewan odpověděl, protože musel vzpomínat. „V bitvě dokáže být krvežíznivý, ale ne, nevzpomínám si, že by někoho zabil jen tak, ze vzteku. Možná, pokud mu někdo nešel brzy z cesty, utržil pár modřin, ale otec většinou jen řve, hází kolem sebe předměty, sprostě nadává a příležitostně něco roztrhá. Taky nám někdy poručí, abychom udělali něco opravdu krutého lidem, na něž se zlobí, ale my ho neposloucháme.“

„A já bych řekla, že vás za to nepotrestá.“

„Ne. Spíš zapomene, že příkaz vydal.“

„Znásilnil někdy ženu, která ho odmítla?“

„Ne. Na tebe se však velice zlobil, že jsi k tomu ženy navedla,“ odpověděl Ewan a trochu se pousmál.

„A vidíš, jsem tady živá, neztrestal mě a nemám ani modřinu.“ Ewan zamrkal a zadíval se na ni. I když nechtěl podlehnout příliš velké naději, nemohl odmítnout pravdivost toho, co mu předestřela. Čím více myslel na otce jako na rozmazlené dítě, tím mu bylo jasnější, že Fiona má pravdu. Otec možná není úplně v pořádku, ale šílený není.

„Není šílený,“ zašeptal Ewan.

„Ne,“ odpověděla Fiona a pocítila píchnutí lítosti nad tím, jak musel Ewan roky trpět.

„Je jen rozmazlené dítě v mužském těle.“

„Ano, obávám se, že máš pravdu.“

„Přemýšlej, Ewane, kdyby byl tvůj otec šílený, určitě by se choroba objevila aspoň u jednoho ze spousty jeho dětí nebo u dětí tvých bratrů. Ale to se nestalo, že?“

„Ne.“ Ewan si projel rukou vlasy. „Tak dlouho jsem se bál, že mu v krvi koluje šílenství! Teď je pro mě těžké přijmout, že jsem se mýlil.“

„Ano, mýlil ses.“ Fiona se něžně usmála.

„Nebyl jsem jediný, kdo se jeho postižení obával.“

„Jistě, i ostatní se nad jeho chováním pozastavovali. Proto možná lidé šíří zvěsti, že Fingal zabil své manželky. Je těžké pochopit, proč se dospělý muž chová jako on. Je velký, silný a mužný, takže by v něm nikdo nehledal dítě, kterým vlastně je.“

„Nebude tedy třeba zavírat ho do věže. Potřebuje jen na zadek.“

Fiona se zasmála při představě, jak Ewan otce vyplácí na holou. „Myslím, že teď už je pozdě. Buď rád, že ti aspoň předal otěže.“

Ewan si vzdychl. „Myslím, že ho vedení klanu prostě unavilo.

I když věděl, kolik práce je třeba udělat, aby se napravilo všechno, co udělal špatně, nechtěl se do toho pouštět. Jeho marnivost byla ukojena, protože se mu líbilo být vůdcem, a stačí mu, že ho tak všichni stále nazývají. Není sice nadšený slovem starý, který dávají před titul vůdce, ale teď už mu nevadí.“

Fiona mu pomalu pohladila bok a ucítila, že se zachvěl. „Aspoň už nevládne a nedělá si nové nepřátele, s nimiž bys musel řešit spory.“ Dívala se, jak mu šedé oči tmavnou, a přejela mu něžně rukou po stehně. „A myslím, že se právě vzdal a dovolil ti přijmout Camerony.“

Ewanovi chvíli trvalo, než odehnal z mozku mlhu touhy, a zamyslel se nad jejími slovy. „Ano, myslím, že máš pravdu. Neřekl, že bych je nemohl přijmout, že? Prostě jen houkl, že s nimi nebude mít nic společného, se spojenci,“ zašeptal a užíval si významu těch slov. Pro budoucnost klanu znamenala naději.

„Sigimor bude silným spojencem. Je zvláštní, že on a všichni členové jeho rodiny jsou rusovlasí, kdežto ty a tvoji příbuzní jste tmaví.“

„Otec a strýc měli různé matky. Můj otec se narodil dědově druhé ženě, Sigimorův první. A dědeček byl ryšavý. Otcovy manželky byly tmavovlasé a ženy jeho bratra měly zas vlasy rusé nebo světlé.“ Zamračil se na ni, protože si vzpomněl, že Sigimor je velký, silný a hezký muž. „Znáš Sigimora dobře?“

„Moc dobře ne. Můj bratr se oženil asi před rokem s jeho sestrou a já jsem se v té době zbaběle ukrývala v Deilcladachu.“

„To, že ses schovávala před šílencem, nebylo zbabělé.“

„Možná, ale byly doby, kdy jsem opravdu byla zbabělá. Po každém jeho útoku mi nějaký čas trvalo, než jsem se zbavila strachu.“

„To mě nepřekvapuje. Za to ho zabiji,“ přísahal Ewan a myslel svá slova smrtelně vážně.

„Děkuji ti,“ zašeptala Fiona a pousmála se.

Ewan vtáhl vzduch skrze sevřené zuby, protože mu začala hladit břicho. Cítil, že se opět vzrušuje, a podíval se na její malou světlou ruku na své tmavé kůži. Ani Heleniny dobře nacvičené pohyby ho tak nevzrušovaly. Touha, kterou v něm vyvolala Fiona, byla hluboká a silná. Nebude snadné ukojit tak velkou vášeň a přitom si ochránit srdce a duši, ale pokusí se o to. Nejbezpečnější by bylo, kdyby se od ní odvrátil, ale věděl, že nedokáže odolat pokušení sdílet s ní vášeň znovu. Měl pravdu, když si říkal, že jestli se s ní pomiluje jednou, pak už ji nenechá nikdy na pokoji.

„Uchop mě,“ nařídil jí a nepřekvapilo ho, že má zastřený hlas, protože téměř zoufale toužil, aby ho sevřela těmi dlouhými drobnými prsty.

Fiona obemkla rukou jeho ztopořené mužství. Bylo horké, pevné, ale zároveň hedvábně jemné. Dívala se na něho a pomalu rukou pohybovala. Ewan ji sledoval přivřenýma očima. Tváře mu zrudly a dech se mu zrychlil. Bylo v něm tolik vášně, avšak stále ji držel na uzdě. Třebaže chápala, co ho k tomu nutí, byla rozhodnuta osvobodit ho od zábran, byť jen zde, v manželském loži. Vklouzla mu rukou mezi nohy, aby ho polaskala i tam, a vzápětí už ležela na zádech a Ewan se skláněl nad ní.

„Přinutil jsem tě křičet, ale pak jsem to pokazil,“ řekl, když nad sebou získal kontrolu.

„Neřekla bych, že jsi pokazil. Možná trochu utlumil, když jsem si uvědomila, cos udělal.“

„Nebylo to kvůli tobě,“ začal, ale ona se dotkla prsty jeho rtů a umlčela ho.

„Já vím. Chci tvoje dítě, pokud nám Bůh nějakým požehná. Je pravda, že si nepřeji rodit děti jedno za druhým jako fena, ale lady Maldie mě naučila, jak se chránit proti početí.“

„Takže si nebudu muset dávat pozor?“

Usmála se při pohledu na jeho radost, kterou nedokázal skrýt. „Ano. To, co znám já, bude účinkovat stejně dobře.“

„Pak to můžeš použít, kdy budeš chtít, ale jestli tvůj způsob častěji selže, začnu praktikovat odříkání. Viděl jsem příliš mnoho žen, které zemřely vyčerpané neustálým rozením dětí. Ty mezi ně patřit nebudeš.“ Políbil ji. Nanejvýš ho potěšil zmámený pohled, jejž na něho vrhla, když polibek dokončil. „A teď tě znovu přinutím křičet.“

„Možná k tomu přinutím já tebe,“ zašeptala.

„Asi to dokážeš, ale nebudeš mě slyšet, protože budeš křičet víc.“

Ještě než mohla odpovědět na jeho dráždivě arogantní tvrzení, políbil ji znovu a ona se opět ocitla v sevření sílící vášně. Nadšeně se poddala sladkému roztoužení, které v ní rostlo s každým polibkem a polaskáním. Když cítila, že se blíží vyvrcholení, hlasitě vykřikla jeho jméno. Ještě zvýšilo její rozkoš, když se ponořil hluboko do jejího těla a uvolnil životadárný proud. Přitom vykřikl její jméno.

„Myslím, že jsi byl hlasitější,“ zamumlala později, když už leželi umytí vedle sebe, ona s hlavou na jeho hrudi.

„Ne, ve srovnání s tvým výkřikem to byl jen šepot,“ bránil se Ewan. Jedinou odpovědí mu bylo tiché zamručení. Vzápětí se její tělo uvolnilo a Fiona usnula. Ewan si nemohl pomoci, ale pocítil příval mužské pýchy nad tím, jak ji vyčerpal. A přinutil ji křičet, pomyslel si a široce se usmál. Když se Fiona chvěla vášní a vykřikla jeho jméno, cítil čistou radost.

Skutečnost, že Fiona našla v jeho pažích slast, ho udivila, ale už se nad tím nepozastavoval. Zjistil, že o upřímnosti její vášně nepochybuje. Za svůj život zažil v postelích vesnických holek i v Heleniných pažích dost falešné vášně, aby poznal rozdíl. Dokonce ho vnímal i ve Fioniných pohybech, ve výrazu jejího obličeje, v jejím sténání, ale také ve způsobu, jak ho její tělo v posledním okamžiku sevřelo. Podařilo se mu svými dotyky probudit ve Fioně touhu a to ho moc těšilo.

Ewan jí prsty projel husté vlasy a užíval si blízkosti měkkého štíhlého těla a pocitu uspokojené touhy. Konečně uslyšel, jak žena vykřikla jeho jméno, když ji jeho doteky přivedly k vrcholné rozkoši. Věděl, že to bude chtít slyšet znovu a znovu. Byl velký, tělo měl poseté jizvami, a přesto dokázal malou krásnou Fionu dohnat k vášnivým výkřikům. To stačí, aby cítil marnivost, říkal si a vtiskl Fioně na temeno políbení.

Připadal si jako opilý, bylo mu lehko v srdci i v mysli. Bylo to částečně i tím, že už se neobával, že v jeho žilách koluje šílenství. Je sice trapné mít otce, který je více dítětem než mužem, ale i takovou hanbu lze přijmout snadněji než šílenství. Fiona mu dala také tento dar a on jí za něj byl hluboce vděčen. Nechtěl manželku, ale po první manželské noci byl rád, že se s ní oženil. Věděl, že bude snadné ji milovat, a to ho bohužel trápilo. Jedna jeho část chtěla vložit srdce i duši do jejích drobných rukou a věřit, že nebude litovat. Ewan věděl, že je to zbabělé, a k Fioně možná i nespravedlivé, ale nemohl to udělat. Nemohl bezvýhradně zapomenout na roky, kdy sám sebe chránil před příliš hlubokými city a nedovedl důvěřovat ženě. Připadalo mu docela úsměvné, že on, který dokázal snést zranění těla a nikdy se nebál jít do bitvy, se strachuje při myšlence, že by bylo zraněno jeho srdce.

Objal svou štíhlou ženu oběma pažemi, zabořil jí tvář do vlasů, vzdychl a zavřel oči. Hodně se bál, že Fiona už třímá jeho srdce ve svých malých rukou navzdory tomu, že on se tak silně snaží proti tomu bojovat. Mohl jen doufat, že projeví dost vůle a nedá jí to znát.

12. kapitola

„Prokletá Cameronová v mém domě,“ zavrčel sir Fingal. „Doufal jsem, že se to nikdy nestane.“

Fiona obrátila oči v sloup a usedla ke stolu na místo proti němu. Ráno přivítala úsměvem – tělo měla nasycené Ewanovou láskou a cítila velký hlad. Po koupeli se vydala do velké síně na snídani. Ani pohled na Ewanova otce jí nemohl zkazit dobrou náladu. Fingal na ni bohužel promluvil a Fiona byla zvědavá, za jak dlouho jí náladu zkazí. Během dvou týdnů, kdy byla Ewanovou ženou, ji sir Fingal rozzlobil už několikrát.

„Já nejsem Cameronová,“ připomněla mu asi už po sté. „Pokrevně jsem MacEnroyová, s Camerony jsem spřízněna díky sňatku.“ Nandala si do misky ovesnou kaši a nakapala si na ni tmavý med.

„Sňatkem jsi MacFingalová.“

„Dobře. Jsem MacFingalová. To tedy znamená, že nejsem Cameronová, ne?“

„Jsi jen drzá holka.“

„Ano. Jsem.“ Fiona se pustila do kaše a mrzelo ji, že sir Fingal ještě se snídaní neskončil, a proto bude muset ještě nějakou dobu snášet jeho společnost.

„Můj syn ti musí ukázat pevnější ruku.“ Sir Fingal si naplnil velkou mísu kaší a bohatě si ji polil medem. „Bude tě muset naučit respektu a poslušnosti. Dostane tě na kolena.“

„Chtěla bych vidět, jak se o to pokusí,“ zamumlala Fiona.

Sir Fingal zavrtěl hlavou a dal si do úst kousek chleba. „No, máš aspoň jeden klad. Ewan už se nechová, jako by nevěděl, na co má přirození. Možná mu dáš pár synů, přestože jsi tak hubená a malá. Připomněla jsi mi, proč jsem se znovu neoženil.“

„Ty se nemůžeš oženit, protože už ženatý jsi. Se ženou, která ti utekla!“ Podle krátkého a zmateného pohledu, který na ni sir Fingal vrhl, by Fiona řekla, že na svoji poslední ženu zcela zapomněl.

„No jo, ta. Nevěrná děvka,“ zavrčel. „Dala mi jen jednoho syna a pak mě zradila s prokletým Grayem.“

Poukazovat na to, že stížnosti sira Fingala na něčí nevěru jsou vrcholem pokrytectví, by bylo zbytečnou ztrátou času, takže Fiona jeho slova pominula. „Další syn? Nikdy jsi neměl dceru?“

„Ale ano, tři. Jednu jsem provdal za Guthria a druhou jsem dal Kinnairdovi. Domníval jsem se, že získám spojence, ale kdepak, dcery se postavily na stranu svých manželů a proti vlastnímu otci. Jedna malá chybička, a veškerá moje práce se obrátila vniveč. Třetí dcera utekla s Grayem. Žena muže nakonec vždycky zradí, i když je to jejich vlastní milující otec.“ Odfrkl si, popotáhl a vypadalo to, že se rozpláče.

Fiona se nad takovou ukázkou citů opovržlivě ušklíbla, protože věděla, že jsou falešné, a nepřekvapilo ji, že na ni vrhl rychlý pohled. Doufala, že manželé jeho dcer jsou lepší muži než jejich otec. Také upřímně pochybovala, že to byla jen jedna malá chybička, která ukončila spojenectví zpečetěné sňatkem. Protože bylo sporné, jestli jí sir Fingal říká pravdu, ani se neobtěžovala zeptat na onu chybičku. Avšak v duchu doufala, že oba sňatky pomohly Ewanovi napravit pár škod, jež měl jeho otec na svědomí. Naneštěstí mezi Grayi a MacFingaly k žádným sňatkům nedošlo.

„Proč vám Grayové kradou ženy?“ zeptala se.

„Mají málo těch svých,“ odpověděla Mab. Posadila se vedle Fiony a nabrala si kaši. „Také mají spoustu nepřátel. Asi před patnácti lety vtrhli jedni do jejich sídla, když byli skoro všichni muži pryč. Zachovali se brutálně.“ Mab se zachvěla.

„Zabili staré i mladé, muže, ženy, děti. Díkybohu pár dětí uteklo. Některé ženy jim odvlekli, ale myslím, že je klan nikdy zpět nepožadoval.“

„Takže ti bastardi si teď pomáhají tím, že kradou dívky jiným klanům,“ dodal Fingal.

„Ano,“ souhlasila Mab. „Jsou tím vyhlášení.“

Sir Fingal přikývl a podíval se na Fionu přísně. „Drž se tedy raději mezi těmito zdmi.“ Vstal a měl se k odchodu. „Možná jsi kostnatá a zjizvená, ale Grayové nejsou vybíraví.“

Fiona se dívala za Fingalem a měla silnou chuť ho kopnout. „Ten chlap by dokázal dívku tak navztekat, že by si nejraději vytrhala vlasy,“ zamumlala a pak si všimla, že se na ni Mab dívá trochu zaraženě. „Mám snad mezi zuby zbytky ovesných vloček?“ Mab se usmála a zavrtěla hlavou. „Ne, jen si myslím, že starý pán tě začíná mít rád – tím svým způsobem.“

„Rád? Vždyť na mě jen vrčí a uráží mě. Ten že mě má rád?“

„Fiono, mluví s tebou skoro jako s chlapci. Se ženami tak nehovoří nikdy.“

„S tebou mluví úplně stejně jako se mnou,“ namítla Fiona. Uvědomila si však, že Mab má pravdu. Sir Fingal hovořil se ženami jinak než s muži.

„S tím souhlasím. Musí to tak být, protože jsem v klanu už dlouhou dobu a starala jsem se o něho, když měl různá zranění. Mluví se mnou jinak než s ostatními ženami. Těm jen přikazuje, co mají udělat, nebo si jich nevšímá nebo se je pokouší svést. Někdy si myslím, že ani nezná jejich jména. Přinejmenším do chvíle, než po nich něco chce. Pak si buď vzpomene, nebo nazve ženu děvkou.“

„Nevím, jestli chci uvěřit, že je jiný, než jsem si o něm myslela.“

„Nějaký čas potrvá, než si na něj zvykneš, ale já se začínám ptát, jestli v tom starém sukničkáři není trochu víc citu, než ukazuje. Jen trochu. Své syny má rád.“

„Ne, viděla jsem, jak se choval, když jsme přivezli raněného

Simona. Ani nemrkl, když se domníval, že je mrtvý. A jen co zjistil, že žije, ztratil o něho zájem a na jeho zranění se ani nepodíval.“

„Samozřejmě že ne. Stála jsi před ním ty a všichni muži. Fingal neodhaluje city před zdejšími hochy. Ale každý den za Simonem chodil a vyprávěl mu své divoké příběhy nebo mu četl. Navštěvoval i Ewana, když se zotavoval. Uvědomuji si, že chodil za všemi chlapci, když byli nemocní nebo zranění. Všimla jsem si, že navštěvuje i mladší děti, syny svých synů. Stará se dokonce o všechny děti, které zplodil. Dvě z nich zemřely a on chodí každých čtrnáct dní na jejich hroby.“

Mabina slova Fionu poněkud vyvedla z míry. Tohle dokazuje, že Fingal opravdu cítí ke svým dětem jakous takous lásku. Nyní pochopila, proč žádný ze synů k němu nechová nenávist, vztek nebo odpor. Navzdory svým slabostem a podivné povaze si ke svým dětem vytvořil pozitivní vztah. „Zná jména všech svých dětí?“ zeptala se Fiona.

Mab přikývla. „Zná všechna jména a věk každého z nich. Ale není si vždycky jistý matkou.“

To je velmi výmluvné, řekla si Fiona a upila chlazeného moštu. Sir Fingal možná nebyl moc dobrým otcem ani skvělým vůdcem klanu, ale snad není tak špatný, jak si původně myslela. Skutečnost, že si nepamatoval matky svých dětí, ji nepřekvapovala. Jeho nehezký vztah k ženám ji pobuřoval. Fiona věděla, že teď si bude Fingalova jednání všímat mnohem pozorněji. Muž, jenž si pamatuje jména a stáří tolika dětí, přece nemůže být bezcitný.

Když s Mab dojedly, rozhodly se, že půjdou pracovat do zahrady. Fiona v sobě objevila opravdovou lásku k této práci. Kdysi pěstovala bylinky, ale teď ji zajímaly spíš květiny. Bylo zvláštní, že tak ponuré sídlo, obývané spoustou silných válečníků, má zahradu. Mab v ní dokázala vytvořit nebeskou nádheru. Fiona si vybrala barevný květinový záhon a pustila se do pletí.

Při práci přemýšlela o svém dalším životě s manželem. Vášeň, kterou sdíleli, byla sladká a vřelá. Užívali si jeden druhého jako hladové děti každé noci a často i zrána. Bylo by jednoduché držet se toho a nechat záležitosti volně plynout. Fiona tušila, že existuje hodně žen, které by děkovaly Bohu, že jim manžel dokáže poskytnout takovou rozkoš, jakou Ewan dával jí. Zdálo se jí sobecké chtít víc, ale chtěla.

Touží po lásce, uvědomila si, když začala stříhat divoce rostoucí víno. Milovala Ewana celou duší a přála si, aby její lásku opětoval. Naivně se domnívala, že když ho tak moc miluje, on ji musí milovat stejně. Cítila, že pod silnou a prudkou vášní by měla být ukryta láska. To bylo také naivní, protože je známo, že mužská vášeň často bývá oddělena od lásky, a dokonce i od těch nejmenších sympatií. Trvalo jí dva týdny, než se probrala ze slepé naivity, ale teď se to stalo.

Nevěděla, co si s pochybami počít a jestli vůbec existuje něco, co by mohla udělat. Ewan k ní nebyl chladný, ale zdálo se, že je mezi nimi stěna, kterou ona nedokáže zbořit. Navzdory vášni, kterou sdíleli, když Ewan vstal z lože, změnil se přes den v muže, kterým byl, než se stali milenci. Jediným kladem bylo, že se jí už nestranil, nebo aspoň ne tak okatě. Neučinil ji však součástí svého života. Fiona vnímala stále silněji, že není ničím jiným než ženou, která mu zahřeje postel a porodí legitimní potomky. Začaly se v ní probouzet záporné pocity. Cítila se spíš jako souložnice než jako manželka. Musí to změnit, protože jí to zraňuje srdce. Smutek bude během času narůstat a probudí v ní zahořklost a rozmrzelost.

Nakonec ji z černých myšlenek vytrhl hlad. Mab odešla do vesnice za rodičkou. Fiona měla kolem sebe spoustu lidí, a přesto si připadala podivně sama. Rozhodla se, že se uchýlí do své komnaty. Cestou požádala služebnou o horkou koupel. Najednou jí chyběl i mladý Nathan, který ji zatím všude následoval. To je skutečně smutný důkaz o špatném stavu mého manželství, říkala si v duchu.

Jakmile byla lázeň připravená, ponořila se Fiona do horké vody a vzdychla blažeností. Ztracená v myšlenkách na Ewana a jejich manželství, pracovala v zahradě příliš dlouho a byla jako rozlámaná. Teď si opřela hlavu o hranu kádě a vnímala, jak jí teplá voda ulevuje od bolesti. Zavřela oči a ospale si přála, aby příjemná koupel utišila i bolest v srdci.

Ewan vstoupil do komnaty. Zarazil se a upřel pohled na Fionu spící v kádi. Nespouštěje z ní oči, zavřel tiše dveře a zasunul závoru. Právě si krátce zaplaval v řece, aby smyl pot a prach po cvičení s mečem, a šel si pro čistou košili. Rozhodl se, že košile počká, a přistoupil ke kádi.

Ježíši, ta je krásná, pomyslel si a okouzleně na Fionu hleděl. Byli manželé dva týdny a on stále cítil při pohledu na ni sladké trnutí. Tolikrát ji během dne toužil uvidět, promluvit s ní a ujistit se, že je stále tady – ale vždycky odolal. Nebylo hodno dospělého muže, aby běhal za manželkou jako nedospělý mladík za děvčetem. To opravdu není důstojné ani zdrženlivé. Kdyby ji vyhledával kvůli milování tak často, jak na ně myslel, ukázal by, že se vůbec neumí ovládat. Chová se tak proto, že je to pro něho nové, chlácholil se a poklekl vedle kádě. Ještě nikdy neměl v náruči krásnou ženu, která by pod jeho doteky tak rychle vzplála. Helena byla krásná, ale vášeň předstírala a její ochota k milování byla pastí. Uchopil plátěnou žínku a mýdlo a uvědomil si, že o Fionině vášnivosti nepochybuje. Divil se sám sobě.

Začal jí omývat malou hezkou nožku. Zasmál se, když se Fiona ze spánku zamračila a něco zamumlala. Když omýval levou paži, otevřela Fiona konečně oči. Začervenala se a Ewan se zplna hrdla rozesmál.

„Ewane,“ vyjekla rozdurděná, „umyji se sama.“

„Ne, mně se to líbí,“ řekl a začal jí omývat ňadra. „Neměla bys spát v kádi, Fiono. Mohla by ses utopit.“ Odhodil hadřík, namydlil si ruce a znovu se vrátil k ňadrům.

„Myslím, že teď už jsou čistá.“ Fionu nepřekvapilo, když uslyšela ve svém hlase jemné chvění, protože ji v podbřišku zalechtala touha. „Navíc si myslím, že děláš trochu víc, než že mě jen myješ.“

„Ano, máš pravdu, ale buď k manželovi laskavá a nechej ho tuhle malou hru dokončit. Nikdy jsem žádnou dívku nekoupal.“ Jeho věta utišila Fioniny poslední protesty. Myšlenka na to, že bude s Ewanem dělat něco, co ještě nedělal se žádnou jinou, byla příliš lákavá, než aby jí odolala. Položila si jeho ruku mezi stehna a už nepřemýšlela a poddala se dráždivě rozkoši jeho doteků.

Fiona se ještě mírně zachvívala rozkoší z uvolnění, když pohlédla zpod dlouhých řas na Ewana. Měl ve tváři opět ten lehce blazeovaný výraz, jejž brala jako výzvu. Taky na něm bylo patrné vzrušení, což byl důkaz, že se jí nemůže dotknout, aniž by v něm vzplála touha. To jediné ji zadrželo, aby ho za ten bohorovný výraz nepotrestala políčkem. Teď má důvod k úžasné pomstě. Pomalu vstala a viděla, jak Ewan těžce polkl. Sladce se usmála a vystoupila z kádě. Když ji něžně zabalil do osušky, zamumlala slova díků. Ewan z nějakého důvodu nejednal podle své touhy. Fiona se neptala proč. Bála se, že by se jí jeho odpověď nelíbila nebo že by ji nechápala. Instinkt jí prozradil, že se s ní miluje jen v noci, případně krátce ráno proto, aby si od ní udržel odstup. Možná se taky domnívá, že milování během dne by ji šokovalo. Fiona byla rozhodnutá přesvědčit ho o opaku. Mezihra v koupeli byla vzrušující a příjemná, ale nedala se srovnat s extází, jakou cítila, když se Ewanovo silné tělo spojilo s jejím.

Fiona se vůbec nepokoušela skrýt nahotu a začala se otírat osuškou. Sklonila se, mírně se pootočila a dál si třela tělo. Doufala, že představení Ewana vzrušuje. Jeho zrychlený dech byl důkazem, že její svádění je úspěšné, přestože se v tomto umění ještě nevyznala. Samotnou ji překvapilo, že se před ním tak nestydatě odhaluje, ale po čtrnácti dnech Ewanovy vášně už nepřikládala svým jizvám tolik důležitosti jako zpočátku.

„Fiono,“ oslovil ji Ewan zastřeným hlasem, „co to děláš?“

„Otírám si tělo osuškou,“ odpověděla a podívala se na něho. Byla ráda, že má na sobě jen kalhoty. Zřejmě si přišel pro čisté oblečení, protože se umyl po dopoledním zaměstnání. „Svádím tě.“ Natáhla ruku a pohladila mu vzduté místo na kalhotách. „Myslím, že to vychází.“

„Je poledne.“

Fiona pohlédla k oknu, jímž se draly sluneční paprsky, usmála se a rovazázala mu tkanici kalhot. „Jsi tak pronikavě bystrý, manželi.“

„Dámy se nedožadují milování ve dne.“

Protože však neučinil nic, aby ji zarazil, nechala mu kalhoty spadnout ke kotníkům. „Gilly mě s takovým pravidlem nikdy neseznámila.“ Poklekla před ním, vyzula mu boty a pak kalhoty stáhla. „Vlastně věřím, že ona a Connor nebyli nikdy tak úzkoprsí.“

Ewan se díval na Fionu klečící u jeho nohou. Pohled ho zbavil veškeré sebekontroly. Když ho políbila na vnitřní stranu stehna, zachvěl se a začal jí hladit boky. Její vlasy se mu otřely o nohy a to mu rozproudilo krev v žilách ještě víc. Jakmile přitiskla měkké teplé rty na jeho vztyčené mužství, vykřikl, ohromený nečekanou slastí a její troufalostí zároveň.

„Co to děláš?“ zeptal se, ačkoli otázku považoval za hloupou, sotva ji vyřkl. Nemohl však uvěřit, že jeho útlocitná žena dělá něco, o čem sice slýchal, ale oč by se ji nikdy neodvážil požádat.

„To je snad jasné.“

„To přece nemůžeš znát!“

„Gilly mi popsala spoustu věcí, které se odehrávají mezi mužem a ženou.“

Protože svou řeč prokládala laskáním rty a jazykem, musel se Ewan držet ze všech sil, aby dokázal udržovat rozhovor. „Pověděla ti i o takových intimnostech?“

„Ano. Její sestřenice se jí svěřily s mnohými praktikami a ona byla přesvědčena, že život je mnohem snadnější, seznámí-li se s nimi žena už v dívčím věku. Tobě se to nelíbí?“ Zastřené zachraptění, jež mu uniklo, považovala za ano. Políbila ho na jizvu, která se mu táhla v podbřišku. „Jsem tak ráda, že tě zachránili dřív, než mohli tví nepřátelé uskutečnit, čím ti vyhrožovali.“

„Nemůžeš být šťastnější než já.“

„Možná se dohodneme na tom, že jsme šťastní stejně. Já toho hrdého chlapíka skutečně oceňuji a je načase, abych ho odměnila za to, že je ke mně vždy tak laskavý.“

Ewan pootevřel ústa, aby jí řekl, že to ona si zaslouží odměnu za vášeň, kterou mu dává. Slova, jež hodlal pronést, se však slila v podivně drsné zaúpění, protože Fiona ho vzala do teplých úst. Zachvěl se a propletl jí prsty do vlasů. Přidržoval ji na místě, i když hlavu neodkláněla.

Navzdory veškerému úsilí a mnoha letům odříkání Ewan věděl, že takovou slast dlouho nevydrží. Díval se na ni, dokud nepocítil, že na chvějících se nohou se už déle neudrží. Krátce zvažoval, že si povolí prožít vyvrcholení takto, ale pak se rozhodl, že ji nebude zkoušet. Možná o takovém ukončení milování slyšela, ale zatím se s ním neseznámila. Příště by mohla váhat, než by mu podobnou slast poskytla.

Sehnul se a chytil ji pod rameny. Zvedl ji do náruče a málem se rozběhl k posteli. Hodil ji na ni a její zastřený smích mu zněl jako rajská hudba. Nalehl na ni, třesoucí se rukou jí vklouzl mezi stehna a potěšilo ho, že je připravena. Skutečnost, že ji vzrušilo to, že ho milovala ústy, ho dojala. Políbil ji a rázně do ní vstoupil, odhodlaný držet se naučené sebekontroly a poskytnout jí nejvyšší potěšení. K jeho ulehčení a úžasu spojení trvalo velmi krátce a pak se Fionino štíhlé tělo napjalo ve slastné křeči. Ewan se oddal své vášni a vyvrcholil společně s ní.

Když se Ewan zhroutil do Fioniných paží, těsně se k němu přitiskla. Celé její tělo se ještě zachvívalo silným orgasmem. Těšilo ji, že jeho také. Copak může nevidět, jak dokonale se k sobě hodí? ptala se sama sebe, když mu prsty pročesávala vlasy. Dokonce i kdyby si ve svém mužském mozku nespojoval lásku s vášní, musí poznat, že to, co spolu prožívají, je mimořádné. Říkala si, že je možná potřeba jen víc času, ale byla stále netrpělivější a obávala se, že netrpělivost ji svede k činům, které ho spíš odpudí, než přivábí.

Ewan se vzepřel na rukou a lehce ji políbil. Najednou byl nejistý a nevěděl, co má udělat nebo říct. Ačkoli už nebyl vzrušený, líbilo se mu setrvat v jejím lůně o něco déle. Teprve po chvíli se odtáhl a lehl si vedle ní. Když uviděl Fioniny zrůžovělé tváře a její pátravý pohled, začal se uvolňovat. Byla stejně nejistá jako on.

„Ví tvůj bratr, o čem tě poučila jeho žena?“ zeptal se a vydechl ulehčením, když se na něho po krátkém zaváhání usmála.

„Pověděla mi spoustu věcí,“ odpověděla Fiona, „a kdyby to Connor věděl, nic by s tím nenadělal. Máš nějaké námitky proti tomu, že tvoje žena takové věci zná?“

„Kdybych měl námitky, pak bys od nich upustila. Takový blázen nejsem.“ Políbil ji a vyskočil z postele. „Možná budu potřebovat ještě několik lekcí,“ zamrkal na ni a začal se oblékat. „Asi jsem měl špatný názor na to, jaká má být lady a co má dělat.“

„Neměl jsi o nic horší názor než můj bratr.“ Fiona vyklouzla z postele a spěchala pro košilku. Náhle si příliš uvědomovala svou nahotu. „Náš zrádný strýc mu celý život lhal. Plánoval smrt pro všechny členy naší rodiny a nechával na živu naše nepřátele, aby pro něho zabíjeli. Dokonce se pokusil zabít Gilly.“ Když Fiona uviděla v Ewanově tváři zvědavost, vypověděla mu všechno o strýcově zradě. Přitom se oblékala. „Teprve po příjezdu Gilly na Deilcladach se ukázalo, jak je strýc věrolomný.“

Ewana její vyprávění překvapilo. Nazul si vysoké boty a pak ji chytil do náruče. Pomyšlení na to, co jim strýc provedl a že možná mohl pozabíjet všechny členy její rodiny, kdyby nebylo tvrdohlavého a odvážného bratra, mu způsobilo mrazení. Věděl, že její příběh ho tak vyděsil proto, že si na krátkou chvíli uvědomil, jaký by byl jeho život bez ní. Teď byl rád, že ji nikdy nepokořil podezíravostí. Po tom, co vytrpěla, měl dojem, že by ji jeho pochybnosti o její poctivosti hluboce urazily.

