Lisa Kleypas

Capitol Theatre 01. Najdu si tě

WARWICKSHIRE 1824

PROLOG

Nastal čas májových oslav. Vzduch nasytily trylky rozverné muziky. Vznášely se nad vesnicí, stoupaly až ke středověkému hradu u jezera. Není divu, že jim jeden z jeho obyvatel podlehl i jakoby proti své vůli rázně kráčel po silnici. Damon, markýz Savage.

Nepatřil mezi lehkomyslné lidi ani se nevyžíval v lidových veselicích. V posledních dvou letech zasvětil svůj život správě rodinného majetku a péči o mladšího bratra a churavějícího otce. Ležela na něm velká zodpovědnost a na zábavu mu nezbýval čas. Do vesnice ho přivábila zvědavost smíšená s pocitem osamělosti. Potřeboval být chvíli venku mezi lidmi.

Slunce zapadalo. Pozlatilo bílé šaty skupiny děvčat, tančících okolo stromu ozdobeného stuhami a girlandami. Místní obyvatelé velebili příchod nového měsíce smíchem, popíjením a zpěvem. Světili pohanský svátek První máj. Oslavy potrvají až do noci.

Stmívalo se, Damon se nenápadně držel v povzdálí. Všude kolem něho plály lampy a pochodně, vrhaly na trávník mihotavé stíny. Přestože tento rituál viděl už mockrát, nepřestával ho fascinovat. Dívky ovíjely májku dlouhými pentlemi. Elegantně poskakovaly v kruhu, ve vlasech věnečky z kvítí, bílé sukně se nadouvaly a tu a tam obnažily něžnou nožku v bílé punčoše.

Stejně jako ostatní muži si Damon všímal zejména těch nejpůvabnějších. Dávno neměl ženu. Později, slíbil sám sobě, si najdu milenku a dosytosti si dopřeju odpíraného potěšení. Ale zatím mám spoustu práce. Kéž by se dokázal zbavit vtíravé touhy po Ženském doteku, po jemné vůni hedvábné pleti a

marnivém opojení, jež přináší objetí štíhlých paží! Přes den míval tolik práce, že neměl čas na to myslet. Zato v noci…

Ztěžka si povzdechl. Dál sledoval hlučnou zábavu. Cele si uvědomoval prázdnotu ve svém nitru, jež odmítala odplynout. Rozhodl se proto vrátit domů a dopřát si pořádnou sklenici brandy. Otočil se a ustrnul. Jeho pozornost přitáhla skupina potulných komediantů, kteří přijeli zpestřit program oslav. Z plných plic vyřvávali jakousi košilatou píseň a tleskali rukama

do rytmu.

Několik přátelsky naladěných vesničanů je zvalo, aby se k nim přidali. Dvě z žen uposlechly a hrnuly se k tančícím děvčatům, zato třetí, mladičká štíhlá holčina s blonďatými copy ovinutými kolem hlavy, zatvrzele vrtěla hlavou. Avšak hýřilové jí nedopřáli pokoje a nemilosrdně ji strkali k májce. Kdosi jí položil na hlavu věneček z kvítí. Nervózně se zachichotala a poslušně se připojila k dovádějícím dívkám.

Damon ji fascinovaně pozoroval. Díky svému tmavému oblečení byla snadno k poznání. Pohybovala se s neuvěřitelnou grácií. Připomínala mu lesní žínku, jež se znenadání vynořila z nedalekého hvozdu a mohla by každým okamžikem zmizet. Pozoruhodně na něho zapůsobila. Tělo mu zahořelo touhou, všechny smysly se soustředily pouze na ni, do uší se mu vtíral její zvonivý smích.

Vždyť je to ještě malá holka, nabádal se v duchu a marně bojoval s žádostivostí, která jej stravovala. Je to děvče jako všechna ostatní. Ale to nebyla pravda. Síla, jíž na ni zareagovalo jeho tělo, ho ohromila a zároveň poplašila. Za jedinou noc s neznámou kráskou by se ochotně vzdal všeho, co má. Přestože nikdy nejednal impulzivně a zásadně se řídil logickými důvody. Zdálo se, že lehkomyslnost, které se odjakživa vytrvale bránil, nad ním nabyla vrchu v jediném okamžiku.

S odhodláním dravce číhajícího na kořist se zvolna plížil kolem shromážděných lidí. Nespouštěl z dívky zrak. Nevěděl přesně, co udělá, pouze se k ní chtěl dostat co nejblíže. Tančila teď o něco rychleji. Nechala se strhnout živou melodií a netrpělivostí děvčat, s nimiž se držela za ruce. Smála se, sotva popadala dech. Pojednou se vymanila z jejich sevření a odklopýtala stranou. Věneček z kvítí se snesl z její hlavy přímo k Damonovým nohám. Sklonil se, aby jej zvedl, a bezděčně přitom v prstech rozdrtil několik křehkých okvětních plátků.

Neznámá si rukávem otřela zpocený obličej a zamířila do ústraní. Damon ji následoval, srdce mu bušilo v hrudi jako zběsilé. Přestože kráčel po špičkách, vytušila jeho přítomnost. Zastavila se a obrátila se k němu. Kolem nich pokračovala bujará zábava. Damon se zastavil těsně u cizí dívky.

„Myslím, že je váš,” prohlásil ochraptěle. Vzhlédla k němu. Kvůli tmě nerozpoznal, jakou barvu mají její oči. Nesměle se pousmála něžnými rty.

„Děkuji vám.” Když se natahovala po věnečku, na zlomek vteřiny ucítil dotek jejích studených prstů. Tělem mu projelo slastné zachvění.

„Kdo jste?” vyhrkl.

Rozesmála se. Zřejmě ji Damonova přímost zaskočila.

„Nikdo důležitý. Jenom herečka z potulné společnosti.” Krátce zaváhala. „A kdo jste vy?”

Mlčel. Nedokázal jí odpovědět. Do nosu se mu vtírala pronikavá vůně květin, vína a potu. Způsobila, že se mu v žilách počala vařit krev. Nejradši by krásku popadl do náruče, vydal se s ní do nedalekého hvozdu a položil ji na zem pokrytou vlhkým listím. Toužil přitisknout rty k její bledé pleti, rozplést jí vrkoče a probírat se dlouhými prameny zlatistých vlasů…

Zvědavě ho pozorovala s nachýlenou hlavou. „Určitě jste někdo z hradu,” poznamenala. Zčistajasna byla ve střehu.

„Patříte k Savageovým?”

Divoce zavrtěl hlavou, aby to popřel. Chtěl se nadobro odpoutat od své minulosti i budoucnosti. „Jsem zde jenom na návštěvě,” odvětil stísněně. „Stejně jako vy.”

Pochybovačně na něho pohlédla, ale zjevně se uvolnila.

„Odkud pocházíte?” vyzvídal Damon.

Temnotou probleskly bílé zuby. Líbeznější úsměv v životě neviděl. „Nemíním vám o sobě vyprávět.” Uhladila si z čela neposlušnou světlou kadeř. „Proč jste se vydal zrovna sem, pane? Zatoužil jste po čerstvém vzduchu, anebo jste se přišel podívat na tanec?”

„Chtěl jsem vás najít.”

Tiše se zachichotala. V té chvíli připomínala ptáčka připraveného vzlétnout. Vycítil, že mu chce upláchnout, proto jednal jako smyslů zbavený. Uchopil dívčinu hlavu do dlaní a navzdory protestům ji pevně držel. „Dovolte mi to,” zašeptal. Prsty se mu chvěly. Zoufale je tiskl k oblým líčkům. Prudce se přisál k malinovým rtům. Holčina dočista ztuhla. Cítil, jak zprudka oddychuje a ovívá jej horoucím dechem. Opájel se sladkou příchutí jejích úst. Vycházela mu vstříc. Čas se zastavil. Damona obklopilo kouzlo, jaké dosud nepoznal.

Náhle se dívka odvrátila a tiše vykřikla na protest. Muž ostře vnímal sametový dotek její pleti i nesnesitelnou blízkost smyslného těla. Mlčeli, nehýbali se, jako by si vychutnávali vzájemnou spřízněnost.

„Dobrou noc,” zašeptala.

„Nechoďte,” zaprosil, ale ona už mířila pryč a ztrácela se mu v davu.

Mohl se za ní vydat, ale rozhodl se to neudělat. Připadalo mu nemožné, aby tahle pohádková bytost byla z masa a kostí.

Svým způsobem o to nestál. Jen ať hezky zůstane opředená tajemstvím a fantazií jako závratná představa, na niž bude vzpomínat po zbytek života. Uchrání ji tím před neúprosnou realitou všedních dní. Odcházel, avšak nedokázal se zbavit vtíravého vnuknutí, které mu napovídalo, že jednoho dne se s ní znovu setká.

LONDÝN 1825

KAPITOLA 1

Měla zpoždění, proto zrychlila krok. Marně se snažila necourat sukně po zablácené zemi a zároveň si chránit obličej před vytrvalým, studeným podzimním deštěm. Jestli se zakrátko nedostane pod střechu divadla Capital, bude promočená skrznaskrz. „Moje zkouška,” zašeptala zoufale, zatímco se prodírala mezi chodci po rozbitém, kluzkém chodníku. Kdysi nadýchané žluté pštrosí péro zplihle viselo přes okraj jejího kloboučku. Netrpělivě je odhodila stranou.

Dnes je jeden z nejdůležitějších dní jejího života. Když všechno dobře dopadne, stane se členkou nejúspěšnější herecké společnosti v Anglii. Nicméně pokud selže a neoslní Logana Scotta svým talentem, pokorně se vrátí do špinavého, mrňavého divadla Daly ve Strandu. Tamější ředitel, pan Bickerston, pohlížel na herečky jako na prostitutky a bezostyšně jim domlouval schůzky s bohatými muži, z nichž profitoval. Přímo zuřil, když se Julia odmítla stýkat s vilným starým baronem, který byl ochoten zaplatit přemrštěnou sumu, aby s ní mohl spát. „Bud se budeš řídit mými pravidly,” utrhl se na ni Bickerston, „nebo potáhneš ke všem čertům. Příště, až li dohodím chlapa, mu neprodleně vyhovíš, nebo tě vykopnu!”

Ba co hůř! Bickerston propadl hazardu, a tak často ani neměl na gáže svých herců. Jestliže si Julia brzy nevydělá nějaké peníze, přijde o pokojík, který si pronajala. Nedokázala se snížit k řešení, k němuž se zhusta uchylovaly jiné herečky, jež v časech nouze bezostyšně prodávaly své tělo, aby si zajistily alespoň nějaký příjem. Tohle by Julia neudělala, ani kdyby padala hlady.

Povzdechla si. Stačilo pomyslet na návrat do Strandu a naskočila jí husí kůže. Musí si najít lepší místo. Sevřela svazek provlhlých papírů pevněji v rukou, sklonila hlavu a natáhla krok. Náhle vrazila do čehosi tvrdého. Málem upadla. Mokré stránky se snášely k zemi. Muž ji pohotově chytil za ramena. Jenom díky tomu neskončila jako ony na zabláceném chodníku.

„Jste v pořádku, slečno?” vyhrkl neznámý poplašeně a upřeně ji studoval.

Julia se sklonila, aby posbírala promáčený scénář. Ke své hrůze zjistila, že lem její sukně skončil ve špinavé kaluži. „Měl byste koukat na cestu!” vyjela popuzeně.

„Totéž bych mohl říct o vás, slečno.” Mužův sametový hlas jí připadal opojný jako sklenice těžkého červeného vína. Jakožto správný gentleman jí pomohl shromáždit rozsypané stránky, avšak neodolal, aby se na ně nepodíval.

Jenže dívka mu je vyškubla dřív, než stihl cokoliv přečíst.

„Pospíchám na zkoušku,” prohlásila rázně. „Mám velké zpoždění.” Snažila se kolem něho prosmýknout, ale zastavil ji lehkým dotekem.

„Do kterého divadla máte namířeno?”

Vzhlédla k němu a zamrkala, neboť jí vítr přivál do obličeje spršku deště. Neznámý muž byl vysoký a urostlý, široká ramena zdůrazňoval svrchník ze silné látky. Z krempy klobouku crčela voda. Poněkud rozostřovala mladíkovy sympatické rysy a pohled pronikavě modrých očí. „Pokouším se najít Capital.”