„Teď už je po smrti,“ řekl a odpověděl tak na náznak strachu, který slyšel v jejím hlase, když mu příběh vyprávěla.

„Ano, zavraždila ho milenka mého bratra.“ Pokoušela se nehledat v jeho impulzivním objetí víc než nabízené uklidnění a ochranu před strachem, jejž v ní vyvolaly staré vzpomínky.

„Tvůj bratr si u sebe držel milenku poté, co se oženil?“

Údiv v jeho tváři ji potěšil. Možná odhaluje city svého muže pomalu, ale může počítat s jeho věrností, to už se jí podařilo zjistit.

„Ano a ne. Zůstávala na blízku, ale už s ním nespala. Pověsili ji, když Gilly dokázala, že Connor nezabil našeho strýce, ale že to udělala ona.“

„Podpora ze strany manželky je dobrá věc,“ řekl Ewan. Chytil Fionu za ruku a odváděl ji z ložnice. „Je to sice její povinnost, ale je mnohem hezčí, když ji člověk dostane spontánně. To svědčí o upřímnosti i v jiných věcech.“

A tohle, pomyslela si Fiona, když s ní scházel do velké síně, je pravděpodobně jediný kompliment, který dostane. Když větu dokončil, lehce jí stiskl ruku. Zalila ji radost, ale v duchu zavrtěla hlavou. Bude obtížné vést manžela vytyčenou cestičkou, když ji tak snadno potěší. Bohužel nedokázala krotit ani touhu, ani svoje srdce. Chce-li získat jeho lásku, bude zřejmě muset lépe plánovat.

13. kapitola

„Hmm.“

„Hmm?“ Fiona se musela usmát, protože Mab si prohlížela mech na kmeni stromu, jako by v sobě ukrýval tajemství svátého grálu. „Jen hm? A je tohle hm souhlas, nebo otázka, zda vůbec potřebujeme mech?“

Mab si dala ruce v bok a podívala se na Fionu s hranou přísností. „To hm se ptá, jestli chci mech, který mi připadá shnilý a ještě je v něm spousta mravenců.“

„Kvůli mravencům také váhám.“

„Dnes jsi dobře naladěná,“ poznamenala Mab a přesunula se k dalšímu mechovému porostu. „Mám dojem, že s manželem vycházíš dobře. Sláva! Ani jeden mravenec.“

„Dost dobře,“ odpověděla Fiona a poklekla, aby pomohla Mab sbírat mech.

„Po třech týdnech už říkáš, že je všechno v pořádku? To jsi chtěla, ne?“

Fiona si vzdychla. Cítila, že ji dobrá nálada přechází. Jediná změna, kterou zaznamenala od doby, kdy ji Ewan překvapil při koupání, byla, že se objevil jednou nebo dvakrát během dne a pomiloval se s ní. Pravda, nevyhýbal se jí celý den, ale nebyla to ta změna, v niž doufala. Ve chvílích, kdy se oblékali, mezi nimi probíhaly několikaminutové rozhovory, ale vždy na sebe něco odhalovala jen ona.

„To jsem chtěla,“ odpověděla. „A stále to chci. Potíž je v tom, že to není všechno.“

„Ach tak.“ Mab přikývla. „Žádná slůvka lásky, žádné šeptané tajnosti. Setkáte se v ložnici, pomilujete se a nic víc. Ale je to dobré, ne?“

„Ano, velmi dobré.“ Fiona upírala pohled na zem, hledala bylinky a skrývala rozpaky. K rozhovoru ji ponoukl jen Mabin nevzrušený tón. „Touží po mně. O tom vůbec nepochybuji. Opravdu mi dokáže připravit nádherné chvíle.“

„To vůbec není nepodstatné.“ Mab si pozorně prohlížela nízkou rostlinku, pak zavrtěla hlavou a zamumlala: „Ještě je příliš brzy.“ Pak pohlédla na Fionu. „Mnohé ženy by byly šťastné s vitálním mužem, který dokáže, aby se cítily nádherně.“

Fiona se ušklíbla a snažila se zapamatovat si místo, kde rostly užitečné byliny, aby je našla, až bude čas je posbírat. „Já to vím a připadám si docela sobecká a nevděčná, když toužím po něčem víc. Ale nemohu přestat. Miluji ho a chci, aby on miloval mne,“ zamračila se. „Ačkoli jsou dny, kdy se ptám proč.“ Smutně se usmála a pak si vzdychla. „Chci pro něho být něčím víc než jen ženou, která mu zahřívá postel a rodí dcery.“

Mab se zarazila a podívala se na Fionu. „MacFingalové plodí syny.“

„Já mám v úmyslu jejich tradici zlomit. Aspoň jednou.“

„Chápu. Bylo by hezké mít tady malou holčičku, ale MacFingalové dělají syny. Scarglas se hemží chlapci. A ty máš pět bratrů. Ale samozřejmě, Fingal měl i tři dcery.“

„Ano, a moji rodiče dali život mně. Gilly dala Connorovi také holčičku a cítí, že příště se jí narodí zase děvče.“ Fiona se trochu usmála, když se Mab zatvářila zmateně. „Gilly někdy ví věci dopředu. Jejím největším darem je, že ví, jak se lidé cítí. Občas se zdá, jako by měla vidění. Je si jistá, že její příští dítě bude děvče. Často si přeji, aby byla tady a mohla se setkat s Ewanem. Možná by mi řekla, proč se v tolika ohledech drží zpátky. Ano, jsou někteří lidé, kterým vidí do srdce, například můj bratr. Mám pocit, že Ewan je stejný typ muže.“

„Ewan si nechává své myšlenky a city pro sebe. Je uzavřený a dovede si leccos odříci. Dobrý vůdce.“ Mab se otočila k východu. „Tímhle směrem je malý potůček. Tam bychom mohly najít nějaké léčivky.“

„Roste tam bodláčí,“ řekla Fiona, ale šla za Mab.

„Dobře, dobře. Myslím, že Ewan ztratil příliš mnoho lidí.“ Fioně chvíli trvalo, než si uvědomila, že Mab změnila téma, aby ji přivedla zpět k Ewanovi a jejím potížím s ním. „Co myslíš tím ztratil?“

„Matku a další tři ženy, které se o něho v dětství staraly. Fingalova poslední manželka sem přišla, když už byl velký a uzavřený a žádnou další matku už nehledal. Staral se o sestry, ale ty už jsou taky pryč. Pak tady byla Helena. Usiloval o ni, získal ji, otevřel jí srdce – a pak následovala zrada, která ho hluboce poznamenala.“

„Já nejsem Helena a nemohu trpět za její zločiny.“

„Ne, to určitě ne, ale bojím se, že budeš. Aspoň nějaký čas.“

„Myslíš, že Ewan čeká, že ho zradím?“

„Ne, to si nemyslím, ale možná se trápí. Nejsem si jistá, jestli už se vyrovnal s tím, že jsi jeho žena a že se ti líbí s ním spát. Nikdy nebyl ve středu zájmu dívek. A když ho zohavili jizvou, zájem o něho zcela upadl.“

„No, já tomu nerozumím. Je silný, dobře stavěný a jizva nijak nezohavila jeho podobu, prostě jen přeťala kůži.“ Fiona si uvědomila, že je dotčená za Ewana, a skoro se usmála. Byla ráda, že nepoznal hodně žen, ale cítila, že je hoden jejich zájmu. „Je tomu tak asi proto, že nemá moc zkušeností s dvořením.“

„A ty chceš, aby se ti dvořil?“

„Ne, já o to nestojím. Jeho slůvka možná nejsou tak sladká jako ta Gregorova, ale Ewan říká věci, které mě těší. Jde jen o to, že bych si přála stát se skutečnou součástí jeho života, chtěla bych znát jeho myšlenky, plány a pocity. Prožívá se mnou tělesnou vášeň, ale víc nic. Já chci, aby mě miloval stejně, jako já miluji jeho. Jestli však bude mezi nás stále stavět stěnu, nikdy nezískám jeho srdce.“

„Děvče, dej mu čas. Ewanovi je devětadvacet a po celé roky si srdce opevňoval, aby vyrostl v takového muže, jakým je dnes. Nemůžeš čekat, že se změní za měsíc. Jen si stále připomínej, že jsi první dívka, s níž nedokáže přestat spát. A jsi první, kterou si vzal sám do postele. To nemohla říct ani Helena. Musela ho svést a k tomu vyvinula mnohem víc úsilí než ty.“

Tato připomínka Fionu trochu rozveselila. Právě chtěla Mab poděkovat, když vyšly na malou paseku. Před nimi se rozvinul koberec fialek a jejich krása vypudila na chvíli Ewana z Fioniny mysli.

„Mohli bychom vyrobit voňavé mýdlo,“ zaradovala se Fiona.

„A parfémy,“ dodala Mab.

„Nemáme dost velký košík a potřebovaly bychom pomoc.“ Fiona si najednou uvědomila, že Mab ji neposlouchá a strnula. „Mab?“

„Někdo se blíží,“ zašeptala Mab, pomalu se otočila a podívala se za sebe. Ačkoli se Fiona snažila, aby zbytečně nepropadla zmatku, nemohla zcela potlačit strach. Neslyšela nic, a i kdyby se někdo blížil, mohl to být nejspíš někdo z MacFingalů. Právě když se otočila, aby se podívala, kam se dívá Mab, vyjelo ze stínu stromů sedm jezdců na koních. Pomalu se blížili k nim. Jakmil Fiona uviděla muže, který jel v popředí, pocítila zamrazení a zachvěla se.

„Dobrý den, má lásko,“ pozdravil hlubokým hlasem jezdec a svá slova doprovodil chladným úsměvem pěkně vykrojených rtů.

„Menzies,“ zašeptala Fiona a snažila se nepodlehnout strachu, jenž na ni padl. „Mab, až ti řeknu, musíš se rychle rozběhnout napravo od něho,“ zašeptala a přitom stále upírala pohled na pohledného šílence sira Ranalda Menziese. „Běž. Teď!“

Sama se rozběhla doleva a byla ráda, že Mab poslechla a běží doprava. Fiona měla srdce až v krku. Běžela, co nejrychleji mohla, a potlačovala chuť ohlédnout se za Mab. Doufala, že Mab uvažuje stejně. Když uslyšela Menziesův výkřik, dobíhala do stínu lesa. Tam budou jezdci na koních v nevýhodě. Ale jeden z Menziesových mužů ji předjel a postavil se jí do cesty.

Fiona zaklela a snažila se uniknout dalším mužům, kteří ji začali pronásledovat. Nechtěla poslouchat hlas, jenž jí říkal, že její boj je prohraný. Nečekaně zakličkovala a otevřela se jí volná cesta do lesa. Rozběhla se. Nadávky jejích pronásledovatelů jí prozradily, že opravdu má šanci jim utéci.

„Fiono! Raději se zastav! Hned!“

Něco ve způsobu, jakým Menzies vykřikl rozkaz, jakési pobavení v jeho tónu, způsobilo, že se Fiona zastavila. Její pronásledovatelé se zastavili rovněž, a to bylo zlé znamení. Přestože cítila nutkání běžet dál a zachránit se, otočila se na Menziese. Srdce jí pokleslo, když uviděla, že Menzies má přes sedlo přehozenou Mab.

„Pusť ji, Menziesi,“ křikla Fiona. „Není ti k ničemu.“

„Není?“ Menzies popadl Mab za vlasy a přiložil jí k hrdlu dýku. „Myslím, že mi ta čarodějnice dobře poslouží.“

„Jestli Mab ublížíš, přivoláš na sebe hněv MacFingalů. Je pro ně velmi důležitá.“

„A to jí dovolují bloumat tady kolem jen s tebou jako s její ochránkyní? Navíc jsi neozbrojená, jak vidím. Tvoje hrozby týkající se hněvu MacFingalů, těch zločinců a vrahů žen, na mě neplatí. Myslíš, že použijí zaklínání téhle kořenářky, aby mě očarovala?“ Menzies se zasmál a jeho muži udělali poslušně totéž.

Fiona si uvědomila, že z pasti není úniku. Mab na ni hleděla a drobnými pohyby rukou naznačovala Fioně, ať uteče. Jestli si myslela, že by ji Fiona nechala v rukou šílence, pak musela přijít o rozum, stejně jako on. Fiona byla přesvědčena, že by Mab zabil. Menzies věděl, že ji má v moci, protože nevymění život ubohé ženy za svoji svobodu. Letmý pohled na jeho tvář v ní probudil přání, aby byla také tak chladnokrevná.

„Pusť ji, Menziesi!“ nařídila znovu přísně. Byla rozhodnutá skrýt před muži strach.

„Jedině když ke mně přijdeš,“ řekl Menzies.

„Souhlasím,“ odpověděla Fiona a nevšímala si Mabiných mumlaných protestů.

Vzápětí, k Fioninu zděšení, přejel Menzies dýkou přes Mabino hrdlo a odhodil její tělo na zem. Fiona vykřikla nadávku a vytáhla z rukávu nůž. Avšak jeden z Menziesových slouhů ji chytil dřív, než mohla dýku vrhnout na jeho pána. Fiona bojovala ze všech sil, ale muži se vytrhnout nedokázala. Prudčeji otočil tváří k sobě a napřáhl obrovskou pěst. O chvíli později ji udeřila do čelisti, Fiona ucítila oslepující bolest a pak už nevěděla nic.

Po probuzení se bolest ozvala tak rychle, až se Fiona zajíkla. Uslyšela tichý smích. Hlava ji bolela k prasknutí. Fiona bolest pomalu zkoumala, až došla k místu na čelisti. Za okamžik ji překvapila i bolest v pažích, a vzápětí si vzpomněla na Menziese. Žaludek se jí sevřel strachem. Najednou se jí vybavilo, jak Mabino bezvládné tělo spadlo z koně na zem. Živě viděla před sebou zkrvavený živůtek jejích šatů.

Někdo do ní strčil a ona se rozhoupala. Bylo jí jasné, že jí Menzies zase svázal zápěstí a pověsil ji. O stehna se jí lehce otřelo jemné plátno – tentokrát jí nechal aspoň košili. Pokoušela se v tom najít určité uklidnění. Pomalu otevřela oči a podívala se do Menziesovy pobavené tváře. Nenáviděla ho a byla ráda, že nenávist zatlačovala strach do pozadí.

„Za smrt Mab zaplatíš, pacholku!“ sykla. „Postarám se o to. Krev za krev.“

„A jak to uděláš?“ Menzies ukázal na hromádku jejích šatů, na níž ležely nože.

„Klidně svými zuby, jestli budu muset,“ odpověděla ledovým hlasem. „Neměl jsi ji zabíjet.“

„Naváděla tě, ať ode mě utečeš. To nepromíjím.“ Nepřítomně si setřel smítko z přední části elegantního kabátce. „Ty jsi moje a ten, kdo se mi pokusí vzít, co je moje, musí zemřít.“

Mluvil, jako by Mabin život nebyl pro něho důležitější než prach, který si sklepal ze šatů. Fionu jeho slova vyděsila jako všechno, co jí kdy udělal. Takové pohrdání životem je snad přijatelné na bitevním poli, ale teď svědčilo o jeho šílenství. Fiona se ptala sama sebe, jak dlouho ji nechá žít poté, co ji znásilní.

Při pomyšlení na to, že by se jí dotkl, pocítila píchnutí u srdce. Jeho opakované pokusy o znásilnění ji děsily už předtím, než okusila vášeň Ewanova objetí. Nechtěla myslet na to, jak by se cítila, kdyby ji Menzies znásilnil. A jak by se asi cítil Ewan? Menzies by svým činem zničil opravdu hodně. Myšlenka ji přivedla málem k pláči, ale statečně se ovládla. Nechtěla ukázat Menziesovi slabost.

Už z minulých setkání věděla, že velice rád hovoří o sobě a vychvaluje svou zručnost, chytrost a odvahu. Ačkoli netušila, jak by jí to mohlo pomoci, rozhodla se, že ho vyprovokuje, aby mluvil. Aspoň získá trochu času. Možná se jen oddálí nevyhnutelná hrůza, kterou na ni chystá. Ale může se také stát zázrak. Možná si na Scarglasu všimnou, jak dlouho jsou s Mab pryč, a začnou je hledat. Hlídka na věži mohla jezdce spatřit, přestože byli dost daleko. Byla to jen jiskřička naděje, ale ona se k ní upjala a hledala v ní sílu.

„Jak jsi mě našel?“ zeptala se.

„Nebylo to snadné,“ odpověděl Menzies a vrhl na ni rozhořčený pohled. „Doslechl jsem se, že ses ztratila.“

Měl snad na Deilcladachu špiona? ptala se Fiona v duchu. Menzies se svými dlouhými světlými vlasy a světle modrýma očima byl dost hezký, aby svedl kdejakou ženu a vymámil z ní tajemství MacEnroyů. Je docela možné, že po jejím zmizení nastal zmatek a tajemství proniklo na veřejnost, ale tomu se jí moc věřit nechtělo. Od chvíle, co začaly potíže s Menziesem, držel Connor všechno, co se jí týkalo, v tajnosti. Fiona při pohledu na Menziesův téměř krásný obličej poznala, že si přeje, aby se ho zeptala, jak se o jejím zmizení dozvěděl. Potlačila hrdost, a přestože si přála neposkytnout mu ani malou radost, řekla si, že tím získá trochu vzácného času.

„Našel jsi někoho, kdo ti prozradil, co se stalo na Deilcladachu, že?“ zeptala se a téměř se zalkla vzteky nad tím, jak se zasmál.

„Byla to hezká dívka. Pěkná a milá, přeochotná potěšit mě tím, že mi povypráví, co se dělo na Deilcladachu den po dni.“

„Byla?“ Její pozornost vzbudilo tohle slovo, a ačkoli Fiona pohrdala zrádci, pocítila záchvěv lítosti k zamilované ženě, která asi vůbec nevěděla, s kým se schází.

„No, nemohl jsem ji nechat naživu, když zjistila, kdo jsem. Zavinila si to sama. Řekl jsem jí, že je pro ni nebezpečné vědět příliš mnoho, a že je velmi důležité zachovat vše v tajnosti.“ Pokrčil rameny. „Zřejmě netušila, že se prohřešila už tím, že znala tvář svého milence. Nemohl jsem dovolit, aby tví prokletí bratři přišli na to, že jsem se dostal tak blízko.“

„A nenapadlo tě, že vražda té holky vzbudí jejich podezření?“

„Ne. Nejsem takový blázen, abych zanechal tělo někde, kde by je mohli najít. Odpočívá na dně řeky a na krku má přivázaný pytel s kamením. Takže si nemyslím, že by mě tvůj bratr vyčmuchal. Tentokrát tě nepřijede zachránit.“

„Stále jsi mi ještě neodpověděl na otázku, jak jsi mě našel.“

„Stopoval jsem tě, víš? Někteří lidé si vzpomněli, že viděli tvého koně. Pak jsem potkal skupinu mužů z klanu Grayů. Řekli mi, že pán ze Scarglasu si asi před měsícem přivedl ženu, která zabila jednoho jejich bojovníka. Měla prý dlouhé zlaté vlasy, byla převlečená za mladíka a také se jako muž oháněla mečem. Bylo velmi snadné uhodnout, o kom mluví.“

„Snadné? Já jsem tu celý měsíc, víš?“ Napjala se, když se mu ve tváři objevil vztek.

„Ano, jsi.“ Špičkou meče ji pohladil po boku. „Některé věci, které mi Grayové pověděli, mě velmi rozzlobily.“

„Proč věříš všemu, co ti řekli? Jsou to nepřátelé MacFingalů.“

Fiona viděla, že Menzies přemýšlí. Využila jeho nepozornosti k tomu, aby vyzkoušela provazy, a zjistila, že jsou kolem zápěstí trochu volné. Poté, co ji Menzies takto zavěsil poprvé, řekla Connorovi, ať s ní udělá totéž. Pak dlouho zkoumali, jak by se mohla osvobodit nebo přinejmenším nenechat se svázat pevně. Fionu trochu překvapilo, že po modřinách, které minule udělala jemu i jeho mužům, ji Menzies znovu zavěsil na větev stromu. Pak si všimla, že jeho muži se od ní drží dál, a to ji pobavilo.

„Ne,“ promluvil Menzies po chvíli hlubokého zamyšlení, „za jejich slovy se neskrýval žádný klam nebo trik. Vlastně na tebe byli dost zvědaví, když se dozvěděli, že jsi žena, kterou hledám. Ale jejich zájem o tebe nic neznamená. Důležité je jen to, co mi řekli o tobě a pánovi ze Scarglasu.“

„Nevím, co ti napovídali, protože o mně a o pánovi ze Scarglasu není co říkat.“

Menzies si vzdychl a zavrtěl hlavou. Pak se na ni podíval s tak blahosklonným výrazem, že měla chuť kopnout ho do obličeje. Po podobném pohledu odmítla jeho žádost o ruku. Byla omámená a zaslepená jeho andělským výrazem jako většina žen, ale pak uviděla ten pohled. Dával jí najevo, že je jen ubohá a hloupá slepice, která potřebuje vedení moudrého muže, jenž ji kvůli jejím nedostatkům lituje, ale promine jí je a postará se o ni. Fiona se často ptala, jestli ho tak změnilo odmítnutí té ubohé slípky, ale pak si řekla, že nesmí být tak marnivá. Menzies byl šílený už tehdy. Po odmítnutí to jen viděla jasněji.

„Jsi jeho zajatkyní přes měsíc,“ pokračoval Menzies tónem, který naznačoval, že se pokouší vysvětlit jednoduchou záležitost osobě, která nemá větší rozum než moucha. „Navzdory mým snahám jsi stále ještě dost hezká, abys probudila v muži touhu.“ Zamračil se a vrhl podezíravý pohled na své pohůnky. Ti však byli dost chytří, aby předstírali nezájem o ni. „Taky jsem se doslechl, že pán ze Scarglasu je zarputilý člověk temného vzhledu a že je ošklivě zjizvený.“

Fiona potlačila touhu Ewana bránit. Vrhla na Menziese rychlý pohled a pochopila, že jde o nastraženou past. Instinkt jí prozradil, že pokud se Ewana zastane, bude trpět. A co je horší, Menzies by pak chtěl, aby trpěl také Ewan. A další člověk, který by ho pronásledoval, je to poslední, co by Ewan potřeboval. Menzies byl navíc chytrý a zkušený, čímž se Grayové chlubit nemohli. Klidně vydržela jeho pohled a čekala, že bude pokračovat.

„Jeho špinavé ruce se tě nikdy neměly dotknout,“ vyjel Menzies poté, co ji asi minutu upřeně pozoroval. „To je zločin, hřích, za nějž tě musím potrestat. Otázka zní – kdo si potrestání zaslouží víc, on, nebo ty? Nechala jsi toho chlapa, aby se tě dotkl, Fiono? Dala jsi mu své panenství, potřísnila jsi jeho prostěradlo svou nevinnou krví, zatímco mě jsi odmítla? Udělal si z tebe svou konkubínu? Grayové tvrdili, že ano.“

„Grayové také prohlašují, že mají právo na Scarglas, přestože bývalý pán byl spřízněn se současným,“ namítla. „Nepřikládala bych váhu slovům lidí, kteří vyhlašují svůj nárok na majetek, jenž patří podle pokrevního práva jinému klanu.“

Fiona se napjala, protože ji pomalu obešel a sáhl na nijako by mu patřila. Přestože to zdravý rozum odmítal, začala se bát, že má na sobě nějaké znamení, že už není panna. V duchu zaháněla neopodstatněný strach, a když se před ní zastavil, pohlédla mu zpříma do tváře. Něco v jeho očích jí prozradilo, že ať řekne nebo udělá cokoli, nepřesvědčí ho, že Grayové nemluvili pravdu. Byl přesvědčen, že o nevinnost přišla.

Když jí špičkou meče podebral mašli košile, zamrazilo ji. Víc času už nezíská, rozhovor skončil. Spíš ji překvapovalo, že ho udržela na uzdě tak dlouho. Teď ho rozhořčilo přesvědčení, že už není panna.

„Je ti jasné, že za každou jizvu, kterou jsi mi udělal,“ pokusila se pokračovat v rozhovoru, „tě můj bratr nechá trpět desetkrát víc. Spočítal všechny moje modřiny a šrámy a bere je jako dluh, který musíš zaplatit krví a bolestí. Pokaždé, když mě chytíš a mučíš mě, prodlužuješ si čas vlastního nebývalého utrpení.“ Menzies se tvářil, jako by jím hrozby nepohnuly, avšak jeho muži stísněně přešlapovali. „Connor si prostudoval všechny způsoby, jak tě udržet při životě v bolestech tak dlouho, dokud ti sám nedovolí zemřít.“

„Tvůj bratr mě ještě ani jednou nechytil. Nepředstavuje pro mě hrozbu.“

„Ne? Myslíš, že se vzdá, když mu pronásledování zabere moc času? Možná by ses měl zamyslet nad tím, jaký muž je můj bratr, a zavzpomínat. Vůdcem klanu se stal v pouhých patnácti a musel toho hodně vydržet. Klidně tě bude pronásledovat třeba roky, to pro něho nebude žádná námaha. Neutečeš nikam, kde by tě nenašel. Stále se budeš ohlížet přes rameno, abys zjistil, jestli ti není v patách. Jednoho dne tě dostane a ty budeš dlouho a strašně trpět. Ano,“ dodala skoro šeptem a chladně se usmála, „budeš křičet bolestí.“

Menzies na Fionu pohlédl a ona měla za to, že ho konečně zastrašila. Pak se však zasmál a Fioně pokleslo srdce. Odvaha ji rychle opouštěla. Uvědomila si, že zdržování nebylo k ničemu. Hrozby v Menziesovi nevzbudily strach. Nepatrným pohybem špičky meče jí přeřízl mašli košile. Nebyl však dost blízko, aby ho mohla aspoň kopnout.

Začala se modlit, aby vydržela vše, co na ni Menzies chystá, bez mrknutí oka. Modlila se, aby se stal zázrak a aby zasáhla ruka spravedlnosti. Ptala se sama sebe, zda nevyčerpala své šance, když byla z jeho spárů zachráněna už čtyřikrát.

14. kapitola

„Kde máš ženu?“

Ewan zastrčil meč do pochvy, pokývl na muže, s nimiž cvičil, a podíval se na otce. „Nevím. Možná s Mab v bylinkové chatě. Anebo šla navštívit nemocné. Proč si myslíš, že bych měl vědět, kde je?“

„Protože je to tvoje žena.“ Fingal se na nejstaršího syna zamračil. „Ztratil jsi ji?“

„Kdepak, neztratil. Jen nevím, kde je. Nevodím ji na vodítku. A co po ní chceš?“ Ewan se zamračil a zadíval se pátravě na otce. „Postonáváš?“

„Samozřejmě že ne! Zdám se ti nemocný?“

„Tak co po ní chceš?“

„Blíží se poledne,“ zamumlal Fingal a překřížil si ruce na hrudi.

„Cože?“

„Poledne. Je čas oběda, víš?“

„Ale otče, církev to nazývá…“

„Nestarám se o to, co říká církev. Já říkám, že je poledne. Je to dobré slovo, lepší než to, co říká církev. Ta mluví o čase k modlitbě, a já se nemodlím. Já obědvám.“

„Samozřejmě.“ Ewan se zhluboka a pomalu nadechl, aby zůstal klidný a trpělivý. „A Fiona má s tvým polednem něco společného?“

„Ano, vždycky sedí proti mně a dáváme si dobré jídlo, které kořeníme příjemnou hádkou. No, před chvílí jsem vešel do velké síně, posadil se, a ona nepřišla. Vždycky chodí včas. A než se mě zeptáš, v boudě s bylinami ani v zahradě není. Myslel jsem, že jsi s ní někde zašitý a děláš dědice, ale stojíš přede mnou. Takže proč nemohu najít tvoji ženu, eh?“

Ewan se slepě rozhlédl kolem sebe a pak se podíval na otce. Tohle bylo podivné a také zneklidňující. Měl pocit, že otec nemá Fionu rád. Nechtěl s ní přece mít nic společného, protože je spřízněná s Camerony, a přesto spolu zřejmě vždycky obědvali. To měl vědět.

Ještě divnější je, že ji otec postrádá, ačkoli Ewan se domníval, že by to nepřipustil ani pod hrozbou smrti. Fiona si během pobytu na Scarglasu patrně našla cestičku k otcovu srdci. Ewan věděl, že otec je schopen lásky. Ale nikdy ji nedal ženě, aspoň pokud Ewan ví. Takže jestliže mělo plísnění sira Fingala něco naznačit, pak asi to, že Ewan je velmi nedbalý, protože neví, kde má ženu.

Náhle jako by něco Ewana uhodilo mezi oči. Otec přece prohlédl všechna místa, kde Fiona obvykle bývá, a přesto ji nenašel. Ewan se snažil nepodlehnout nutkání vyvolat poplach. Otec sice prohlásil, že hledal všude, ale to ještě neznamená, že to opravdu udělal.

„A hledal jsi v soláriu?“ zeptal se ho Ewan.

„Řekl jsem ti, že v domě není,“ vyštěkl sir Fingal. „Možná jsem starý, ale pořád jsem ještě při smyslech a mám dobré oči. Taky jsem poslal ženské, aby se po ní podívaly, a žádná ji nenašla. Mluvil jsem s mladým Nedem a ten řekl, že neviděl ji ani Mab od snídaně.“

„Možná šly do vesnice.“

Otec zavrtěl hlavou a Ewan začal propadat panice. „Právě teď přišel z vesnice nějaký muž a ptal se po tvé ženě a Mab. Má nemocné dítě a chtěl, aby se na ně přišly podívat. Takže jsi ji ztratil, že ano!“

Než mohl Ewan otci odpovědět, ozval se výkřik strážného na hradbách a další od muže, který hlídal bránu. Ewan se k němu rozběhl a otec ho následoval. Právě když doběhli k bráně, vpotácela se na nádvoří Mab a vzápětí padla na kolena Ewanovi k nohám. Ewan měl pocit, že omdlí. Vzpamatoval ho otec, který mu silně sevřel rameno.

Ewan se musel několikrát zhluboka nadechnout, aby se uklidnil. Přidřepl vedle Mab. Dokázal myslet jen na to, že Fiona je pryč a Mab se vrátila na Scarglas zkrvavená a sama. Rychleji prohlédl ránu a vydechl ulehčením, když se ukázalo, že není hluboká. Věděl, že později bude rád kvůli Mab, ale teď byl rád jen proto, že mu Mab bude schopna zodpovědět pár otázek. Napjatě čekal, až popadne dech.

„Mab, kde je Fiona?“ zeptal se jí, když začala pravidelněji dýchat.

„Menzies,“ vyrazila ze sebe Mab a Ewan zbledl. „Hledaly jsme léčivé byliny a on nás přepadl.“

„Vy jste šly za hradby bez doprovodu?“

„Počkej, hochu,“ vložil se do hovoru sir Fingal. Zvedl Mab do náruče a nevšímal si jejích protestů. „Potřebuje ošetření.“

„Mami!“ vykřikl Ned. Přiřítil se k siru Fingalovi a chytil matku za ruku.

„Běž, chlapče,“ napomenul ho sir Fingal. „Je to jen škrábnutí. Máma bude v pořádku.“

„Ano, Nede.“ Mab pohladila chlapce po světlých vlasech. „Pamatuješ si, jak jsem ti říkala, co se dělá, když je někdo pořezaný?“ Chlapec přikývl a Mab se na něho usmála. „Tak běž a přines všechno, co je potřeba.“

„Přines to do velké síně,“ nařídil sir Fingal. Chlapec odběhl a on nesl Mab do domu. „Ten hoch má velmi světlé vlasy. Jsi si jistá, že je můj?“

„Samozřejmě že je, ty starý blázne.“ Mab zaúpěla a přetřela si stehno. „Ten mizera mě shodil na zem.“

„Teď sebou nešij, ženská. Za chvíli všechno povíš Ewanovi.“

„Otče,“ protestoval Ewan a spěchal za otcem. „Fiona je venku v rukou nepřítele.“

„Ano, a ty ji brzy přivedeš zpátky. Ten chlap už ji měl v rukou několikrát, a vždycky se vrátila. Jakmile se postaráme o Mab, půjdeme pro tvoji netrpělivou ženu a toho bastarda zabijeme. Nejdřív však potřebujeme odpovědi.“

Ewan věděl, že otec má pravdu, ale to situaci neulehčovalo. Nechtěl se zdržovat. Zatímco Bonnie Mab ošetřovala, přecházel netrpělivě po velké síni. Mab ujišťovala svého syna, že bude v pořádku, a sir Fingal se mračil při pohledu na Nedovy světlé vlasy a občas zamumlal k Mab urážlivou poznámku.

„Teď běž a polož jí své otázky, chlapče,“ zvolal konečně sir Fingal.

„Ach, Ewane,“ vzdychla Mab, když se k ní sklonil, „stály jsme na pasece a mluvily o tom, k čemu bychom mohly použít fialky, které jsme našly, a najednou tam byl ten člověk. Říkala mu Menzies.“

„To je chlap, který ji stále pronásleduje a udělal jí ty jizvy,“ vysvětlil jí Ewan. „Co se stalo?“

Mab hladila syna po vlasech, jako by se potřebovala dotykem uklidnit, a vypověděla Ewanovi všechno, co si pamatovala. „Fiona si zřejmě myslela, že jsem mrtvá, a vydala se do rukou nepřítele zbytečně.“

„Brzy se dozví pravdu. Všimla sis, kudy odjeli?“

„Ne, to ne. Ale nebyla jsem v bezvědomí moc dlouho. Měla bych snadno najít místo, kde nás po nedlouhém pronásledování chytili.“ Přesně popsala Ewanovi místo, kde s Fionou objevily fialky. „Půda je tam docela měkká, takže tam jistě zůstaly stopy.“

„Pak je tedy budeme moci pronásledovat,“ řekl sir Fingal a vydal se ke dveřím. „Pomoz matce a ulož ji do postele, Nede,“ zavolal přes rameno a odešel.

Ewan si vzal deset mužů z dvanácti, kteří se nabídli. Ačkoli ho překvapilo, že otec jede také, byl tomu rád. V této chvíli byl sir Fingal klidný a ovládal se, což se Ewanovi nedařilo. Věděl, že může snadno ztratit vše, co má.

Když Ewan vedl muže na místo, jež mu popsala Mab, snažil se zahánět strach, který v něm hlodal. Říkal si znovu a znovu, že Menzies nechce Fionu zabít. Chce ji za ženu. Modlil se, aby Fiona měla tolik důvtipu a jejich sňatek zatajila, protože nebylo jasné, jak by takovou novinu Menzies přijal. Pak si připomněl, že Fiona je chytrá dívka, a trochu se uklidnil.

Ukázalo se, že sledovat Menziese a jeho muže je snadné. Ewan by rád věděl proč. Byl Menzies neznalý věci, nebo si myslel, že Fionu nebudou zachraňovat? Nebo hůř, není to past? Z toho, co mu Fiona řekla o bratru Connorovi, Ewan věděl, že Connor je mocný a inteligentní, a přesto se mu ani za dva roky nepodařilo Menziese chytit. Je tedy mazaný. Naproti tomu snadno viditelné stopy naznačovaly, že je úplný hlupák. Ewan rychle zastavil muže a vysvětlil jim, čeho se obává.

„Půjdu na výzvědy a uvidím, co najdu,“ nabídl se Gregor, a když Ewan přikývl, zmizel.

„Opravdu si myslíš, že je Menzies natolik chytrý, aby zahladil stopy?“ zeptal se sir Fingal.

„Ano,“ odpověděl Ewan. „Tyhle stopy jsou jasné a zřetelné jako právě namalovaná mapa. Buď je to past, nebo si je tentokrát příliš jistý úspěchem. Je možné, že jeho šílenství dostoupilo takové úrovně, že už přebilo zdravý rozum.“ Ewan zavrtěl hlavou a projel si prsty vlasy. „Je těžké odhadnout chování a jednání šílence.“

Sir Fingal se poškrábal na bradě. „Ten chlap chce tvoji ženu. Strávil téměř dva roky tím, že ji pronásledoval a občas ji chytil a pořezal. Ano, je to šílenství. Ale možná je tak oslněný sám sebou a šťastný, že ji našel on, a nikdo jiný, že prostě nepřemýšlí. Možná si v tom spěchu ani neuvědomil, že Mab nezabil.“

„To je možné. A jsi si jistý, že chtěl Mab zabít?“

„Ano. Ale spěchal, řízl příliš zbrkle a nepodíval se, jakou ránu jí způsobil. Byl si natolik jistý, že jí prořízl hrdlo, že se ani neohlédl. Mab hodně krvácela a to ji zachránilo. Menzies ji řízl, viděl proud krve a shodil ji z koně na zem.“ Sir Fingal pohlédl dolů na stopy, které měli sledovat. „Proč by za sebou zahlazoval stopy, když věří, že nikdo neví, že někoho unesl?“

To dává smysl, uvědomil si Ewan překvapeně. To by si nepomyslel! Jeho otec je starý, nadrobil víc problémů, než vyřešil, a jeho sexuální zdrženlivost byla nulová, ale hloupý není. Je zkušený válečník, vyzná se v boji i ve vojenské strategii. Ewan věděl, že by měl jeho slova zvážit. Vzápětí strnul, protože viděl, že se k nim vrací Gregor.

„Jsou přímo za tou řadou stromů,“ ohlásil Gregor, když dojel před Ewana. „Je za nimi malá paseka a oni se tam utábořili. Menzies a šest jeho mužů.“

„A Fiona?“ Ewan cítil, jak mu chladne krev v žilách.

Gregor pustil uzdu a řekl: „Je naživu. Má na sobě jen košili, má svázaná zápěstí a visí na větvi stromu.“ Přitom pevně sevřel uzdu bratrova koně.

„Říkala, že ji vždycky sváže a pověsí jako čerstvě zabité zvíře,“ zašeptal Ewan.

„Pak bychom se měli nenápadně přiblížit a úlovek jim sebrat,“ řekl sir Fingal. „Plánujeme přepadení, ne bitvu.“

Ewan přikývl a potlačil divokou chuť po krvi. Přímý útok by Fionu vystavil nebezpečí, zejména pokud je bezmocná. Je potřeba ji uloupit, jako když loupili dobytek nebo koně. Až bude Fiona v bezpečí, Menziese zabije.

Pohlédl na Simona a byl rád, že mu dovolil, aby je doprovázel, přestože byl ještě nezkušený. Simon dlužil Fioně za život a zoufale si přál dluh splatit. Teď měl šanci, protože se uměl v lese velmi tiše pohybovat a dokázal hbitě vyšplhat na každý strom, aniž by zašustil lístek nebo praskla větvička. Ewan se podíval na mladíka a rozhodl se. Už je dost silný na to, aby Fionu dostal z nebezpečné situace. Vysvětlil mu svůj plán.

Trvalo dalších pár minut, než si domluvili přesný postup, a pak se rozjeli k pasece. Když Ewan naznačil, že bude třeba odvrátit pozornost nepřátel, ujistil ho Gregor, že to nebude nutné. Ewan se raději nezeptal, co je zaujalo. Věděl to. Žádný chlap, jemuž koluje v žilách krev, nebyl schopen odolat pohledu na Fionu oděnou v tenké košili.

Na kraji lesa sesedli z koní. Ewan vyslal Simona na předem smluvené místo a po chvíli dal signál ostatním mužům. S otcem po boku zamířil do Menziesova tábora. V okamžiku, kdy jeho muži napadnou družinu, zaútočí s otcem na Menziese. Nepřekvapilo ho, že mu otec náhle sevřel paži. Jediný pohled na Fionu visící na větvi stromu s Menziesovým mečem proti hrudi v něm probudil prudkou touhu. Musí se obrnit.

„Tvoje žena umí vyhrožovat,“ zašeptal sir Fingal, protože zaslechl Fionina slova o bratrově pomstě.

Ewana trochu zamrzelo, že Fiona Menziesovi nehrozí jeho pomstou, ale pak si uvědomil, proč tomu tak není. Fiona je chytrá a ví, že Menzies se nesmí dozvědět, že už není nevinná. Její bratr ho pronásledoval už několikrát, takže ten byl hrozbou, před níž se Menzies měl mít na pozoru.

Ewanova ústa zkřivil chladný úsměv, když viděl, jak jeho druhové bezhlesně napadli Menziesovy muže. Stačilo, že jim přiložili nůž na krk, a všichni zůstali zticha a nechali se odzbrojit. Jejich chování Ewanovi prozradilo, že jejich věrnost Menziesovi má značné trhliny. Jakmile byli nepřátelé odzbrojeni, kývl Ewan na otce a začali se plížit k Menziesovým nechráněným zádům.

„Nebojím se tvého bratra,“ řekl Menzies.

„Pak jsi blázen,“ vyjela na něho Fiona. „A není to jen Connor, před nímž se budeš muset mít na pozoru, ale také MacEnroyové, jejich spojenci a všichni Gillyannini příbuzní. Nejsi nic než chodící mrtvola. Dělej si se mnou, co chceš. Nikdy se ti nevzdám a budu tě odmítat až do tvého posledního vydechnutí. Modlím se, aby to bylo brzy.“

„Ty jsi moje!“

„Ne! Je moje.“

Fiona nemohla uvěřit svým očím. Zdálo se jí nemožné, že Ewan stojí přímo za Menziesem a že jeho muži drží v zajetí Menziesovy poskoky. Ničeho si nevšimla, nic neslyšela. Bylo jasné, že o přepadení nevěděl ani Menzies. Najednou jí něčí silné ruce sevřely zápěstí, a když vzhlédla, spatřila nad sebou usmívajícího se Simona, který ji vytahoval nahoru na strom. Když byla dost vysoko, sama se obratně posadila na větev vedle něho.

„Tvoje žena je statečná,“ pochvalně broukl Fingal a díval se, jak Fiona slézá se Simonem ze stromu.

„Tvoje žena?“ Menzies se zahleděl na Ewana a oči se mu rozšířily, když si uvědomil, že mu čelí sám.

„Ano, moje žena,“ přikývl Ewan. „Muže docela rozzlobí, když mu nějaký mizera ukradne ženu.“

„Ne! Ona je moje! Já jsem na ni měl nárok jako první!“

„Tys na ni nikdy neměl nárok. Řekla ti ne.“

„Pomůžu Fioně s oblékáním,“ řekl Fingal a otočil se k odchodu. „Přestaň se s ním bavit a prostě ho zabij.“

Ewan jen přikývl, protože přesně to měl v úmyslu. Slíbil to Fioně. Odolal silnému nutkání nechat Menziese trpět za to, co Fioně udělal, a nějaký čas ho mučit. Věděl, že se v něm vzmáhá touha po krvi, kterou vyvolala zloba a strach z toho, co Menzies mohl Fioně udělat. Bude nejlepší skončit to rychle a čistě a odvést Fionu zpět na Scarglas.

Náhlé zařinčení mečů Fionu vylekalo tak, že vykřikla. Chtěla se otočit k oběma sokům, ale sir Fingal jí sevřel ramena a otočil ji tváří k lesu. Vzpírala se a chtěla mu odporovat, ale pak si to rozmyslela. Kdyby sledovala Ewanův souboj s Menziesem, mohla by udělat něco nepředloženého, čím by narušila Ewanovo soustředění. Byla si velmi dobře vědoma nebezpečí, jež může ohrozit bojujícího muže. A nebyla si jistá, jestli by to měla na paměti, kdyby viděla, jak její milovaný bojuje s Menziesem na život a na smrt. Přesvědčila samu sebe, že zemře Menzies, a raději myslela na to, aby byla připravena odejít, až Ewan souboj skončí.

Chvíli bojovala se šňůrkami šatů, protože se jí třásly ruce. Říkala si, že je to tím, že dlouho visela za svázaná zápěstí. Věděla však, že ji přemáhají emoce, jež se snažila ovládnout, úleva způsobená záchranou, i strach a zloba, které před Menziesem skrývala.

„Počkej, pomohu ti,“ zamumlal sir Fingal a chytil tkanice, aby je svázal. „Jak je možné, že jsi teď tak nešikovná, když jsi před chvílí slezla ze stromu stejně hbitě jako Simon.“

„Jsem jen ohromená, že jste přišli,“ odpověděla. „Jak jste zjistili, že mě Menzies chytil?“

„Mab se celá zkrvavená dopotácela na Scarglas a pověděla nám to.“

„Mab žije?“ Fiona cítila, jak se jí řinou po tvářích slzy, s nimiž tak dlouho bojovala.

„Počkej, teď s tím nezačínej. Ano, Mab žije. Ten hlupák jí naštěstí neprořízl hrdlo. Ani nevím, jestli je třeba ránu zašít, ale až se vrátíme, můžeš se jí na to podívat.“ Sir Fingal si Fionu prohlédl. „Udělal ti nějakou další jizvu? Mám dojem, že jsi měla na košili pár kapek krve. Jestli si nedáš pozor, budeš brzy vypadat jako tvůj muž.“

„Ne, tentokrát mi neudělal žádnou jizvu. Jen jednou mi přejel špičkou meče po kůži.“

Sir Fingal je k ní pozoruhodně laskavý, uvědomila si Fiona. Překvapením pro ni bylo i to, že se ji vydal zachraňovat. Sir Fingal, to je vlastně směs protikladů. Pochybovala, že mu vůbec někdy porozumí. Dokonce i teď bručel a mluvil trochu urážlivě, ale choval se k ní s udivující něžností.

„Přiblížili jste se jako duchové,“ řekla. „Neslyšela jsem jediný podezřelý zvuk a nic jsem neviděla, dokud jste se neobjevili přímo přede mnou.“

„Ano, jsme vycvičení. Dokážeme ukrást skopovou kýtu ze stolu a utéci dřív, než si okradený vůbec uvědomí, že tam někdo byl,“ chvástal se sir Fingal. „V plížení není nikdo zkušenější.“ Fiona mu právě chtěla říct, že zlodějna není zrovna obor, na nějž by měl být hrdý, když tu proťal vzduch výkřik. Fiona na okamžik zapochybovala o Ewanově zručnosti v zacházení mečem a padl na ni strach, že ho Menzies zabil. Vzápětí se uklidnila. Viděla Ewana při cvičných soubojích a věděla, že Menzies nemá šanci zvítězit. Sir Fingal jí dovolil, aby se otočila tváří k táboru, ale lehce ji držel za paži a ona neprotestovala. Menzies ležel mrtev na zemi a Ewan nebyl zraněný. To bylo v této chvíli nejdůležitější.

Ewan si otřel meč o vyšívaný kabátec muže, jehož právě zabil, a zadíval se na něho. Sir Ranald Menzies dovedl pobláznit každou ženu. Ewan se ptal sám sebe, jak to, že neokouzlil i Fionu. Jeho šílenství jistě na počátku jejich známosti nebylo znatelné. Když si Ewan uvědomil, že se tak pohledný muž Fioně v minulosti dvořil, nemohl pochopit, proč se provdala za něho. Raději odehnal zneklidňující myšlenky a vydal se k Menziesovým druhům.

„Mám se domnívat, že budete mě a mé muže v budoucnu ohrožovat?“ zeptal se chlapů a všech šest si pospíšilo se zápornou odpovědí. „Patří někdo z vás přímo Menziesovi?“ Přikývli dva. „Dobře. Popište členům vašeho klanu, co se tady seběhlo. Nepřeji si, aby proti mně vytáhli rozhorlení příbuzní, přesvědčení o tom, že bych měl zaplatit za smrt toho ničemy.“

„Nikdo po tobě nepůjde, pane,“ řekl nejvyšší ze šesti mužů. „Menzies byl pro příbuzné jen hanbou.“

„Věděli, že pronásledoval moji ženu, a nic s tím nedělali?“

„A co mohli dělat? Někam ho zavřít nebo zabít? Jeho matka…“ Muž si vzdychl a zavrtěl hlavou. „Už se stalo, na ničem jiném už nezáleží.“

„Ne. Odvezte si ho. Nechci, aby jeho tělo pošpinilo moji půdu.“

Ewan nechal Menziesovy muže, aby odtáhli tělo svého vůdce, a obrátil se k Fioně. Stála pevně na nohou a neměla viditelná zranění. Ewan doufal, že přijeli včas, ještě než byl Menzies schopen jí ublížit.

Pocit, který měl, když si myslel, že je pro něho ztracená, ho trápil. Věděl, co to znamená. Veškerá jeho snaha udržet si od ní odstup a zaštítit srdce byla mamá. Když viděl zkrvavenou Mab, jak se vrací z lesa bez Fiony, pravda ho uhodila jako úder do hlavy. Záleží mu na ní.

Málem mu podklesla kolena. Víc než záleží. Miluje ji. Hluboce ji miluje celým srdcem i duší. Ten krátký okamžik, kdy si pomyslel, že je pro něho ztracená, byl učiněným peklem, temným peklem osamění. Najednou před sebou viděl dlouhé prázdné roky. Teď už byla v bezpečí, u něho, a on měl co dělat, aby ji neodtáhl za strom a nepomiloval se s ní. Chtěl si ji označkovat, jako to dělají divoká zvířata, když si vytyčují svoje teritorium. Uklidnil se však a přistoupil k ní.

„Ublížil ti, Fiono?“ zeptal se. Nemohl odolat a pohladil ji po tváři.

„Ne,“ odpověděla a v tu chvíli odhodila zdrženlivost. Objala ho. „Stále se jen chvástal, jak je chytrý, že mě našel.“ Když ji objal, cítila, jak se rozbouřené city uklidňují. Pověděla mu, jak ji Menzies stopoval až na Scarglas.

„Děkuji Bohu, že jsme tě našli dřív, než uskutečnil své plány. Už nikdy tě nebude pronásledovat, Fiono.“

„Je to smutná ztráta, jestli ho rodina milovala, ale jeho šílenství se zhoršovalo.“ Fiona se otočila a dívala se, jak Menziesovi muži odjíždějí i s tělem jejího mučitele. Pak vzhlédla k Ewanovi. „Můžeme jít domů?“ zeptala se tiše.

„Ano, Fiono,“ odpověděl a vedl ji ke svému hřebci hluboce pohnutý tím, že nazvala Scarglas domovem.

Když spolu jeli na jeho koni, tiskl ji k sobě a v duchu si kladl otázku, co bude dál. Nebyl tak bláhový, aby si myslel, že dokáže zabít cit, jenž mu vzklíčil v srdci. Tahle bitva je ztracená. Fiona už je jeho součástí stejně jako krev v žilách. Zdálo se mu to úžasné a zároveň ho to děsilo.

Teď ho nejvíc zajímalo, co, kromě vášně, k němu Fionu přitahuje. Dokud se to nedozví, musí se uchránit jakéhokoli projevu citu. Navzdory tomu, že silné city se v něm uvolnily a celého ho zaplavily, bude je muset skrýt, dokud nezíská Fionino srdce. Snad to nebude tak těžké. Vždyť je skrýval po dlouhé týdny i sám před sebou. Největší starosti si však dělal s tím, zda Fionino srdce získá. Čeká ho bitva, kterou nesmí prohrát.

15. kapitola

Fiona málem chtěla třísknout botami do dveří ložnice, které zapadly za Ewanem. Kdyby na střevíce dosáhla, aniž by musela vstát z postele, určitě by to udělala. Anebo ještě lépe, pomyslela si, uhodila by jimi Ewana do tvrdé hlavy. Od chvíle, kdy ji Menzies zajal a zabili ho, uběhl již týden. Celý dlouhý týden – a Ewan s ní stále zacházel, jako by byla z porcelánu. Mnišské sebeovládání bylo zpět, i když si myslela, že nad ním zvítězila.

Vzdychla si a opatrně se posadila. Bylo asi dobře, že její ranní pokus o svedení vyústil v Ewanův útěk z pokoje. Cítila nevolnost, a kdyby viděl, že je jí špatně, určitě by ji zamkl v ložnici a povolal by k ní Mab s ozdravujícími nápoji.

Najednou se jí na čele zaperlil chladný pot a Fiona rychle sáhla po nočníku. Když si byla jistá, že víc už zvracet nebude, vyčistila si zuby, vypláchla ústa a znovu ulehla. Vdechovala a vydechovala velmi pomalu, dokud se jí žaludek neuklidnil a slabost způsobená nevolností nepominula.

V duchu trochu pochybovala o tom, co ji napadlo nejdřív. Čeká dítě. Měsíční krvácení se nedostavilo už od svatby. Fionu by nepřekvapilo, kdyby otěhotněla hned napoprvé. Potenci MacFingalů by určitě nikdo nezpochybňoval. Ani Cameronů. Pomyslela na všechny Sigimorovy bratry a bratrance.

Položila si ruku na podbřišek a pocítila radost a obavu zároveň. Chtěla porodit Ewanovi dítě, ale zároveň si přála, aby se to nestalo tak brzy. Jejich manželství ještě potřebuje hodně péče a její city zatím zůstávají neopětovány. Do čeho by své dítě přivedla?

Opřela se o podušku. Byla ráda, že se jí žaludek uklidnil. Rozhodla se, že těhotenství na nějakou dobu utají. Chtěla si být jistá, že není třeba nemocná. Také by ráda měla víc času na Ewana, aniž by se jim do nevyjasněného vztahu pletl potomek. Nepřála si dostat se do pozice, v níž by se ptala, zda Ewan nejedná tak či onak jen proto, že mu má porodit dědice. Už tak bylo dost obtížné mu porozumět. Ačkoli toužila zůstat v posteli a několik hodin se prospat, vstala a oblékla se. Ewan konečně přišel s návrhem, že pošle zprávu Connorovi, kde je, jak se jí daří a že se provdala. Bylo těžké stále jen čekat, než dají Connorovi vědět, že je v bezpečí, chápala však Ewanovy důvody. Každý z MacFingalů opouštějící Scarglas musel přejet přes panství nepřátel, a proto cesty vyžadovaly velmi důkladné plánování. Určitě nechtěla, aby někdo zemřel jen kvůli tomu, že ponese zprávu její rodině. Až se posel vydá na cestu, dostane i její list určený Connorovi.

Když vešla do velké síně, aby se nasnídala, cítila se už mnohem lépe. Věděla, že jí mnohem víc, než byla zvyklá, ale ignorovala překvapené pohledy sira Fingala. Trochu těžší bylo nevšímat si pronikavých očí Mab. Byla dost zkušená, aby snadno odhadla Fionin stav. Fiona se rozhodla, že si s Mab promluví. Třebaže není tak prostoduchá, jak si mnozí myslí, mohla by jí snadno uniknout nemístná poznámka, kdyby ji nevarovala.

„No tak, děvče,“ zamumlal sir Fingal, když si Fiona vzala čtvrtý krajíc chleba bohatě namazaný máslem, „jestli se budeš takhle přecpávat, budeš brzy tlustá jako Mab.“

„Já nejsem tlustá,“ vyštěkla Mab.

„Ne, nejsi,“ řekla Fiona, poplácala Mab po tlusté paži a zamračila se na sira Fingala. „Proč ti vadí, že moc jím, sire Fingale? Věčně sis stěžoval, že jsem samá kost. Možná jsem si vzala tvá slova k srdci a snažím se trochu zaobalit.“

Sir Fingal si odfrkl. „Ty by sis nevšímala mých rad, ani kdybych ti držel u hrdla nůž. A co se týče tvých kostí, zdá se, že mému synovi se líbí. Ten možná nechce, abys na nich měla víc masa.“

Ten si velmi brzy nebude muset vůbec stěžovat, uvědomila si Fiona a mírně se usmála. „Kdy odjíždějí poslové se zprávou pro mého bratra?“ zeptala se Fiona.

„Brzy. Asi tak za hodinu. Proč?“

„Jen jsem si říkala, že bych mu taky mohla poslat list.“

„Proč? Ewan napsal všechno, co bylo třeba, ne?“

„Ano, ale bratr může mít pochybnosti, až si přečte Ewanovu zprávu. Vždyť ani neví, kdo jste. Tak jsem si říkala, že pár slůvek psaných mojí rukou může rozptýlit jeho pochybnosti a přimět ho, aby byl vstřícný k tvým synům.“ Podívala se na sira Fingala co nejnevinněji a vydržela dlouhý pohled jeho přivřených očí.

„Chytrá dívka,“ zamumlal a přestal pochybovat o důvodu jejího prohlášení. „Jak si přeješ. Znáš svého bratra lépe než kdokoli z nás. Myslíš, že přijede?“

„Ano, ale nebude to brzy. Teď je nejrušnější část roku. Myslím, že i Gilly mě bude chtít navštívit, takže jejich cesta bude vyžadovat pečlivou přípravu. Connor taky musí strávit skutečnost, že Menziese zabil Ewan, a ne on.“

Když sir Fingal chápavě přikývl, neboť rozuměl hlavně poslední větě, musela si Fiona ukousnout z krajíce, aby se neusmála. Connorovi se na Scarglasu určitě zalíbí, pomyslela si, když pozorovala starou Martu, která vymetala krb a hovořila přitom s neviditelnými přáteli. Petr seděl u protějšího konce stolu, protože jeho pach všechny odpuzoval, a cpal se kaší. Dnes vypadal o něco lépe než jindy, protože přede dvěma dny ho muži přivázali ke kůlu na nádvoří a nechali ho zmoknout. Jak Fiona poznávala podivíny, jimž dal sir Fingal střechu nad hlavou, začínala si myslet, že navzdory mnoha chybám je v jádru hodný člověk. Uvnitř toho nevrlého bručouna je snad opravdu dobré srdce. Jednoho dne možná přijde na to, proč nebylo vřelé k ženám, s nimiž spával.

Jakmile se Fiona dosyta najedla, vyšla z velké síně s Mab v patách. Ta ji následovala do ložnice, kde Fiona vzala dopis pro Connora a seběhla po schodech dolů. Jakmile vyšla ven, prudce se otočila a na tichou průvodkyni se zamračila.

„Proč za mnou slídíš?“ zeptala se Fiona.

„Protože něco skrýváš,“ odpověděla Mab.

„Víš jistě, že ti Ewan neporučil, abys mě hlídala?“

„Ne. Proč by to dělal?“

„Protože se mi zdá, že se mu v jeho tvrdé hlavě vylíhla myšlenka, že mě někdo musí sledovat a hlídat! Zachází se mnou jako s invalidou. Ujistila jsem ho, že mi Menzies nijak neublížil, ale začínám si myslet, že mi nevěří. Ha, Brian.“

Mab následovala Fionu, která se hrnula k jednomu z Ewanových mladších bratrů. „Co mu chceš?“

„Je mezi posly, kteří jedou k Connorovi,“ odpověděla Fiona, „a já mu chci dát dopis.“

„Poví to Ewanovi.“

„Ne, nepoví.“

Fiona došla k Ewanovu třiadvacetiletému bratrovi a usmála se na něho. Vždycky znovu ji překvapilo, jak hodně jsou si všichni bratři podobní. Do jednoho byli vysocí a tmavovlasí jako jejich otec. Někteří měli jemnější a pěknější tváře, jiní odlišnou barvu očí, ale jejich základní rysy neomylně prozrazovaly stejnou krev. Brian měl oči o něco tmavší než Nathan, a ačkoli se velmi podobal Ewanovi, neměl tvář tak ostře řezanou.

„Proč se na mě usmíváš?“ zeptal se Brian. Tvářil se pobaveně a zároveň podezíravě.

„Mám dopis a chtěla bych, abys ho doručil mému bratrovi.“ Fiona podala Brianovi dopis.

„Ewan už jeden napsal,“ namítl Brian, ale schovával si její dopis do koženého váčku, který měl zavěšený u pasu. „Chceš ten Ewanův?“

„Ne, dej Connorovi oba.“

„Takže Ewan neví, že jsi napsala také dopis, že?“

„Povím mu o něm, až odjedeš.“ V odpověď na jeho podezíravý pohled obrátila oči v sloup. „To není žádná nástraha. Neboj se, bratr se nerozzlobí, spíš bude mnohem klidnější.“

„Nemyslel jsem si, že budu někdy pomáhat udržovat tajemství před Ewanem. Bratr je také můj vůdce.“

„Moje psaní neobsahuje žádná temná tajemství. Zmínila jsem se jen o pár záležitostech, které jsem Ewanovi ještě nesdělila. Jde

o osobní věci.“ Vydržela jeho upřený pohled a pak si v duchu oddychla, protože Brian přikývl. „A ještě něco. Požádej Gillyannu o recept na ranní uklidňující nápoj. Porozumí.“ Z rychlého pohledu, který na ni Brian vrhl, měla pocit, že on jí porozuměl také. Mabino tiché aha ho nepochybně v podezření utvrdilo.

Všichni pozorovali starou Martu, která se k nim blížila a s někým neviditelným se zuřivě hádala. Fiona se podívala na Mab a čekala vysvětlení. Než je mohla Mab podat, přišel k nim zamračený Ewan. Fiona se připravila na další plísnění, kterým ji během posledního týdne častoval. Jako by sám sebe přesvědčil, že Menziesův útok ji proměnil v křehkou bytost, která musí být stále v posteli a pít léčivé nápoje na posílení krve.

„Máš odpočívat,“ spustil Ewan.

„Právě jsem předávala Brianovi pozdravy pro rodinu,“ ohradila se Fiona a zavěsila se do Mab. „Teď už musíme jít s Mab vyrábět mýdlo. Šťastnou cestu, Briane,“ zamávala mladíkovi a táhla Mab k boudě s bylinkami.

„Proč by měla odpočívat?“ zeptal se Brian Ewana.

„Potřebuje odpočinek po té hrůze, kterou prošla,“ odpověděl Ewan a zadíval se za svou ženou.

„Mně se zdá zdravá. Menzies ji nepořezal, neznásilnil ani nezbil. Myslím, že neutrpěla tolik, aby musela stále odpočívat. Vždyť už je to týden.“

Ewan pod Brianovým pohledem znervózněl. Bratr se na něho díval s pobavením a pochopením zároveň. Ewan věděl, že se Fioniným zdravím zabývá až příliš, ale když o ní začal přemýšlet, hned si živě představil, jak visí přivázaná k větvi stromu a na košili má krev. Také si vzpomněl na ledový strach, který ho sevřel při myšlence, že by ji ztratil. „Není to silná žena,“ zamumlal. „Je to malá a křehká dívka.“

Brian se zasmál. „Malá a křehká dívka, která vládne mečem jako muž, popere se s Clare, jen aby jí zavřela prostořekou pusu, zabije muže, vyhoupne se na větev stromu i se svázanýma rukama, vyšplhá nahoru stejně rychle a tiše jako Simon, běhá jako zajíc…“

„Dost,“ vyštěkl Ewan, ale pak si přetřel šíji. „Nerad bych o ni přišel. Je mojí povinností dohlédnout, aby na sebe dávala pozor.“

„Samozřejmě. Ale člověk musí být opatrný, aby jeho přehnaná péče nezačala druhého dusit.“ Brian se podíval k boudě s bylinami. „A aby neutíkal z partnerova dosahu.“Ewan sebou trhl.

„Všiml sis toho, že?“

„Bylo těžké nevšimnout si. Ewane. Myslím, že nejhorší, co můžeš udělat ženě, jako je Fiona, je zavinout ji do měkkých pokrývek a posadit do kouta. I kdyby ti to nějakým zázrakem dovolila, myslím, že by velice brzy uvadla, jako utržená květina.“ Pokrčil rameny. „Vím, jak strávila prvních třináct let života. Jsem si jistý, že jsi její příběh slyšel také a víš toho ještě víc. Možná by sis to měl čas od času vybavit a připomenout si, že tvoje malá křehká žena přežila.“ Brian poklepal Ewanovi na záda a vydal se ke koni, jehož mu podomek právě osedlal. „Je načase vyrazit. Modlím se, abychom se dostali k MacEnroyům bez nesnází. Bojím se, že budu potřebovat veškerý rozum a sílu, abych se se členy Fioniny rodiny domluvil.“

Když Brian a šestice mužů z doprovodu vyrazili na cestu, Ewan se otočil a zadíval se na boudu s bylinami. Nebylo mu příjemné, že mladší bratr odhalil jeho strach, ale chvilka rozpaků stála za to. Uvědomil si, že jeho rozum řídily obavy. Fiona možná vypadá jako jemná a křehká dívka, ale pod měkkou slupkou je jako z oceli. Často z ní cítil sílu a teď se ptal, jak na to mohl zapomenout.

Něco však Brian neodhalil (a Ewan děkoval Bohu) – snaha chránit Fionu mu odpírá radost z její vášně. Fiona mu ráno dala najevo, že je ochotná a schopná se milovat, ale on ji hrdě ignoroval. Už se nechtěl sám dobrovolně trestat. Na krátký okamžik pocítil silnou touhu rozběhnout se za ní, popadnout ji, odnést do ložnice a dát průchod vášni, jež ho trápila už týden. Ale odolal a vydal se na cvičiště. Užijí si večer, pokud se Fiona nebude ještě zlobit nebo cítit se uražená jeho ranním odmítnutím. Ewan by rád věděl, jestli je možné, aby se muž plazil u nohou své vyvolené, aniž by si toho někdo všiml.

„Musím ho přinutit, aby se válel v prachu u mých nohou,“ zamumlala Fiona a prudce nasypala maková zrnka do kamenného hmoždíře. „Musí si kleknout na kolena a pěkně poprosit. A pak se mu vysměju!“

„Fiono!“ Mab vytrhla Fionině paličku z ruky a s obavou pohlédla na jemný prášek v hmoždíři. „Jestli si představuješ, že tohle je tvůj manžel, asi tě rozzlobil.“ Obrátila zrak k Fioně. „Proto jsi mu neřekla, že čekáš jeho dítě?“

„Je ještě příliš brzy. Nejsem si jistá,“ protestovala Fiona.

„Ale já myslím, že to víš stejně dobře jako já. Čekáš dítě. Tohle jsem na každé poznala, už od dívčích let. A skoro ode dne, kdy byla žena oplodněna.“ Mab se zamračila. „Nesvěřila jsem se s tím nikomu, protože by se začalo šeptat, že jsem čarodějnice. Vím to moc brzy, ještě dřív, než ženy začnou o této možnosti vůbec uvažovat.“

Od doby, co Fiona znala Gillyannu a všechny její příbuzné, byla zvyklá na lidi s podobnými schopnostmi, a proto jen přikývla. „Jestli jsi věděla, že čekám dítě, proč jsi nic neřekla?“

„Je to podivné, ale nebyla jsem si jistá až do dnešního rána. Pocit, který mám, když je žena těhotná, tady byl, ale trochu se lišil. Ale dnes ráno, když jsi vešla do velké síně, byl najednou pravdivý a jasný jako jindy.“

„A začala jsem jíst tolik, že na mě Ewan může být hrdý.“ Fiona udělala grimasu a Mab se rozesmála. „Ano, vím jistě, že čekám dítě. Měsíčky jsem od svatby už nedostala a včera i dnes jsem měla ranní nevolnost. Neřekla jsem nic Ewanovi, protože si chci být jistá, že se dítě udrží, a také chci strávit ještě nějakou dobu jen s ním.“

„Dítě tady nebude ještě asi osm měsíců, Fiono.“

„Já vím, ale ve chvíli, kdy Ewanovi sdělím, že je čekám, začne se na mě dívat jinak. Už nebudu jen jeho žena, budu žena, která nosí jeho dítě. A jestli má Ewan změnit své chování ke mně, chci vědět, že to udělá kvůli mně samotné, a ne kvůli dítěti.“

„Ach tak, už rozumím. Neřeknu to živé duši. To kvůli dítěti jsi chtěla Ewana přinutit, aby se ti plazil u nohou, a potom se mu vysmát?“

„Ne, jen se zlobím, že se mnou zachází, jako bych se měla při sebeněžnějším dotyku rozpadnout na kousky. Asi si to myslí, protože se mě celý týden nedotkl.“ Mab vykulila oči a Fiona zuřivě přikyvovala. „Ano, co je moc, je moc! Dnes večer s tím přestane, i kdybych ho měla přivázat k posteli.“ Fiona si náhle představila Ewana přivázaného k posteli, nahého a vydaného jí na milost a nemilost. „Ach bože, to je ale vzrušující myšlenka!“

„Fiono!“ Mab znovu ohromeně zakoulela očima, ale hned se rozesmála. „Ty nestoudnice. Ale dobře se k našemu Ewanovi hodíš.“

„Opravdu?“ zeptala se Fiona tiše a velmi vážně.