„Už jste ho našla.” Ukázal na nejbližší dveře. „Vedou přímo ke zkušebně, kde náslechy obvykle probíhají.”

„Jak to víte?” otázala se podezřívavě.

Povytáhl koutek pohotových, širokých úst. „Jsem členem společnosti.”

„Aha.” Ohromil ji. A pocítila osten závisti. Ten chlap má ale štěstí, když patří k téhle prestižní skupině!

Stále se usmíval a zadumaně si ji prohlížel. „Doprovodím vás, jestli chcete.”

Julia přikývla. Jako na jehlách vstoupila do tiché zšeřelé chodby. Konečně se ocitla v suchu a náramně se jí ulevilo. Uhladila si provlhlé sukně v marné snaze vrátit jim někdejší glanc. Její společník zdvořile počkal, až smekne mokrý klobouk a sundá si plášť. Odebral jí je z rukou. „Nechám je ve vedlejší šatně, aby uschly.” Stiskl kliku a pověsil její propriety na masivní mosazné háčky připevněné ke stěně. Nato si odložil i on. Prsty si prohrábl krátké, vlnité pocuchané vlasy.

I Julia se pokoušela upravit si kadeře ztmavlé deštěm. Kéž by lu bylo zrcadlo!

„Celkem vám to sluší,” nechal se slyšet muž, jako by jí četl myšlenky.

Poprvé mu věnovala úsměv plný napětí. „Doufala jsem, že učiním příznivější dojem.”

Pokrčil rameny. „Na vašem vzhledu zase tolik nezáleží.

Důležitější jsou herecké schopnosti.”

„Ano, samozřejmě.” Následovala ho dlouhou chodbou. Míjeli šatny, kanceláře, dílny řemeslníků i kostymérny. Divadlo Capital, největší ve městě, sestávalo z hlavní budovy a čtyř vedlejších. Svoje renomé, srovnatelné s Královským divadlem v Drury Lane, si vydobylo až poté, co se řízení ujal Logan Scott. Pod jeho brilantním vedením začalo divákům nabízet skvělá představení a stalo se jedním z nejuznávanějších kulturních zařízení ve městě.

Ačkoliv Logan Scott dosud neoslavil ani třicítku, navzdory svému mládí se stal legendou. Z pomyšlení, že se s ním zakrátko setká, se Julii bolestivě sevřel žaludek. Jestli Scott usoudí, že nemá žádný talent, je s její kariérou konec.

„Jak dlouho jste zde v angažmá?” osmělila se zeptat. Její nervozita každým krokem sílila. Mířili stále hlouběji do útrob budovy. Minuli skupinu údržbářů a zabočili za roh, odkud se linuly hlasy zkoušejících herců.

„Od samého počátku. Čtyři roky,” odvětil její společník.

„Máte náramné štěstí, že smíte pracovat s panem Scottem.”

„Myslíte?” podivil se suše. „K vám se nedoneslo, jaký je vztekloun?”

„Osobnosti, jakou je on, lze ledacos odpustit. V Anglii nenajdete většího herce. Všichni ho nazývají novým Davidem Garrickem.”

Muž se posměšně uchechtl. „Podle mě přeháníte.”

Julia na něho překvapeně pohlédla. „Copak vy nepatříte k obdivovatelům pana Scotta?”

„Příležitostně ano. Jenom se nedomnívám, že ho lze srovnávat s Garrickem. Zatím ne. Pokud vůbec.”

Dívka pohodila rameny. „Vlastně jsem ho nikdy na jevišti neviděla. Asi bych měla s hodnocením počkat.”

Dorazili do zkušebny. Julia pevně sevřela svoje texty a kurážně vstoupila dovnitř. Prostorné místnosti s bezovými stěnami vévodily opotřebované židle a sedačky, otlučené stoly a podnos, na němž se vršily plátky chleba, uzeného masa a sýra. V rohu seděly dvě ženy. Na opačném konci zkušebny dva herci - nějaký mladík a děvče - nacvičovali jakousi scénu. Svá slova doprovázeli nemotornými pohyby, kterým se chichotali. Stranou trůnil postarší podsaditý pán a tiše si opakoval repliky z neznámé divadelní hry.

Sotva příchozí překročili práh, všichni k nim stočili hlavy. Hned nato obklopili Juliina společníka. Jí si nikdo nevšímal. Muž se bránil přívalu otázek a požadavků zdvižením rukou.

„Později,” oznámil jim. „Ted mám nějakou práci.

Konkrétně přijímací řízení.”

Julia vytřeštila zrak. Ocitli se v dobře osvětlené místnosti a ona si konečně mohla neznámého gentlemana důkladně prohlédnout. Vnímala detaily, které jí předtím unikaly. Byl oblečený do perfektně střižených šatů: černých kalhot, smaragdově zelené vesty a černé hedvábné vázanky. Měl krásné vlasy, jaké u muže nikdy dřív neviděla. Neposlušné hnědé kudrny se zdravě leskly a metaly mahagonové odlesky. Vzdor krátkému sestřihu a snaze sčesat je z obličeje si podržely uličnický vzhled. Přímo vybízely něžnou ženskou ručku, aby se je pokusila uhladit.

Působil však velmi seriózním dojmem. To spolu s autoritativním tónem jeho hlubokého hlasu a poutavýma modrýma očima ubezpečilo Julii o tom, koho má před sebou. Cítila, jak jí pokleslo srdce a z lící se vytrácí všechna barva. „Vy jste Logan Scott,” zamumlala. „Měl jste mi to říct.”

V očích mu darebácky blýsklo a objevila se v nich výzva.

„Měla jste se zeptat.”

Lítostivě přikývla. Napadlo ji, zda si právě nezmařila poslední šanci zapůsobit příznivým dojmem. „A vaše jméno zní?“ vyzval ji.

„Jsem paní Jessika Wentworthová.” Schválně použila svůj Umělecký pseudonym, který si vymyslela. Všichni přítomní na ni se zájmem zírali. Nejradši by se odplížila do nejtemnějšího kouta. A schovala se tam.

„Dobrá, paní Wentworthová,” spustil tiše Logan Scott.

„Nyní se podíváme, co se ve vás skrývá.” Natáhl ruku po složce, kterou si přinesla. Nonšalantně listoval mokrými stránkami. „Vidím, že jste si připravila scénu z Mathildy. Výborně. Tuhle hru jsme dlouho uváděli minulou sezonu.

Charles ji důvěrně zná.” Nato pokynul vysokému blonďákovi.

„Nevadilo by ti zhostit se role lorda Aversleyho, Charlesi?” Mladík mu ochotně vyhověl.

Scott se pohodlně uvelebil na židli a ostatní následovali jeho příkladu. „Pokud vám to nevadí, paní Wentworthová, umožním ostatním členům souboru zúčastnit se vaší zkoušky.”

Julii to přirozeně vadilo. Je mnohem těžší přehrávat scénu před malou skupinou než před početným publikem. Navíc jsou tito lidé herci, tedy ti nejkritičtější diváci na světě. Budou se jí vysmívat za to, že má tu drzost drát se mezi ně. Okamžitě poznají, že nemá žádné umělecké vzdělání a pouze minimum zkušeností. Ale přece nezašla takhle daleko, aby to před cílem vzdala. Julia se přinutila usmát a na nejistých nohou zamířila doprostřed zkušebny ke svému partnerovi.

Co se týče vzhledu, nebyl Charles pro postavu lorda Aversleyho ideálním představitelem. Role naprostého ničemy neladila s jeho andělským vzhledem. Na druhé straně z něho sálalo vysoké sebevědomí, což na Julii učinilo dojem. Nepochybovala o jeho schopnosti zahrát přesvědčivě každý charakter, který si vybere.

„Mathilda je ošemetná role. Zejména při přijímacím říze-ní,” poznamenal Logan Scott. Nebylo jasné, zda hovoří k Julii či k ostatním. „Part dlouhodobě trpící hrdinky je většinou únavný.”

Julia chmurně přikývla. Zírala do mužovy kamenné tváře.

„Pokusím se vás nenudit, pane Scotte.”

Pobaveně mu zacukalo v koutcích úst. „Začněte, až budete připravená, paní Wentworthová.”

Dívka přikývla a soustředěně se zahleděla do podlahy. Chystala se na výstup. Poutavě zpracovaný osud ubohé Mathildy z pera S. R. Fieldinga vzbudil přede dvěma lety

nemalou pozornost. Nejprve vyšel v knižní podobě, poté ve zdramatizované formě sklidil obrovský úspěch na divadelních prknech. Příběh ctižádostivé venkovské holčiny, která klesla až na samé dno, aby se posléze dočkala vykoupení, veřejnost fascinoval. Julia si vybrala klíčovou scénu, v níž je dosud nevinná Mathilda svedena ďábelským darebákem lordem Aversleyem.

Dívka se podívala na Charlese a spustila hrubým venkovským přízvukem. Odpovídal jí vybroušeným spisovným jazykem hodným aristokrata. S každou vyřčenou větou se Julia víc vžívala do postavy. Napůl se svým svůdcem flirtovala, zpola se ho bála, troufala si a zase ustupovala, zatímco ji Aversley zvolna pronásledoval po místnosti.

Logan se cele soustředil na její výkon, všechny smysly měl ve střehu. Ačkoliv byla paní Wentworthová drobná, díky své štíhlosti vypadala vyšší. Měla popelavě blond vlasy, modrozelené oči a jemný obličej. Vlastně se mu moc líbila. Není snadné nalézt zjevně nedobytnou ženu ryzí krásy, nadto velmi schopnou herečku. Zdálo se, že dámy obdařené nefalšovanou spanilostí postrádají onu nezbytnou emocionální hloubku, bez níž nepředvedou víc než lacinou pózu.

KAPITOLA 2

Od zahájení zkoušky uplynulo pouze několik minut a Logan už si stačil uvědomit, že Jessika Wentworthová disponuje pozoruhodným způsobem přednesu, z něhož se člověku vzrušením ježí vlasy. Projevuje vzácnou schopnost převtělit se do postavy, kterou ztvárňuje. On sám beze vší marnivosti věděl, že má tentýž dar, a čas od času se projeví i u jednoho dvou členů jeho společnosti. Ale podobný talent u děvčete, kterému nemůže být víc než dvacet let, je zcela mimořádný.

Zdálo se, že Jessika Wentworthová hraje Mathildu bez sebemenšího úsilí. Byla ve své roli podivuhodně dojemná. Sálala z ní dětská zvědavost a politováníhodná fascinace mužem, který ji mohl snadno zničit. V jejím chování se však objevovalo i cosi vypočítavého. Vychytralá Mathilda se neohrabaně pokouší dostat bohatého muže do své moci. Logan nepatrně potřásl hlavou. Oceňoval tím lehkost a grácii Juliina hereckého projevu. Pohlédl na své podřízené a shledal, že na ženu uchváceně zírají.

Julia se uvolnila a začala si vychutnávat radost z práce s ostříleným hercem. Překvapivě snadno ji přesvědčil, že je vskutku zhýralým lordem Aversleyem. Nadřazeně se jí ušklíbal a uhýbal před ní z jednoho konce místnosti na druhý. Vtom se ozval Logan Scott a přerušil slibně se rozvíjející dialog. Zarazila se a ucítila příliv zklamání.

„Dokončím s ní tuhle scénu, Charlesi.”

Ohromená Julia sledovala, jak ředitel divadla vyskočil ze židle a míří k ní. Naznačil Charlesovi, aby se posadil, a zaujal jeho předchozí pozici. Dívka stála na místě jako přikovaná. Silně si uvědomovala panující napětí, neušel jí modrý žár sálající z mužových očí. Nepatrně se pousmál, načež začal odříkávat repliky lorda Aversleyho. Hrál natolik procítěně, že

Julia zatoužila usednout k ostatním a vychutnávat si sílu jeho hlasu. V Loganově provedení získala postava zvrhlého šlechtice na kočičí lstivosti. Čišela z ní nabubřelost a sebestřednost smíšená s náznakem hořkosti.

Julia se mu pohotově přizpůsobila a začala odpovídat jako Mathilda. Vzápětí se znovu ponořila do své role a dočista zapomněla, kým doopravdy je. Aversley si s Mathildou pohrával. Vyjížděl po ní, svým podmanivým sametovým hlasem i horkýma modrýma očima jí sliboval slast i muka. Náhle popadl Julii za paže a dívku zaskočila opravdovost pocitu, který se jí zmocnil. Připadala si jako v pasti. Pokusila se odtáhnout, ale nepustil ji. Promlouval k ní a přitom stál tak blízko, že ji ovíval vroucím dechem.