„Ano. Ewan byl vždycky vážný a tragédie a velká zodpovědnost jeho vážnost ještě posílily. Jednoho rána se může probudit a zjistit, že opevnil své srdce a ukryl city tak důkladně, že zůstal úplně sám. Ale ty to nedovolíš. Ty ho ochráníš před pomalým umíráním uvnitř jen proto, že má strach po něčem sáhnout. Buď trpělivá. Kdybys viděla, co dělal, když jsem mu řekla, že tě chytil Menzies, věděla bys, že pro tebe není tak nedosažitelný. A teď chci pocítit tvé dítě.“

Fiona stála bez hnutí a Mab jí položila ruku na břicho a zavřela oči. Z jejího výrazu bylo jasné, že opravdu něco vnímá. Krátce se zamračila a na Fionu náhle padla tíseň. Když Mab konečně otevřela oči a ustoupila, Fiona na ni pohlédla s úzkostí.

„Ten malý ďáblík nechce vydat své tajemství,“ promluvila Mab.

„Pak je to tedy chlapec.“

„Nejsem si jistá. To je to tajemství. Většinou poznám, jedná-li se o chlapce nebo o dívku, a už od počátku jeho života v lůně, ale tvé dítě si zřejmě říká, že mi do toho nic není. Jenže celou pravdu skrýt nemůže. Je zdravé. Nemyslela jsem si, že někdy pocítím tak silné vibrace života.“ Mab se ušklíbla. „Když mě posloucháš, tak už víš, proč mě někteří lidé nazývají Šílená Mab nebo čarodějnice.“

„Pak jsou to blázni. Já považuji tvou schopnost za skutečný dar, za požehnání. Je mnohem vzácnější než nějaký nápoj, který vyčistí chlapcům pleť nebo umožní, aby nějakému marnivci narostly vlasy.“ Fiona spatřila v Mabiných očích záblesk naděje.

„Lidi moje schopnosti děsí, Fiono. Matka říkávala, že to není nic jiného než ďáblova práce.“

„Ne, je to Boží dar. Zdá se mi, že ses ho snažila potlačovat, místo aby ses ho naučila používat. A to teď uděláme. Zjistíme, co všechno dokážeš a jak schopnosti můžeš rozvinout. Také zjistíme, jak bys mohla své vědění využít ku prospěchu ostatních, ale v mezích, abys v lidech neprobudila strach a podezřívavost. V klanu naší Gilly má hodně lidí podobné schopnosti. Strávila jsem s nimi dost času, abych zjistila, jak se můžeš chránit proti nebezpečným obavám a přitom použít svůj dar k účelu, jejž určil Bůh.“

Mab Fionu objala a ta se tiše zasmála.

„Jak jen ti mám poděkovat?“ zeptala se Mab.

„No, mohla bys mi pomoci najít nějaký měkký provaz, jímž bych mohla přivázat muže za zápěstí k posteli.“

Ewan zamrkal a uviděl nad sebou strop. Nemohl uvěřit, že při čekání na Fionu usnul. Náročná práce, kterou si záměrně naložil, aby nepronásledoval svoji ženu, ho tak zmohla, že usnul. Jestli chtěl pomilovat Fionu tak, jak si předsevzal, měl zůstat vzhůru, ale Fiona mu řekla, že kdosi nemocný zoufale potřebuje její péči, a nechala ho samotného.

Sotva se probral, uvědomil si, že ho něco svědí na břiše. Chtěl se poškrábat, ale cítil, že pravou paži má přivázanou k pelesti postele. Rychlým pohledem zjistil, že má připoutanou i levou. Zápěstí měl obtočená hrubými provazy, podloženými tmavě modrými pruhy vlněné tkaniny. Nebyl však nervózní ani nehledal očima nepřítele. Pak zavoněla levandule. K posteli přistoupila Fiona a on už věděl, proč je klidný. Šestým smyslem poznal, že jeho žena je v místnosti a že mu nehrozí nebezpečí. Ewan vycítil, že klíčem k situaci jsou provazy, pečlivě obalené měkkou vlnou, aby mu nerozedřely kůži. Tušil, že ho probudilo, když ho přivazovala k posteli.

„Proč jsi mě přivázala?“ zeptal se s tělem napjatým touhou, protože před ním stála jen v košili.

„Abys mi neutekl,“ odpověděla Fiona, dopila víno a usedla na postel. „Předvedu ti, že jsem zdravá a plná života a že už se nepotřebuji léčit ze zážitku s Menziesem.“

Ewan otevřel ústa a chtěl jí říct o proměně v srdci, ale když se na něho obkročmo posadila, rychle je zavřel. Muž nemusel mít moc milostných zkušeností, aby odhadl, co má v plánu. Jen úplný blázen by riskoval, že řekne něco, co by ji mohlo přinutit záměr změnit.

„Byla to pro tebe smutná zkušenost,“ zamumlal. „Jsi tak malá a křehká.“

„Pravda, byl to nepěkný zážitek, ale mám v úmyslu dokázat ti, že jsem ho překonala. Nepřeji si, abys se mnou dál zacházel jako se slaboučkou, zjemnělou slečinkou.“

Ewan zvedl obočí. Věděl, že to pochopí jako výzvu, a měl pravdu. Způsob, jakým jeho výzvu přijala, ho vzápětí nutil osvobodit se z provazů a chytit ji do náruče. To, jak ho líbala a jak laskala každý kousek jeho zjizveného těla, mu rozbouřilo s nebývalou silou krev v žilách. Měl pocit, jako by ho uctívala, a rostla v něm naděje, že jednou její srdce získá. Zasténal a zavřel oči, protože ho uchopila do úst, rozhodnutá protáhnout požitek z intimního laskání co nejdéle.

„Fiono,“ zachraptěl, když dosáhl nejzazšího bodu sebeovládání. „Dovol mi do tebe vstoupit. Hned.“

Posadila se mu obkročmo na klín a jejich těla se spojila. Dlouze vzdychl. Byla uvnitř těsná, teplá a vlhká. Ewan nemohl uvěřit, že ji tak vzrušilo pouhé mazlení s jeho mužstvím.

„Odvaž mě, Fiono,“ zašeptal hrdelním hlasem. „Musím se tě dotýkat.“

Sotva ho odvázala, sevřel ji pažemi a jejich vášeň se rozhořela prudkým a sžírajícím plamenem. Vyvrcholení bylo společné a nádherné. Fiona se Ewanovi zhroutila do náruče a on tiskl její chvějící se tělo k sobě. Chvíli leželi nehnutě a nechali doznívat krásný zážitek.

„No, možná nejsi tak křehká,“ řekl Ewan, když se mu uklidnil dech.

„Ne, nejsem.“ Fiona ho pohladila po hrudi a dál ležela bez hnutí, protože byla úplně zesláblá.

„Nemyslím si, že bych kdy byl tak šťastný, když mě někdo potrestal za hloupé chování.“ Fiona se uchichtla a Ewan se usmál a políbil ji na temeno. „Bál jsem se, že jsem tě ztratil,“ zašeptal.

Fiona cítila, jak jí srdce poskočilo radostí a nadějí, protože za jeho slovy vycítila hluboký cit. Raději však odolala pokušení rozvést dané téma a mlčela. Instinkt jí prozradil, že kdyby na Ewana naléhala, spíš by ho od sebe odpudila.

„Ne,“ zašeptala pak, „nikdy mě neztratíš. Menzies mě odvlekl, ale já bych našla cestu zpět. K tobě vždycky najdu cestu.“ Skoro se zasmála, protože jeho jedinou odpovědí bylo tiché zamručení a pevnější objetí. To jí zatím stačilo.

16. kapitola

„Jsou tu zas!“

Ewan vzhlédl od účetních knih a zamračil se na Gregora. „Kdo?“

„Cameroni.“

„Ježíši, viděl je otec?“

„Ano. Je obtížné přehlédnout dvanáct ryšavých hlav.“

Ewan pronesl tichou nadávku a vyrazil s Gregorem v patách z pracovny. Sotva sešli po schodech, uviděli Fionu s Mab. Vyběhly z velké síně a mířily ven z domu. Otevřenými dveřmi se nesl dovnitř otcův křik. S nenávistí je třeba skoncovat, rozhodl se Ewan a vydal se za oběma ženami. Jakmile však došel na nádvoří, zjistil, že Fiona už zřejmě promluvila s jeho otcem kvůli jeho nesmiřitelnosti. Zaváhal, protože ho napadlo, že ji nechá, ať situaci zvládne sama.

„Není tak rozvášněný, jak býval dřív,“ utrousil Gregor a zastavil se vedle Ewana.

Ewan chvíli naslouchal otcovu spílání a pak souhlasně přikývl. „Možná že konečně přichází k rozumu. Dej otevřít bránu, pozveme naše bratrance dál!“

„A co otec?“

„Buď to vydrží, nebo může jít trucovat do své ložnice. Instinkt mi říká, že návštěva jde právě včas. Bratranci jsou spojeni s MacEnroyi jedním sňatkem a uplynulo teprve čtrnáct dní ode dne, kdy se Brian k MacEnroyům odebral. Běž, pusť je dovnitř, ať mohu ukojit zvědavost,“ řekl Ewan a šel vstříc otci a Fioně.

„Jsi jen hloupě zaslepený,“ odbyla Fiona sira Fingala, protože už byla unavená z vypočítávání rozumných důvodů.

„Tak bys neměla mluvit s tchánem,“ osopil se na ni Fingal a zatvářil se mírně uraženě.

„Budu tak mluvit, pokud to bude pravda.“

„Já…“

„…jsem hloupě zaslepený,“ dokončil Ewan, zastavil se vedle Fiony a pohlédl na otce. „Otče, jestli jsou to titíž lidé, kteří ti ublížili, setnu jim na místě hlavy. Ale nejsou to oni. Vím, že tě stojí velké přemáhání přijmout syna těch, o nichž si myslíš, že tě zradili, ale mě k tomu nutí potřeby našeho klanu. Už nemůžeme dál zůstávat osamoceni. Potřebujeme někoho, o koho se můžeme opřít. Jestli si mám poradit s nepřáteli, mohu to udělat jen tehdy, budu-li mít spojence. Pak znepřátelené klany pochopí, že není dobré zabíjet každého MacFingala, který se jim dostane do cesty.“

Sir Fingal si dal ruce v bok, zahleděl se na syna a pak na Fionu. Potom se otočil a vrhl pátravý pohled na muže, kteří právě projížděli otevřenou branou.

Ewan pozorně sledoval otce, stejně jako Sigimor, vůdce cizí družiny. Zastavil koně, seskočil z něho a kráčel jim vstříc. Ewan viděl, že je opravdu tak hezký, jak se mu zdál už zdálky. Došel k nim, chytil Fionu kolem ramen a vůbec si nevšímal otcova vzteklého odfrknutí.

„Vypadáš jako tvůj otec,“ vyštěkl sir Fingal poté, co si vyměnili upjaté pozdravy.

„To doufám,“ zavrčel Sigimor. „Nesnesl bych pomyšlení, že ho moje matka oklamala.“

„Ta oklamala mě.“

„Opravdu? Bylo to před tím, nebo po tom, co jsi udělal dítě její sestřenici?“

Ewan i Fiona se překvapeně zadívali na sira Fingala, který se na usmívajícího se Sigimora zamračil a pak se mírně začervenal. Ewan zaklel. Třebaže nechtěl věřit Sigimorovým slovům, nebylo pochyb – na otcově tváři se zračilo provinění. Ticho přerušila Mab.

„Také jsi byl mladý blázen,“ řekla Mab a zavrtěla hlavou. „A teď vidím, že ses stal tím, kým jsi, kvůli velké zradě. Jen další důkaz, že jsi nikdy neměl daleko k tomu, abys spustil kalhoty, ty starý blázne.“

„Byla to velká zrada,“ protestoval Fingal. „Držel jsem se přísahy, kterou jsme si dali se svou dívkou. Pak můj bratr zjistil, že ona, jež mu byla zaslíbena, miluje mne, a málem přesvědčil jejího otce, aby zrušil jejich zasnoubení a nechal ji provdat se za mne. Ale její otec za mnou poslal tu ženskou. Navštívila mě v ložnici, když jsem spal, a svedla mě. Ještě než jsem se stačil úplně probudit, bylo dokonáno! Pak začala křičet a prohlašovala, že jsem ji svedl já. Nikdo mi nevěřil, třebaže jsem se jim to pokoušel vysvětlit. Domníval jsem se však, že všechno dobře dopadne, když mi moje dívka nakonec uvěřila. Pak ale ta prokletá ženská prohlásila, že čeká moje dítě, a všichni tvrdili, že se s ní musím oženit. Ztratil jsem rozvahu, všechny jsem proklel a utekl. Tak vidíš, Mab, byla to velká zrada,“ dodal tiše a najednou vypadal velmi unaveně.

„Ano, Fingale, byla,“ přikývla Mab, vzala Fingala pod paži a odváděla ho do domu.

Fingal se po několika krocích zastavil a ohlédl se na Sigimora. „Snažil jsem se získat své dítě. Ta žena mi však sdělila, že hoch zemřel. Tvrdila, že ji kvůli mně vyhnali a dítě nevydrželo tvrdý život.“

„Lhala,“ řekl Sigimor. „O dítě se postarali její příbuzní. Hoch po nich zdědil panství a teď je už šest let ženatý. Jeho matku zabila asi před patnácti lety žárlivá milenka.“

Fingal přikývl a nechal se odvést Mab.

Fiona si pomyslela, že vypadá, jako by jeho bolest znovu ožila. Oči se jí rozšířily překvapením, když se rozhlédla. Na nádvoří se shromáždili všichni MacFingalovi chlapci, legitimní i levobočci. Pohlédla na Ewana, jenž se tvářil stejně užasle jako ona.

„Ewane,“ oslovila ho, ale umlkla, protože přikývl a něžně jí stiskl rameno.

„Člověk se musí ptát, co ho zranilo víc,“ zamumlal Ewan. „Myslím, že se celé roky obviňoval ze smrti toho dítěte.“ Ewan se podíval na Sigimora. „Proč mu nikdy nikdo neřekl pravdu?“

„V době, kdy už jsem pravdu znal, se mnou tvůj otec odmítal hovořit. Ostatní se drželi této lži proto, že chlapcův děd se bál, aby o něho nepřišel. Když se k nám donesly zvěsti o tom, jakou armádu synů tvůj otec založil, naši starší se domnívali, že tvému otci na jednom synovi nesejde. Nepotřeboval chlapce tak jako oni.“

„A co si o tom myslíš ty, Sigimore?“ zeptala se Fiona. „Jaký závěr jsi učinil?“

„Že sir Fingal měl opravdu velkou chuť na ženské,“ odpověděl Sigimor. „Řekli mi, že chlapce neměl opustit. Tu ženu ano, ale ne hocha. Jeho syn však už zná pravdu. Čeká jen, až mu sdělím, že vaše brány jsou pro něho otevřené a tak už zůstanou.“

„Ano, zůstanou,“ odpověděl Ewan. „Pojď dál, promluvíme si o tom u hodovní tabule. Může to trvat hodiny.“

„Nejdřív musím předat každému z vás zprávu od Connora.“

„Říkal jsem si, že tvoje návštěva je podivně dobře načasovaná.“

„Ano. Tvoji poslové dorazili bezpečně a za několik dní se vrátí,“ řekl Sigimor Ewanovi a pak se na Fionu usmál. „A musím doručit zprávu, kterou ti posílá bratr, děvče.“

Sigimor sevřel Fionu v mohutných pažích a vtiskl jí srdečný polibek. Fiona si jen stačila pomyslet, že je velmi zkušený, když tu zaslechla zvuk rychle tasených mečů a honem se vymanila ze Sigimorovy náruče. Cameroni stáli za Sigimorem se vztyčenými meči a kolem nich se vytvořil kruh zamračených MacFingalů a každý, kdo měl meč, jím mířil na Camerony.

„Ježíši, Sigimore,“ zamumlal někdo za ním. „Chceš, aby nás všechny pobili?“

Fiona se naklonila doprava, aby viděla za Sigimora, a usmála se na bratrance Liama. „Nazdar, Liame.“

„Zdravím tě, Fiono,“ odpověděl Liam.

Vtom polekaně vyjekla, protože se jí kolem pasu ovinula silná paže a stáhla ji k Ewanovi. „Nemyslím si, že můj bratr chtěl, abys udělal právě tohle, Sigimore,“ řekla Fiona. Doufala, že trochu zlehčí napjatou situaci.

„Ne,“ odpověděl Sigimor. „Měl jsem se ujistit, že jsi dobře ochráněna a že je o tebe postaráno.“ Klidně se rozhlédl po všech MacFingalech, kteří byli připraveni rozsekat ho na kusy za to, že se dotkl ženy vůdce klanu. „Řekl bych, že ano.“

Liam se postavil vedle Sigimora a káravě se na něho podíval. „Udělal jsi to jen proto, abys viděl, jak se zachovají?“

„Činy jsou přesvědčivější než slova.“

„Jsi blázen,“ zavrtěl hlavou Ewan, zasunul meč do pochvy a všichni ostatní ho následovali. „Byl jsi jen kousíček od smrti.“ Ewan věděl, proč okamžitě reagoval na to, že Fionu políbil cizí muž, ale poněkud ho překvapilo, že stejně rychle reagovali i členové jeho klanu.

„Dostal jsem odpověď, ne snad?“ Sigimor viděl, že Ewan upřel pohled na Liama. „Tady Liam je tvůj další bratranec.“

„Ano.“ Ewan rychle zvažoval, zda nemá vyzvat tohoto příliš hezkého bratrance, aby zůstal ve vesnici.

„Taky má ten výraz, Liame. Víš, jako Diarmot a Connor, když tě vidí.“

„Máš na mysli výraz, který prozrazuje, že by mě nejraději viděli se zlomeným nosem a několika jizvami?“ zeptal se Liam. „A že by se na mém zohavení s potěšením podíleli?“

„Ano.“ Sigimor se na Ewana usmál. „Nezmínil ses o hodovní tabuli?“

Gregor Cameronům pokynul a zamířil s nimi do hodovní síně. Ewan pohlédl na Fionu. „Neřeklas mi, že je blázen.“

Fiona se zasmála, přitiskla se k němu a pak následovali skupinu Cameronů. „Mohl by být. Můj bratr Diarmot říká, že se na všechno dívá z jiného úhlu než většina lidí a že na jeho humor si člověk musí zvyknout.“

„Chápu. Způsob, jakým se dívá na život, mu napověděl, že jestli tě dobře ochraňujeme, zjistí nejlépe, když tě políbí před ozbrojeným manželem a jeho ozbrojenými příbuznými.“

„Ano, a myslím, že dostal odpověď i na další důležitou otázku.“

„Jak líbáš?“ procedil skrze zuby Ewan.

„Ne. Dozvěděl se, že určitě nenapadáte lidi slepě a bez rozmyslu. Všichni jste byli připraveni, ale nikdo nezaútočil.“

„Ale riskoval život a životy svých mužů.“

„Tím si nejsem tak jistá. Nepřekvapilo by mě, kdyby o vás věděl víc, než si myslíme. Když vás svým chováním nepřinutil, abyste na něho zaútočili, je schopen udělat si z vás spojence.“ Ewan brzy pochopil, co si Fiona myslí o svém bratranci.

V průběhu večerní hostiny ho občas napadlo, že ho příliš zbrkle označil za blázna. Zdálo se mu dobré mít spojence, byť poněkud zvláštní. Rozhlédl se po MacFingalech a připustil, že bude muset být dost tolerantní, má-li Camerony přijmout za příbuzné.

Pak uviděl Fionu s Liamem. Seděli vedle sebe na lavici na druhém konci velké síně, měli hlavy u sebe a byli ponořeni do hovoru. Teď věděl jistě, že nejméně jeden příbuzný mu vůbec nesedí. Už už se zvedal z místa, když tu mu něčí ruka sevřela rameno a vtlačila ho zpět. Ewan otočil hlavu a uviděl Sigimora. Napadlo ho, co kdyby ho uhodil, aby mu zmizel z tváře protivný pobavený výraz.

„Liam se nepokouší svádět tvoji ženu,“ řekl Sigimor. „Fiona by se nenechala. Řekl bych, že bys ji takovými obavami spíš urazil. Ale všichni vědí, že pokud je nablízku Liam, může mít žena skoro svatozář, a manžel si o ni stejně bude dělat starosti. Ten ubohý chlapec je manžely často proklínán.“

„Ten ubohý chlapec od sebe asi musí odhánět dívky plácačkou na mouchy,“ zabručel Ewan.

„To je pravda a taky ji nepoužívá tak často, jak by měl. Ale nikdy nepřekročí své meze. Nemohu sice říct, že je to od chvíle, kdy za ním před třemi lety zapadly brány kláštera, ale věří ve svátost manželskou. A kdyby se pokusil Fionu svádět, nepochybně by ho chytila za nos a pěkně mu s ním zakroutila, což by podle nás občas potřeboval.“ Ewan se rozchechtal a Sigimor se mírně usmál. Pak se rozhlédl po lidech, shromážděných ve velké síni. „Tvůj otec tady má pěknou sbírku podivínů.“

Ewan nad jeho postřehem překvapeně zamrkal a pak se zamyslel. „Ano, myslím, že právě podivíny sbírá. Někteří ze starších obyvatel hradu jsou u nás už od doby, kdy otec zdědil panství. Pak jsou tady všichni moji bratři, vlastní i nevlastní, a synovci. Ano, otec má dveře dokořán i pro vyhnance, jako je například Mab. Bydlí tu hodně těch, které členové jejich klanů vyhostili, ale při jejich výběru je opatrný. Ještě když jezdíval za hranice panství, vždycky s sebou někoho přivezl. Většinou ztracené a osamělé běžence z jiných klanů.“

„Dá se říct, že ho také vyhnali. Navíc se domníval, že stejný osud potkal i jeho syna. Mého otce nejvíc trápila lež o Fingalově dítěti, s čímž se mi svěřil až před smrtí. Byl přesvědčen, že právě lež o smrti syna zasáhla tvého otce nejvíc.“

„Já si to taky myslím, ačkoli až dosud jsem o tom nevěděl. Otec mi nikdy nevyprávěl zážitky z mládí.“ Ewan se podíval k místu, kde seděl otec s Mab, Gregorem, Nathanem a několika Camerony. Byl rád, že se starý pán opět mračí a hádá. „Když jsem viděl, jak ho zabolela pouhá zmínka o minulosti, už ho chápu. Taková podlost mu zřejmě zasadila ránu do srdce.“

„Ano, také si to myslím.“

„Domnívá se tvůj otec, že mu to, co udělal, stálo za to?“

„Někdy ano, jindy zase ne. Miloval moji matku, ale ona nemilovala jeho – ne tak jako tvého otce. Když umíral, řekl mi, že ztratil bratra, ale jeho dívku nikdy opravdu nezískal. Smutné, ale nemohu nad tím příliš truchlit. Ostatně, kdyby k tomu nedošlo, nebyli bychom tady ani ty, ani já.“

„To je pravda. Pověz mi, jací jsou MacEnroyové jako příbuzní?“

Ewan pozorně naslouchal všemu, co Sigimor vyprávěl o Fionině rodině. Ačkoli Sigimor popsal i pár napjatých jednání s Fioninými bratry, vše naznačovalo, že v MacEnroyích bude mít silné a spolehlivé spojence. Až se bude muset znovu utkat s nepřáteli, bude mnohem silnější. V jedné chvíli si k nim přisedl otec, ale seděl mlčky a poslouchal vyprávění o MacEnroyích, stejně jako Ewan. Ten si byl příliš dobře vědom, jak často se střídají otcovy nálady, přesto si pomyslel, že u něho nastala změna k lepšímu.

„Nemyslíš si snad, že by Fionini bratři chtěli ublížit mému chlapci, že?“ zeptal se sir Fingal.

„Mohli to mít v úmyslu,“ odpověděl Sigimor, „ale neudělají to. Samozřejmě pokud jim Fiona nedá volnou ruku.“

Sigimor mrkl na Ewana. „Tak až je uvidíš přijíždět, bude moudřejší ji uklidnit, kdyby toho dne k tobě cítila zlost.“

„A kde je?“ Fingal se rozhlédl kolem, a když uviděl Fionu v družném hovoru s Liamem, ztuhl. „Ty ji necháš o rozmlouvat s tím krasavcem?“ Ohromeně se podíval na Ewana. „Jdi pro ni.“

„Ne,“ odpověděl Ewan. „Nedělá nic špatného. Jen s tím klukem mluví. Co je na tom?“ Musel potlačit úsměv, protože otec se na něho zle podíval.

„Co je na tom? Copak jsem tě za ty roky ničemu nenaučil?“ Sir Fingal vstal. „Jsi příliš důvěřivý, hochu, ale teď nemám čas vysvětlovat ti tvou pošetilost. Musím Fionu odvést do bezpečí. Nemohu uvěřit, že můj syn je tak nerozumný, že nechá svou ženu bez dozoru s takovým hezounem,“ zamumlal a vydal se za Fionou.

„To jsi vymyslel dobře,“ poznamenal Sigimor a sledoval, jak se sir Fingal hrne k Liamovi a Fioně.

Ewan nemínil popírat, že mu otec sedl na lep a odpověděl: „Dík.“

„I kdyby stála Fiona za tebou a vyslechla celý rozhovor, nemohla by dokázat, že jsi k nim otce poslal záměrně.“ Sigimor zvedl pohár v krátkém tichém gestu pozdravu. „Liam je dobrý chlap, uvidíš.“

„O tom nepochybuji. Ale bylo by lepší, kdyby byl dobrý a ošklivý,“ řekl Ewan a Sigimor se rozesmál.

Fiona se na sira Fingala zamračila a rozesmátý Liam vstal a odešel. „Mluvila jsem s ním.“

„Jsi vdaná žena,“ houkl sir Fingal a překřížil si paže na hrudi. „Neměla bys mluvit s tak hezkým a svobodným mužem. Proč nesedíš vedle svého manžela a nehovoříš s ním?“

„Protože ten neví nic o mém bratru Diarmotovi a jeho dětech – a Liam to ví. Byl nějakou dobu na Clachthromu, než přijel se Sigimorem na Deilcladach. Liam získal mnoho znalostí, když pobýval v klášteře, a učil Diarmotovy děti.“

„Jestli ho měli na Clachthromu tak rádi a tak jim pomáhal, proč ho nechali odjet, co? Ha!“ Fiona se začervenala a Fingal pokýval hlavou. „Tvého bratra patrně unavil pohled na jeho hezkou tvář. Přál si, aby byl raději co nejdál od jeho ženy.“

„To je ale hloupost. Ilsa ani Gillyanna by nikdy své muže nezradily a já také ne. Ewan má aspoň tolik rozumu, že to ví. Jemu nevadilo, že jsem mluvila s Liamem.“ Fiona si v duchu přiznala, že ji trochu nazlobilo, když Ewan neprojevil žárlivost. Trpěli jí oba její bratři, přestože si byli jisti láskou svých žen. „Ale dost o Liamovi. Mluvil jsi se Sigimorem?“ Fionu pobavilo, jak sir Fingal nespokojeně zamručel, když změnila téma.

„Chvíli,“ zamumlal. „Dobrý chlap, i když trochu divný.“ Stěžoval-li si sir Fingal, že je někdo divný, bylo to stejné, jako by si ryba stěžovala, že je voda mokrá, ale Fiona jen přikývla. „Člověk si na něho musí zvyknout. Ale bude to dobrý spojenec.“

„Ano. Ewan má pravdu, když říká, že je potřebujeme. Teď můžeme čelit našim nepřátelům posíleni o dva klany, které nám budou stát po boku. Až některý z mých chlapců vyjede za hranice našeho panství, nebude se muset skrývat za každým smrčkem nebo si s sebou brát půl tuctu ozbrojenců.“

Fiona si uvědomila, že tohle sira Fingala trápilo. Byl si zřejmě dobře vědom špatného postavení svého klanu. Byl svědkem opatrných příprav na cesty a neustálých bezpečnostních opatření a určitě viděl, co jeho neuvážená slova a činy všem přinesly. Někteří muži jsou s přibývajícím věkem stále zatvrzelejší, jiní zase moudřejší. Fiona si už kvůli Ewanovi přála, aby byl sir Fingal ten druhý případ.

O hodinu později ji začala zmáhat únava. Už se jí nechtělo zůstávat ve velké síni, a řekla Ewanovi, že si půjde lehnout. Políbila ho na tvář, a když Sigimor protestoval, že ho zanedbala, také ho se smíchem políbila na tvář. Ewanův pozorný pohled ji varoval, že svůj stav asi dlouho neutají. Nezamračil se kvůli polibku, který dala Sigimorovi, jeho pozornost upoutala její neobvyklá únava.

Připravovala se na lože a přemýšlela. Je ještě jeden důvod, proč nechtěla Ewanovi prozradit, že bude brzy otcem. Vzhledem k tomu, jak ji opatroval po její záchraně, se hrozila, jak se bude chovat, až zjistí, že čeká dítě. Jeho ochranářství nebude znát hranic a ona nebude mít ani chvilku klidu.

„Raději bys neměl moji ženu líbat,“ varoval Ewan Sigimora a dolil jemu i sobě pivo.

Sigimor se zasmál. „Bylo to spíš zasmání vedle mé tváře než polibek. Fiona potřebuje čas od času pocítit trochu lichocení a pozornosti ze strany mužů.“

„Myslím, že Fioně tohle nechybí.“

„Ale ano, chybí. Než jí udělal ty jizvy, bylo všechno v pořádku, ale potom se trápila. Pověděla mi to Gillyanna. Mnozí muži, kteří se Fioně dříve dvořili, se stáhli a našli si jiné dívky, pohlednější, než je ona. Někteří se dokonce chovali, jako by se takto poznamenaná narodila. Fiona není marnivá ani hloupá, aby stavěla jen na hezkých slůvkách, ale Gillyanna má za to, že v ní zůstala určitá trpkost, když se od ní lidé kvůli jejím jizvám odtáhli. Je přesvědčena, že jsou horší, než vypadají.“

„Blázni! Všichni jsou to blázni,“ rozhořčil se Ewan a Sigimor přikývl.

Ewan znal tu bolest. Zakusil ji také, když se lidé odvraceli od jeho zjizvené tváře. O kolik hůř se musela cítit krásná mladá dívka! Byl vlastně přesvědčen, že Fionin nedostatek marnivosti situaci ještě zhoršoval. Viděla, že velmi málo lidí dokázalo nahlédnout za krásu, jíž byla obdarována. Možná nikdy plně nevěřila všem pěkným řečem, kterými se ji nápadníci pokoušeli získávat, ale muselo ji velmi bolet, když si uvědomila, jak byly prázdné. Rád by věděl, kolik bolesti v ní ještě zůstalo, a sklesle se ptal sám sebe, jestli bude někdy schopen její smutek zaplašit.

Než se vydal do ložnice, byl už mírně opilý. Asi je lepší, že Fiona hluboce spí, říkal si, když se potichu vplížil do postele vedle ní. Asi by byl v rozpacích, kdyby se s ním chtěla milovat. Přitiskl se k jejímu měkkému a teplému tělu a spokojeně vzdychl, protože ze spánku zamumlala jeho jméno.

Všechno se vyvíjelo tak dobře, že byl z toho až neklidný. Zdá se, že otec konečně dozrál. Když jim prozradil, co se mu stalo, dostal ze sebe vztek a bolest, které ho tak dlouho sžíraly. Ewan věděl jistě, že otec se zbavil pocitu viny, který v sobě tak dlouho nosil, když mu řekli, že jeho první dítě přežilo. Až dosud Ewan vůbec nevěděl, co otce tak hluboce trápí. Začal se měnit, jakmile do jejich života vstoupila Fiona, a Ewan tušil, že změnu k lepšímu posílilo také to, co se dozvěděli dnes. Říkal si, že teď se otci snad podaří zapomenout na minulost.

Navázání přátelství s Camerony bylo požehnáním, i když na Sigimora si budou muset zvyknout. Ewan si nebyl jistý, jestli se mu líbí myšlenka, že Scarglas bude navštěvovat tolik silných a hezkých mužů, ale na druhé straně je dobré mít spojence. Z toho, co mu vyprávěl Sigimor, pochopil, že až přijedou MacEnroyové a jejich další spojenci, bude tu ještě víc pohledných mužů. Jestli měl Sigimor pravdu, pak přes Gillyannu jsou součástí rodiny také všichni Murrayové, což znamená spoustu nových jmen a dalších vztahů. Nebude to tak těsné spojenectví jako s MacEnroyi a Camerony z Dubheidlandu, ale je velmi uklidňující vědět, jak daleko může žádat o pomoc, když bude potřebovat.

Změnou se otevřely nové možnosti jeho bratrům. Život na Scarglasu byl dobrý a bude ještě lepší, protože konečně budou žít v míru. Teď se mohou bratři rozjet po kraji a využít mnohých příležitostí. Někteří možná uzavřou výhodná manželství, přinesou věnem pozemky nebo peníze, navážou nová přátelství.

To bylo příliš velké štěstí a nikdy je neměli tak blízko. Situace ještě nikdy nebyla tak slibná. Ewan spočíval tváří vedle pramene Fioniných měkkých vlasů a říkal si, že ho nečeká žádné trápení. Má krásnou vášnivou ženu, otec se mění k lepšímu, obě části Cameronovy rodiny se opět smířily a on získal spojence, po nichž vždycky toužil. Život byl dobrý. Měl by se na chvíli zastavit a užít si to. Zavřel oči, přitiskl Fionu k sobě a raději usnul, aby neslyšel tiché tikání vzadu v mysli.

17. kapitola

Když se Ewan díval na lístek ve svých rukou, pomyslel si, že měl spíš věřit pesimistické stránce své povahy. Bylo to teprve včera v noci, kdy se radoval, že se všechno v dobré obrací a že život je krásný? Teď se vynořil duch z minulosti a na všechno vrhl černý stín.

Helena mu porodila dítě – aspoň to stálo ve zprávě. Teď prý pobývá u starých manželů, kteří žijí v malém venkovském domku na jeho panství. Nepřekvapilo ho, že Helena jejich dítě opustila. Otázka spíš zněla, proč je u sebe měla tak dlouho.

Ewan vyšel z pracovny a vyhledal Gregora. Náhlé objevení dítěte, o němž mu nikdo nikdy neřekl, probudilo jeho podezření. Helena byla z klanu Grayů a jednou ho už zradila. Bylo možné, že tohle je past, jen další léčka, která pro něho znamená nebezpečí.

Gregora našel v jeho komnatě. Právě se chystal pobavit s hezkou služtičkou. Okamžitě poslal dívku pryč, a jakmile odešla, Ewan zakroutil hlavou. Jeho pohled říkal, že by bylo načase, aby Gregor přestal prohánět ženy, které u nich sloužily. Napadlo ho, že kdyby tam nebyly, Gregor a ostatní hoši by se nenechávali tak často vyrušovat z práce, jako dosud.

„Jsi čím dál puritánštější, Ewane,“ vytkl bratrovi Gregor a mírně se usmál, když zaznamenal Ewanův nesouhlasný úšklebek. „Byla víc než ochotná.“

„Já vím,“ odpověděl Ewan příkře. „Maisie je velice ochotná, proto má tři děti. Máš v úmyslu udělat jí dalšího bastarda?“ Uvědomoval si, že je rozčilený a že vztek a starost zostřily tón jeho hlasu. Gregor se na něho překvapeně podíval. „Právě jsem dostal zprávu o narození nemanželského dítěte.“ Podal lístek Gregorovi.

Gregor si ho přečetl. „Ty tomu věříš?“

„Ano i ne. Je možné, že mi opravdu porodila chlapce. Tím, že jsem vypustil semeno na prostěradlo, jsem ještě nemusel zabránit početí.“

„Tak proč ti to nikdy neřekla? Proč ho nepřivedla sem? Nemohu uvěřit, že by Grayové chtěli vychovávat tvého potomka.“

„Ne. Jestli je to pravda a jestli ten potomek strávil – kolik? – sedm let u našich nepřátel, můžeme si představit, jak měl těžký život. Spíš se ptám, proč ho nezabili hned po narození. Grayové považují všechny MacFingaly za obtížný hmyz. Pochybuji, že by je od vraždy odradilo, že jde o dítě, nebo to, že mu v žilách koluje i Helenina krev.“

„Takže je to past.“

Ewan přistoupil k oknu a zamyšleně pohlédl ven. „Právě toho se obávám, ale musím mít jistotu, ne? Co když v té chalupě je moje dítě? Nemohu je tam nechat, když už o něm vím.“

„Pak pro něj pošli pár mužů. Ať ho sem přivezou,“ navrhl Gregor.

„A ukáží ho Fioně?“

Gregor bratra chlácholil: „Nemyslím si, že by Fiona byla na chlapce zlá. Nebude se hněvat kvůli něčemu, co se stalo před osmi lety.“

„Možná ne,“ řekl Ewan a otočil se ke Gregorovi. „Je tady však to ‚možná‘.“ O Heleně už slyšela, takže před ní nemusím skrývat starý románek. Ale dítě? Ženu může pobouřit skutečnost, že její muž dal dítě jiné ženě. Pro muže je to jen omyl, dokonce i když se o dítě postará, ale žena v tom může vidět něco víc. Pro ni je to důkaz, že existoval svazek mezi jejím mužem a cizí ženou. Možná si nevzpomínáš na hádky mezi otcem a jeho ženami, ale já ano. Bastard jiné ženy vždycky znamená pro manželku velkou urážku, hněte ji víc než nevěra, která početí dítěte předcházela.“

Gregor se ušklíbl nad bolestnou vzpomínkou, kterou v něm vyvolala Ewanova slova, a pak si vzdychl. „Míníš jít do té chalupy sám, že?“

„Ano. Pokud je to past, nemohu tam poslat někoho jiného. A jestli je to pravda a Helena mi tam nechala syna, musím ho vidět. Nemohu se správně rozhodnout, dokud chlapce neuvidím a nepoznám v něm své dítě.“

„Ale poznáš to?“

„MacFingalové se vždycky poznají. Dokonce i Mabin malý Ned nese rysy MacFingalů, i když má světlé vlasy. Otec to ví, navzdory všemu, co říká. Já jen musím vymyslet, jak to provést. Jak se tam dostat, a přitom nepadnout do pasti, kterou na mě mohli nalíčit.“

„Půjdu s tebou,“ řekl Gregor a obul si vysoké boty. „Pokud půjdeme jen my dva, dokážeme se nepozorovaně přiblížit k chalupě, aniž nás někdo uvidí. Umíme odhadnout, kdy hrozí nebezpečí. Znám to tam a vím, kde jsou různé skrýše. Jen se musíme správně rozhodnout, kde necháme koně.“

Ewan přikývl. „Ano. To je dobrý plán. Nedokázal jsem nic vymyslet, protože pořád myslím na to dítě.“

Gregor popleskal Ewana po zádech a pak vyšli z pokoje. „Pak se rozhodneme. A jestli je to tvoje dítě, Fioně to jistě vysvětlíš.“

To Ewana trápilo ze všeho nejvíc. Instinkt i rozum mu napovídaly, že Fiona jeho chlapce přijme, postará se o něho a nebude mu vyčítat staré záležitosti. Ale stejně nedokázal zcela potlačit obavy. Bál se, že tohle by mezi nimi mohlo způsobit rozkol. Objeví se chlad a připraví jejich manželství o veškerou vřelost.

Raději se snažil soustředit na to, aby se vytratil ze Scarglasu bez obvyklé šestice ozbrojenců. Jestli na ně Grayové přichystali léčku, budou vyhlížet skupinu mužů, protože žádný MacFingal nikdy nevyjel z hradu bez doprovodu. Ewan oznámil, že si s Gregorem zajedou jen do vesnice, a koně obrátili až ve chvíli, kdy už je nikdo nemohl vidět ani z hlásky. Ale oddechli si teprve na kraji lesa, protože se mohli ztratit ve stínu stromů.

Poblíž chalupy sesedli z koní a pokračovali pěšky. Obezřetně se plížili přes paseky a ukrývali se za stromy a balvany a Ewan věděl, že otec by se nad nimi dmul pýchou. Nakonec se přikrčili za polorozpadlou kamennou zdí a pozorovali chalupu a její okolí.

„Nevidím nic podezřelého,“ řekl Gregor.

„Já taky ne. Navíc Grayové se nikdy neuměli skrývat,“ poznamenal Ewan.

„Ne. A kdyby to uměli, už bychom byli mrtví nebo v zajetí.“

Ewan se napřímil. Z chalupy vyšel bělovlasý muž. Dveře za sebou nechal otevřené a bylo vidět, že uvnitř nikdo nebezpečný není. Domek byl malý a Ewan by v něm snadno spatřil ozbrojence, protože to byla jen jedna velká místnost a komůrka na spaní. Neměl ani půdu.

„Starý Robbie se nechová nepřirozeně a já v domě vidím jen jeho manželku. Mám dojem, že za stolem sedí chlapec, ale je tam tma, nejsem si jistý,“ řekl Gregor. „Chceš ještě počkat?“

„Jdeme. Je tam jen Robbie a jeho žena.“ Ewan vykročil, ale pak zaváhal.

„Rozmyslel sis to?“

„Ne, musím ho vidět. Jen se připravuji. Raději bych dítě neměl, ale teď už na ně myslím a bojím se zklamání, kdyby tady nebylo.“

„Docela tě chápu.“ Gregor obešel zeď a zamířil k domku. Přes rameno řekl: „Je jen jediný způsob, jak se to dozvíš.“ Došel ke starému Robbiemu a pozdravil ho.

Ewan se zhluboka nadechl, aby se uklidnil, a vyšel za Gregorem. Také pozdravil starce a cítil, jak se mu žaludek sevřel očekáváním. Staiý Robbie se na něho podíval a přikývl, jako by odpovídal na nevyřčenou otázku. Ewan věděl, že se týká jeho dítěte, které je v domku. Následoval Robbieho do domu.

„Tady je,“ řekl stařec a špinavým sukovitým prstem ukázal na chlapce, jenž seděl u stolu a jedl ovesnou kaši.

Ewanovi stačil jediný pohled. Došel ke stolu a usedl na lavici naproti hochovi. Díval se na něho a viděl v jeho tváři Heleninu krásu. Ale rozpoznával i své vlastní rysy, jež bránily tomu, aby byl chlapec až příliš hezký. Husté černé vlasy, sahající po ramena byly jasným důkazem, že hoch je MacFingal.

V Ewanovi se rozbouřily emoce. Rád přijal od starého Robbieho holbu piva, kterou před něj postavil. Rychle se napil a snažil se uklidnit. Helenina lež v něm probudila palčivý vztek. Ta poběhlice! Měla mu o chlapci říct, měla ho k němu poslat už před lety. Teď je mu sedm a hledí na něj s obavami. Ewanovi usedalo srdce. Když se díval na chlapce, kterého počal a jenž byl jeho součástí jako vlastní ruka nebo noha, zrodil se v něm hluboký cit. Za ním se však skrývala starost. Jak to řekne Fioně? Jak ho může přivést domů?

„Jak se jmenuješ, chlapče?“ zeptal se. Gregor zůstal stát ve dveřích na stráži.

„Chlapec.“

„Cože? To je divné jméno. Nemáš jiné? Jak na tebe lidé volají?“

„Bastarde.“ Hoch se podíval na staroušky. „Ti mi říkají chlapče. To se mi líbí víc než bastard.“

To Ewana tak rozzuřilo, že se musel několikrát zhluboka nadechnout. Slyšel, jak Gregor za ním mumlá nadávky. Chlapec ho nervózně pozoroval a Ewan si uvědomil, že ho jeho rozhořčení děsí. Pokusil se je potlačit. Dá mu průchod později a zaměří je ke správnému terči.

„Musíme ti vymyslet jméno. Pokřtili tě?“

„Ne, nepokřtili. Slyšel jsem, jak o tom lidé mluvili. Nejsem požehnaný a půjdu do pekla, nebudu moci být pohřben do posvěcené země a ďábel mi ukradne duši, jestli to už neudělal…“

„Přestaň, prosím. To stačí. To už je víc než dost,“ zašeptal Ewan a zahleděl se chlapci do očí. „Jsem Ewan MacFingal, pán ze Scarglasu. Znáš moje jméno?“

Chlapec přikývl. „Ty jsi muž, jehož moje matka nenávidí.“ Zamračil se. „Myslím, že tě nenávidí hodně lidí. Hugh také.“

„To mě netrápí. Chlapče, jsem tvůj otec.“ Ewan trpělivě čekal a chlapec se na něho pozorně díval. Jeho příliš známé oči se pomalu rozšiřovaly.

„Vypadáš jako já.“

„Ano, ale ty jsi hezčí. Ten muž u dveří je tvůj strýc Gregor.“

„Matka říkala, že prokletých MacFingalů je hodně.“

„To ano. Pověděla ti matka, proč tě ke mně posílá?“ Ewan viděl, jak se chlapcovy oči zaplňují slzami. Chtěl k němu přistoupit, ale Robbieho žena Kate byla rychlejší a hocha objala. Patrně to je lepší, řekl si Ewan. Byl pro chlapce úplným cizincem.

„Matka mi řekla, že ji rozčiluji,“ zašeptal chlapec. „Prosil jsem, aby mě nechala u Mary, která mě má ráda. Ale matka křičela, že mě už nikdy nechce vidět a že mě pošle tam, odkud se k ní už nikdy nevrátím.“

„Včera za svítání jsem ho našel na prahu,“ promluvil starý Robbie. „Měl na sobě tenkou pokrývku a v ruce tenhle papír. My s Kate neumíme číst, takže jsme nevěděli, co s ním máme dělat. Pak nám přečetl začátek dopisu a už jsme věděli, kdo je a ke komu patří. Uložili jsme ho do postele a poslali jsme k tobě sousedova hocha se zprávou.“

„Takže ty umíš číst?“ zeptal se Ewan chlapce.

„Trochu. Mary mě učila.“

„Kdo je Mary?“

„Hughova mladší sestra. On ji nemá rád. Mary kulhá, protože Hugh ji jednou shodil ze schodů a ona si zlomila nohu. Litoval jsem ji, ale říkala, abych to nedělal, protože to odnesla jen noha. Mohla si také zlámat vaz, víš?“

Proboha, pomyslel si Ewan, to dítě strávilo sedm let v pekle. Grayové jsou mnohem horší, než si vůbec dokázal představit. Rád by věděl, jestli by byli někteří členové klanu rádi, kdyby je zbavil vůdce, což měl v úmyslu. Když nic jiného, dá aspoň dar ženě jménem Mary.

„Vezmeš mě s sebou?“ zeptal se hoch.

Ewan odpověděl: „Dnes ještě ne. Jsi pro mě překvapením, chlapče. Matka mi o tobě nikdy neřekla. Nevěděl jsem, jestli jsi opravdu tady a jestli jsi můj syn. Teď už mám jistotu. Musím se vrátit na Scarglas a připravit všechno na tvůj příchod.“

„A vymyslíš mi jméno?“

„Ano, dostaneš jméno a také tě pokřtíme.“

Chlapci se rozšířily oči a svitla v nich naděje. „A mohu spát v domě?“

„Ano,“ odpověděl Ewan a nepřekvapilo ho, že se mu zadrhl hlas, protože měl blízko k slzám. „Brzy se vrátím, chlapče. Slibuji ti, že to bude brzy.“

Ewan ujistil manžele, že jim pošle zásoby jídla, krátce stiskl chlapci rameno a vyšel z domku. Slyšel za sebou Gregora, ale málem se rozběhl. Když došel mezi první stromy, zastavil se, dal si ruce v bok a chvíli se díval, jak slunce prokukuje mezi listy. Snažil se získat sebeovládání, protože měl pocit, že ho rozbouřené emoce uvnitř trhají na kousky. Nejraději by vyhledal Helenu a Hugha a okamžitě je zabil.

„Ještě je nemůžeš zabít,“ promluvil Gregor. Opíral se o kmen stromu a díval se na Ewana.

Ewan zaskočený tím, že Gregor umí číst jeho myšlenky, na něho pohlédl. „Vždyť ona mu ani nedala jméno. Jak může žena porodit dítě, a nepojmenovat je?“

„No, všichni víme, že Helena je chladná a zrádná děvka. Nemůžeš se trápit tím, co se stalo, Ewane. Můžeš to však napravit. A samozřejmě zabít Hugha a Helenu.“ Gregor se ušklíbl. „Třesu se, když mluvím o zabití ženy, ale ona musí být potrestána.“

„Kdo by se stal vůdcem klanu, kdyby zemřel Hugh?“

„Myslím, že druhý nejstarší syn Walace. Proč?“

„Musím o něm zjistit, co se dá. Hugh je mrtvý. Je to jen otázka času. Jen bych rád věděl, jestli s jeho smrtí opravdu skončí naše půtky s Grayi a bude-li možné uzavřít s novým vůdcem klanu smír. Hugh syny nemá?“

„Ne, o žádných jsem neslyšel. Víš, že se oženil s Helenou?“

Ewan přikývl a Gregor pokračoval: „Kdoví jestli právě proto nezacházeli s tvým synem tak špatně. Nedala mu žádné dítě, a on prý velice toužil po synovi.“

Ewan zamířil ke koním. „Je načase zjistit o našem nepříteli všechno, co můžeme. Zdá se, že jeho sestra Mary je dobrá žena. Musím se ptát, jestli nepřátelství mezi našimi klany sahá opravdu tak hluboko, jak jsme si mysleli, nebo zda celé ty roky nebojujeme jen s Hughem. Jeho otce rozezlilo, že přišel o Scarglas, ale nevzpomínám si, že by v té době mezi námi a Grayi docházelo k větším rozbrojům.“

„Asi máš pravdu. Promluvíme si o tom s otcem. Já vím jen tolik, že střety s Grayi byly časté a nevyhnutelné od doby, kdy se do čela klanu postavil Hugh. Tehdy jsem byl pouhý mladík. Tu a tam jsem něco zaslechl, ale nerozuměl jsem tomu. Ale teď si vzpomínám, že poté, co se Hugh stal vůdcem klanu, došlo k velkému zabíjení. Ten člověk probouzí v lidech hlubokou nenávist a vztek, mnohem větší než náš otec.“

„Určitě je probudil ve mně,“ ušklíbl se Ewan. „Většinou jsme s ním vedli obrannou válku. Teď ho chci zničit. Prvním krokem bude zjistit si o Grayech co nejvíc.“

„Souhlasím. A co uděláš se synem? Slíbil jsi mu, že ho odvedeš na Scarglas.“

„Slib dodržím, ale potřebuji čas. Nebude jednoduché říct o něm Fioně. Musím jí to sdělit citlivě, hlavně kvůli němu. Až ho přivedu na Scarglas, chci, aby ho tam přijali a aby se mu Fiona stala matkou. Cítím, že až jí vypovím svůj příběh, přijme ho…“ Pokrčil rameny, protože v hlavě mu vířily zmatené myšlenky.

„Myslím, že si děláš zbytečné starosti, přesto bys měl být stále opatrný. Starý Robbie s Kate se o něho dobře postarají. Ale k domku by ses měl vždycky blížit s největší obezřetností. Pořád může jít o léčku.“

Ewan přikývl a naskočil na koně. „Zatím vše musíme utajit. Zůstane to jen mezi námi, ano?“

„Ano,“ souhlasil Gregor a nasedl na koně. „Určitě by ti nepomohlo, kdyby se Fiona dozvěděla o chlapci dřív, než jí to sám povíš. Nečekej příliš dlouho, Ewane. Robbieho chalupa sice není blízko Scarglasu, ale novinky se mezi lidmi šíří jako mor a rychle dojdou i k našim branám.“

Když se Ewan vypravil za Fionou do ložnice, byl značně nervózní. Od návratu se jí vyhýbal a snažil se srovnat si myšlenky i pocity a vymyslet přijatelný postup. Fiona asi odhadla, že se s ním něco děje, protože ho upřeně pozorovala.

A nebyla jediná. Sigimor ho také velmi pozorně sledoval. Byl znepokojivě chytrý a měl bystré oko. Ewan neuměl moc skrývat svá tajemství, zejména tak závažná, jako bylo tohle. Bude muset s pravdou ven.

Jakmile si Fiona rozpustila vlasy, přistoupil k ní a začal jí je rozčesávat. Byla pro něho důležitá, stala se součástí jeho života a budoucnosti. Chtěl se jí zeptat, co k němu cítí, ale byl zbabělý. Kdyby neřekla, co chtěl slyšet, určitě by ho to ranilo. Tím bylo všechno ještě horší. Nebyl si jistý, jak přijme zprávu o tom, že má syna, a jestli k němu chová aspoň tolik citu, aby se od něho neodvrátila.

„Něco tě trápí, Ewane?“ zeptala se Fiona, když odložil kartáč a vedl ji k posteli. „Jsi zamyšlený.“

„Událo se zde tolik změn, Fiono. Stále o nich přemýšlím.“

„Ale jsou to dobré změny,“ připomněla mu a vlezla si do postele. Když ulehl vedle ní, přitiskla se k němu.

„Ano, já je vítám. Také se mi zdá, že otec se mění k lepšímu. Uvědomil jsem si, že i mí bratři mají možnost stát se někým lepším než pouhými vojáky.“ Začal ji líbat na hrdlo a slastně vnímal její blažené sténání. „Musím se vyrovnat s tím, že po takové době, co jsme byli sami, máme konečně spojence. Přál jsem si je už dlouho, a teď nemohu uvěřit, že se mé největší přání splnilo.“

Vzal její obličej do dlaní a políbil ji. Přijímala vstřícně jeho polibky a dotyky a rychle v něm probudila opět touhu. Tohle by mohl ztratit, uvědomil si. Při pouhém pomyšlení na ztrátu pocítil zoufalství a jeho vášeň se rozhořela ještě větším plamenem.

Stáhl jí noční košili a položil ji na záda. Nevšímal si, že se červená, a prohlížel si ji. Její krása mu brala dech a nejistě se ptal sám sebe, jak dlouho mu bude dopřáno kochat se jí. Obava, že by ji mohl ztratit, ho nutila něčím si ji pojistit. Chtěl jí dopřát silnou rozkoš, po níž by už nikdy nemohla být k jeho dotekům chladná.

Zatímco ji líbal, sevřel jí něžně zápěstí a přitiskl ji k posteli. Do rozbřesku měl v úmyslu utopit ji ve své lásce a uspokojit ji tak, že nebude moci pohnout ani prstem. Vášeň, která je spojovala, byla jeho jediná jistota a on měl v úmyslu plněji využít.

Začal jí laskat ňadra a Fiona blaženě zavzdychala. Jazykem jí kroužil kolem bradavek a pak je poséval drobnými polibky. Dnes večer bylo jeho milování poněkud odlišné, obsahovalo náznak rozhodnosti, ne-li dokonce zoufalství. Když konečně udělal, po čem prahla, a vtáhl její bradavku hluboko do úst a začal ji ve vzrušujícím rytmu sát, rozhodla se, že se ho na jeho náladu zeptá později. Ať už ho trápilo cokoli, slast, kterou jí poskytoval, byla tak úchvatná, že ji nechtěla přerušovat otázkami.

„Ach Fiono, chutnáš jako nejsladší med,“ zamumlal a líbal jí hladké břicho. „Tebou by se opil každý muž.“

„Chci se tě dotýkat, Ewane,“ zaprosila.

„Ne, teď ne. Kdyby ses mě dotkla jen jednou, přestal bych se ovládat.“

Vtom ji políbil na ochlupení a Fiona rozevřela oči dokořán. Pokusila se přitisknout stehna k sobě, ale jeho široká ramena jí to nedovolila. Chvíli byla zcela ohromená, ale s každým pohybem jeho jazyka se uvolňovala. Rozkoš zvítězila nad úžasem, že ji miluje ústy a jazykem. S tichým zasténáním souhlasu a touhy se otevřela nové intimitě.

„Ewane!“ vyrazila ze sebe, když pocítila, že se blíží vyvrcholení.

„Ne, lásko, dopřej mi to.“

S ochraptělým výkřikem se poddala tělesné rozkoši. Ještě se zajíkala po právě prožité bouři nádherných pocitů a Ewan posouval své polibky po jejím těle nahoru. Sotva se poprvé dotkl rty Fioniny bradavky, rozhořela se – k jejímu údivu – její touha znovu. Objala ho nohama i pažemi a on spojil jejich těla. Chvíli se pohyboval téměř něžně, ale pak jejich vzájemná touha přerostla za hranici něžnosti. Poslední, na co pomyslela, než se oba vznesli do výšin, bylo, jak může někdo, kdo prohlašuje, že má málo milostných zkušeností, být tak dobrým milencem.

Zemdleně pohladila Ewana po zádech. Napadlo ji, že snad bude potřebovat několik dní, aby se po dnešním milování vzpamatovala, ale pak se usmála. Věděla, že po menším odpočinku bude víc než připravena, aby ji Ewan opět nechal skoro zešílet rozkoší.

Ale byla ráda, že se na ni nedívá. Bude jí chvilku trvat, než překoná rozpaky nad tím, co Ewan dělal, nad tak intimním líbáním. Věděla však, že je hloupé podléhat stydlivost. Necítila ji, když milovala ústy jeho, a on se poté také nečervenal a neodvracel od ní ve studu tvář. Nebylo pochyb, našla v tom potěšení, a jestli on také, měla by se naučit netrpět ani tím nejmenším náznakem studu a neobtěžovat ho po milování tím, že by měl uklidňovat její delikátní přecitlivělost.

Najednou si uvědomila, že usnul, a pousmála se. Její mysl se opět vrátila k podivné náladě, s níž se vrátil z vyjížďky s Gregorem. Něco ho trápí, to věděla jistě.

Potěšilo by ji, kdyby se jí svěřil a nechal ji, aby mu pomohla vyřešit jeho starost, ale on to neudělal. Bolelo ji to, avšak snažila se nebrat si to příliš k srdci. Ewan moc dlouho řešil svoje těžkosti sám a nemůže teď najednou vše sdílet se svou ženou. Bude prostě sledovat dění a čekat s očima otevřenýma a brzy určitě nastane chvíle, kdy mu bude moci přispěchat na pomoc. Lehce ho políbila na temeno a slíbila si, že bude trpělivá. Řekla si, že možná nebude na škodu, když se pomodlí za to, aby se záležitost vyřešila bez krveprolití.

18. kapitola

Ewan stál u nohou postele a svazoval si tkanice kabátce. Díval se přitom na Fionu, která ještě spala. Byla unavená a on cítil trochu vinu, ale zároveň potěšení. Poslední tři noci se ze všech sil snažil uspokojit ji jako milenec. Překvapovalo ho, jak se kvůli ní naučil ovládat vášeň. Fioniny výkřiky rozkoše byly znamením, že se z něho stal zkušený milenec, aspoň v jejích očích, a na tom teď záleželo. Ewan si jen přál, aby částečným důvodem jeho snažení a úspěchu nebylo tajemství, jež před ní chtěl střežit, dokud si nebude více jistý její oddaností.

Je to špatné, uvědomil si, když opouštěl pokoj. Chtěl by si ji podmanit a používá k tomu její touhu. To není jen špatné, může se ukázat, že je to i nemožné. Z toho, co zažil během několika posledních let, věděl, že ženy se nedají snadno zotročit vášní. Muži ano. Ženy mohou takto ovládnout jejich srdce. Milování s Fionou až do jejího vyčerpání není cestou k jejímu srdci. Aspoň ne úplně. Vůbec ho nenapadalo, jak by měl Fionu přinutit, aby ho milovala. Zastavil se na horním schodě a uvažoval, že se vrátí do ložnice, probudí Fionu a prostě se jí zeptá, co k němu cítí. Tohle ho napadlo už několikrát, ale po chvíli váhání se svého úmyslu vždy zbaběle vzdal. Věděl, že jí na něm záleží, aspoň kvůli rozkoši, ale nechtěl slyšet z jejích úst jen jediné slůvko příchylnosti. Mohlo by ho ranit stejně hluboce, jako kdyby mu řekla, že o něho nestojí.

Zavrtěl hlavou nad vlastním zmatkem a zbabělostí a zamířil do velké síně. Nasnídá se a pak vyrazí za synem. Avšak nemůže za ním stále chodit tajně. Trvá to teprve tři dny, a lidé už se na něho dívají s podezřením. Tajnosti k němu nepatří, a není tedy překvapivé, že místní si jeho změněného jednání všimli a že v nich probouzí zvědavost.

O hodinu později, když nenašel Gregora, se vydal na cestu k domku sám. Po Grayech nebylo celou dobu ani stopy. Ewan jezdil za chlapcem a nikdo na něho nečíhal. Zdálo se, že Helena udělala přesně to, co napsala – nechala mu jeho dítě. Nicméně stále dodržoval rituál, který si s Gregorem promysleli. Nechával koně na stejném místě jako první den a zbytek cesty k domku šel pěšky.

Dnes při každém kroku myslel na to, jak představí chlapce Fioně. Musí na to chlapce připravit, ale kdykoli otevřel ústa, aby si nacvičil řeč, nedostávalo se mu slov. Teď už však nemůže déle čekat. Bude prostý a přímý a bude doufat v to nejlepší.

Zaťukal na dveře a starý Robbie mu otevřel a vpustil ho dál. Chlapec zvedl hlavu od mísy s ovesnou kaší, usmál se a Ewana píchlo u srdce bolestnou radostí. V chlapcových očích opět zasvítila naděje a Ewan věděl, že i když se předem nerozhodl, vezme dnes syna na Scarglas. Nemůže v něm zase zabít naději.

„Přemýšlel jsi o mém jménu?“ zeptal se hoch, když si Ewan sedl proti němu.

Kate mu nabídla ovesnou kaši, ale Ewan zavrtěl hlavou. Vděčně však přijal pohár se studeným moštem, který před něho postavila. „Přemýšlel jsem, to víš, ale pak jsem si řekl, že bude lepší počkat, až přijdeme na Scarglas. Fiona má do toho také co mluvit.“

„A víš jistě, že mě přijme?“

„Ano, nebude mi dělat potíže a přijme tě. Má dobré srdce.“ Jen váhá věnovat je svému manželovi, pomyslel si hořce.

„Pověděl jsi jí o mně?“

„Ne. Takže se nelekni, jestli bude překvapená. Může se také rozzlobit, ale na mě, ne na tebe. Měj to na paměti.“

„Možná že bys jí měl o mně nejprve říct.“

„Zkoušel jsem to, hochu. Není to jednoduché a já nejsem moc dobrý řečník, víš? Není snadné sdělit takovou novinu manželce, to pochopíš, až budeš starší.“ Ewan se ušklíbl a starý Robbie se zasmál.

Najednou uslyšel Ewan nějaký zvuk a chloupky na šíji se mu zježily. Vstal a v tom okamžiku se rozlétly dveře. Kate vykřikla a starý Robbie ji okamžitě strhl k sobě do kouta vedle krbu. Ewan vytáhl meč a postavil se mezi ozbrojence stojící ve dveřích a svého syna.

Takže to byla past. Grayové mu předhodili návnadu v podobě syna a pak vyčkávali s trpělivostí, která u nich byla velmi vzácná. Protože Ewan s Gregorem první den prohlédli pečlivě celé okolí, věděl Ewan, že Grayové chlapce přivedli a odjeli. Stáhli se a čekali, až Ewan ztratí obezřetnost. A to se jim podařilo. Když nepřišel útok a v dohledu nebyl žádný nepřítel, on i Gregor se uklidnili a přestali se mít na pozoru. Teď ho přepadli a stál proti nim jako jediný ozbrojený muž chránící tři bezbranné lidi.

Někdo si razil cestu skupinou ozbrojenců u dveří a Ewanovi se zlostí sevřel žaludek, když uslyšel, že jeho syn tiše zaúpěl. Hugh, vůdce klanu Grayů! Byl sice o dobrých patnáct centimetrů menší než Ewan, tělo měl však pevné a svalnaté. Jeho široký obličej nebyl nehezký, ale Ewan stejně nechápal, co se na něm Heleně tak líbilo. Oříškové oči, světle hnědé vlasy a nevýrazné rysy – a v protikladu brutální povaha. V jeho očích a v úsměvu bylo něco, co člověka varovalo. V této chvíli se zračily v jeho tváři chladný triumf a nedočkavost.

„Nemůžeš odolat klukovi, co?“ řekl.

Ewan pokrčil rameny. „Je můj.“

„Ano, každý blázen vidí, že je to špinavý MacFingal.“

„Rád bych věděl, proč jsi ho měl u sebe tak dlouho, když ti vadil.“

„Říkal jsem si, že ten malý zmetek by mi mohl být jednoho dne užitečný. A stalo se.“

Ewana nejvíc hnětlo, že pokud se nestane zázrak, nebude mít možnost Hugha zabít. „Vaše návštěva je velmi příjemná,“ zavrčel, „ale já už opravdu musím jít.“

„Ale nekaz mi zábavu. Jestli uděláš jediný krok ke dveřím, budu tě muset zabít rychle – a to nemám v plánu. Takže co kdybys odhodil meč?“

„Proč bych to dělal?“ Vtom jeden z Hughových mužů přiskočil ke Kate a přiložil jí meč k hrdlu.

„Ty bys zabil starou ženu, která ti nic neudělala?“ vyhrkl na muže Ewan.

„Ano.“

Ewan věděl, že nemá jinou volbu. Kdyby se dál zpěčoval, Hugh by zabil Kate a starého Robbieho. Možná by pak obrátil svůj hněv i proti chlapci. Rozhodl se tedy vzdát. Neměl sice žádnou záruku, že ho stejně nezabijí, ale nemohl pominout možnost, že jeho sebeobětování jim zachrání život. Hodil meč Hughovi k nohám.

Hugh se zachechtal a dal znamení dvěma zbrojnošům, aby Ewana chytili. Když ho táhli ven, měl Ewan aspoň uklidňující pocit, že Hugh zřejmě nechá být chlapce i staré manžele. I jeho lidé se k nim otočili zády. Ewan doufal, že se najde chvilka, jíž využijí, a uprchnou. Když se Ewan ocitl venku, uviděl na pasece vysoký kůl, který tam zatím muži vztyčili. Vedle něho stála usmívající se krásná Helena.