Dostali se k té části představení, kdy Aversley Mathildu vroucně políbí, odnese ji z jeviště a zbytek ponechá na fantazii diváka. Julia ztuhla. Celou svou bytostí si uvědomovala mužův ocelový stisk. Ted mě obejme, blesklo jí krátce hlavou, avšak velice se jí ulevilo, když ředitel hned nato nasadil neproniknutelný výraz a pustil ji. Scéna skončila.

Ve zkušebně se rozhostilo hrobové ticho. Julia na sobě cítila oči všech přítomných. Nervózně ustoupila o několik kroků zpět. Třela si paže tam, kde ji před chvílí drtily Loganovy prsty.

Scott si toho všiml. Obrátil se k ní a tázavě vyklenul obočí.

„Ublížil jsem vám?” otázal se s mírným úžasem v hlase.

Dívka pohotově zavrtěla hlavou a svěsila ruce. Přestože Loganův dotek nebyl bolestivý, pořád ho ostře vnímala.

Následovala dlouhá odmlka. Členové společnosti nespouštěli z Julie zrak, Scott ji propaloval hloubavým pohledem. Potěšila ho, zklamala, není si jejím výkonem jistý? Považuje ji vůbec za herečku? Julia se rozhodla přerušit

napjaté ticho. „Mám zkusit jiný výstup?” zamumlala. „Z nějaké odlišně pojaté hry?”

„Není třeba.” Pojednou se ho zmocnila netrpělivost. Rozhlížel se po místnosti jako tygr v kleci. Zdvihl elegantní ruku a mávl na Julii. „Pojďte, paní Wentworthová. Provedu vás po divadle.”

Zdálo se, že nikoho z přihlížejících to nepřekvapuje. Podsaditý chlapík v rohu se na Julii povzbudivě usmál, když ho míjela. Hezká mladičká dívka s kučeravými hnědými vlasy a živýma očima barvy moře se odvážila k ní u dveří přistoupit.

„Lepší Mathildu jsem nikdy neviděla,” prohlásila otevřeně.

Julia se na ni vděčně usmála. Poznámka ji povzbudila. Avšak konečný verdikt zazní z úst Logana Scotta, který na adresu jejího výkonu dosud neucedil jediné slovo.

„Máte za sebou jenom pár hereckých lekcí. Pokud vůbec,” prohodil, zatímco ji prováděl bludištěm chodeb v administrativní budově.

„Žádné,” připustila tiše Julia.

„A minimální zkušenosti.”

„Pracovala jsem u kočovné společnosti. A docela nedávno mě přijali do divadla Daly ve Strandu.”

„Daly,” opakoval tónem, který jasně svědčil o tom, že ho tím nikterak neoslnila. „Zasloužíte si lepší ansámbl.”

„V to doufám, pane.”

Zastavil se a nasměroval ji do divadelní knihovny. Byla plná polic s knihami pojednávajícími o kostýmech, scénách a uměleckých technikách. Kromě nich zde hřadovaly nespočetné výtisky rozličných divadelních her. Přistoupil k jedné z hranic, vybral z ní ohmataný svazek s názvem Spousta povyku pro nic a předal ho své společnici. Julia si jej pevně přivinula k hrudi a následovala Scotta Z místnosti.

„Žádám od svých herců, aby k úloze přistupovali co nejpři-rozeněji,” poučil ji. „Nedokážu vystát pózy a nastudované ma-ny! v, které předvádějí mnohá londýnská divadla. Většina herců |SOU cvičené opice, jež nedostatek umění nahrazují nabubřelostí a přehnanými gesty.”

Julia poslušně přikývla. Naplnila ji úcta hraničící až s posvátnou bázní. „Povídá se, že jste přišel s revolučním přístupem, jenž nemá obdoby v anglickém divadelním světě ani v Evropě…,“ spustila, ale posměšně jí skočil do řeči.

„Nemám rád lichotky, paní Wentworthová. Zdvihají člověku sebevědomí a stoupají do hlavy, což je nebezpečná věc. Už tak jsem příliš arogantní.”

Užasle se rozesmála. „Jsem si jistá, že to není pravda.”

„Počkejte, až mě blíže poznáte.”

Julia spatřila jiskřičku naděje. „Dostanu příležitost?” odvážila se zeptat. Zazubil se. Zvláštní. Mile se usmívá a tváří se přátelsky, přesto jako by jí stále unikal.

„Snad,” připustil. „Skrývá se ve vás veliký herecký potenciál, paní Wentworthová. Rozhodně byste mohla být pro naši společnost přínosem.”

Vstoupili do prostor samotného divadla. Minuli zadní stranu propadliště a postranní křídla. Julia doprovodila Scotta ke světlům na hraně jeviště a zadívala se do hlediště. Tonulo v příšeří. Pohodlná křesla pojala tisíc pět set diváků. Postranní lóže stoupaly do nebetyčných výšek. Nikdy předtím zde nebyla. Stěny byly vymalovány bílou, lososovou a jedlově zelenou barvou. Lemovaly je pozlacené sloupy vykládané smaragdově zbarveným sklem, zatímco lóže zdobila tapeta s bohatým květinovým potiskem.

Samotné jeviště mělo mírný spád, takže herci v pozadí stáli o něco výše než jejich kolegové vpředu. Jak tak přešlapovala

na zjizvené podlaze, uměla si Julia představit, jaké to je, hrát pro více než tisíc diváků.

„Zbývá prodiskutovat jisté záležitosti,” přerušil její snění rázně Scott. „Vaši gáži, počet odehraných představení a požadavky, jaké kladu na herce. Kupříkladu co se týče zkoušek. Trvám na tom, aby se každý člen mého souboru zúčastnil všech domluvených schůzek bez ohledu na to, jak dobře ovládá svůj part. Do vašeho osobního života mi nic není a mimo divadlo si dělejte, co uznáte za vhodné. Ale pokud někdo zmešká zkoušku nebo představení, vystavuje se riziku pokuty či výpovědi. Totéž platí pro opilství, pozdní příchody, těhotenství, milostné pletky s kolegy a všechno ostatní, co narušuje plynulý chod divadla.”

„Rozumím,” hlesla Julia a mírně se zapýřila.

„V mém podniku platí pevně zavedená pravidla,” poučil ji.

„Pokud máte nějaký důvod ke stížnosti, k jejímu přednesení existuje přesně stanovená doba a místo. Organizační záležitosti probereme později. Kromě toho nikdy neřeším pracovní problémy ve svém domově. Kladu velký důraz na své soukromí.”

„Přirozeně,” přikývla dívka. Srdce se jí rozbušilo jako zběsilé. Scott ji poučoval, jako by se ji chystal přijmout.

„Ještě něco musí být od prvopočátku jasné,” pokračoval.

„Bez ohledu na uměleckou úroveň je Capital obchodní společnost jako každá jiná. O tom, co je pro divadlo dobré a co přinese kýžený zisk, rozhoduji výhradně já a nikterak se tím netajím. Jestliže se uráčím vás zaměstnat, tak jedině proto, že se podniku vyplatíte. Všichni mí herci - i já sám - jsou tu proto, aby tomuto svatostánku bezvýhradně sloužili.”

Julia ztuhla, její naděje se vmžiku rozplynuly. Naznačuje jí, aby se stala prostitutkou a obětovala se ve prospěch divadla?

„Nemám v úmyslu nikoho zneužívat,” prohlásil pobaveně Scott, jako by jí četl myšlenky. „Pouze bych vám rád připomněl, že jednou z vašich povinností - která se bezvýhradně týká mě i ostatních - bude získávání nových sponzorů. I zde můžete uplatnit své kouzlo a talent, a dosáhnout značných úspěchů. Nemusíte s nikým spát…, ledaže byste si to sama přála.”

„Nepřeji si to,” odsekla důrazně.

„Je to výhradně vaše věc,” ubezpečil ji. Náhle zadumaně nakrčil čelo. „Ted mě napadá… Nejsem si vědom, že bych měl na dnešek s někým domluvenou zkoušku.”

Otázka ji zastihla nepřipravenou. Proto bez rozmyslu vyhrkla: „Zřejmě vám o mně zapomněli říct. Domluvila jsem se…“

„Tady bez mého svolení nikdo nehne ani brvou.”

Julia přikývla a zčervenala hanbou. „Lhala jsem vám,” přiznala. „Jinak bych se k vám nikdy nedostala.”

V jeho smíchu se objevilo podráždění. „Domnívám se, že pro nás budete přínosem. Povězte mi, paní Wentworthová, jste vůbec vdaná?”

Ačkoliv se na tuto otázku dopředu připravila, cítila, jak jí hoří tváře. Nemohla mu povědět pravdu. Na druhou stranu věděla, že zkušeného herce snadno neošálí. Bezcílně kráčela po jevišti S pažemi založenými na hrudi. „Vlastně ne,” připustila, aniž se na něho podívala. „Domnívala jsem se, že jako ctihodná ,paní’ zůstanu ušetřená nevhodných návrhů.”

„Dobrá.”

Když nepřicházely další otázky, užasle k němu vzhlédla.

„Copak se nezeptáte na moji rodinu? Na prostředí, z něhož jsem vzešla?”

Zavrtěl hlavou a nepřítomně se zatahal za nazrzlou kadeř.

„Předpokládám, že se nelišíte od většiny lidí, kteří se upsali divadlu a jeho prostřednictvím utíkají před svou minulostí.”

„Vy také?” osmělila se.

Scott přikývl. „I v mém životě jsou věci, od nichž zběsile prchám. Ale jak se zdá, nikdy se nedostanu dál než sem.” Rozhlédl se po prázdném jevišti a uvolnil se. „Nikde se necítím tak dobře jako tady, v Capitalu. Je mým domovem. Doufám, že se jím stane i pro vás, paní Wentworthová.”

Usmála se. „Ano,” vydechla. Instinktivně vytušila, proč Logan tohle místo miluje. Lehko si představila tisíce příběhů a postav, které plnily toto jeviště. Vzduch se chvěl trylky hudby a lidskými hlasy, obecenstvo vstřebávalo jevištní emoce. Strach, naději, lásku…

V divadle člověk dokáže zapomenout, kým doopravdy je. Alespoň na chvíli. Herci se umějí převtělit do toho, kým chtějí být. Právě po tomhle prahne i ona. Chce žít životem Jessiky Wentworthové a pohřbít všechny stopy po Julii Hargateové - a po tajemství, které ji pronásleduje už od dětství.

„Vždyť jsem ti to povídala.” Vrásčitá tvář Nell Florenceové se zkrabatila do jednoho ze vzácných, zato kouzelných úsměvů. „Byl to dobrý nápad, vyhledat Logana Scotta. Obdivuji, co v Capitalu dokázal. Vzdor svému mládí je schopným ředitelem. Když se připojíš k jeho společnosti, získáš mnohem víc, než kdyby ses ucházela o angažmá v Drury Lane.” Pokrčila křehkými ramínky a pohrdlivě se ušklíbla. „Ten americký impresário Stephen Price přivede Drury Lane na mizinu. Co se představení týče, má mizerný vkus. Ty ses měla narodit před padesáti roky a dělat pro Davida Garricka. Ten by si s děvčetem tvého talentu uměl poradit. Když si představím, že bys byla jeho partnerkou v Zázraku…“

„Takže mi pana Scotta schvalujete?” Julia se nenápadně vrátila k předmětu hovoru dřív, než paní Florenceová začne dalekosáhle vzpomínat na staré zlaté časy.

„Ach ano. Jeho pojetí nabízí úžasný styl. Není pochyb o tom, že je naprosto oddán divadelnímu umění.”

Zeny popíjely čaj v poněkud zatuchlém salonu, jemuž dominovaly růžové hedvábné čalouny a stěny pokryté připomínkami hostitelčiny divadelní minulosti. Julia se s někdejší divou seznámila před několika měsíci, když Nell přijala malou roli v divadle Daly. Za běžných okolností by angažmá v druhořadém představení bylo pod její úroveň, neboť v době své největší slávy hrála v divadle v Drury Lane a to po více než třicet let. Nicméně pan Bickerston neváhal vyplatit jí za titěrnou roli majlant, protože si dobře spočítal, že mu její jméno uvedené na plakátech zaručí vyprodané hlediště.