Sigimor zaklel, když viděl, jak Ewana svlékají a přivazují mu natažené paže k břevnu, které bylo přibité do kříže v horní části kůlu. Sledoval Ewana tři dny, protože se mu zdálo, že se chová divně. Zvláštní povaha nového příbuzného Sigimora vedla k otázce, zda Ewan nemá milenku. Tím by Fioně ublížil, což by klan nemohl tolerovat. V této chvíli si však skoro přál, aby měl Ewan raději milenku.

Najednou za sebou uslyšel nějaký zvuk. Zpozorněl a položil ruku na jilec meče. Pak se ozvalo tiché zaklení a Sigimor poznal Gregora. Jakmile se Gregor chtěl rozběhnout, Sigimor vymrštil pěst, zasáhl ho do hrudi a Gregor padl na zem. Sigimor nad ním tiše stál, dokud Gregor nepopadl dech a nepohlédl na něho.

„Proč jsi to udělal?“ zeptal se Gregor a třel si bolavé místo na hrudi.

„Říkal jsem si, že bys možná chtěl počkat a vymyslet rozumný plán, než abys vyběhl na paseku, kde je přesila deset ku jednomu.“

Gregor zaklel a vrávoravě se postavil na nohy. „Nemůžu nechat Ewana v Hughových rukou.“ Pohlédl na paseku a mírně zbledl. „Bude ho mučit.“

„Ano.“ Sigimor se zamračil, protože za domem zaznamenal pohyb. „Nemůžeš se sám postavit tolika mužům. I kdybys měl moje zkušenosti z bitev, přesila je velká. Musíme jet na Scarglas pro pomoc.“

„Pak bychom měli vyrazit hned.“

„Za chvíli. Chci vidět, kdo prchá z chalupy.“

„To je starý Robbie, jeho žena a ten chlapec.“

„Jaký chlapec?“

Gregor Sigimorovi rychle vysvětlil situaci. „Měli jsme podezření, že je to past, ale minulo pár dní a nestalo se nic.“

Sigimor přikývl. „Čekali, abyste získali pocit bezpečí a chodili sem bez obav. První den a asi ani druhý tady možná nikdo nebyl. Z toho, co vím o Grayech, je to na ně pozoruhodně chytrá léčka.“

„Ano,“ souhlasil Gregor. „Mohli jsme předpokládat, že se za ty roky už něčemu naučili. Vidím, že je tam i ta děvka Helena. Je stejně zkažená jako Hugh.“

„Brzy budou mrtví. Pojďme, ti tři právě vešli do lesa. Vezmeme je s sebou.“

„Nelíbí se mi, že nechávám Ewana trpět v Hughových rukou.“

„Raději utrpení než smrt.“

„Má milenku.“

Mab podala Fioně kapesníček, aby si setřela slzy, a vrátila se k výrobě levandulového váčku, který chtěla dát do truhlice s prádlem. „Proč si myslíš, že Ewan má milenku?“

Fiona se zamračila a utřela si nos. V Mabině hlase nezaznívalo ani za mák pochopení. „Během posledních tří dnů někam chodil, a nikdo neví kam.“

„No, když nikdo neví kam, jak si potom můžeš být jistá, že běhá za nějakou ženou?“

„A za kým jiným by se tajně vypravoval bez ozbrojenců, kteří ho jinak všude doprovázejí?“

„Třeba se chce právě zbavit doprovodu.“

„Možná.“ Fiona se zamyslela a pak zavrtěla hlavou. „Ne, je v tom něco víc, než že si chce ukrást chvíli svobody. Chová se tajuplně.“

Mab se opřela o pracovní stůl, založila si ruce na hrudi a podívala se na Fionu. „Je to divné a jeho pochůzek si všimlo dost lidí. Ty jsi ale jediná, kdo si myslí, že je to kvůli ženě.“

„Kvůli milenkám se muži přece vytrácejí, chovají se záhadně a mizí na dlouhé hodiny, aniž by komukoli řekli, kde jsou.“

„Tady ne. MacFingalové nedělají se svými, ehm, avantýrami, žádné tajnosti.“

„Většinou nejsou ženatí.“

„Fiono, opravdu si nemyslím, že je ti Ewan nevěrný. Nechápu, proč si s tím děláš starosti. Byl snad v poslední době v ložnici málo výkonný?“ Mab pozvedla obočí a Fiona se začervenala. „To bych neřekla.“

„Ale nějaké tajemství má, Mab, to vím jistě. Trápí ho a uvádí do zasmušilé nálady. A máš pravdu, je velmi, ehm, výkonný.“

„Já si myslím, že kdyby každý den obšťastňoval nějakou dívku, pak by nebyl v noci tak žhavý. Dokonce i MacFingalové potřebují občas oddech.“

Fionu samotnou překvapilo, že i za pohnutého stavu mysli je toho schopna, ale zasmála se. „Když jsme se vzali, slíbil, že mi bude věrný.“

„Pak tedy za žádnou dívkou nechodí. Ewan dané slovo dodržuje. Myslím, že jsi jen zbytečně přecitlivělá, a proto přístupná obavám a podezřením. Možná je to těhotenstvím. To se stává.“ Fiona pomalu přikývla. Je možné, že ji ovládají prudké emoce, a tudíž si představuje hrozby, kde nejsou. Ani skutečnost, že zoufale miluje Ewana, a stále se nedočkala ani náznaku jeho citů, jí moc na klidu nepřidává. „Chtěla jsem si o tom promluvit s Gregorem, ale vyhýbá se mi.“

„Proč by měl Gregor vědět něco, co neví nikdo jiný?“

„Protože několikrát odešel s Ewanem.“

Mab obrátila oči v sloup. „Poslouchej se, děvče. Gregor chodil s Ewanem. Opravdu si myslíš, že by Ewan s sebou bral bratra, kdyby šel za milenkou?“

„Jsem hloupá,“ zašeptala Fiona po chvíli. „To jen proto, že ho tak miluji! Přesto mu nedokážu dát najevo, co k němu cítím. Jsem pošetilá a plná obav.“

„To proto, že čekáš dítě. Proč mu prostě nepovíš, co cítíš?“

„Myslím, že kvůli své pýše. Přemýšlela jsem o tom a napadlo mě, jak by mi bylo, kdybych se mu vyznala, a on mi ne. Ježíši, to by bolelo. A co když nebude opětovat mé city? Pak by ho mé vyznání mohlo zneklidnit tak, že by se přede mnou mohl uzavřít. Hm, ne že by se mohl uzavřít víc, než je. Ach bože, povídám nesmysly.“

„To ano,“ přikývla Mab. „Ráda bych ti něco poradila, nějaký ženský trik, abys všechno uvedla do pořádku, ale nic mě nenapadá. Můžu ti však říct jedno: Ewan je hodný člověk a ty se musíš ozbrojit trpělivostí. Hlavně si stále připomínej, co všechno máš. Tvůj manžel je věrný a vášnivý, postará se o tebe, ochrání tě a dá ti děti. Kromě vášně v mém výčtu není nic romantického, ale jsou to velmi důležité věci.“

Fiona se mírně pousmála. „Já vím. Jen jsem propadla slabosti. Vím, že se trápí, ale neřekne mi proč, každý den na pár hodin zmizí a já si představuji, že si užívá s nějakou boubelatou vášnivou holkou.“

„Vášnivé jsou vždycky boubelaté.“ Obě se zasmály a Fiona zavrtěla hlavou. „Věř mu, Fiono. Jen mu věř, miluj ho a všechno dobře dopadne.“

Když vyšly z bylinkové chaty a kráčely k domu, Fiona si slibovala, že si bude Mabina slova opakovat několikrát denně. Však Gillyanna také nezískala Connorovo srdce hned, utěšovala se. Tušila, že bratrovo srdce sice patřilo jeho ženě dlouho předtím, než to přiznal, ale kdyby Connor nemusel čelit hrozbě, že Gillyannu ztratí, možná by zůstal uzavřený mnohem déle.

A Ewan je v mnohém jako Connor, uvažovala. Stejně tvrdý navenek a měkký uvnitř, což se snaží ze všech sil skrývat. Taky není muž líbivých slůvek a otevřených citů. To Fiona musí přijmout. Věděla, že by to nebylo tak těžké, kdyby jí jednou za čas zašeptal, že ji miluje.

Potěšeně vzdychla při představě, že jí Ewan šeptá do ucha slib nehynoucí lásky, když tu se ozval od brány křik. Fiona uviděla, jak se na nádvoří vřítili na koních Sigimor s Gregorem. Na třetím koni seděli dva starší lidé a před Gregorem malý chlapec. Fiona poznala třetího koně a srdce se jí málem zastavilo.

Sotva Sigimor seskočil z koně, rozběhla se k němu. „Kde je Ewan?“

Sigimor ji objal kolem ramen a lehčeji stiskl. „Je naživu, Fiono, nestrachuj se.“

„Proč jsi tedy přivedl jeho koně?“

„Protože tvůj muž padl do pasti nalíčené Grayovým klanem,“ odpověděl jí Gregor. „Sigimore, vysvětli jí to. Já jdu sehnat muže.“ Odběhl a cestou vykřikoval rozkazy.

Fiona upřela pohled na Sigimora. „Mluv!“

Při jeho řeči se jí rozšířily oči. Tak tohle Ewana trápilo v posledních dnech. Do života se mu vrátila Helena, jeho první láska. Měla s ním dítě, o němž mu nikdy neřekla, a teď mu chlapce předhodila. A všechno byla jen past, nalíčená Hughem a Helenou Grayovými, kteří Ewana nenáviděli. Byli to stejní lidé, kteří ho kdysi zajali, mučili a málem vykastrovali. Fiona cítila, jak se jí až do morku kostí zavrtává chladný strach.

„Starým manželům a chlapci jsme pomohli utéci,“ skončil Sigimor. Šeptem dodal: „Ten ubohý hoch ještě ani nemá jméno. Oslovuj ho chlapče nebo hochu. Ewan ti to později vysvětlí.“

„Pokud přežije,“ podotkla Fiona.

„Ale ano, přežije.“

V Sigimorově hlase zazněla chladná jistota a Fiona mu uvěřila. Pomalu se otočila k dítěti. Bolelo ji, že jí Ewan o něm neřekl, ale teď na tom nezáleželo. Chlapec se tvářil vyděšeně a zřejmě potřeboval ujištění, že je zde vítán. „Podobáš se otci,“ řekla Fiona tiše a něžně mu rozcuchala vlasy. „Máš stejné oči i vlasy.“

„Dnes mě chtěl přivést,“ řekl hoch a špinavou rukou si stíral slzy z tváří.

„Jsem ráda. Měl tě přivést hned první den, ale já mu vyčiním, až se nám vrátí.“

„Hugh a moje matka ho poraní. Oni vždycky lidem ubližují.“

„Já mu rány vyléčím. Jsem Fiona, jeho žena.“

„Říkal, že jsi hezká a budeš na mě hodná, ale jestli nechceš, tak nemusíš.“

„Ale já chci. Kdo by nechtěl tak hezkého chlapce?“

„Moje matka. A Hugh. Protože jsem MacFingal.“

„Ano, to jsi,“ řekl Gregor, který k nim došel i s otcem. „Chlapče, to je tvůj dědeček. Ukáže ti tvůj nový domov.“

Vnuk podal bázlivě ruku siru Fingalovi a pak se podíval na Sigimora. „Přivedeš otce?“

„Ano, chlapče,“ odpověděl Sigimor.

„A co bude s mojí matkou?“

„Bojím se, že tu už nikdy neuvidíš.“

Hoch jen přikývl a nechal se odvést starým Fingalem. Fiona vycítila, že Ewanův syn bude potřebovat velmi jemné zacházení. Jeho pohled, bázlivé chování a skutečnost, že ho ani nepojmenovali, jí prozradily, že pravděpodobně draze zaplatil za to, že je Ewanovým dítětem. Během svého krátkého života asi trpěl každý den.

Fiona stála a pozorně poslouchala, jak Sigimor s Gregorem sestavují plán, zatímco ostatní muži sedlali koně. Plán byl dobrý, Sigimorova sebedůvěra uklidňující a Fiona už necítila tak velký strach. Byla tu však jedna nesnáz. Aby se zachránci dostali k Ewanovi a jeho mučitelům, musí přejít přes otevřený prostor paseky.

„Budete potřebovat někoho, kdo zaujme jejich pozornost, než se dostanete tak blízko, abyste mohli zaútočit,“ řekla.

„Jen doufám, že nechceš navrhnout toho, na koho myslím,“ zamračil se Sigimor.

„Doufáš marně.“

„Ewan by nebyl rád, kdybychom tě kvůli jeho záchraně vystavili nebezpečí,“ poznamenal Gregor. „Pošleme tam jednoho z našich mužů.“

„Grayové je všechny znají. Buď by nastal krátký boj, nebo rozepře mezi Hughovými muži o to, kdo vašeho druha zabije. Mě neznají,“ připomněla jim Fiona.

„Někteří z nich tě viděli v den, kdy zranili Simona.“

„Tehdy viděli jen ušmudlanou dívku v chlapeckých šatech, a navíc bojovali o život.“ Oba příbuzní se zatvářili překvapeně a pak se zamysleli.

„A co jim zabrání, aby nezabili tebe?“

„Pouhá zvědavost. Možná i chtíč. Nezáleží na tom, co je zdrží, ale že se to stane. Nezabijí mě i kdyby poznali, kdo jsem, protože je napadne, že jim mohu být při mučení Ewana užitečná. Nebudete potřebovat mnoho času, abyste přeběhli paseku, že?“

„Zdá se, že Fiona má pravdu, Gregore,“ zabručel Sigimor. „Poskytne nám těch pár minut potřebných k přeběhnutí paseky. Nic lepšího nevymyslíme. Kdyby Hughovi chlapi uviděli MacFingala, byli by okamžitě ve střehu. Půjde-li k nim dívka, probudí v nich jen zvědavost. A taky si myslím, že většina z nich si ji bude zálibně prohlížet. I těm nejchytřejším chvíli potrvá, než je napadne, že se dívají na nepřítele.“

„A ta chvíle vám postačí, abyste jim vpadli do zad s tasenými meči,“ uzavřela Fiona.

„Ewan mě za to upálí zaživa,“ vzdychl si Gregor.

19. kapitola

Tohle nebude příjemné, pomyslel si Ewan a pozoroval usmívající se Helenu, která držela v jemné ručce prut. Už chápal, proč milovala Hugha. Byli stejní. Ale nechápal, kde se u nich vzala ta hluboká nenávist k němu. Důvod, že je vůdcem klanu a pánem kraje, po němž Hugh prahl, se mu nezdál dost pádný.

„Měla jsi chlapci dát jméno,“ řekl Heleně. Všiml si, že ji jeho slova polekala.

Pokrčila rameny. „Domnívala jsem se, že ten malý bastard nepřežije. Měl však tuhý kořínek. Nemohla jsem se ho zbavit, dokud jsem ho nosila v břiše, a po bolestivém porodu se zdálo, že ještě zesílil. Jednou jsem si myslela, že ho zabije horečka, ale Hughova postižená sestra Mary ho vyléčila.“

„MacFingala jen tak něco neskolí.“

„Jsem ráda, že to slyším, protože chci, abys umíral dlouho.“

Bylo divné slyšet z jejích pěkných úst tak krutá slova. Ewan se na Helenu díval a vnímal, že je pořád krásná, ale její krása ho nechávala chladným. Teď už viděl hnilobu pod bělostnou kůží. Byla zažraná hluboko a tak silná, že ho Helenina přetrvávající krása překvapovala.

Dnes už znal pravou krásu. Fiona má jizvy a méně bujné tvary, ale celou svou osobností je mnohem krásnější, než Helena kdy může být. Fiona je laskavá, vyniká jemností a velikostí ducha. Takové vlastnosti Helena postrádá a pravděpodobně je považuje za slabost a bláznovství. Ewan se nyní styděl, že ho touha po ní zcela zaslepila.

„Než začnete se zábavou, mám ještě jednu otázku,“ zamumlal Ewan.

„Ano?“ řekl Hugh.

„Musím říct, že mě zajímá, co vzbudilo v tobě a v Heleně takovou nenávist ke mně. Hughu, kromě toho, že si myslíš, že ti byl ukraden Scarglas, nevybavuji si žádnou újmu, kterou bych někomu z vás způsobil.“

„Scarglas měl být můj!“ vykřikl Hugh. „Tvůj šílený otec využil bratrancovy dobroty a sebral mi ho. To já ho měl zdědit, ne ty! Já jsem měl být pánem Scarglasu. Ve chvíli, kdy ses narodil jako dítě toho blázna Fingala a dcery starého pána, jsme ztratili šanci. Byl jsi vnukem starého pána. Nezáleží na tom, odkud Fingal přišel nebo co jsme mu udělali. Ty jsi právoplatný dědic v očích krále, církve i práva. To se nemělo stát.“

„Nepotřebuješ tohle panství. Máš své.“

„Mizerné, neúrodné pláně pokryté kamením a bažinami. Kdyby se tvé panství připojilo k mému, mohl bych se stát velmi mocným pánem.“ Podíval se směrem ke Scarglasu. „A taky – tvé sídlo je mnohem krásnější. A je mě hodno. Mohl bych být uznávaný a bohatý.“

Ewanovi stále unikal smysl Hughovy řeči. Zdálo se, že si myslí, že měl být dědicem Scarglasu a že byl oloupen o slavnou budoucnost, která však existovala jen v jeho mysli. Ewan měl stále pocit, že jde o motanici prapodivných myšlenek, které dávaly smysl jen Hughovi. V určitém období svého života zřejmě přesvědčil sám sebe, že ztráta Scarglasu je příčinou všeho, co se mu nezdařilo, a protože Ewan byl jeho dědicem, musí trpět. Skutečnost, že Ewan počal syna s jeho milenkou, a Hugh sám s ní dítě neměl, nepochybně posílila podivné důvody a pocit rozhořčení.

„A ty, Heleno?“ zeptal se.

„Vyvraždil jsi mi rodinu,“ odpověděla Helena. „Zabil jsi mi matku a sestru.“

„Ne, to jsem neudělal.“

„Možná ne vlastní rukou, ale spáchali to členové tvého klanu. Zabili jste je během jednoho z vašich nájezdů. Můj otec našel jejich zmučená těla a v záchvatu žalu se oběsil. Kvůli MacFingalům jsem ztratila všechny.“ Usmála se na Hugha. „Byla jsem úplně zničená a osamocená, než jsem našla Hugha.“

„Moji lidé ženy nezabíjejí.“

„Vy, MacFingalové, jste vždy konali nájezdy na Hughovo panství. A lidé viděli tvoje muže poblíž našeho domu. Jen mě svým lhaním urážíš. Kdo jiný by to udělal?“

Tvůj otec, pomyslel si Ewan, ale neřekl nic, jen se na ni díval. Instinkt mu napověděl, že Helena to tuší, ale než aby čelila tvrdé pravdě, raději obvinila jeho klan. Byla smůla, že jeho lidé byli v ten hrozný den blízko Hughova panství.

Skutečnost byla absurdní. Ewan neublížil ani jednomu z dvojice. Budou ho mučit a pak ho zabijí z pomsty za zločiny, které nikdy nespáchal. Zrodily se v jejich pomýlených představách. Byl pro ně vrah, člověk, jehož si vybrali, aby ho mohli obvinit ze svých vlastních chyb, bolestí a ztrát. Roky se snažil jednat rozumně s lidmi, kteří rozum neměli.

„Dost mluvení,“ zavrčel Hugh a přistoupil k Ewanovi s dýkou v ruce. „Je to jen ztráta času.“

„Scarglas nezískáš, i když mě zabiješ,“ namítl Ewan.

„To je pravda, ale budu velmi šťastný.“

„Říkal jsi, že můžu být první, Hughu,“ řekla Helena a hlas se jí mírně třásl. „Proto jsem si přinesla prut. Jestli ho začneš řezat, zbavíš ho smyslů dřív, než ho nechám zaplatit za to, že se mě dotkl.“

„Ty ses dotkla mě,“ zamumlal Ewan. „Neprozradil jsem ti svá tajemství dost rychle, takže jsi mi vlezla do postele a svedla jsi mě. Přestaň si hrát na ctnostnou dívku, kterou znásilnil špinavý MacFingal. Bylo to naopak.“

Teď už není vůbec krásná, pomyslel si Ewan, když se díval na Helenin obličej zkřivený nenávistí a vztekem. Bylo jasně vidět, co skrývá v srdci. Asi nebylo moudré, že promluvil, ale rozčílilo ho, že ho nazývají zlým svůdcem takové děvky!

„Nechej mě, ať ho potrestám, Hughu,“ sykla. „Chci ho pořádně sešvihat.“

„Zarazím tě, jestli zajdeš příliš daleko, lásko,“ přikývl Hugh a udělal krok dozadu. „Můžeš se pomstít, ale nechej něco i pro mě. Otočte ho,“ nařídil mužům.

Takže to začíná, pomyslel si Ewan, a přestože se vzpíral, nakonec ho otočili, aby ho Helena mohla sešvihat prutem po zádech. Modlil se, aby byl zmužilý a nedal najevo, že cítí bolest. Čím déle vydrží, tím bude mít větší šanci na záchranu. Někdo si snad všimne, že je venku déle než jindy. Že odešel sám. Gregor ví, kde asi je, což Grayové netuší. Jakmile se Helenin prut dotkl jeho zad, stiskl zuby, aby nevykřikl, a začal se modlit, aby ho někdo brzy našel.

„Chci, abyste je oba zabili,“ řekla Fiona. Dívala se na svého nahého krvácejícího manžela, který statečně čelil mučení. Muži ho otáčeli, aby byl stále čelem k Hughu Grayovi.

„To máme v úmyslu,“ ujistil ji Gregor.

„Můžeme to udělat pomalu,“ zamumlal Sigimor a vrhl na ni významný pohled. „Necháme je ochutnat to, co předložili tvému muži.“

„Přála bych si to, Sigimore.“ Zhluboka se nadechla, aby ovládla vztek, který cítila při pohledu na Ewana. „Ale ne. Dokonce i když by si to zasloužili, nebudeme se chovat jako oni.“

„Jak si přeješ. Připravena?“

Fiona si rozhalila živůtek a prsty si rozcuchala vlasy. „Asi ano. Jak vypadám?“

„Úchvatně.“

„Nevidíš žádný z mých nožů?“

„Ani jeden.“

„Pak jsem připravena.“

„Buď opatrná, Fiono,“ varoval ji Gregor. „Budeš-li mít pocit, že tě chtějí chytit a ublížit ti, utíkej. Viděl jsem tě běžet a vím, že máš šanci jim uprchnout, než strhneme jejich pozornost na sebe.“

„Souhlasím.“

Fiona byla ráda, že ji ovládá vztek, protože potlačil její strach. Zvedla košík a vydala se ke Grayům. Ačkoli všichni považovali její plán za dobrý, věděla, že se nemusí zdařit. Nikdo nevěděl, kolik toho o ní Grayové slyšeli. Kdyby věděli příliš mnoho, rychle by ji poznali a dostala by se do nebezpečí.

„Strýčku Robbie,“ zvolala a kráčela k domku. „Haló! Nesu vám koláče.“ Pak se náhle zastavila a podívala se na Graye, jako by si jich všimla teprve teď. „Ach bože, nevěděla jsem, že strýček Robbie má návštěvu. Přinesla bych víc koláčů.“

Ewan zamrkal. To přece nemůže být Fiona. Už má asi delirium z bolesti.

Pak se podíval na Hugha a jeho muže, na jejich roztoužené výrazy a uvědomil si, že před nimi skutečně stojí jeho žena. Vypadala krásně zmateně, vlasy jí v prstencích splývaly podél těla a živůtek měla rozhalený tak hodně, že jí skoro bylo vidět okraje bradavek. Kdyby se prudce nadechla nebo sebou trhla, ňadra jí vyklouznou a všichni je uvidí. Až bude volný a zjistí, kdo jí tohle dovolil, zabije ho – a pomalu.

Pak na něho pohlédla a v jediném krátkém okamžiku spatřil v jejích očích vztek a bolest. Ve tváři však měla výraz pouhé zvědavosti a nedala najevo, že ho zná. Vlastně vzhledem k tomu, že se dívala na krvácejícího nahého muže, byl její výraz tak klidný a příjemný, že se člověk musel ptát, jestli neztratila rozum. V duchu se ptal sám sebe, kolik nožů u sebe skrývá.

„Kdo sakra jsi?“ zeptal se Hugh.

Pohled, který Hugh upíral na Fionina ňadra, v Ewanovi probouzel naději, že někdo přijde a zabije ho. Když se rozhlédl po tvářích Hughových mužů, málem chtěl poslat Fionu domů. Pak si všiml Heleniny tváře. Těkala pohledem z Hugha na Fionu a zpět. Rysy jí ztvrdly a sevřela zkrvavený prut tak silně, až jí zbělely klouby. Ewan věděl, že je vztekem bez sebe.

Stále pozoroval Helenu a Fiona hrála svou hru dál. Ewan doufal v příchod svých mužů. Věděl, že Fiona by se nikdy nepokusila zachránit ho sama. Na to byla příliš inteligentní a zkušená. Ewan bojoval, aby se nepoddal bolesti, a snažil se pozorovat Grayovy muže. Chtěl zaznamenat i nepatrnou známku, že je Fiona ohrožena nebo že si některý z mužů náhle uvědomil, že Ewan s sebou vždycky míval doprovod.

„Jsem neteř starého Robbieho,“ usmála se Fiona na Hugha. „Občas chodívám strýčka a tetu navštěvovat.“

„On nemá žádné příbuzné,“ vyštěkla Helena.

„No, nejsem pokrevní příbuzná, ale považujeme se za rodinu.“

„To není pravda, Hughu,“ řekla Helena. Přistoupila k němu a chytila ho za paži. Když se na ni jen krátce podíval a pak zase upřel pohled na hezkou Fionu, zamračila se. „Pošli tu hubenou holku pryč, nebo ji zabij.“

„Jak jsi nelaskavá!“ vykřikla Fiona.

Ewan pozoroval pohledy mužů. Všichni sledovali, jak si přitiskla dlaň na zadeček. Jestli záchrana nedorazí včas, vrhnou se na nijako smečka vlků nebo ji napadne žárlivá Helena. Pak se Ewan skoro usmál. Jestli se Helena neovládne, možná udělá velkou chybu.

„Ale promíjím ti to,“ pokračovala Fiona, „protože skvrny, co máš na tváři, jsou dost nehezké. Chápu, že kvůli nim máš špatnou náladu.“

„Skvrny?! Nemám žádné skvrny,“ vyděsila se Helena a přejela si rukou po tváři.

„Omlouvám se. Asi to byl nějaký stín. Moje chyba.“ Fiona se podívala na Ewana. „Tomu muži byste měli dát nějaké šaty. Není správné, aby se dámy dívaly na jeho nahotu. Pohled na jeho velké mužství musí působit na jejich jemnocit.“

„Ty jsi blázen!“

„Zmlkni, Heleno!“ rozkázal Hugh. „A ty mi, děvče, pověz, co tady děláš,“ řekl stroze.

„Čekám,“ odpověděla Fiona.

„Na co?“

„Až zemřeš.“

Hugh nebyl jediný, koho překvapila náhlá změna Fionina hlasu. Ewan ještě nikdy neslyšel, aby žena promluvila tak tvrdě, chladně a výhružně. Napjal se, protože se pomalu blížila k němu. Koutkem oka zahlédl rezavou kštici a rázem se uklidnil. Teď se bude strachovat jen o to, aby jeho statečnou ženu nezranili v bitvě, k níž se schyluje.

„Jsi šílená. Snad si nemyslíš, že mi může ublížit jedna malá holka.“

„Ne, to si nemyslím, ale věřím, že to udělá někdo jiný.“

„Kdo?“

„Já,“ řekl Sigimor. Hugh se prudce otočil a s úlekem vytřeštil oči.

Fiona přiskočila k Ewanovi a v té chvíli začala bitva. Fiona položila košík na zem a vzápětí držela v každé ruce dýku. Přála si, aby dosáhla na Ewanovy provazy a mohla je přeříznout, ale byly příliš vysoko a ona si nemohla dovolit odpoutat pozornost od Grayů.

„Až budu volný a vylížu se z ran, dám ti za vyučenou,“ slíbil jí Ewan.

„To můžeš zkusit,“ řekla Fiona. „Bitva skončí brzy.“

„Velmi brzy.“ Ewan si všiml, že Helena obrátila pohled k Fioně, jako by teprve teď pochopila, co na ně s jeho muži připravila. „Pozor!“

Fiona strnula, protože Helena se k ní pomalu blížila. Zřejmě se už někdy účastnila boje. Fiona zaslechla praskání prutu. Asi ho Heleně sebral někdo z Ewanových mužů a polámal. Fiona litovala, že ji při tom nezabil. Teď držela Helena v ruce ostrý nůž.

„Ty jsi jeho žena, že?“ zasyčela.

„Ano, mám tu čest,“ odpověděla Fiona.

„To je čest, že ses za něho provdala? Spíš jsi nikoho jiného nenašla, protože jsi zjizvená.“

„A ty jsi zlá dračice.“

„Zabiju tě,“ vyhrožovala Helena, „a pak rozsekám toho mizeru na malé kousky. Raději by ses měla dát na útěk, ty malá děvko, protože většinu jizev jsem mu udělala já.“

„Já vím, ale budu k tobě milosrdná a nenechám tě trpět. Zabiju tě rychle.“

Ewan proklínal svou nemohoucnost, protože Helena na Fionu zaútočila. O chvíli později se však uklidnil a s obdivem pozoroval svoji ženu, velmi zkušenou bojovnici. Bylo nádherné sledovat její hbité a ladné pohyby. Heleně chvíli trvalo, než si uvědomila, že Fiona si s ní jen pohrává a že ji může zabít, kdykoli se jí zachce. Na krátký okamžik se jí ve tváři objevil strach, ale pak vyštěkla: „Vezmu tě s sebou!“ Přiznala si, že prohrává.

„Ne, půjdeš sama.“

O chvíli později byl konec. Fiona si klidně očistila ostří dýky o sukni mrtvé Heleny. Právě vstávala, když padl poslední Gray. Fiona pocítila zklamání, neboť si uvědomila, že neviděla umírat Hugha.

„Sigimor mu to určitě nedaroval,“ řekla a pohlédla na Ewana.

„Čteš mi myšlenky.“

„Když vidím, jak ti ublížil, ani nepotřebuji dar vcítění, abych věděla, na co myslíš.“

Gregor se Sigimorem Ewana odvázali. Jak byl zesláblý, sesunul se jim k nohám a hlavu položil Fioně do klína. Zavřel oči a zhluboka vdechoval její vůni, zatímco ona mu jemně čistila rány. Muži odnášeli mrtvá těla Grayů.

„Ach Ewane,“ zašeptala Fiona a něžně mu smývala krev ze zad, „přála bych si, abychom je mohli zabít znovu. Jak jsi trpěl!“

„To se zahojí,“ chlácholil ji. „Helena neměla sílu jako muž.“

„Nemrzí mě, že jsem ji zabila.“

„Správně. Její smrt by tě mrzet neměla. Moc jsi riskovala, abys mě zachránila!“

„Neměla jsem jinou volbu.“

Chtěl se zeptat, co tím myslela, ale přišel Gregor s pokrývkou a kalhotami. Fiona pomohla Ewanovi do sedu a Gregor mu je opatrně natáhl. Ewan se pokoušel pochopit význam Fioniných slov, ale věděl, že bude muset počkat, až budou doma a promluví si. Emoce, které slyšel ve Fionině hlasu, nemusely být ničím víc než přirozenou reakcí ženy, jež byla svědkem utrpení. Nebo mohly znamenat, že je jí ho líto, pomyslel si šťastně. Promyslí si to později, až bude mít jasnou hlavu.

„Udržíš se na koni?“ zeptal se ho Gregor.

„Buď mě přivažte, nebo mě někdo bude muset držet,“ odpověděl Ewan. „Jak jste se o mě dozvěděli?“

„Uvědomil jsem si, že jsi odešel beze mě, a vyrazil jsem za tebou. Našel jsem tu Sigimora. Ten tě následoval taky, ale dosud mi neřekl proč,“ odpověděl Gregor a zamračil se na Sigimora, který právě došel k Fioně. „Proč jsi sem vlastně přijel?“

„Říkal jsem si, že se Ewan chová divně,“ odpověděl Sigimor. „Domníval jsem se, že tady má milenku, a rozhodl jsem se zjistit, jestli si nezaslouží výprask.“

Fiona se uchichtla jak nad Sigimorovou klidně pronesenou hrozbou, tak i ulehčením, že Ewana nepodezírala z nevěry jen ona. „Jestli má Ewan vydržet cestu na koni, musí ho někdo pevně držet a přitom dávat pozor na jeho záda.“

„Může se posadit za mě a obejmout mě rukama kolem pasu. Svážeme mu zápěstí k sobě, aby se udržel v sedle, kdyby omdlel.“

„Já neomdlím,“ zamumlal Ewan, ale Sigimor se jen usmál. Sigimor pomohl Ewanovi na nohy a prohlédl si jeho záda. „Ta ženská svůj prut milovala. Co jsi jí udělal, že tě tak nenáviděla?“

„Obvinila mě ze smrti své matky a sestry,“ odpověděl Ewan a ztěžka se opřel o Sigimora, který s ním pomalu šel ke koni. „Jsem však přesvědčen, že obě ženy zabil její otec a pak se sám připravil o život. Řekl bych, že Helena to tušila, ale MacFingalové tehdy vedli ozbrojené půtky s Grayi, a tak se rozhodla, že z vražd obviní nás.“

„A Hugh prahl po Scarglasu.“

„Ano, ale ten to měl v hlavě taky zpřeházené. Viděl ve mně démona, kterého musí potrestat.“ Ewan si všiml, že Fiona jde pár kroků za nimi a mluví se Simonem, a zeptal se Sigimora: „Co se stalo s obyvateli domku? Hugh na ně naštěstí zapomněl.“

„Máš na mysli staré manžele a svého syna?“

„Fiona ho viděla?“

„Ano, všichni jsou na Scarglasu. Měl jsi jí o něm říct.“

„Dozvěděl jsem se o něm teprve před třemi dny. Chtěl jsem to Fioně říct.“

„No, než se zotavíš, budeš mít spoustu času k přemýšlení nad tím, jak zmírnit její hněv.“

„Zlobí se, že?“

Sigimor vrhl na Ewana pohled, který říkal, že je to hloupá otázka. „Samozřejmě že se zlobí. Pro ženu je těžké přijmout manželova bastarda.“

„Nezlobí se proto, že jsi dal život bastardovi. Její bratr Diarmot jich má pět a Fiona má zdravý rozum a chápe, že k tomu došlo ještě předtím, než ses s ní setkal. Tehdy byla malou, pro tebe neznámou dívkou. Je rozhořčená proto, že jsi jí o chlapci neřekl. Možná je i trochu uražená.“

„Nemyslím si, že víš, jak si má muž před ženou sypat popel na hlavu,“ vzdychl si Ewan a Sigimor se zasmál.