Úspěšná hra běžela celý měsíc. Potom dala uznávaná herečka Bickerstonovi i divadlu Daly vale. Ale předtím si vzala Julii stranou a udělila jí dobře míněnou radu. „Maříš tady svoje nadání,” kladla jí na srdce. „Musíš se poohlédnout po jiném angažmá. Uznávaném. Kromě toho potřebuješ správné vedení.”

Dívce tím zalichotila do té míry, že se nevzmohla na slovo. Stará dáma se pro ni stala nesmírným vzorem, cenila si úspěchu, jehož dosáhla. Nell se narodila v chudé rodině ve východním Londýně. Celý život na jevišti těžila ze svého bezmezného talentu a v soukromí z několika diskrétních milostných pletek s bohatými muži. Přestože její legendární krása s věkem vybledla a bohaté rusé prameny prokvétaly stříbrem, pořád zůstala přitažlivou ženou.

Před několika lety se nastěhovala do městského domu a obklopila se hloučkem služebnictva, které o ni pečovalo.

Pokud ji některá začínající herečka zaujala, neváhala jí dávat hodiny herectví. Přestože si Julia nemohla drahé výukové hodiny dovolit, rozhodla se paní Florenceová vzít ji pod svá křídla.

„Nikterak mi neublíží, když se ti budu věnovat z pouhé lásky k umění,” nechala se slyšet. „Věřím, že naše spojenectví prospěje nám oběma. Já ti pomohu dosáhnout úspěchu, jaký si zasloužíš, a ty na oplátku svými návštěvami rozjasníš mé dny. Staří lidé vždycky musí mít kolem sebe mladé. Ani nevíš, jak se mi podobáš. I já jsem začínala v tvém věku.”

Jednou týdně se Julia scházela s paní Florenceovou v přeplněném salonu a bedlivě vstřebávala její rady. Skutečnost, že se Julia stala členkou divadla Capital, paní Florenceovou nadmíru potěšila, jako by úspěch její svěřenky byl i jejím úspěchem.

„Věděla jsem, že Scott nezaváhá, jakmile tě jednou spatří hrát,” prohlásila. „Máš totiž nepřehlédnutelný talent. Stačí, aby ses postavila na jeviště, a vydáš ze sebe to nejlepší. Přesto si něco málo ponecháš a přinutíš obecenstvo žádat víc. Ale nikdy nepřipusť, aby z tebe vymámili všechno, nebo tě začnou brát jako samozřejmost.” Stařena se pohodlně uvelebila v křesle a pohlédla na Julii jiskrnýma očima. „A teď mi pověz… Jaké to je, hrát s umělcem Scottova kalibru?”

„Vzrušující,” vyhrkla bez přemýšlení dívka. „Málem mě přesvědčil, že je náš výstup skutečný. Nikdy jsem se nesetkala s umělcem, jenž dovede scéně z divadelní hry vdechnout tolik života.”

„Takhle to s velikány chodí,” přikyvovala zadumaně Nell.

„Ale dávej si pozor, Jessiko… Když člověk na jevišti dosáhne nebetyčných výšek, začne být zklamaný svým opravdovým životem. Může se stát, že se jednoho dne probudíš a zjistíš, že tě tvoje profese připravila o nejkrásnější roky. Potom na tom

nebudeš o nic lépe než dneska já. Budeš žít obklopena blednoucími připomínkami své někdejší slávy. Nezůstane ti víc než vzpomínky.”

„Nikterak by mi nevadilo kráčet ve vašich šlépějích,” vyhrkla horoucně Julia. „Zanechala jste v divadelním světě svou stopu. Těšíte se respektu, vedete spokojený život a jste nezávislá. V nic lepšího nemohu doufat.”

Oči paní Florenceové se na okamžik zaplnily smutkem.

„Vždycky jsem se nerozhodovala správně, mé dítě. Už dlouho čelím následkům svých omylů.”

„Chcete tím říct…“ Julia zírala na svoji dobrodějku a vzrůstal v ní zmatek. „Že něčeho litujete? Třeba že jste se neprovdala?”

„Toužila jsem spojit svůj život pouze s jediným mužem,” svěřila se stařena a kysele se ušklíbla. „Bohužel odmítal mít cokoliv společného s divadlem. Požadoval, abych se kvůli němu vzdala své kariéry, a tak…“ Bezmocně rozhodila ruce.

„Nechala jsem ho jít. Kdybys věděla, jak jsem záviděla ženám, které nestály před podobnou volbou!” Lítostivě se dívala na dívčinu před sebou, jako by předem věděla, že i ji jednou čeká podobně bolestivé dilema. Julia si přála, aby jí směla povědět pravdu… Ona se nemusí bát, že se bude rozhodovat mezi láskou a profesí. Protože už vdaná je a její manžel pro ni rozhodně není překážkou.

Julia se tiše vplížila do matčiny ložnice umístěné v potemnělém východním křídle Hargate Hall. V přepychovém gotickém sídle panovalo věčné příšeří. Pro mohutnou kamennou stavbu, usazenou uprostřed vápencových kopců Buckinghamshiru, byly typické vysoké komíny a úzká okna. Do nejbližšího městečka, vzdáleného několik mil, vedly staré vyježděné formanské cesty. Studený Hargate Hall byl ponurý

a tichý. Zařízení sestávalo z mahagonového nábytku, stropy zdobila křížová klenba.

Ve svém někdejším domově, který opustila přede dvěma lety, si nyní připadala jako v kleci. Necítila se zde dobře. Přesto odhodlaně stoupala po dlouhém schodišti do patra. Napůl počítala s tím, že se každou chvíli odněkud ozve otcův jako dýka ostrý hlas a vykáže ji na nádvoří.

Služebnictvo, které ji znalo od dětství, ji diskrétně zdravilo, nikdo se však s ní neodvážil promluvit. Všichni věděli, že není v Hargate Hall vítaným hostem - otec jí zakázal na panství jenom vkročit. Nicméně nikdo se jí nepokusil zabránit v návštěvě churavějící matky Evy.

Julia vstoupila do potemnělé ložnice a nakrčila nos. Vzduch v místnosti byl zatuchlý. Přešla proto k oknu, roztáhla závěsy a vpustila dovnitř čerstvý vzduch. Pokrývky na lůžku se zavlnily a ozval se slabý hlas.

„Kdo je to?”

„Tvoje nezdárná dcera,” odvětila vesele Julia. Dokráčela k posteli, sklonila se a políbila matku na bledé čelo.

Eva rychle zamrkala a pokoušela se posadit. Obličej jí údivem ztuhl. Byla to drobná slabá bytůstka s popelavě plavými vlasy prokvetlými stříbrem a velkýma hnědýma očima. Zdálo se, že za poslední dva roky hodně zestárla. Bezbarvou pleť brázdily drobné vrásky a kosti jí vystupovaly z tváře víc než kdy jindy. „Neměla jsi sem chodit, Julio! Je to nebezpečné.”

„Všechno je v pořádku,” namítla dcera tiše. „Přece jsi mi sama napsala, že otec tu dneska nebude. Copak si nevzpomínáš?”

„Ach ano.” Matka si nervózně promnula čelo. „Poslední dobou snadno zapomínám.” Povzdechla si a vtiskla ramena zpátky do polštářů. „Stonala jsem, Julio…“

„Ano, já vím.” Dívka pevně semkla rty a zahleděla se na matku. Vždycky byla štíhlá, ale nyní vypadala křehce jako ptáček. „Neměla bys zůstávat zavřená v téhle šeré místnosti, mami. Potřebuješ světlo a čerstvý vzduch. Trochu se projít…“

„Nesmíš se tu dlouho zdržet,” nabádala ji unaveně matka.

„Tvůj otec se může neočekávaně vrátit…“

„A vyhodit mě odsud,” dopověděla za ni dcera. Výsměšně si odfrkla. „Neboj se, mami. Já se ho nebojím. Už mi nemůže ublížit. Ať slovem nebo činem.” Všimla si matčina utrpení a obličej jí zněžněl. Opatrně usedla na okraj matrace. Uchopila do dlaní Evinu hubenou studenou ruku a jemně ji sevřela.

„Vybudovala jsem si nový život. Je ze mě herečka, a celkem dobrá.” Nedokázala si pomoct, aby se neusmála nad matčiným zkoprnělým výrazem. „Řekla jsem herečka, ne prostitutka. Ačkoliv přiznávám, že někteří lidé v tom rozdíl nevidí. Pro tuto sezonu jsem získala angažmá v divadle Capital. Zkouším pod dohledem samotného mistra Logana Scotta. Jednou budu mít slušný příjem, vlastní kočár a dům… Vybrala jsem si nové jméno. Ted je ze mě Jessika Wentworthová. Jak se ti líbí můj pseudonym?”

Eva zavrtěla hlavou. „Pro tohle ses nenarodila,” procedila přes suché rty. „To přece nejsi ty.”

„A kdo tedy jsem, mami?” otázala se tiše Julia, ačkoliv odpověď předem znala. Náhle ji zabolelo v hrudi a zmocnil se jí pocit zoufalství.

„Ty jsi markýza ze Savage.”

Julia se postavila, jako by ji píchlo. Zvuk nenáviděného jména nedokázala snést. „Jsem, ale jenom proto, že jsem neměla na vybranou. Provdali jste mě za muže, kterého vůbec neznám, a to jenom proto, aby otec ukojil svoje společenské ambice. Tohle je absurdní! Nikdy jsem lorda Savagea neviděla,

dokonce jsem si s ním nevyměnila ani řádku. Občas mě napadá, zda vůbec existuje.”

„Zdá se, že lord Savage netouží setrvávat v tomto svazku o nic víc než ty,” přiznala matka. „Ale tvůj otec ani vévoda z Leedsu nemohli přece předpokládat, že jejich děti budou natolik opovrhovat rozhodnutím svých rodičů.”

„Copak jste nás tím nepřipravili o budoucnost?” Julia rozčileně rázovala po ložnici a vehementně pokračovala:

„Prodali jste mě kvůli jménu a lorda Savagea mi koupili za peníze. Otec zajistil své dceři titul a Savageovi se zachránili před finanční katastrofou. Jediné, co kvůli tomu museli obětovat, byly prvorozené děti.”

„Proč neprojevíš vůči otci trochu dobré vůle?” zeptala se smutně matka. „Neudělal přece nic špatného. Mnozí rodiče v našem postavení jednají podobně. Sňatky se domlouvají pořád.”

„Tohle je něco jiného. Byly mi pouhé čtyři roky a můj drahý choť nebyl o moc starší.” Julia přistoupila k oknu. Zírala přes roztažené závěsy a přitom si pohrávala s těžkým sametem lemovaným hedvábnými třásněmi. „Poprvé jsem to zjistila ve svých dvanácti. Tehdy jsem se zakoukala do kluka z vesnice… Ale na křídlech dětské lásky jsem se vznášela jenom do té doby, než si mě otec vzal stranou a ostře mi sdělil, že nemám nárok kohokoliv milovat, protože už jsem vdaná.” Zavrtěla hlavou a nevesele se zachechtala. „Nemohla jsem tomu uvěřit. A dosud nemůžu. Roky mě pronásledují myšlenky na mého ,chotě’. Zajímalo by mě, co z něho vyrostlo. Poloviční blázen? Nudný patron? Sukničkář?”

„Z toho, co jsem slyšela, soudím, že lord Savage je tichý a spolehlivý muž.”

„Je mi dočista fuk, jaký je,” ohradila se Julia. Věděla, že se matka domnívá, že z ní mluví skalní neústupnost. A možná

tomu z části tak je. Na druhou stranu si ale ostře uvědomila, že kdyby přistoupila na podmínky, které pro ni stanovil otec, proměnila by se v totéž bezbarvé pokorné stvoření, jakým se stala její matka. „Na tom, jestli je lord Savage světec nebo ne, vůbec nezáleží, neboť jsem nikdy neměla v úmyslu stát se vévodkyní z Leedsu. Nesouhlasím s plány, které pro mě otec zosnoval. Měl pod přísnou kontrolou každý den, hodinu i minutu mého života, dokud jsem nesebrala odvahu odsud utéct.”

„Chtěl tě zabezpečit a chránit…“

„Držel mě na tomto panství jako ve vězení. Nesměla jsem se nikam hnout a nikdo nesměl přijít za mnou. Od chvíle, kdy jsem se narodila, jsem byla předurčena ke sňatku s vysoce urozeným mužem. Zajímalo by mě - napadlo ho vůbec někdy, že bych se mohla zakoukat do vévody nebo hraběte i bez jeho vměšování? i !opak nikdy neuvažoval o tom, že třeba o takový způsob života V nejmenším nestojím? Předpokládám, že to už bych očekávala příliš. Copak mu někdy záleželo na mém štěstí?”

Julia se odmlčela. Uvědomila si, že vztekle zatíná prsty do měkké látky. Povolila proto sevření a zklidnila svůj dech. Bolelo ji vědomí, že ačkoliv ona sama unikla z vlivu despotického otce, matka dál vězí v jeho područí. Eva hledala východisko ve své nemoci.

Přestože ji předstírání chatrného zdraví skutečně oslabovalo, stalo se pro ni útočištěm. Jinou obranu proti panovačnému manželovi, který bez zábran manipuloval s lidmi kolem sebe, nevymyslela.

Edward, lord Hargate, opovrhoval nemocemi všeho druhu. Ve skutečnosti se jich bál, protože tvořily příkrý protiklad k jeho železnému zdraví. Byl to silný muž, jehož věčný neklid zapříčinil, že nebral ohledy na pocity ostatních a zabýval se

výhradně vlastními. Občas býval krutý. Aby demonstroval své bohatství a lilu, odpíral druhým právě to, po čem nejvíc toužili. Zbytek Hargateovy rodiny - bratranci, sestřenice, bratři, strýcové i tety - se mu vyhýbali jako čert kříži. Ale i tehdy, když dával volný průchod tomu nejhoršímu ze své povahy, při něm Eva neochvějně stála, jak |e ostatně povinností dobré manželky.

„Přece musí existovat jiné řešení,” zamumlala. „Jiná profese než ta divadelní. Představa, že se moje dcera pohybuje mezi komedianty…, pobíhá po jevišti… To je nechutné!”

„V Capitalu mi nic nehrozí,” ubezpečila ji neochvějně Julia.

„Je to slušná společnost. Herectví je pro mě ideální zaměstnání. Jako dítě jsem žila v izolaci od ostatních, proto se u mě vyvinula značná představivost.”

„Pamatuji si, jak jsem se o tebe bála,” přiznala Eva.

„Připadalo mi, že většinu času žiješ ve snovém světě. Ustavičně jsi předstírala, že jsi někým jiným.”

Dívka se vrátila k lůžku a usmála se na matku. „Teď si díky tomu přicházím na slušné peníze.” „A co bude s lordem Savagem?”

Julia pokrčila rameny. „Jak se zdá, naše manželství mu momentálně nechybí. A já nevidím jinou možnost, než vést vlastní život.” Nejisté se ušklíbla. „Připadá mi zvláštní, že patřím nějakému cizinci… Že má nade mnou ze zákona víc práv než já sama. Stačí, abych na to pomyslela, a nejradši bych se rozběhla na kraj světa. Přiznávám, že se bojím ho poznat. Nejsem na něco takového zatím připravená. A možná nikdy nebudu.”

„Pravdu neutajíš na věky,” zamumlala matka. „Lord Savage jednoho dne zjistí, že se jeho zákonitá choť předvádí na jevišti. Jak si myslíš, že se bude potom cítit?”

„Bezpochyby požádá o anulaci našeho manželství.” Julia se darebácky zaškaredila. „Ochotně mu vyhovím. Jsem si jistá, že ze mě bude mnohem lepší herečka než vévodkyně.”

1827

KAPITOLA 3

Sotva za najatým detektivem zapadly dveře, přestal Damon předstírat klid. Ačkoliv nikdy nepřipustil, aby nad sebou ztratil kontrolu, v tomto případě bylo rozčarování silnější. Nejradši by nahlas křičel, někoho udeřil nebo něco rozbil. Ani si neuvědomil, že svírá v ruce sklenku, dokud se s děsivou silou neroztříštila 0 krbovou římsu. „Krucinál, kde je?” Za okamžik cvakla klika a na prahu se objevil jeho bratr, lord William. Nesměle nakukoval do knihovny. „Detektiv

očividně neuspěl, a tajemná markýza dál zůstává záhadou.”

Damon mlčel, ale netypická brunátnost jeho obličeje hovořila za vše. Ačkoliv si bratři byli, co se fyzického zjevu týče, nesmírně podobní, náturou se snad nemohli víc lišit. Oba dostali do vínku tmavou kštici a ostré rysy rodu Savageů. Avšak Damonovy šedé oči barvy kouře zřídkakdy odhalily jeho pocity, zatímco z Williamových kukadel koukala čertovina. Mladší z bratrů přetékal šarmem a dobrou náladou, zatímco starší jako by zcela postrádal smysl pro humor.

Za svůj krátký, dvacetiletý život se William stačil dostat do mnoha rozmíšek a potíží. Proplouval jimi s mladickým přesvědčením, že se mu nemůže přihodit nic zlého. Nicméně Damon ho káral jenom zřídka, protože věděl, že je William v jádru dobrý člověk. Co na tom, když ještě chvíli setrvá v blažené nevědomosti a bude se vznášet v nebeských výšinách? Damon chtěl mladšímu bratrovi dopřát veškerou volnost a svobodu, která jemu zůstala odepřena. Předsevzal

si, že bude sourozence chránit před tvrdou realitou, jež na jeho samotného dorážela od útlého věku.

„Co povídal?” naléhal William.

„Ted o tom nechci mluvit.”

Bratr vklouzl dovnitř a zamířil k mahagonové skříňce, obsahující řadu baňatých karaf z broušeného skla. „Však víš,” poznamenal opatrně, „že Julii Hargateovou nemusíš nutně najít, aby ses jí mohl zbavit. Už po ní pátráš tři roky, ale jako by se propadla do země. Není v Anglii ani v zahraničí. Je nad slunce jasnější, že Hargateovi nechtějí, aby se našla. Její příbuzní a přátelé bud odmítají, anebo nemohou poskytnout potřebné informace. Odvažuji se tvrdit, že na základě těchto skutečností hravě dosáhneš anulace.”

„Zdráhám se udělat to za Juliinými zády.”

„Ale proč? Bůh ví, že jí nic nedlužíš.”

„Dlužím jí celé jmění,” odvětil chmurně Damon. „Přesněji naše rodina.”

William zavrtěl hlavou a podal bratrovi sklenici brandy. „Ty a ten tvůj zatracený smysl pro zodpovědnost! Každý jiný ve tvé situaci by se Julie Hargateové dávno zbavil jako nepotřebného smetí. Vždyť ji vůbec neznáš!”

Damon si dopřál pořádný lok brandy, vstal a jal se kráčet po místnosti. „Potřebuju ji nalézt. Je stejnou obětí svých rodičů jako já. Svatební smlouva byla uzavřena bez našeho souhlasu, ale připadá mi správné osobně ji vypovědět. Mimoto nemíním podnikat jakékoliv kroky, aniž bych se s ní předem dohodl na vyrovnání.”

„Když si vzpomenu, jaký majlant vlastní její rodina, řekl bych, že žádné odškodnění nepotřebuje.”

„Existuje zde možnost, že se s Hargateovými rozešla ve zlém. Ale to zjistím jedině, pokud ji najdu.”

„Pochybuji, že je Julia bez prostředků, bratříčku. S největší pravděpodobností si užívá někde na francouzském či italském pobřeží a vesele utrácí papínkovy peníze.”

„Kdyby to byla pravda, už dávno bych ji někde objevil.”

William sledoval, jak bratr přistoupil k oknu. Vyhlídka z každé místnosti středověkého hradu opravdu stála za podívání. Shlížel na hladinu jezera a zdálo se, že se jeho vysoké kamenné podpěrné oblouky vypínají až do nebes. Mnohé, kdysi neproniknutelné, zdi barvy medu krášlila velkolepá okna s tabulkami ve tvaru diamantů. Za rodinným sídlem se rozprostírala nekonečná zelená krajina panství Warwickshire, plná pastvin a zahrad. Před mnoha staletími hrad sloužil jako obranná pevnost, jejímž úkolem bylo nevpustit nájezdníky na území Anglie. Nyní se stal milou připomínkou starých časů.

Rod Savageů o domov svých předků málem přišel - i o všechno ostatní -, protože současný vévoda se dopustil mnoha investičních přehmatů, nemluvě o jeho sklonech k hazardu. Před krachem se zachránil Damonův administrativní sňatek s Julií Hargateovou, respektive její bohaté věno poskytnuté štědrým otcem. Nyní jí dlužil titul vévodkyně. Alespoň to tak vypadá, neboť starého vévodu povážlivě zrazuje zdraví.

„Ještěže nejsem prvorozeným synem!” liboval si William.

„Co lo proboha tátu napadlo, oženit svého sedmiletého syna, aby získal prachy na zamáznutí hráčských dluhů? Připadá mi velice zvláštní, že ses se svou chotí nikdy nesetkal.”

„Ani jsem ji vidět nechtěl. Připadalo mi snazší předstírat, že neexistuje. Nedokázal jsem se vyrovnat s pomyšlením, že byla

-je - součástí mého života.” Damonovy prsty pevně sevřely sklenici.

„Je ten sňatek vůbec legální?” chtěl vědět bratr.

„Není. Ale o to vlastně nejde. Otec před lety vyslovil závazný slib, a je mou povinností se ho čestně zhostit. Anebo přinejmenším odškodnit Hargateovy za peníze, které jsme od nich tehdy přijali.”

„Cest… zodpovědnost…“ William se otřásl a ďábelsky se zaškaredil. „Moje dvě nejméně oblíbená slova.”

Damon trudomyslně zíral do číše a vířil jantarovou tekutinou uvnitř. Ačkoliv Julia za nic nemůže, každé písmeno jejího jména se proměnilo v neviditelný řetěz, jímž je k ní připoután. Dokud tuhle záležitost nevyřeší, nebude mít klid.

„Už jsem si svoji záhadnou ženu představoval snad stokrát, a pokaždé jinak,” svěřil se. „Nedokážu s tím přestat. Ustavičně si kladu otázku, co ji přinutilo zmizet. Panebože! Jak rád bych se od ní konečně osvobodil!”

„Ale až ji najdeš, může se stát, že po tobě bude chtít, abys dodržel slovo. Uvažoval jsi o tom? Od té doby, cos převzal správu nad našimi financemi, jsi ztrojnásobil rodinný majetek.” V bratrových modrých očích se objevila zlomyslná jiskra, když dodával: „A vzdor tvému pochmurnému charakteru tě ženy shledávají přitažlivým. Proč by Julia měla být jiná? Chce přesně to, co ostatní ženy - manžela se šlechtickým titulem a k tomu pořádné jmění.”

„Netuším, co ode mě chce.” Damon se hořce zasmál. „Jak se zdá, zatím nic. Jinak by se přede mnou neschovávala.”

„Nuže, uděláš lépe, když tuhle zpropadenou situaci brzy vyřešíš, nebo z tebe Paulině udělá bigamistu.”

„Nehodlám se s ní oženit.”

„Ale ona v Londýně na potkání vykládá, že ano. Jemináčku, Damone, nemyslíš, že je načase jí oznámit, že všechno, co se o tobě povídá, je pravda a ve skutečnosti jsi ženatý?”

Zmínka o Paulině, lady Ashtonové, způsobila, že se muž ještě víc zakabonil. Smyslná mladá vdova jej horlivě pronásledovala už rok. Narušovala jeho soukromí a ve společnosti ho přiváděla do úzkých. Představovala onen typ ženy, která přesně ví, jak potěšit muže.

Byla to černovlasá kráska, v posteli naprosto bez zábran.

Měla smysl pro suchý humor, který se Damonovi zamlouval.

Proti své vůli se s Paulině před šesti měsíci zapletl. Koneckonců, každý zdravý mužský má svoje potřeby. A na prostitutky nikdy neměl žaludek. Zájem neprojevoval ani o zástup panen myslících jenom na vdavky, který před ním defiloval každou sezonu. Byly pro něho tabu, přestože veřejnost s určitostí nevěděla, jak to s jeho údajným manželstvím doopravdy je.