Když Ewana posadili na koně a svázali mu k sobě ruce, jimiž objímal Sigimora, cítil, že brzy omdlí. Podíval se dolů na Fionu, která se u něho zastavila a pohladila ho třesoucí se rukou po stehně. Věděl, že emoce v jejím výrazu jsou pravdivé. Tohle bylo mnohem víc než pouhý projev účasti poslušné manželky.

„Budu v pořádku, Fiono,“ řekl. „Nasedni na koně, vyrazíme. A uprav si šaty, vidím ti bradavky.“

Začervenala se a trhla živůtkem nahoru. Ewan se pousmál, Fiona na něho pohlédla, otočila se a rozběhla se ke svému koni. Bylo by lepší vyslechnout od ní pár pěkných slůvek, ale Ewan věděl, že na to není čas. Uklidnilo ho vědomí, že s ním hluboce soucítí. Jasně to viděl v jejích očích zalitých slzami. Později, až se uzdraví, najde způsob, jak dát průchod citům. Její pohled mu dal naději, ale potřeboval ještě i slova. To byla jeho poslední jasná myšlenka, protože Sigimor se rozjel a po minutě vtáhla bolest Ewana do nekonečné temnoty bezvědomí.

20. kapitola

„Zdravím tě, otče.“ Ewan pomalu otevřel oči a zadíval se na chlapce, který stál vedle jeho postele. Vzápětí si uvědomil, že leží na břiše a záda už ho nebolí tak příšerně jako předtím. Vzpomínka na to, jak ho uložili do postele a kdo se o něho postaral, byla velmi mlhavá. Instinkt mu napověděl, že od chvíle, kdy omdlel na Sigimorově koni, uplynulo mnoho času.

„Nazdar, hochu,“ odpověděl. Hrdlo měl vyschlé a cítil se, jako by spolykal písek.

„Teď už nejsem jen hoch. Mám jméno.“

V prohlášení zaznělo tolik pýchy a radosti, že se Ewan musel usmát. „A jak se jmenuješ?“

„Ciaran MacFingal nebo Ciaran Cameron. Sigimor s dědečkem se teď kvůli tomu hádají.“

„Každopádně je to pěkné jméno. Kdo ti je dal?“

„Moje nová matka. Dokonce povolala i kněze, aby mě řádně pokřtil. Chtěli jsme, abys byl u toho, ale byl jsi moc nemocný.“

„Ještě jsem, ne?“

Ciaran přikývl. „Už mnoho dní. Matka s Mab ti dávaly pít různé lektvary a mazaly ti záda.“

„To je od nich velmi hezké. Hm, Ciarane, můžeš mi dát napít?“

„Jistě.“

Ewan se díval na Fionu. Přistoupila k posteli s pohárem a posadila se na kraj. Vypadala klidně, možná až příliš. Když mu podepřela hlavu, aby se mohl napít studeného moštu, nebylo v tom za mák citu. Nepochybně se zlobila.

„Jak dlouho tady ležím?“ zeptal se, když dopil a Fiona vstala. „Tři dny,“ odpověděla a zůstala stát vedle Ciarana. „Původně jsem s výběrem jména pro našeho syna na tebe chtěla počkat. Taky jsem si přála, aby ses účastnil jeho křtu, ale pak už jsem ho nechtěla dál trápit a nechávat ho dalších pár dnů beze jména. Tvůj otec mu řekl, že až se uzdravíš, uspořádáme příslušný obřad a slavnost, při nichž ho oficiálně představíme všem strýčkům a bratrancům a jeho jméno se zapíše do Knihy.“

„Ach tak, Kniha.“ Ewan se na Ciarana usmál. „To bude událost! Je to velmi důležitá kniha,“ zamumlal. Do této knihy si jeho otec zapisoval jména všech svých synů a jména jejich synů, jakož i data narození, křtu, jména matek a všechny další důležité údaje, které sehnal. Měl tam zaznamenané i dcery, ale ty byly mezi mnoha chlapci jen tři. „Jsem rád, že ses tady zabydlel, Ciarane. Doufám však, že nečekáš až na obřad, aby ses se všemi seznámil.“

„Ne. Chci je poznat jednoho po druhém,“ pronesl chlapec vážně. „Je jich mnoho a já si musím zapamatovat jejich jména. Jméno člověka je moc důležité.“

„To určitě je.“ Ewan si najednou uvědomil, že si musí ulevit. „Není poblíž některý z mých bratrů? Potřeboval bych jeho pomoc.“

„Ano, někoho přivedu,“ nabídl se Ciaran. Rozběhl se ke dveřím a rázně je otevřel. „Potřebuji tu nějakého bratra!“ vykřikl. „Mému otci se chce čůrat!“

„Ach můj bože,“ vzdychl Ewan, který tonul v rozpacích. Přitom se mu chtělo smát stejně jako Fioně, která se to snažila skrýt. „Myslím, že se tu dobře zabydlel.“

„To ano,“ vykvikla Fiona hlasem přerývaným smíchem. „Během posledních tří dnů asi přišel na to, co znamená potřebovat pomoc. Slyším, že už někdo přichází. Půjdu ti připravit jídlo.“

„Jen ne kaši,“ zavolal za ní, když popadla Ciarana za ruku a proběhla s ním kolem smějícího se Gregora.

Gregor Ewanovi pomohl vykonat potřebu. Ewan mlčel. Byl rád, že není tak slabý, jak se obával. Brzy už nebude potřebovat pomoc. Jakmile usedl na kraj postele, napadlo ho, že neví, co se s ním poslední tři dny dělo.

„Měl jsi horečku,“ řekl mu Gregor a posadil se na židli vedle postele. „Abychom zabránili tomu, že se převrátíš na záda a budeš třeba krvácet, přivázali jsme tě na dva dny k posteli. Fiona pro tebe vyrobila velmi důmyslné provazy.“

Ewan se mírně začervenal, ale hrdě ignoroval záblesk zvědavosti v Gregorových očích. „To od ní bylo laskavé. A třetí den?“

„Spal jsi díky lektvaru, který ti s Mab připravily ve snaze zajistit ti hluboký a klidný spánek. A opravdu jsi spal klidně. Probudil ses jen jednou, ale nebyl jsi moc při smyslech. Nebyl jsi ve vážném stavu, jen bylo třeba udržet tě na břiše, dokud se rány na zádech nezačnou uzavírat.“ Gregor se podíval na Ewanova záda. „Vypadá to velmi dobře. Mám pocit, že na břiše strávíš už jen pár dní. Rány nebyly moc hluboké a nemusely se zašívat, ačkoli Fiona se moc zlobila, že ti přece jen zůstane pár jizev.“

„Všiml jsem si, že můj syn se tady docela zabydlel,“ řekl Ewan a zasmál se při vzpomínce na to, jak chlapec vykřikoval ze dveří. Už necítil rozpaky.

„Ano. Fiona a otec nemohli čekat, až jim pomůžeš chlapce pojmenovat. Kupodivu se nehádali a shodli se, že to byl velký zločin, nechat ho beze jména, a že se to musí rychle napravit.“

„Zdá se, že se mu jméno líbí.“

„Představuje se každému na potkání. Když ho oslovíš chlapče nebo hochu, rychle tě opraví. Myslím, že bude chvíli trvat, než lidem dovolí takovou neformálnost. Jen za tohle si ta děvka zasloužila zemřít.“

„Ano, ale já bych si přál, aby to nebyla Fiona, kdo ji zabil. Od chvíle, co sem přišla, má na rukou krev.“

„Ale v obou případech to bylo zabij, nebo budeš zabit. Nevidím, že by se trápila, že musela zabít Helenu. Po pravdě ani neodběhla stranou, aby si vyčistila žaludek.“

„To ne.“

„Chtěla vidět Helenu mrtvou, sotva tě spatřila na tom kříži. A myslím, že by ji ráda zabila ještě několikrát za to, jak zacházela s tvým synem.“

„ S naším synem,“ zašeptal Ewan. Náhle si uvědomil, že právě tohle Fiona vyřkla. Přijala Ciarana za vlastního. „Nazývá ji matkou.“

Gregor přikývl. „Ano, nemusíš si dělat starosti, jestli ho přijme. Když ho uviděla poprvé, rychle skryla úžas a byla laskavá a příjemná. Otec se k němu chová také dobře. Je to zvláštní, ale když ho vidím s Ciaranem, říkám si, že přes veškeré chyby byl vždy velmi dobrým otcem.“

„Ty sis to dřív nemyslel?“

„Nikdy jsem nad tím moc nehloubal, spíš mě trápilo, že je tak podivínský. A je takový pořád, i když teď je už mnohem klidnější. Zdá se, jako by byl, no, šťastný.“

Ewan přikývl a podíval se ke dveřím. V žaludku mu zakručelo. „Myslíš, že mi přinese kaši?“

„Jedině jestli se domnívá, že to ztlumí její vztek. Raději si najdi nějaké rozumné vysvětlení, proč jsi jí o synovi nepověděl. Nemůže se rozhodnout, zda ji rozčílila právě ta hloupá mužská záležitost, jak to nazývá, nebo tvoje obavy, že se rozzlobí a vylije si zlost na chlapci.“

„Hloupá mužská záležitost?“ zeptal se Ewan.

„Ano.“ Gregor se usmál. „Sigimor tvrdí, že Fiona převzala špatné zvyky jeho sestry Ilsy. Fiona mu řekla, že Gilly má často stejné názory, a že nejen Ilsa je inteligentní žena.“

„Ona se hádá se Sigimorem?“ Ewan se musel usmát při představě malé křehké Fiony, která se hádá s velkým Sigimorem.

„Ano. Otec to považuje za velmi zábavné. On se Sigimorem vychází dobře. Spojenectví, které jsi chtěl, je pevné, Ewane. Otec přijal Camerony, které tak dlouho proklínal.“

„To je dobré, ale proč jsou stále tady?“

„Sigimor tvrdí, že po tolika letech, kdy před ním byly naše brány zavřené, je rozhodnutý poznat nás všechny. Říká, že nejsme jediní, kdo se raduje ze spojenectví. Neválčí se všemi svými sousedy, ale všichni taky nejsou přímo jeho spojenci. Možná se s otcem občas hádá, ale jen proto, že je to oba baví. Jsou-li všechny Sigimorovy historky pravdivé, pak je jeho klan skoro stejně zvláštní jako náš.“ Gregor pohlédl ke dveřím. Stála tam Fiona s podnosem plným jídla. „Je tady naděje, bratře,“ zašeptal Gregor. „Není to kaše.“

Gregor převzal od Fiony tác, položil ho na stolek u postele a odešel. Fiona se posadila na židli vedle postele a čekala, zda bude Ewan potřebovat pomoci s jídlem. Potěšilo ji, když viděla, že už není tak slabý. Navzdory Mabinu ujišťování, že ani horečka, ani zranění nejsou vážná, měla obavy. Teď už se na něho mohla zlobit.

Jakmile Ewan dojedl, položila ho opět na břicho. Když však chtěla odejít, chytil ji za zápěstí a přitáhl si ji k sobě. Sedla si na postel a zadívala se na něho. Zlost před jeho pokorným výrazem ustupovala.

„Já jsem se nebál, že mého chlapce nepřijmeš,“ řekl. „Jen jsem se obával, jak přijmeš skutečnost, že jsem jeho otec.“

Fiona se na něho dívala a myslela na to, jak dobře umí volit slova, když dokáže tak snadno potlačit její hněv jedinou větou. „Stalo se to před osmi lety, Ewane. Mně bylo jedenáct nebo dvanáct. Kdyby na Deilcladach nepřišla Gilly, stále by mě vychovávali jako kluka.“

„Teď, když už mi to myslí jasně, to vím. Tehdy jsem jasně nemyslel. O Heleně jsem neslyšel ani jsem ji neviděl ode dne, kdy mě zradila Hughu Grayovi. Náhle jsem dostal zprávu, že má se mnou syna, který je v domě starého Robbieho. Gregor ti asi popsal, jak jsme se domnívali, že je to past, ale já jsem si chtěl být jistý. Stačil mi jediný pohled, abych věděl, že je to můj syn.“

„Tohle jsem potřebovala vědět.“

„No, byl to šok. A ještě větší, když jsem slyšel, že mu nedala jméno, a dokonce ho ani nepokřtila! Lidé na něho volali bastarde.“ Stiskl jí ruku a ona zvedla jejich spojené ruce k ústům a políbila ho na klouby. „Zeptal se mě, jestli může spát uvnitř.“

Přikývl. „Kdyby mi o něm řekla hned, určitě bych ho ponižujícího života ušetřil.“

„Co se stalo, stalo se. Ciaran je velmi houževnatý chlapec. Má v srdci rány, které se možná nikdy úplně nezahojí, ale vyrostl z něho statečný a živý chlapec. Ostatní děti ho přijaly hned, takže si myslím, že všechno bude v pořádku. Ale teď vím, proč byl tak nadšený z postýlky v dětském pokoji. Helena zacházela s vlastním dítětem jako s toulavým psem. Jak se může matka takto zachovat?“

„Na to nemám odpověď, Fiono. Opravdu nevím, proč jsem ti o něm neřekl hned. V hlavě mi vířilo tolik myšlenek, dokonce jsem si vzpomněl na otcovy zlé hádky s jeho ženami kvůli nemanželským dětem.“

„Pokud bys měl dítě s jinou ženou a byl ženatý se mnou, nebyla by to hádka, čeho by ses měl bát, ale pořádná bitva.“

Usmál se a přitiskl ji k sobě, aby ji mohl políbit. Dokonce i pouhá myšlenka na to, že by jí byl nevěrný, v ní vyvolala vztek a to ho potěšilo. Žárlivost možná nepatří k nejlepším vlastnostem, ale obvykle je znamením, že ženino srdce je očarováno láskou. Až se dostatečně zotaví, aby se s ní mohl pomilovat, vyzve ji k rozhovoru o tom, co k sobě cítí. Je načase přestat s dohady. Už se nesmí bát odpovědí. Jakmile se uzdraví, opět získá odvahu. Její jednání během několika posledních dnů mu dalo naději, že všechno bude dobré.

„Byl jsem zmatený, Fiono. Nic víc, nic méně. Toho dne, kdy mě chytili Hugh s Helenou, jsem chtěl chlapce odvést domů.“ Mírně se zamračil. „Ví Ciaran, co se stalo s jeho matkou?“

„Ano, řekla jsem mu to.“ Fiona si vzdychla. „Myslela jsem, že mu povím jen něco, nebo dokonce že mu zalžu, ale nakonec jsem všechno vylíčila popravdě. Udělala jsem to proto, že by o tom stejně často slýchal, a já jsem si přála oznámit mu to jako první. Ciaran ví, že se tě pokusila zabít a jak ti ublížila. Jen jsem se zmínila o prutu a on už věděl přesně, co ti udělala. Poznal, od čeho máš jizvy na zádech.“

„Ne, snad ne…“ Ewan zaklel, když Fiona přikývla.

„Nemá velké jizvy, takže se mu asi často podařilo utéci a někam se schovat, nebo ji možná vždycky někdo zarazil. Měl tam Mary, kterou miluje, a podle toho, co říká, ona jeho také. Řekla jsem mu, že jsem Helenu zabila, protože ona chtěla zabít mě. Nepochyboval o tom ani minutu. Pak se zdálo, že se s tím vyrovnal. Vůbec se už o ní nezmínil.“

„Bylo to pro tebe těžké, já vím. Ale pravda je nejlepší. A možná ho ani zvlášť nezajímá, co se jí stalo.“

„Vlastně mu nebyla matkou, že?“

„Ne, nebyla. Ale ty budeš, že? Už tě tak bere.“

„To je jeho volba. Řekla jsem mu, že mě může oslovovat Fiono, nebo mami, ale že je naším synem.“

„Děkuji ti.“

„Za co? Je to jen malý chlapec, hošík, jemuž ublížili. Když jsi mu dal život, neznali jsme se. A Ewane, i ty nejdrobnější maličkosti, které jsi pro něho udělal, vnímá jako dar a mě z toho bolí srdce. Když jsem slyšela, jak vykřikuje ze dveří jako správný malý chlapec, co potřebuješ, byla jsem tak šťastná, že jsem ho ani nemohla napomenout. Nejtěžší bude nerozmazlit ho a neobjímat ho pokaždé, když v jeho očích spatřím nejistotu a strach. Myslím, že bude trvat dlouho, než plně pochopí, že je tady vítán.“ Zívla. „Promiň.“

Ewan se odsunul, opatrně se otočil na bok a přitáhl ji k sobě. „Odpočiň si.“ Objal ji oběma pažemi a přitiskl si ji k hrudi.

„Tvoje záda,“ protestovala.

„Neležím na zádech. Už jsme tak kdysi spali a já jsem se neobrátil na záda až do rána. Kdybyste mi s Mab nedaly ty lektvary, myslím, že bych po každém otočení pocítil bolest a hned bych se převrátil zpátky.“

To je pravda, pomyslela si a zavřela oči. Věděla, že mu brzy bude muset vysvětlit, proč je tak unavená. Příliš mnoho lidí si začalo všímat, že hodně jí a po obědě chodívá spát. Brzy se začnou šířit klepy a ona nechtěla, aby se dozvěděl, že bude znovu otcem, od cizích lidí.

„Helena byla velmi krásná,“ zamumlala.

„Jen zvenčí. Když jsem ji znovu uviděl, udivilo mě, že jsem se jí vůbec kdy mohl dotknout.“

„Ale kdyby ses jí nedotkl, Ciaran by tu nebyl.“

„To je pravda. A byla by to škoda.“ Políbil ji na temeno hlavy. „V jedné chvíli se jí objevila ve tváři veškerá vnitřní ošklivost. Ptal jsem se sám sebe, proč dal Bůh krutosti tak hezkou schránku. Myslím, že mě zcela ovládla touha, ale omlouvám sám sebe tím, že jsem byl velmi mladý.“

„Hm. Hloupý jsi ale jistě nebyl. Určitě se ti vnutila.“

„Ano, to je pravda. Možná mi dnes v té mé zmatené hlavě ještě trochu rozumu zůstalo.“

Ospale se zachichotala. „Ano, možná.“

„Ještě jsem ti nevyčinil za to, jaké riziko jsi podstoupila,“ řekl a pohladil jí rukou bok. Pak ji chytil za ňadro, a když zamručela, usmál se.

„No, můžeš mi vyčinit za pár minut.“

„Proč čekat pár minut?“

„Protože pak už budu spát a neuslyším tě.“

„Ty jsi ale mazaná. Ale vážně, Fiono, vždyť ses vystavila nebezpečí.“

„Ty jsi to pro mě taky udělal. A nebylo to velké nebezpečí. Jistě víš, že by mě hned nezabili, i kdyby uhodli, kdo opravdu jsem – a to nebylo pravděpodobné. Potřebovali jsme jen, aby se na pár minut na někoho zaměřili a Sigimor s muži mohli přejít přes paseku. Možná se ti to nelíbilo, ale musíš přiznat, že jsem byla dokonalá.“

Ewan se ušklíbl a váhavě řekl: „Ano, bylas, třebaže se mi to nelíbilo.“

„Ale přelstila jsem je, že?“

„Ano, přelstila, ale jestli ještě někdy uděláš něco tak nebezpečného, zmaluju ti zadek.“

„To můžeš zkusit.“

A opravdu by mohl, napadlo ji a pak se nechala ukolébávat spánkem. Až Ewanovi řekne o dítěti, které nosí pod srdcem, uvědomí si, že ho zachraňovala, ačkoliv už byla těhotná. Stejně tak se to dozví Gregor a Sigimor. Určitě jí řádně vyhubují. Položila ruku na jeho a chlácholila se, že je to malá cena za to, že ho má zpět živého a že jeho nepřátelé jsou mrtví.

Ewan pocítil, jak se její tělo v náruči spánku uvolnilo. Záleží jí na něm, o tom není pochyb. Asi bude chvíli trvat, než se její cit přemění v lásku, ale šťastný konec se blížil. Možná je načase promluvit si s Gregorem. Chtěl se mladšího bratra zeptat na radu, protože nebylo tajemstvím, že Gregor to se ženami umí, zatímco on ne. Nastal čas dvořit se své ženě, přetavit její starostlivost o něho v lásku. Přál si, aby s ní byl svázán tělem, srdcem i duší a aby to cítila stejně. Gregor mu možná bude schopen pomoci a naučí ho ta hezká zamilovaná slůvka, jež mají ženy rády.

Už jí přestane unikat. Tahle jeho snaha byla stejně hloupá. Ewan věděl, že Fiona chce být součástí jeho života. Snažila se být jemná, ale on často cítil její smutek nad tím, že s ní nehovoří o svých myšlenkách a pocitech, o plánech do budoucna. Fiona mu sdělovala všechno a teď je nejvyšší čas, aby jí začal důvěru i snahu vracet.

Z přemítání ho vytrhlo vrznutí dveří a k posteli se přikradl Ciaran. Podíval na Fionu a Ewan uviděl v jeho očích starost. Ciaran toužil po matce a Ewan věděl, že mu nemohl vybrat lepší. Bude přísná, ale něžná a uzdraví jeho rány. Díky tomu, jak byla vychovávána, bude vnímavá k potřebám malého chlapce.

„Je nemocná?“ zeptal se Ciaran tichým rozechvělým hlasem.

„Ne,“ zašeptal Ewan. „Jen odpočívá.“

„Hodně se snažila, aby ti ulevila od bolesti.“

„Já vím.“

„Jsem smutný, protože moje matka se pokusila ublížit tobě a mé nové matce.“

„Nemáš proč být smutný. Ty jsi to neudělal a ani sis nepřál, aby to udělala ona, že?“

Ciaran prudce zavrtěl hlavou.

„Takže si nemysli, že se musíš omlouvat za to, co mi provedla. Tvoje matka byla dospělá žena a rozhodovala se sama.“

„To mi řekla máma i dědeček.“

„A měli pravdu. Dítě by nemělo nést vinu za chyby svých rodičů.“

„Ale já jsem smutný, že moje stará matka přinutila moji novou matku, aby ji zabila.“

„Mě to taky mrzí, ale změnit se to už nedá. Je to minulost, na kterou bychom měli zapomenout.“

Ciaran přikývl a zívl. Ještě si rychle vzpomněl a zakryl si ústa rukou. „Taky jsem trochu unavený.“

Ewan pocítil náznak něžnosti. Chlapec se díval na Fionu a na postel s odzbrojující touhou. Ewan pochyboval, že si chce jenom odpočinout. Určitě se chce na chvíli přitulit k nové matce. Takovému citovému hnutí plně rozuměl. „No, jestli budeš opatrný a neprobudíš ji, můžeš se vedle ní schoulit.“

Chlapec se hbitě vsoukal do postele. V jeho pohybu byla určitá kradmost a Ewan si velmi dobře uvědomil, kde a proč se jí naučil. Sotva se Ciaran uhnízdil vedle Fiony, zamumlala jeho jméno, objala ho kolem pasu a přitáhla ho k sobě. Chlapec si radostně vzdychl a opatrně se k ní přitulil.

Ewan zvedl hlavu, aby se na Fionu a Ciarana podíval. Během tří krátkých dnů jeho mdlob si ti dva mezi sebou vytvořili spojenectví, jemuž sotva kdy porozumí. Fiona dokonce i ve spánku poznala to přitulené tělíčko jako matka pozná vlastní dítě.

Tohle je jeho budoucnost, pomyslel si. Jeho žena, jeho dítě a další, které mu Fiona dá. Zabořil jí tvář do vlasů. V očích ho štípalo. Od chvíle, kdy si uvědomil, že muži a ženy si mají být partnery, toužil po ženě, kterou by mohl nazývat svou. Když byl mladý a pošetilý, myslel si, že by tou ženou mohla být Helena. Ale teprve až do jeho života vstoupila Fiona, ukázala mu, jak byl naivní. Tady je to, po čem toužil, a on udělá všechno, aby si ji udržel.

21. kapitola

„Tomu nemůžu věřit. Chcete se vzít?“ Ewan se díval z otce na Mab, kteří stáli vedle jeho židle ve velké síni, a pak se podíval doprava na rozesmátou Fionu. „Je stále ženatý s manželkou, která od něho utekla, ne?“

„Ne,“ odpověděla Fiona. „Zdá se, že před třemi lety zemřela. Zmínila jsem se o ní před Ciaranem a on mi to řekl. Celý klan zachvátila horečka a ona jí podlehla. Pamatuje si na ni jasně, protože se s jeho matkou vzájemně nenáviděly a často se hádaly. Zdá se, že obě chtěly Hugha. Tvůj otec mluvil s Ciaranem a zjistil, že to byla jeho žena. Takže je volný.“

„Proto se ožením s Mab,“ řekl Fingal a zamračil se na Ewana. „Připadá mi hloupé chodit za tebou jako nějaký mladíček, ale jsi vůdcem klanu a je správné, že se tě ptám. Tak řekni ano, ať můžeme začít chystat svatbu.“

„Ale otče,“ začal váhavě Ewan, „já mám Mab rád.“

„No a?“

„Nepředvedl jsi, že bys dokázal být dobrým manželem.“

„To ne, máš pravdu. Ale mě už jiné ženy nezajímají. Annie sice nebyla špatná, ale moc jsem se jí nevěnoval, aby mi zůstala věrná a porodila mi děti. Neměla ráda postelové hrátky, jestli víš, co myslím. Tady Mab je má docela ráda…“

„Fingale!“ křikla Mab a začervenala se. Pak se zamračila na smějící se Fionu.

„A já ji mám rád,“ pokračoval Fingal, jako by ho vůbec nepřerušila. „Náhle jsem si uvědomil, že jsme dobří přátelé. Nejsem žádný mladý kluk se zapálenými lýtky, ačkoli jsem stále ještě plný mužné síly a ženu chci. Slíbil jsem jí věrnost, a jestli na svůj slib zapomenu, můžeš mě zbít.“

„Pokud dáváš takový slib, otče, věřím, že na něj nezapomeneš,“ řekl Ewan. „O tvém slově nemůže nikdo pochybovat.“

„Ano, ano. Proto jsem velmi opatrný, když je dávám.“

„To jistě,“ zamumlal Ewan a vyhnul se pohledu na Fionu, protože věděl, že když uvidí její pobavený pohled, nedokáže se ovládnout.

„Takže můžeme plánovat svatbu?“

„Chceš toho sukničkáře, Mab?“

„Ano, vždycky jsem ho chtěla. Jinak by tu Ned nebyl. Jen jsem neměla v úmyslu stát na konci dlouhé řady. Teď budu jediná.“ Šibalsky se usmála. „Znám pár lektvarů, které vyléčí muže ze záletnických choutek.“

Fingal se naklonil dozadu a zamračil se na ni. „Přísahal jsem, a tak to taky bude.“

„Samozřejmě, lásko.“

„Budeme tedy slavit svatbu,“ řekl Ewan. „Kdy se chcete vzít?“

„Za dva dny.“

„Dobře, myslím, že stihneme uspořádat krásnou oslavu.“ Fingal přikývl a ruku v ruce vyšel s Mab z velké síně.

Ewan pohlédl na Fionu. „Tušila jsi, že se to stane?“

„Ano i ne,“ odpověděla Fiona. „Věděla jsem, že jsou si blízcí, ale nenapadlo mě, že Mab pro tvého otce tolik znamená. Uklidňovala ho, když se vyrovnával s bolestí z minulosti. Myslím, že tehdy si začal uvědomovat, že Mab je přítelkyně, a možná i něco víc.“

„No, že ta novina asi způsobí pozdvižení, údiv, ale i veselí. Doufám, že to Mab neublíží.“

„Ne. Je tady už dlouho. Bude vědět, co si má myslet. Všichni chlapci ji mají rádi. Pokud budou mít radost z jejich sňatku, bude to kvůli ní.“

Ewan přikývl. „Ano, i když se asi budou obávat, že s ní otec bude špatně zacházet a zraní její city.“

Fiona se tiše zasmála strnulému výrazu, který přetrvával na Ewanově tváři. O chvíli později se však Ewan usmál. Fiona věřila, že se Fingal přece jen změnil a bude Mab dobrým manželem. Třeba Mab tolik neriskuje.

Když dojedli, podívala se Fiona na manžela pozorně. Dnes poprvé vstal z postele, a ačkoli už získal sílu, zkoušel, co vydrží rány na zádech. Fiona doufala, že po desíti dnech péče se neotevřou, byť jsou stále ještě citlivé. Bolest může člověka unavit stejně jako tělesná činnost a ona starostlivě sledovala jakékoli známky Ewanovy únavy.

Po chvíli přišli do velké síně Ewanovi bratři a synovci, aby podebatovali o nastávající svatbě MacFingala a Mab. Jak Fiona očekávala, většina z nich si dělala starosti o Mab. Po hodině Ewan trochu pobledl a Fiona ho omluvila a odvedla ho do ložnice. Někteří jeho bratři ho nepochybně vyhledají i tam.

Ewan se opatrně položil na lůžko a usmál se na Fionu. „Jsi pozoruhodně důvtipná, když přijde na to, zbavit se mé rodiny.“

„Mají dva dny, aby vyjádřili své názory,“ řekla a nalila mu mošt. „Škoda že pochybují, zda bude starý pán dobrým manželem, ačkoli všichni věří, že dodrží slib.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Ewan a vzal si pohár. „To je poprvé, kdy byl upřímný. Přiznal, že se o své manželky nikdy moc nestaral. Člověk se diví, proč si je vlastně bral.“

„První ženu kvůli Scarglasu, ostatní kvůli legitimitě synů.“

„Samozřejmě. Je to smutné.“ Ewan zívl. „Zatraceně, neměl bych být tak unavený.“

„Nejsi už tak vyčerpaný jako včera nebo předevčírem. Jsem si jistá, že únava je součástí ozdravného procesu. Nemocného stojí boj s horečkou a hojení ran hodně sil.“ Vzala prázdný pohár a postavila ho na stůl vedle postele. „Odpočívej, mám pocit, že příštích pár dnů budeš potřebovat veškerou sílu.“

„Půjdeš si taky odpočinout?“ usmál se a poplácal pokrývku vedle sebe. „Je tu spousta místa.“

„Ne, měla bych jít do kuchyně plánovat svatební tabuli.“

Když odešla, tiše se zasmál a pak zívl. Zdálo se mu nesprávné odpočívat uprostřed dne, ale nedá se nic dělat. Musí odpočívat, kdykoli se unaví. Chce se pomilovat s Fionou a je třeba, aby měl dobrou tělesnou kondici. I kdyby měl spát další dva dny, aby byl do otcovy svatby v plné síle.

Svatby zřejmě činí ženy přístupnější dvoření a on měl v úmyslu dvořit se své ženě. Bude jí říkat sladká slůvka před milováním, během něho i po něm a pak promluví o svých citech k ní. Doufal, že mu poví, že ho miluje. Ewan využil zotavování a pomalu se učil, jak sdílet myšlenky s Fionou. Vypadala potěšeně. Ptal se sám sebe, proč se o to nepokusil dřív. Teď jí odhalí své city. Pouhé pomyšlení na vyznání lásky v něm vyvolávalo tíseň, ale cena, po níž prahl, byla už skoro na dosah. Je-li třeba, aby dal lásku najevo, pak to učiní. Jen se modlil, aby jeho naděje a touhy nezpůsobily, že vidí něco, co vlastně neexistuje, a že ho Fiona opravdu miluje.

„Jsi přesvědčena, že děláš dobře, Mab?“ zeptala se Fiona přítelkyně. Pomáhala jí s oblékáním do svatebních šatů.