Nicméně nedávno Paulině rozjela tažení, jehož cílem je stát se příští markýzou Savageovou. Až do této doby byla natolik mazaná, aby na Damona nikterak netlačila a nic nežádala. Vlastně se ani neodvážila zeptat, zda je na klepech týkajících se jeho osoby něco pravdy.

„Mnohokrát jsem Paulině opakoval, aby nedoufala ve společnou budoucnost,” zabručel Damon. „Hlavně ji nelituj. Čas strávený v mé přítomnosti se jí bohatě vyplatil.”

„Ale já ji nelituji,” ubezpečil ho bratr. „Mám určitou představu o darech, které od tebe obdržela - šperky, toalety i štědré finanční částky.” Šibalsky se zazubil. „Musí být setsakramentsky šikovná, když si zasloužila takové poklady.”

„Je výborná v mnoha směrech. Krásná, okouzlující, inteligentní. Když o tom tak přemýšlím, nebyla by z ní špatná manželka.”

„Snad vážně neuvažuješ…“ William se zamračil a užasle hleděl na staršího bratra. „Takové řeči mě děsí, Damone! Paulině se možná líbíš, možná k tobě dokonce něco cítí, ale podle mého názoru není schopna skutečné lásky.”

„Třeba pro mě platí totéž,” zamumlal muž, ale z jeho výrazu se nedalo nic vyčíst.

Rozhostilo se napjaté ticho. William náhle tonul v rozpacích. Posléze se krátce uchechtl. „Inu, ani v tvém případě

se nedá říct, že jsem tě někdy viděl bláznivě zamilovaného. Ale být už od sedmi let ženatý, to s člověkem nejspíš pořádně zamává. Nikdy sis nedovolil na žádnou ani pomyslet, neboť máš závazky k jisté dívce, kterou jsi dosud nepoznal. Radím ti, zbav se Julie…, a sám budeš překvapený, jak rychle roztaje tvoje srdce.”

„Optimista jako vždycky,” poznamenal Damon a gestem bratrovi naznačil, aby se urychleně vzdálil. „Porozmýšlím o tvé radě, Wille. Ale mezitím musím odvést nějakou práci.”

Julia se rozhlédla po plesovém sále a potlačila zívnutí. Přijala pozvání na bál plný lesku a bujaré muziky s velkolepým pohoštěním, nadto umocněný zajímavou směsicí bohatých a urozených hostů. V místnosti panovalo příšerné vedro, přestože vysoká okna zela dokořán a ze zahrady dovnitř pofukoval příjemný letní větřík. Přítomní si ustavičně decentně otírali obličeje kapesníky a mezi jednotlivými tanci popíjeli nespočetné číše ovocného punče.

Navzdory Juliiným námitkám Logan Scott trval na tom, aby ho doprovodila na víkendovou oslavu k lordu a lady Brandonovým, konanou v jejich venkovském sídle ve Warwickshiru. Dívka si plně uvědomovala, že řediteli vůbec nejde o její společnost, přestože se v průběhu posledních dvou let mezi nimi vyvinulo cosi jako přátelství. Pravým důvodem byla Juliina schopnost vymámit ze zazobaných lidí štědré dary pro divadlo.

Stála spolu s Loganem diskrétně v koutě a šeptem se domlouvali, než se jednotlivě vmísí mezi ostatní hosty. Bezděčně si uhladila sukni ledově modrých hedvábných šatů jednoduchého střihu s širokým rovným výstřihem a poodhalenými rameny. Kromě čtyř modrých saténových stuh zvýrazňujících vosí pas zdobila toaletu pouze tenká saténová pentle s ornamenty a široká lemovka dole u sukně.

Logan čile rejdil bystrýma očima po místnosti, zatímco šep-tal Julii do ouška: „Lord Hardington je zralý k oškubání. Zajímá se o divadlo a má slabost pro krásné ženy. A co je nejdůležitější, jeho soukromý příjem činí deset tisíc liber ročně. Proč byste s ním nemohla probrat nadcházející sezonu a s ní spojený nedostatek sponzorů?”

Julia s lítostivým úsměvem sledovala nevysokého, červenolící-ho stárnoucího gentlemana. Nato znovu pohlédla na Logana, kterému to v černém večerním kabátci, smaragdové hedvábné vestě a úzkých krémových kalhotách náramně slušelo. Ve světle zářících lustrů se jeho vlasy leskly jako naleštěný mahagon. Ačkoliv jiní se podobných akcí účastnili ze společenských důvodů, Scott si nenechal ujít jedinou příležitost uzavřít dobrý obchod. Využil veškerého svého kouzla i sympatického obličeje, aby zabezpečil chod svého podniku. Vždycky bez potíží uspěl. Téměř každý se toužil spřátelit s mužem, který byl považován za jednoho z největších herců všech dob.

Julii upřímně zaskočilo zjištění, že i ona sama se díky jevišti zakrátko stala populární. Výtečná pověst divadla jí poskytla pro herečku tolik potřebný respekt a uznání. Dostávala vysoký plat, který jí umožnil zakoupit dům v Somerset Street, jen několik čísel od sídla její bývalé učitelky paní Florenceové. Stárnoucí diva se dmula pýchou nad úspěchem své svěřenkyně. Kdykoliv ji Julia přišla navštívit, dychtivě ji vítala. Popíjely spolu čaj a dlouho si povídaly.

V oné chvíli si Julia upřímně přála sedět v zatuchlém salonu paní Florenceové a nemařit čas s lidmi, kteří s gustem stavěli na odiv nadřazené chování a považovali ji za méněcennou. Znechuceně si povzdechla. „Tahle velká shromáždění nemám v lásce,” prohodila spíše pro sebe než k Loganovi.

„Nevypadá to tak. Pohybujete se mezi aristokraty, jako byste se mezi nimi narodila.” Ředitel ledabyle smetl ze svého rukávu jakési snítko. „Hladce se vám podaří přesvědčit lorda Lansdalea - to je ten prťavý pán u stolu s občerstvením. A také lorda Russella, který nedávno přišel k pěknému dědictví. Stačí vřelý úsměv a trocha toho povzbuzení, a možná ho přimějete, aby se stal mecenášem umění.”

„Doufám, že tohle je poslední víkendová párty a potom budu mít nějakou dobu klid. Vadí mi lichotit starým dědkům, jen abych z nich vytáhla nějaké peníze pro divadlo. Co kdybyste příště vzal s sebou Arlyss nebo některou jinou herečku?”

„Nestojím o ně. Vy jste mi mnohem užitečnější. Pro Capital představujete největší přínos za poslední dva roky. Kromě mě, samozřejmě.”

Julia se čtverácky zazubila. „Jestli mě nepřestanete chválit, pane Scotte, řeknu si o vyšší plat.”

Pobaveně si odfrkl. „Nevyrazíte ze mě jediný šilink. Už teď jste nejlépe placenou herečkou, kterou znám.”

Jeho hněvivý výraz ji rozesmál. „Kdyby tak lidé věděli, že muž, který mě na jevišti vášnivě svádí - a tisíckrát získal moje srdce coby Romeo, Benedikt nebo Marcus Antonius -, myslí mimo divadlo pouze na peníze a kšeft. Ačkoliv vás dámy z Londýna považují za romantika, máte duši bankéře a ne milovníka.”

„Díky Bohu za to. Ted běžte a okouzlujte pány, které jsem vám ukázal. A nevynechejte ani tamhle toho.” Logan ukázal bradou na černovlasého muže stojícího v nevelké společnosti několik kroků od nich. „V posledních letech spravuje rodinný majetek a investice. Daří se mu. Jestli to takhle půjde dál, bude zakrátko nejbohatším mužem v Anglii. Neškodilo by, kdybyste ho přesvědčila, aby se angažoval i v Capitalu.”

„Kdo je to?”

„Lord Savage. Konkrétně markýz Savage.” Logan se na ni krátce usmál a odebral se ke svým známým.

Lord Savage. Markýz Savage. Julia na místě zkoprněla. Zmocnil se jí zmatek. Její mozek zčistajasna odmítal přemýšlet. Napadlo ji, zda se nepřeslechla. Připadalo jí zvláštní slyšet nenáviděné jméno z úst Logana Scotta, vědět, že po všech těch děsivých a hrozivých představách je předmět jejího odporu skutečný člověk z masa a kostí. Minulost ji konečně dostihla a nemilosrdně vtrhla do jejího života. Kéž by nalezla způsob, jak odsud zmizet… Ale ve skutečnosti tu všem na očích tvrdne sama jako solný sloup. Bála se, že pokud se pohne, uteče odsud jako štvaná liška.

Rozhodně neočekávala, že její manžel bude pohledný mužský. Tmavý jako nějaký exotický princ. Byl vysoký a sálala z něj síla.

Zpod černého kabátce vykukovala vesta s proužky barvy jantaru a šedi. Široká ramena přecházela v pevnou hruď. Úzké boky a svalnaté nohy vězely v uhlově černých kalhotách. Rysy měl dokonalé a vážné, pohled neprozrazoval žádné emoce. Byl pravým opakem mužů, s nimiž se většinou setkávala. Takových, jakým byl Logan či ostatní členové herecké společnosti, kteří si vydělávali na živobytí pomocí obličejů dokonale zrcadlících emoce. Tenhle člověk jí připadal naprosto nečitelný.

Pohlédl jejím směrem, jako by vycítil její přítomnost. Tázavě se zachmuřil a potom v náhlém soustředění nachýlil hlavu na stranu. Julia se pokusila odvrátit, ale nedovolil jí to. Dál na ni upřeně zíral. Náhle ji zachvátila panika. Odvrátila se a jala se vzdalovat ráznými kroky. Nicméně na útěk bylo pozdě. Nadběhl jí a přinutil ji zastavit. Jinak by do něho vrazila.

Srdce jí bolestivě poskočilo v hrudi. Zvedla zrak a zadívala se do nejzvláštnějších očí, jaké kdy viděla. Byly ocelově šedé a nemilosrdné. Čišela z nich nepopiratelná inteligence. Rámovaly je tmavé řasy tak dlouhé, že se v koutcích očí vytáčely vzhůru.

„Připadáte mi povědomá.” Ačkoliv jeho hlas postrádal podmanivost Logana Scotta, měl příjemný hluboký podtón.

„Já?” Sotva ono slůvko vypustila z ochromených úst.

„Zřejmě jste mě viděl na jevišti.”

Propaloval ji pohledem a Julii ustavičně vířila hlavou jediná myšlenka: Ty jsi můj manžel… můj muž…

Damon byl z mladé ženy přešlapující před ním dočista zmatený. Vtíravá hudba i záplava barev ustoupily do pozadí, soustředěně studoval její tvář. Věděl, že si nebyli představeni. Sakra, na tuhle ženskou bych nezapomněl! Avšak vyzařovalo z ní cosi až znepokojivě povědomého. Byla štíhlá a nepřirozeně odměřená. Držela se hrdě zpříma jako královna, nedala na sobě znát sebemenší náznak nejistoty. Půvabný obličejík jako by stvořila ruka umělce, vysoké lícní kosti působivě umocňovaly oblá líčka a bradu. Ovšem nejpozoruhodnější na ní byly modrozelené oči. Mohly by patřit padlému andělovi. Odrážela se v nich nevinnost a vlídnost, přesto jako by důvěrně znaly zrádnost okolního světa.

Zřejmě jste mě viděl na jevišti, nechala se slyšet. „Aha,” poznamenal. „Vy musíte být paní Wentworthová.” Očekával, že oblíbená herečka, jejíž tvář se objevovala na mnoha plakátech, obrazech i rytinách po celé Anglii, bude mnohem starší. Publikum po ní Sílelo a kritici opěvovali její um a krásu. Měla nezpochybnitelný talent. Navíc dokázala navázat s obecenstvem přímé spojení. Lidé propadali dojmu, že ji důvěrně znají, a to se jim líbilo.

Ovšem proslulá diva byla na hony vzdálená pohádkové bytosti, kterou měl před sebou. Zdálo se mu, že dívčino štíhlé hrdlo neunese bohatou záplavu světlých kadeří sepnutých v týle. Ani si neuvědomil, že se natáhl po její ručce. Ne že by jí nabídl svou dlaň, prostě znenadání sevřel křehké prsty v rukavičce ve svých. Pozvedl je k ústům a vzápětí si uvědomil, že se děvče chvěje.

Ihned ho napadlo několik otázek. Vyděsil jsem ji? Proč stála v koutě sama? Bezděčně ji oslovil přívětivějším tónem, než obvykle používal, jako by se bál, aby ji nepolekal. „Smím vám být k službám, madam? Jsem…“

„Ano, já vím. Markýz Savage.” Její výraz se v tu chvíli změnil, způsobně se usmála a vymanila se mu. „Můj nadřízený, pan Scott, mi navrhl, abych se s vámi seznámila. Očividně je přesvědčený o tom, že by z vás byl ideální mecenáš umění.”

Zaskočen nenadálou přímostí jí Damon vážně odpověděl:

„Klidně to můžete zkusit, paní Wentworthová, ale já nikdy nemrhám penězi na zbytečnosti.”

„Na zbytečnosti? Copak vy se nedomníváte, že lidé tu a tam potřebují uniknout do vysněných světů? Divadelní hra “vám může přivodit zážitek, jaký jste dosud nezakusil. Diváci občas s údivem zjišťují, že ten který kus je přiměl změnit pocity či názor. Zčistajasna se dívají na vlastní bytí novýma očima. To mi nepřipadá zbytečné. Vám ano?”

Ledabyle pohodil rameny. „Nemám potřebu před něčím prchat.”

„Skutečně?” Propalovala ho pohledem. „Tomu nevěřím, milý lorde.”

„Proč ne?” Žádná ženská se dosud neopovážila být na něho takhle drzá. Nejdřív se třese jako ratlík a teď ho

provokuje. Jestli z něho míní vytáhnout nějaké peníze pro Capital, pak tedy vskutku zvolila originální přístup.

Dívčino hrdlo zaplavila zrádná červeň a stoupala sále výš, jako by se Jessika Wentworthová marně snažila potlačit jakousi mocnou emoci. „Nikdy jsem se nesetkala s osobou, která by byla zcela spokojena se svou minulostí. Vždycky se našlo něco, co by dotyčný člověk rád změnil, nebo rovnou zapomněl.”

Damon se ani nepohnul, dál ji upřeně pozoroval. Připadala mu napjatá a ve střehu, jako ptáček připravený vzlétnout. Musel přemáhat nutkání uchopit ji do náruče a přivinout k sobě. Vzduch mezi nimi jako by jiskřil. Jako by se v něm vznášelo cosi prchavého a nepojmenovatelného, což jej mučilo. „A vy?” opáčil. „Na co vy byste ráda zapomněla?”

Následovalo dlouhé mlčení. „Na manžela,” zašeptala a sklopila vějíře hustých řas.

Julia netušila, co ji přimělo vyřknout zrovna tato slova. Vyděšená svou lehkomyslností bleskově se muži uklonila a vmísila se do davu dřív, než se vzmohl na nějakou reakci.

„Počkejte…!“ slyšela ho volat, ale ignorovala jej a uprchla ze sálu.

Damon vyrazil za ní. Vtom ho osvítilo poznání. Vzpomněl si na májový večer ve Warwickshiru a okouzlující dívku tančící ve světle pochodní. Byla to komediantka náležící k potulné herecké společnosti. Ukradl jí tenkrát hubičku. Nebylo pochyb. Je to ona. Tehdejší předtucha, že se znovu setkají, se proměnila ve skutečnost. „Panebože,” vydechl.

Ohromen nenadálou přízní štěstěny zíral na místo, kde doslova před okamžikem stála. Avšak dříve než se stačil vzpamatovat, všiml si, jak se k němu blíží lady Ashtonová. Majetnicky se do něho zavěsila. „Miláčku.” Předla mu do ucha jako kočka. „Očividně jsi získal novou známost. Ale utekla

před tebou dřív, než jsem stačila přijít. Musíš mi vyprávět, co jste si ty a paní Wentworthová vyprávěli. No tak, nemrač se! Dobře víš, že tě nespouštím z očí. Nepředstavuješ pro mě žádné tajemství, drahý.”

„Jedno či dvě bych měl,” zavrčel.

V ženiných tmavých očích se objevily otazníky, provokativně našpulila červená ústa. „Snad se tě nepokusila svést?”

„Zajímalo ji, zda bych se tuto sezonu nechtěl stát mecenášem divadla Capital.”

„Přirozeně jsi odmítl.”

„Proč myslíš?”

„Protože ty utrácíš pouze v situacích krajní nouze.”

„K tobě jsem štědrý,” připomněl jí.

„Ano, jelikož jedině tak získáš moji náklonnost.”

Damon se rozchechtal. „A investice se mi bohatě vyplatí,” odvětil a sklouzl očima po její smyslné postavě. Živůtek barvy moře pevně obepínal kulatá ňadra, pozvedal je k hlubokému výstřihu .1 nestoudně stavěl na odiv lačným mužským zrakům. Široké oblé boky zdůrazňovala sukně bohatě ozdobená hedvábnými květy .1 jadeitovými perlami.

„Vyprávěj mi o paní Wentworthové,” naléhala Paulině. Zvedla ruku a uhladila mu tmavé vlasy. Dobře si uvědomovala, že navýsost důvěrné gesto neunikne pozornosti okolí. „Jaká vůbec je?”

Damon marně pátral po vhodném výrazu, jenž by výstižně popsal ženu, s níž se před chvílí seznámil. Protože žádný nenašel, bezmocně pokrčil rameny.

Paulině zkřivila rty a zakabonila se. Vrtěla hlavou, až jí smaragdově zelené péro, vetknuté do účesu, začalo na hlavě vesele poskakovat. „Inu, nepochybuji, že je stejná jako

všechny herečky. Jistě si ochotně vykasá sukně před každým chlapem, kterého potká.”

Savage si kysele pomyslel, že se chování Jessiky Wentworthové nikterak neliší od vystupování samotné Paulině, až na to, že lady Ashtonová je neochvějně přesvědčená o tom, že urozený původ jí dává právo jednat s ostatními nadřazeně. „Nezdá se mi, že by střídala muže.”

„Celý Londýn si šeptá o tom, že se zapletla s Loganem Scottem. Prý je stačí vidět na jevišti a člověk má okamžitě jasno.” Aby dodala svým slovům důraz, dramaticky se zachvěla. „Vzduch kolem nich přímo jiskří! Ale takový vliv by pan Scott měl na jakoukoliv ženu, o tom nepochybuji.”

Damon nevěděl o divadle téměř nic, ale jako všichni ostatní si byl plně vědom úspěchů, jakých Logan dosáhl. Prosadil mnohem přirozenější herecký projev. Jeho energický a přitom zranitelný Hamlet se stal legendou, ale tentýž úspěch sklízel i za komické role, například v Zoufalém manželovi. Ačkoliv měl Savage do nalinkovaného kritika daleko, rozpoznal Scottův mimořádný dar, s jehož pomocí dokázal publikum získat na svou stranu.

Ještě větší dojem na něho učinil příliv peněz, s jejichž pomocí Capital směle konkuroval slavnému divadlu Drury Lane. Scott se projevil jako schopný ředitel, který si umí poradit jak s lidmi, tak s penězi. Dalo se předpokládat, že takový člověk bude obletován výkvětem londýnské společnosti. A také že ano. Zdálo se, že Logan má mezi vlivnými lidmi spoustu přátel. Přesto ho nepovažovali za sobě rovného. Vypracoval se vlastním přičiněním a podle názoru mnoha aristokratů se dral někam, kam nepatří. Údělem lidí od divadla je přece ostatní bavit - běžné občany i šlechtice. Proto sami nikam nepatřili, jen do svého polosvěta prodchnutého uměním a iluzemi.

Zcela nečekaně vytanula Damonovi na mysli představa půvabné tváře záhadné Jessiky. Co si počne, až už nebude schopná vydělávat si na živobytí na jevišti? Herečka nemá mnoho na vybranou. Může se stát milenkou bohatého muže, anebo, pokud má veliké štěstí, ji pojme za manželku nějaký stárnoucí vdovec, popřípadě zchudlý šlechtic. Ovšem nezapomínejme, že paní Wentworthová už vdaná je.

Na co byste ráda zapomněla? Na manžela.

Jakému typu muže řekla své ano? Co je to za člověka? A proč…?

„Nad čím to dumáš, miláčku?” Paulině ho panovačně zatahala za paži. „Na přehlížení nejsem zvyklá. Obzvlášť u mužů, jimž stojím po boku.”

Damon zaplašil myšlenky na Jessiku Wentworthovou a shlédl na Paulině. „Potom mi poskytni nějaký důvod k přemýšlení,” zamumlal a vzápětí se pousmál, to když mu začala provokativně šeptat do ucha.

Ve chvíli, kdy Julia dospěla k mramorovému schodišti vedoucímu do patra, měla stažené hrdlo a v očích ji štípaly slzy. Na první podestě se zastavila a zaryla prsty do zábradlí.

„Jessiko,” zaslechla za sebou nezaměnitelný hlas Logana Scotta. Pospíchal za ní. Vyčkávala, aniž se k němu otočila. Nechtěla, aby jí viděl do tváře. „Co se stalo?” otázal se s náznakem rozčilení V hlase. „Náhodou jsem se podíval vaším směrem a zjistil jsem, že ni zíráte ze sálu jako vyděšená kočka.”

„Jsem unavená,” vysoukala ze sebe ochraptěle. „Už se tam nemohu dnes večer vrátit.”

„Snad vás někdo neurazil?” Logan ji chytil za paži a přinutil, aby se na něho podívala. Sotva spatřil její slzy, zadržel dech.

„Povězte mi, co se stalo!” V očích se mu objevil záblesk

zuřivosti. „Jestli se vás některý z těch panáků pokusil urazit, nakopu mu…“

„Kdepak,” zamumlala a vymanila se mu. „Nikdo se mě ničím nedotkl. Jsem v naprostém pořádku.”

Scott se mračil, zatímco ona si překotně utírala uslzené líce prsty. „Tady máte.” Pohotově se prošacoval a podal jí kapesník.

Julia jej přijala a opatrně si osušila oči. Snažila se ovládnout svoje emoce. Nebyla si jistá, jak se vlastně cítí. Je vyděšená? Rozzlobená? Smutná? Možná se jí dokonce ulevilo. Konečně se tedy setkala se svým manželem, mluvila s ním, hleděla mu do očí. Savage jí připadal jako chladný, za všech okolností se ovládající muž. Nechtěla s ním mít nic společného. On k ní cítil totéž - nestál o ni. Nikdy jí nenapsal ani řádku, nepokusil se ji vyhledat .1 spokojil se s ignorováním její existence. Zvláštní, ale pojednou si připadala zrazená.

„Třeba bych vám mohl nějak pomoct,” nabízel se Logan.

Kysele zkřivila rty. „Nikdy dřív jste se o mě nestaral. Proč zrovna teď?”

„Protože jsem vás nikdy neviděl plakat.”

„Smutnila jsem před vámi víc než stokrát.”

„Ale ne doopravdy. Chci vědět, co se před chvílí přihodilo.”

„Má to co dočinění s mou minulostí,” přiznala. „To je vše, co vám mohu říct.”

„Skutečně?” Modrozelené oči se usmívaly. „Na luštění hádanek jsem nikdy neměl čas ani trpělivost. Ale na vás jsem zvědavý, paní Wentworthová.”

Julia se vysmrkala a zmuchlala kapesník v hrsti. V průběhu uplynulých dvou let neutrousil Logan na její adresu jedinou osobní poznámku. Projevoval jí tentýž zájem jako ostatním kolegům, aby z nich na jevišti dostal to nejlepší. Julia si dávno zvykla na jeho ustavičný nátlak, výbuchy netrpělivosti i

projevy náladovosti. Choval se tak proto, aby získal, co chtěl. Ale aby přiznal, že ho přitahuje její minulost… Ne, to se mu nepodobá.

„Moje tajemství nestojí za řeč,” odbyla ho. Vykasala si sukně a jala se zvolna stoupat do schodů.

„To bych se divil,” zabručel Logan za jejími zády, zatímco ji vyprovázel pohledem, dokud mu nezmizela z očí.

KAPITOLA 4

Julii se nesmírně ulevilo, když druhý den nebylo po lordu Savageovi nikde ani památky. Víkendoví hosté se věnovali roz-ličným venkovním aktivitám. Panoval nádherný den, blankytně modrou oblohu křižovaly nadýchané bílé obláčky. Dámy se procházely v udržovaných zahradách, zkoušely střílet z luku anebo v lehkých kočárech vyjížděly na projížďky po okolí. Páni lovili v lesích, chytali v řece ryby anebo popíjeli v hloučcích a klábosili.