„Ano,“ odpověděla Mab. „Změnil se. Možná je to věkem, možná se jeho srdce i mysl vyléčily z ran minulosti, ale změnil se. Musím podstoupit riziko a doufat, že dokáže dodržet slib a přestane se chovat jako plemenný hřebec.“

Fiona se zasmála. „Ano, ačkoli od mého příchodu už se tak nechová.“

„Všimla jsem si.“ Usmála se na Fionu. „Taky jsem si všimla, že jsi spokojenější a klidnější.“

„Ano. Ewan se taky změnil. Hlavně během posledních dvou dnů, kdy ví, že se otec s tebou ožení. Možná jsem ho konečně unavila. Někdy je obtížné být trpělivá, ale zdá se, že je to k dobru věci. Mab, od chvíle kdy jsme ho vysvobodili z Hughova zajetí, mi toho řekl víc než za celé týdny předtím.“

„Jsem šťastná za tebe, Fiono. Taková otevřenost u muže, jako je Ewan, je velmi dobré znamení.“

„Teď jen aby se mnou sdílel i své pocity.“

„Trpělivost, Fiono,“ řekla Mab a zasmála se, protože Fiona obrátila oči v sloup. „Jde to krůček po krůčku. Manželství je navždy. Co znamená pár měsíců nejistoty a mravenčí práce, pokud ti to zajistí nádherný dar manželovy lásky?“

Fiona přikývla, protože si uvědomila, že Mab byla trpělivá roky. „Udivuje mě, že ses starého pána nikdy nevzdala.“

„Možná bych to udělala, kdyby se objevil jiný hezký muž a nabídl mi lásku a manželství. Ale neobjevil se. Protože jsem neměla před očima žádné pokušení, bylo pro mě snadné čekat. Prostě jsem ukryla svou lásku do nejzazšího koutku srdce a pomalu jsem se stávala Fingalovou přítelkyní a společnicí, která se na nic neptá, ale nedovolí mu vzít si cokoli, kdykoli se mu zachce.“

„Řekla jsi mu ne.“

„Jakmile jsem zjistila, že je ženatý. A budu ho odmítat, dokud nás kněz neoddá. Hlavně kvůli vlastnímu klidu. Vážně jsem se zamyslela, když jsme spolu přišly na to, že Fingal s námi mluví jinak než s ostatními ženami. Je to věc respektu. K ostatním ženám ho prostě nechová. Fingal oceňuje, že my dvě jsme se mu postavily. Ani jsem si to neuvědomovala, ale celé ty roky jsem dělala přesně to, co bylo nezbytné, abych ho získala. Kdyby jeho žena Annie nebyla tak chladná, mohlo být jejich manželství dobré, protože byla silná, a proto ji měl rád.“

„Jak smutné.“

„Velmi smutné. Zejména proto, že všechny ty dívky, jež se mu podvolily, nebyly opravdu vřelé, víš? Prostě jen věděly, jak muže ošálit.“

Fiona udělala krok zpět a kriticky si Mab prohlédla. „Vypadáš velmi dobře. Měla by ses zatím Fingalovi vyhýbat, jinak tě zatáhne do ložnice, ještě než vás kněz stihne oddat.“ Fiona se usmála a Mabiny tváře zalil ruměnec. Zachichotala se jako mladá nevěsta. „Určitě bys nechtěla zmeškat oslavu, když jsme si s ní daly takovou práci.“

„To jistě ne! Chci, aby si to hoši užili a viděli svého otce a mne jako manžele aspoň chvíli předtím, než s Fingalem zmizíme v ložnici. Přeji si, aby z jejich pohledu bylo všechno správně.“

„Ano, to bude nejlepší.“

„Vypadáš taky velice dobře, Fiono. Proč si myslím, že ses vystrojila ještě kvůli něčemu jinému, než je moje svatba?“

„Protože máš intuici. Tvoje vnímání většinou obsáhne víc než tajemství lůna těhotné ženy. Jsem vystrojená pro svádění,“ svěřila se Fiona a uhladila si měkkou sukni tmavě rudé toalety. „Oblékla jsem se tak, abych se dnes večer cítila krásná a odvážná, protože chci Ewanovi odhalit, co k němu cítím.“

Mab vykulila oči. „To je srdnaté rozhodnutí. Je to velký krok kupředu.“

„Jen se modlím, abych se po tom velkém kroku nezřítila z útesu.“ Fiona si vzdychla. „Tak moc se snaží zahrnout mě do svého života. Cítím to. Ale trochu váhá, možná proto, že není zvyklý sdílet s někým své myšlenky a plány. Nebo si mnou stále ještě není jistý. Dobře. Dnes večer se dozví, jak pevně jsem s ním svázaná, a uvidím, co udělá. Když nic jiného, aspoň už nebudu muset svou lásku tajit.“

„Je to smutné, ale žena často musí první odhalit srdce i duši.“ Fiona vzala Mab pod paží a vyšly spolu z pokoje. „Je to hodně nespravedlivé, ale někdo musí udělat první krok. Dnes večer mu povím i o dítěti, které čekám. Zjevím mu všechna svá tajemství a skončím s nimi. Vidíš, jak jsem romantická?“ zasmála se a zamířila s Mab do velké síně. V duchu se modlila, aby brzy našla klid a radost jako Mab.

„Proč jsi tak nervózní?“ zeptal se Gregor. Posadil se na židli u krbu a pozoroval Ewana, který přecházel sem tam po ložnici. „Ty se přece neženíš.“

Ewan se zastavil před krbem a zadíval se do plamenů. „Mám starost.“

Gregor se na chvíli zamračil, pak si vzdychl a zavrtěl hlavou. „Ještě jsi Fioně neřekl, že ji miluješ.“

„To pro muže není snadné.“

„Ne? Jen otevřeš pusu a vyřkneš dvě slova.“

„Tak mluví člověk, který nikdy nemiloval. Zažil jsi pár románků, ale nikdy jsi žádnou ženu opravdu nemiloval.“

„Mám pocit, že jednoho dne milovat budu.“

„Ano. A až ten den přijde a ty se nadechneš, abys jí to sdělil, nevyjde z tebe ani hlásek, protože najednou budeš mít v krku knedlík. Pokud ti tvoje vyvolená poví, co cítí, bude to pro tebe jednodušší. Ale jestli ne a ty si nebudeš jistý, že tě miluje, nevyslovíš ani nejkratší slůvko. Ten knedlík je esence čistého strachu. Nevím, jak to, že tobě dokážu říct, jak se cítím, ale jí ne,“ zamumlal Ewan.

„Možná proto, že jsme bratři. Jsme spojeni krví a láskou, známe se celý život. Proto je to jednodušší.“ Gregor se napil kořeněného vína. „Nelíbí se mi, že mluvíš o strachu. Nevěděl jsem, že když se člověk zamiluje, pociťuje i strach.“

Ewan si překřížil paže na hrudi a opřel se o kamennou krbovou římsu. „Láska nese s sebou spoustu nepříjemných citů: strach, nejistotu, pochybnosti…“

„Prosím tě, dost, jinak ve mně probudíš odpor k lásce i k dívkám na zbytek mého života. No, aspoň k lásce,“ usmál se, ale pak zvážněl. „Miluje tě, Ewane. To vím jistě.“

„Také bych si přál mít takovou jistotu. Ale nebudu ji mít, i kdyby se mi vyznala, alespoň ne hned. Vím, že jí na mně záleží a že chce být mou ženou. Když se tehdy účastnila mé záchrany a pak mě ošetřovala, dala mi naději, že získám její srdce. Možná se zdráhá vyslovit slova, po nichž toužím, protože jí zmítá stejná nejistota.“

„Ty ji opravdu miluješ, že?“

„Myslím, že ji miluji od začátku, ale namlouval jsem si, že jde jen o touhu. Ta je pro muže mnohem přijatelnější než láska. Snažil jsem se udržovat mezi námi odstup, protože jsem věděl, že by mě mohla ovládnout a zničit moji duši. Mám velké štěstí, že nepatří mezi ženy, které používají city proti muži, byť jen v maličkostech.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Gregor, dopil víno a vstal. „Věřím, že tě miluje a dvořením ji obměkčíš. Ty nevíš, co dělala, když se dozvěděla, že tě zajali. A jak se o tebe bála, když tě ošetřovala. Neviděl jsi, jak ji tvá snaha udržet si od ní odstup trápila, dokonce zraňovala. Já jsem to věděl, a skoro všichni bratři. My všichni jsme vás od začátku považovali za harmonický pár, dávno předtím, než jsme se dozvěděli, čím může tvé manželství s Fionou našemu klanu prospět.“

„No, nejsem si jistý, že ti věřím všechno, ale určitě jsi mi dodal odvahu.“

„Ale Ewane, odvahu? Vždyť je to jen děvče.“

„Je to moje láska, moje budoucnost,“ řekl Ewan tiše a nevšímal si mírně strnulého výrazu Gregorovy tváře. „No, půjdeme se podívat, jak se nám starý pán opět žení.“

Když sir Fingal políbil zrůžovělou nevěstu, Fiona popotáhla a setřela si slzu. Nevšímala si Ewanova úsměvu a zamířila po manželově boku ke stolu. Muže svatby nikdy nedojímají tak jako ženy a ona to vnímala jako velký mužský nedostatek.

Svatební hostina byla zahájena a Fiona byla ráda, že se všechno podařilo. Jídla bylo hodně a bylo správně teplé, náladu svatebčanů podbarvovala příjemná hudba. Dokonce Petr byl vymydlený, ačkoli proběhla menší šarvátka, kterou si už Fiona nechtěla připomínat. Netušila, jak mohl drobný mužík rozdat tolik ran šesti mohutným MacFingalům. Koutkem oka zahlédla Ciarana, který se dobře bavil s mladšími hochy, a u srdce ji zahřála radost. V té chvíli se jí zdál celý svět krásný a ona si chtěla toho pocitu užít.

„Starý blázen je spokojený sám se sebou,“ podotkl Ewan. Vzal její ruku do své a políbil ji.

„Ano,“ odpověděla a vrhla rychlý pohled na Fingala, který se vesele hašteřil se Sigimorem. „Je úžasné, jak se změnil, že?“

„Máš pravdu. Teď už je divný jen trochu.“

Fiona se zasmála. „Mab se k němu hodí. Je jeho skutečná přítelkyně a společnice.“

„Přemýšlel jsem o ní a také jsem si to uvědomil. Vždycky tady byla pro něho i pro nás. Od prvního dne, co přišla na Scarglas. Vlastně nám byla víc matkou než všechny otcovy další ženy. Myslím, že proto mají někteří bratři obavy. Žádná žena mého otce neměla dobrý osud a chlapci se asi bojí, že Mab také brzy uteče.“ Fiona přikývla. „Také mám pocit, že se toho obávají. Mab však nikam neuteče. Domnívám se, že tentokrát potkal tvůj otec spřízněnou duši. Mab není hloupá a zmatená ženská, jak si mnozí myslí.“

„To ne. Vždycky dokáže proniknout k jádru problému. Teď už tu má lepší postavení, lidé o ní smýšlejí laskavěji. Možná proto, že v tobě našla přítelkyni, s níž si může popovídat. Žádnou takovou duši tady dřív neměla.“

„Může to být tím, ale taky jsem zjistila, proč se mnohým zdála podivínská a roztěkaná.“ Fiona Ewanovi všechno vypověděla a doufala, že se nezeptá, jak přišla na Mabin zvláštní dar. „Musela své nezvyklé nadání skrývat, a proto pro ni bylo všechno mnohem těžší.“

„A ty si nemyslíš, že jde o čarodějnictví?“

„Ne. Znáš-li Murraye, víš, že mimořádné schopnosti jsou zvláštní dar od Boha. V jejich klanu jím bylo obdařeno mnoho lidí. Mab a já přemýšlíme, jak jejího daru využít, a nikoho přitom nevyděsit.“

Ewan přikývl. Usmál se na Ciarana, který přiběhl a usadil se Fioně na klíně. „Líbí se ti svatební hostina, Ciarane?“

„Ano,“ odpověděl chlapec a strčil si do úst kousek cukroví. „Dědeček mi dal babičku.“

„To ano.“

Ciaran se podíval na Fionu. „Ty taky nějakou máš?“

„Ne, a bohužel z mé strany nebudeš mít ani dědečka. Mám jen bratry. Teď máš mnoho strýčků a myslím, že je brzy uvidíš.“

„Budou mě mít rádi?“

„Okamžitě.“ Fiona políbila chlapce na čelo a zasmála se.

„Budou mít rádi mého otce?“

„Samozřejmě.“

„Okamžitě?“

„Asi ano, ale mám podezření, že mu to nějakou chvíli nedají najevo. Oženil se se mnou bez jejich svolení. Budou se na něho trochu mračit, než se s tím smíří. Takoví jsou zkrátka muži.“ Ciaran se zamračil a Fiona se rozesmála. „Umíš to velmi dobře.“

„To bylo velmi mužné zamračení, synu,“ řekl Ewan a podíval se naoko přísně na Fionu. „Budu muset dohlédnout na to, co našeho syna učíš.“

„Já už jsem se naučil hodně věcí,“ chlubil se Ciaran.

„Toho se právě bojím,“ podotkl Ewan a usmál se, protože teď se zamračila Fiona. Ale v očích měla smích. Ciaran jí sklouzl z klína a odběhl mezi chlapce. Ewan zvážněl. „Myslíš, že budou mezi mnou a tvými bratry nějaké třenice?“

„No, nebude to nic vážného. Dovolili mi vybrat si manžela podle svého gusta a já jsem si vybrala. Jde jen o to, že Connora asi rozhněvá, že jsi mu tak dlouho nedal vědět, kde jsem. Ale dokáže pochopit, proč se tak stalo.“

„Rozhněvá ho to?“

„Ano. S tím si však nemusíš dělat starosti.“ Fiona se zamračila, když si uvědomila, že ve velké síni se najednou rozhostilo ticho. „Copak se děje?“

„Asi si všichni myslí to, co já.“

„A co to je?“

„Nahněvaní lidé by nevypadali tak nebezpečně.“

Fiona si uvědomila, že všichni, včetně Ewana, se dívají ke dveřím velké síně. Nejdřív pohlédla na Sigimora a jeho široký úsměv ji ještě víc zneklidnil. Pomalu se otočila. Ve dveřích stáli tři její bratři a kolem nich několik strnulých MacFingalů. Nahněvaný bylo opravdu špatně vybrané slovo k popsání výrazu Connorovy tváře. Fionin bratr stál nehnutě a propaloval Ewana pohledem. Fiona by ráda věděla, koho z nich dvou by Connor nejraději rozsekal na malé kousky.

„Řekla bys, že má nahněvaný výraz?“ zeptal se Ewan tiše.

„Já bych ho nazvala spíš krvežíznivým nebo vražedným. Přemýšlím nad tím, koho z nás chce zabít jako prvního.“

22. kapitola

„Fiono!“

„Takže mě,“ vzdychla Fiona a přikrčila se. Connor, Diarmot a Anthony došli k jejich stolu. V patách jim kráčely Gillyanna s IIsou.

Ewan vstal. Navzdory tomu, že Connor se tvářil navztekaně, ucítil Ewan v hloubi duše uvolnění a jeho pochybnosti zmizely. Connor MacEnroy byl vysoký, rozložitý světlovlasý muž. Jeho jizvy svědčily o tom, že se vyzná v boji a zúčastnil se mnoha bitev. S tímto Fioniným bratrem si Ewan bude rozumět, protože se sobě v mnohém podobají.

Ewan měl nutkání říct mu, aby chvíli počkal, protože si musí promluvit s Fionou. Najednou byly veškeré obavy kvůli jeho jizvám a příliš vážné povaze pryč. Teď věděl, že podobné překážky pro Fionu nic neznamenají. Vlastně má pro ně větší pochopení než kterákoli jiná žena, protože mezi výbojnými muži vyrostla.

Ewan příchozím klidně představil svou rodinu a pak jim nabídl místa k sezení. Měl se však na pozoru, protože věděl, že stojí proti muži, který by ho nejraději zmlátil do bezvědomí. „Slavíme otcův sňatek,“ řekl, sedl si na svou židli a zadíval se přes stůl na Connora.

„Mluvíme-li o sňatku…,“ začal Connor.

„Tak ráda tě vidím!“ skočila mu do řeči Fiona a Connorův plamenný pohled odměnila sladkým úsměvem. „Obávala jsem se, že bude trvat měsíce, než za mnou přijedeš.“

„Fiono, tahle hra ti nevyjde. Chci si promluvit s tvým manželem. Teprve potom si pohovořím s tebou o hloupé holce, která si vyjede na projížďku na divokém koni, když ví, že ji pronásleduje šílenec.“

„Nemůžeš mě plísnit, Connore. Jsem vdaná žena. To může jen Ewan.“

„Nejsi vdaná žena, dokud to neřeknu já.“

Fiona při poznámce zamrkala, protože ji považovala za trochu bláznivou. Pak stočila pohled ke Gilly a viděla, že pozoruje Ewana. Zvažovala, že se Gilly zeptá, co vidí, ale švagrová se k ní otočila a usmála se. Pak na ni mrkla a Fionino srdce vzlétlo k výšinám.

„Teď seď a mlč,“ nařídil Connor a nevšímal si zamračené tváře své ženy i Ilsy. „Nejdřív si promluvím s tímhle.“

Fiona se chtěla ohradit, ale Ewan jí lehce stiskl ruku. Pro tentokrát bude muset nechat všechno na něm. Svým neuváženým činem způsobila bratrovi hodně starostí, a navíc mu dlouho nedala vědět, že je v bezpečí. Měl právo zlobit se, ale Fiona ho nemínila nechat útočit na Ewana přes únosnou hranici.

„Četl jsem tvůj dopis a zdá se, že jsi pro mou sestru dobrá partie,“ řekl Connor a upřel na Ewana pevný pohled.

„Děkuji,“ zamumlal Ewan. „Nemohl jsem ti dát vědět dřív.“

„To jsi mi vysvětlil. Musím však podotknout, že cestou sem jsme neměli nejmenší potíže.“

„Od doby, kdy jsem ti napsal, se leccos změnilo. Náš nejhorší nepřítel je nyní mrtvý a jeho klan mi už nabídl příměří. Nový vůdce klanu Grayů touží po míru stejně jako my. Pocestné putující od nás do Deilcladachu a zpět ohrožovali jen Grayové.“

„Moje sestra byla vaším rukojmím a byla zde bez příbuzných, kteří by mohli schválit váš sňatek nebo ji ochránit před nátlakem. Mohl bych vaše manželství prohlásit za neplatné.“

Ewan měl pocit, že mu tuhne krev v žilách, ale dřív než mohl promluvit, se po jeho boku ozval slabý hlásek. „Nechci, abyste mámu odvedli.“

Ewan se podíval dolů a uviděl Ciarana, který se na Connora velmi mužně mračil. Ewan se mírně usmál, přestože ho po Connorových slovech sevřel strach. „Ne, Ciarane, nikdo ti mámu neodvede.“

„To se teprve rozhodne.“ Connor přejel Ciarana pohledem. „Tohle dítě nemůže být Fionino. Mohu se zeptat, proč ji považuje za matku?“

„Protože je to můj syn a ona je moje žena.“

„Ano,“ vyhrkl Ciaran, „a zůstane tady, jinak se moc rozzlobím.“

„Tiše, Ciarane,“ napomenula hocha Fiona a přitiskla ho k sobě. „Všechno bude v pořádku. Nechej muže, ať se mezi sebou domluví. Budou-li říkat nějaké hloupé mužské věci, všechno napravíme později.“

„Jak je to od tebe laskavé, Fiono,“ ušklíbl se Connor.

„Jsem jen trpělivá,“ odsekla a šlehla po Connorovi rozzlobeným pohledem. „Jsem vdaná žena a matka, a tudíž musím být trpělivá. Čas od času považuji tuto vlastnost za velmi důležitou, zejména při rozhovorech s muži.“

V Connorových očích zablesklo, jako by neměl daleko ke smíchu. „Trpělivost? Netušil jsem, že tohle slovo vůbec máš ve svém slovníku.“ Connor se podíval na Ewana. „Tahle situace mě vůbec netěší. Neznal jsem tebe ani tvůj klan, ale to málo, co jsem zjistil, mě vůbec neuklidnilo. Slyšel jsem zvěsti o vraždách a čarodějnictví, prý válčíte se všemi klany do vzdálenosti dvou dnů jízdy odsud, a také vím, že popichujete Camerony, protože je nazýváte MacFingaly.“

„Tohle odmítám,“ ozval se Sigimor přátelsky.

Connor si Sigimorových slov nevšímal, ale zacukalo mu kolem úst. „Fiona byla dobrá odměna a já bych jen chtěl vědět, jestli jsi ji získal, nebo přinutil k sňatku.“

„Od každého trochu,“ odpověděl vážně Ewan.

„Pokud byla k sňatku jen trochu nucena, stačí to, abych ho prohlásil za neplatný.“

„To ti nedoporučuji.“

„Dost!“ vyštěkla Fiona. „Tohle je svatební hostina. Sir Fingal se právě oženil s Mab.“

„Slyšel jsem, že pro sira Fingala je ženitba velmi běžnou záležitostí,“ provokoval Connor.

Fiona si jeho ironie nevšímala. „Nedovolím vám pokazit svatební hostinu vašimi tahanicemi.“ Potěšilo ji, že Ilsa s Gillyannou souhlasně pokývaly hlavou. „Mě nikdo ke sňatku s Ewanem nenutil.“ Ewan chtěl něco říct, ale Fiona mu zakryla ústa dlaní. „Nenutil! A už se nebude mluvit o tom, že ho někdo bude rušit. Možná jsi schopen něco takového prohlásit, ale s tvým výrokem, Connore, nesouhlasím.“

„Ne?“

„Ne. Ewan je můj manžel, já ho miluji a budeme mít spolu dítě.“ Fiona cítila, jak sebou Ewan trhl. „Věřím, že to tě přesvědčí. Takže u nás vykonáte příjemnou návštěvu, navzájem se poznáte a…“

Fiona pronikavě vypískla, protože Ewan se náhle vymrštil ze židle, popadl ji do náruče a rozběhl se s ní ke dveřím. „Ewane,“ chtěla protestovat a rudla nad poznámkami, které za nimi padaly.

„Tiše,“ poručil ochraptěle. „Teď chvíli mlč.“

Protože se za nimi její bratři nerozběhli, odmlčela se. Vrhla rychlý pohled přes Ewanovo rameno a viděla, že se všichni usmívají. Najednou pojala podezření, že Connor napadl Ewana záměrně, aby se vyjádřil. Pokud ano, zcela se mu to nepodařilo, protože ona promluvila první a oznámila Connorovi to, co už věděl. City, jež chová k Ewanovi, vyjevila bratrovi velmi jasně v dopise, který mu poslala. Podívala se manželovi do tváře, a když spatřila jeho napjatý výraz, napadlo ji, že Connor jednal promyšleně. Určitě Ewanovu reakci předvídal. Fiona mlčela a uvažovala, proč Ewanova ráznost Connora tak zjevně potěšila.

„Výborné představení,“ zabručel Sigimor pochvalně a usmál se na Connora.

„Díky,“ řekl Connor a začal si nabírat do misky jídlo. „Doufal jsem, že se nějak projeví on, ale tohle bylo taky dobré.“

„Můj syn Fionu miluje,“ prohlásil sir Fingal.

„Taky se mi zdá,“ souhlasil Connor, „ale musíš prominout bratru, jenž jí byl spíš otcem nežli sourozencem a chce ji vidět šťastnou. Z toho, co mi napsala v dopise, jsem poznal, že se ještě plně nevyjádřil.“ Mrkl na Gillyannu. „Muže je někdy třeba přitlačit ke zdi, aby dostal rozum.“

„Znamená to, že mámu neodvedete pryč?“ zeptal se Ciaran a vyšplhal se na Fionino místo.

„Ne,“ odpověděl Connor. „Věřím, že tvůj otec by o ni tvrdě bojoval.“

„Ano, já taky. Takže vy jste moji strýcové?“

„Ano. Zdá se, že jich máš hodně.“

„Člověk nikdy nemá dost velkou rodinu.“

„Máš úplnou pravdu, Ciarane,“ souhlasil Fingal, ale pak se na MacEnroye zamračil. „Asi tu budete chtít nějakou dobu zůstat.“

„Aspoň do té doby, než znovu uvidím sestru,“ usmál se Connor a pozvedl k přípitku pohár s pivem. „Myslím, že to chvíli potrvá. Když ji odnášel, vypadal na to, že si s ní potřebuje něco vyjasnit.“

„Už bylo načase,“ řekla Mab, a když se muži zasmáli, začervenala se.

Fiona ležela nahá na Ewanově posteli dřív, než stačila vyřknout jediné slovo. Zapomněla na konverzaci, protože Ewan se bryskně svlékl a ulehl vedle ní. Miloval ji náruživě a ona se brzy rozplynula ve vášni, kterou v ní opět rozdmýchal. Rukama a ústy ji přiváděl téměř k šílenství, nevynechal jí na těle jediné místečko. Cítila se uctívaná navzdory jeho prudkosti. Vrcholu dosáhli společně a jejich výkřiky se smísily v harmonii, jež jí připadala neuvěřitelně sladká.

Ewan se přitulil k Fioninu ňadru a vzpamatovával se z právě prožité slasti, která ho zcela ovládla. Ve chvíli, kdy řekla, že ho miluje, a oznámila mu to přede všemi ve velké síni, celým tělem po ní silně zatoužil. Byla jeho, celá jeho a nosila jeho dítě. Položil jí chvějící se ruku na břicho.

„Víš to jistě?“ zeptal se.

„Ano,“ odpověděla a pročísla mu prsty vlasy. Modlila se, aby skutečnost, že čeká jeho dítě, nebyla jediným důvodem, proč se Ewan chová něžně. „Nějakou dobu už to vím, ale chtěla jsem si být jistá, že je v mém lůně opravdu bezpečně zahnízděno. Mab cítí, že je. Jsi rád?“

„Ano, samozřejmě! Ale také se bojím.“ Lehce ji pohladil po boku. „Jsi tak drobná.“

„Connor říká, že vypadám úplně stejně jako moje matka, a ta porodila šest zdravých dětí bez jakýchkoli těžkostí. Mab ví, že ani mě nečekají žádné komplikace.“

„Chci dítě, ale tebe víc.“

„Opravdu, Ewane?“

Podepřel se loktem a díval se na ni. Pak se přisunul blíž. „Ano, drahá.“ Políbil ji a zašeptal: „Pověz to ještě jednou.“

„Miluji tě.“

Ewan přitiskl čelo k jejímu a zavřel oči, protože se ocitl ve víru silných citů. „Dlouho jsem doufal, že mě snad jednou budeš milovat. Budu-li se ti dvořit a učiním-li tě šťastnou.“

„Ty mě činíš šťastnou.“

„Ne tak úplně, Fiono.“ Lehl si vedle ní a chytil ji do náruče. „Viděl jsem, že nejsi spokojená. I moji bratři to viděli. Moc jsem se snažil zachovávat si od tebe odstup. Byl jsem zbabělec a bál jsem se, že k tobě cítím ještě něco víc než vášeň. Už jsem to jednou zažil a nechtěl jsem znovu podlehnout bolesti z neúspěchu.“

„Já nejsem Helena,“ ohradila se Fiona.

Usmál se a políbil ji na temeno. „Ne, to nejsi, ale promiň pošetilci jeho strach. Vím od začátku, že nejsi jako ona. Ale v tom byla právě potíž.“

„Jak to?“

„Protože jsem hlupák.“ Tiše se zasmála a její teplý dech ho polechtal na hrudi.

„Věděl jsem, že tě chci mnohem víc, než jsem kdy chtěl ji. Taky jsem si velice rychle uvědomil, že bys mi mohla mnohem víc ublížit než ona,“ dodal tiše.

„Neublížila bych ti, Ewane. Záměrně nikdy.“ Objala ho a políbila na hruď.

„Já vím. To mě taky napadlo už před mnoha týdny. A pak jsem začal plánovat, jak se ti budu dvořit, abych získal tvé srdce.“

„A přitom jsi je svíral v dlani už od prvního okamžiku.“

„Ale nevěděl jsem to. Jsem nabručený zjizvený chlap.“

„Pro mě jsi krásný.“

„No, tvůj špatný zrak probereme později.“ Uvědomil si, jak miluje její smích. „Jsi krásná, má lásko. Ve tváři i v srdci. Prostě jsem nevěděl, že mě chceš. Vždycky jsem překvapený, když se v mých pažích vzrušíš. Pomalu jsem začínal věřit, že ti na mně trochu záleží a že jednou možná tvoji lásku získám. Přál jsem si to, protože ty už jsi mou získala dávno.“ Pocítil vlhko na hrudi, uchopil její bradu do dlaně a obrátil ji tváří k sobě. „Co tě rozplakalo?“

Fiona ho políbila, objala kolem krku a přitiskla mu tvář k hrdlu. „Pláču štěstím. A obrovskou radostí. Kdy jsi zjistil, že mě miluješ?“

„Když tě zajal Menzies. Možná jsem netušil, že je to láska, ale věděl jsem, že kdybych tě ztratil, neměl bych nic, žádnou budoucnost. Pak jsem začal spřádat plány, jak se ti budu dvořit. Vtom se však objevil Ciaran a já se bál, že tě ztratím. A když jsi mě pak přišla zachránit, viděl jsem, že ti na mně záleží víc, než jsem se domníval. Bojoval jsem, abych získal odvahu a dokázal ti říct, jak se cítím. Chtěl jsem se ti vyznat dnes večer po svatební hostině.“ Zvedla hlavu a zadívala se na něho. Pohladil ji po tváři.

„Já jsem ti také chtěla říct dnes večer, že tě miluji. I o dítěti.“

„Proč jsi mi o něm nepověděla hned, když ses to dozvěděla? Opravdu sis chtěla být jen jistá?“

„Ano a ne. Chtěla jsem mít jistotu, ale taky jsem potřebovala získat čas a milovat se s tebou, ještě než se o dítěti dozvíš. Kdybys o něm věděl dřív, než bys mi řekl, co cítíš, asi bych zešílela, protože bych posuzovala každé tvoje slovo a ptala se, zda je vedeno zájmem přímo o mě, nebo starostí o ženu, která čeká tvé dítě.“ Políbila ho na bradu a zašeptala: „Vlastně jsi ta slova nevyřkl.“

„Miluji tě,“ zašeptal a políbil ji s veškerou vášní, které byl schopen. „Jsi moje srdce, moje budoucnost. Neznám hezká slovíčka.“ Odmlčel se, protože se otřela rty o jeho, aby ho utišila.

„Nepotřebuji hezká slůvka, lichotky, poezii, písně nebo dárky. Chci jen, abys mi tu a tam řekl, že mě miluješ.“

„To nebude moc těžké, zvlášť když budeš dělat totéž. Je to zvláštní, ale považoval jsem své city za slabost. Teď tomu nemůžu uvěřit. Když vím, že mě miluješ, jsem silnější a jaksi zvláštně celistvější.“

„Jako by se tvá bytost stala součástí mozaiky, do níž dávno patří,“ usmála se. „Když jsem tě uviděla, hned jsem věděla, že jsi něčím zvláštní. Zanedlouho jsem si uvědomila, že jsi ten, na koho jsem čekala. Jakmile jsi mě políbil v bylinkářské chatě, věděla jsem, že jsi můj vyvolený, a rozhodla jsem se přimět tě, aby sis to také uvědomil.“ Dramaticky si vzdychla. „Netušila jsem, že ti bude tak dlouho trvat, než na to přijdeš.“

Usmál se jejímu popíchnutí, ale její slova ho hluboce dojala. Chvíli mu trvalo, než plně uvěřil, že ho tato krásná a vášnivá žena miluje a vidí ho jako hezkého muže a svoji spřízněnou duši. Na takový dar je třeba si zvyknout.

Něžně ji otočil na bok a začal se s ní milovat. Šeptal slůvka lásky proti každému kousku její kůže. Fiona mu něžnosti vracela a vyprávěla mu o své lásce slovy i doteky. Jakmile spojili svá těla, zahleděl se jí do očí a srdce mu zaplesalo nad tím, co v nich spatřil.

„Miluji tě,“ řekl a s každým opakováním se mu to zdálo snadnější.

„A já miluji tebe.“ Náhle se usmála, chytila ho za boky a vsunula ho do sebe hlouběji. „Budu tě milovat ještě víc, když se budeš pohybovat.“

Evan se zasmál a začal se pohybovat. Přes veškerou snahu vydržet co nejdéle dosáhli brzy společného vyvrcholení. Když se obrátil na záda, stále ještě spojený s ní, přivinul ji k sobě a snažil se chytit dech.

„Tohle mi mělo odhalit, že tě miluji a že ty miluješ mě,“ řekl. „Měl jsem vědět, že tak krásné splynutí není možné bez skutečného a hlubokého citu. Ještě nikdy jsem takovou vášeň necítil.“ Dotkl se rty jejích a uhodl, co ji trápí. „Ne, ani s ní. S ní to byl jen chtíč a možná dotek marnivosti a pýchy. Nespal jsem s mnoha ženami, protože jsem nechtěl být jako můj otec. Jedním z důvodů, proč jsem tě považoval za pokušení, bylo, že jsi ve mně probudila zvíře. Prožíval jsem s tebou vášeň a slast a domníval jsem se, že obojí si umím hlídat.“

Fiona se na něho posadila a mírně se pohnula, protože cítila, jak v ní opět mohutní. „Mám to zvíře ráda.“

„Já je také začínám mít v oblibě.“ Pohladil ji oběma rukama po bocích a přejel nahoru k prsům. „Vnímal jsem je jako svoji temnou stránku, myslel jsem si, že je musím uzavřít do klece, ale teď si říkám, že mi pomohlo tě získat. Nedokázal jsem je utišit, zahnat do ohrady, kterou jsem pro ně vytvořil. Vyrazilo z ní pokaždé, když ses objevila.“

„Já jsem se také cítila nespoutaná, kdykoli jsem se na tebe podívala.“

„To zní krásně.“ Pohladil ji po plochém břichu. „Já jsem se té stránky v sobě bál, Fiono. Obával jsem se, že se ze mne stane stejný svůdník, jakým byl můj otec. Ale když se změnil, pochopil jsem, že potíží nebyla jeho náruživá povaha ani šílenství. Viděl jsem, že moje roztoužení probouzíš jen ty, a ne nějaké bezduché zvíře ve mně.“

„A bude nejlepší, když je v tobě budu probouzet nadále jen já,“ varovala ho a jemně se dotkla jeho čelisti sevřenou pěstí.

„Žádná jiná, jen ty, moje malá Fiono s deseti noži.“

„A já nikdy nezatoužím po jiném muži, můj temný válečníku.“

„Jestli mě budeš takto dráždit, zvíře v temném válečníkovi se znovu rozběsní.“

„Takový je můj plán.“

Zasmál se a stáhl ji k sobě. „Miluj mě, sladká Fiono.“

„Navždy.“