Ačkoliv Julia propadla přílivu melancholie a neklidu, ze všech sil se pokoušela vést plodnou konverzaci s ostatními. Bez větší námahy bavila lady Brandonovou a její přítelkyně historkami z divadla. Zeny fascinoval svět, jenž pro ně zůstával cizí. Zejména zmínky o Loganu Scottovi vyvolávaly u dam živý zájem.

„Pan Scott je v rolích milovníků nepřekonatelný,” poznamenala jedna z nich zasněně. „Člověka zákonitě napadne, zda je plný lásky i mimo jeviště. Nemohla byste nám k tomu něco říct, paní Wentworthová?”

Troufalá otázka vyvolala u některých z přítomných aristokratek dotčené lapání po dechu. Přesto se všechny dychtivě předklonily, aby jim z Juliiny odpovědi neuniklo ani slovo. Julia se zazubila na atraktivní černovlásku, kterou jí hostitelka představila jako lady Ashtonovou. „Osobně jsem přesvědčená, že pan Scott podlehl kouzlu mnohých žen, ale s herečkami se zásadně nezaplétá. Má k tomu údajně svoje důvody, ale odmítá o nich mluvit.”

„Viděla jsem vás dva v Romeovi a Julii,” ozvala se další z dam. „Vypadalo to, že k sobě chováte opravdovou náklonnost. Nebyla to alespoň částečně pravda?”

„Kdepak,” přiznala upřímně Julia. „Ale tu a tam se natolik vžiji do postavy, kterou ztvárňuji, že se v ni skutečně proměním.”

„A tehdy se zamilováváte do svého kolegy?”

Julia se zachichotala. „Ale naše láska trvá jenom do chvíle, kdy spadne opona.”

Po svačině se všichni odešli převléknout do formálního večerního obleku. Posléze se ženy objevily v toaletách z mačkaného hedvábí, popřípadě z jemné bavlněné látky, ozdobených stužkami. Muži k bílým košilím volili vzorované vesty a úzké kalhoty, které je přivazovaly k nártům, aby zůstávaly za všech okolností rovné. Julia se rozhodla pro róbu s hlubokým výstřihem z hedvábí barvy šampaňského. Živůtek byl tvořen drobnými sešitými a pečlivě sežehlenými záhyby. Odvážný dekolt halil široký pruh nazlátlé krajky, jenž cudně zastiňoval, avšak nezakrýval svůdné údolíčko mezi ňadry. Krátké nadýchané rukávy lemovala tatáž krajka.

Večeře sestávala z různých druhů opékaného masa a zvěřiny, pudingů rozličných forem, želé mnoha příchutí a bezpočtu nádob B dušenou zeleninou. Na dvě stovky hostů usazených u dvou dlouhých stolů uprostřed místnosti obsluhovala armáda důstojných a nesmírně výkonných sluhů. Hostinu uzavíraly sněhové košíčky plněné krémem, zákusky a čerstvé ovoce.

Navzdory silnému pokušení Julia jedla pouze střídmě. Věděla, Že Logan po ní bude jako obvykle požadovat, aby po večeři hosty bavila. Musela mu být k ruce. A s plným žaludkem neodváděla potřebný výkon. Připadala si líná a ospalá. Kromě toho zrovna dnes potřebovala zůstat ve střehu a v pohotovosti.

U vedlejšího stolu zahlédla lorda Savagea. Nenucené konverzoval s dámou po své levici i pravici. Obě byly z jeho

společnosti celé pryč. Často si uhlazovaly kadeře anebo si pohrávaly se šperky. Očividně po svém společníkovi dychtily a dělaly si naděje, že se jim začne dvořit. Julii by zajímalo, zda všechny ženy reagují na Damona stejně. Nejspíš se není čemu divit. Ať už je, jaký chce, především se topí v penězích a dobře vypadá. Jeho rezervované chování navíc dámy bezděčně ponouká k tomu, aby se pokusily upoutat jeho pozornost. Julii se ulevilo, když shledala, že o ni kromě letmého pohledu neprojevuje sebemenší zájem. Zřejmě na ni dávno zapomněl a věnuje se přívětivějším společnicím.

Po jídle se ženy odebraly do salonu na čaj a kus řeči, zatímco pánové setrvali na svých místech, aby si dopřáli doutník a portské. Později se všichni sejdou v prostorném salonu, kde už na ně čekají skupinky židlí a křesel.

Julia vstoupila do místnosti zavěšená do Logana. Vůbec ji nepřekvapilo, když k nim ihned vyrazila lady Brandonová. V kulatém obličeji se jí zračilo očekávání. Ne každá hostitelka dostane příležitost předhodit své společnosti jako zákusek prvotřídního herce. „Pane Scotte,” zacvrlikala a kulaté líce jí zrudly, „snad byste nám mohl prokázat tu čest a něco nám zarecitovat, popřípadě předvést úryvek z nějaké hry.”

Logan se elegantním gestem zmocnil hostitelčiny ruky a sklonil se nad ní. Se ženami to uměl bez ohledu na jejich věk, vzhled a okolnosti. Všechny před ním padaly úžasem do mdlob. Směle se zadíval dámě do očí, až se jí musel zmocnit dojem, že se utopí v jejich modré hlubině. „S náramnou radostí, madam. Je to pouze nepatrná splátka za vaši úchvatnou pohostinnost. Máte nějaký oblíbený kus?”

„Och.” Lady Brandonová úžasem vydechla, ruka se jí viditelně třásla. Rty podobné růžovému poupěti se roztáhly do bezmocného úsměvu. „Spokojím se s čímkoliv, co

vyberete, pane Scotte. Ale nejlepší by bylo něco romantického!”

„Něco romantického,” opakoval Logan. Zubil se na ni, jako by před sebou měl nejchytřejší bytost na světě. „Vynasnažíme se, madam.” Pohlédl na Julii a tázavě vyklenul ryšavé obočí.

„Co kdybychom předvedli scénu z mé nové hry, paní Wentworthová?”

Julia přisvědčila a potutelně se usmála. Věděla, že s tím vyrukuje. Jednou či dvakrát za sezonu uvedl Logan hru, kterou sám napsal. Vždycky se jednalo o vtipně pojatou společenskou satiru. Logan byl mazaný autor, pokud ne přímo genius. Instinktivně vystihl přání obecenstva. Jeho nové dílo, Moje přítelkyně Přetvářka, pojednávalo o šlechtici a urozené dámě, kteří se prostřednictvím nepravděpodobných, avšak veselých situací ocitnou v rolích sluhů. On je lokajem, ona komornou. Pochopitelně se do sebe zamilují a posléze usilují o to neprozradit svou pravou totožnost, což vyústí v řadu komických výstupů. Hra si jemně dobírala aristokraty pro jejich úzkoprsost a lpění na zkostnatělých pravidlech.

Nic originálního, samozřejmě, ale Logan dokázal vnést do tématu svěží vítr a udělat z něj dobrou zábavu. Julii se jím zosnovaný příběh líbil. Dva lidé se poznávají, aniž by je ovlivňovalo tradiční prostředí a předsudky. Scott se dosud nerozhodl, zda jí svěří hlavní roli. Očividně bude volit mezi ní a Arlyss Barryovou, další mladou členkou souboru. Julia by ráda získala tuhle roli pro sebe, ale věděla, že Logan se bude rozhodovat mezi jejím romantickým pojetím a Arlyssinou komediálností. Třeba když se dnešní předpremiéra vydaří, dá nakonec přednost jí.

Když se všichni usadili po obvodu místnosti a vytvořili pro hereckou dvojici volný prostor, Logan stručně představil hlav-ní postavy a prostředí, v němž se děj odehrává. Neopomněl se

zmínit o tom, že celé představení bude k zhlédnutí příští sezonu v divadle Capital.

Zatímco hovořil, Julia si v duchu opakovala zvolený dialog. Připadala si podivně rozrušená a nervózní. Nedokázala se soustředit, neboť vycítila přítomnost lorda Savagea. Jako přitahována magnetem se zahleděla do rohu, kde Damon seděl vedle lady Ashtonové.

Připadal jí uvolněný a spokojený. Dlouhé nohy měl natažené před sebou a trpělivě naslouchal veselému žvanění své společnice. Zároveň nespouštěl zrak z Julie. Srdce se jí poplašeně rozbušilo, když si uvědomila, že je jí proti své vůli fascinován, stejně jako ona jím. Co když nějakým podivným způsobem vycítil pouto, které je od dětství drží pohromadě a silně ovlivňuje směřování jejich životů?

Nikdy ji nenapadlo, že přijde den, kdy ona bude hrát a on se dívat. Podobných „domácích” představení se účastnila již předtím, ať už s Loganem nebo jinými herci. Výstupy před užším obecenstvem mívaly zcela jinou kvalitu. Stávaly se intimnějšími. Vzhledem k omezeným prostorám nemusela tolik namáhat hlas, zato mohla využít drobnějších gest a barvitějších výrazů obličeje. Obvykle si podobné situace užívala, ale dnes to neplatilo. Připadalo jí, že zčistajasna pozbyla veškeré kumštýřské schopnosti a zapomněla každičké slovo, které se naučila.

Logan jí pokynul, aby k němu přistoupila. Ráda by mu vyhověla, ale poprvé v životě se nedokázala pohnout. Až na ledové píchání kolem kotníků se jí z nohou vytratil všechen cit. Cítila, jak se jí zmocňuje panika. Nezvládne to. Není ani schopná dojít na scénu. Věděla, že Loganovi neušlo, jak se jí z lící vytratila všechna barva. Avšak nedal to na sobě nikterak znát, pouze se povzbudivě usmál. Přistoupil ke své partnerce

a bolestivě jí sevřel ruku, čímž se jí částečně vrátilo jasné uvažování.

„Pomohla by vám kapka vína?” zadrmolil, zatímco ji odváděl doprostřed místnosti.

Z posledních sil zašeptala: „Já… nevím.”

Polohlasem k ní promlouval a ostatním se zdálo, že jí udílí poslední rady. Nicméně jeho slova měla k útěše daleko.

„Poslouchejte. Je mi dočista fuk, jak se cítíte nebo co vám táhne vaší zpropadenou myslí. Záleží mi výhradně na mojí hře a mém divadle. Pokud je vám vaše kariéra drahá, předvedete domluvenou scénu tak, jak jsme ji nazkoušeli. Jste herečka. Za to vás platím.”

Julia škrobeně přikývla. Cítila, jak se jí do obličeje vrací krev. Musí to zvládnout bez ohledu na přítomnost manžela. Loganovo tiché naléhání jí připomnělo, jak dlouhou cestu musela urazit, aby se stala Jessikou Wentworthovou. Přece si teď všechno nezničí.

„Napovězte mi první repliku,” vyzvala ho rozechvěle.

„Prokristapána…,“ zavrčel Logan a zle se na ni podíval.

„Začínám já. Vy se mi snažte odpovídat.”

Zastavila se několik kroků od svého nadřízeného a zároveň kolegy. Vyčkávala, až spustí. Pokoušela se zcela koncentrovat na naučený text. Scéna zachycuje okamžik, kdy milenci navzájem zjistí svou pravou totožnost. Upřeně zírala do Loganovy tváře a neušla jí změna, kterou prošla. Náhle se proměnil v zamilovaného mládence. I ona bez sebemenšího úsilí, téměř bezmyšlenkovitě vklouzla do své role. Tak jako dnes se na svůj part dosud nesoustředila. Vzdáleně si uvědomovala vzrušení, jež opanovalo místnost. Ale byla natolik ponořená do hraní, že si je nestačila vychutnat.

V okamžiku, kdy se postavy navzájem usvědčí z přetvářky, předvedou celou řadu emocí. Nevěří si, hněvají se, hájí se,

prožívají úlevu i záchvaty bezmocné vášně. Loganovy šprýmy přinutily publikum k smíchu, avšak bez Juliina sladce romantického toužení by scéna nenabyla patřičné hloubky.

Damon ji sledoval bez jediného mrknutí, téměř zapomněl dýchat. Každé slovo mu připadalo opravdové, jako by měl před sebou výjev ze života a ne pečlivě nazkoušený výstup. Herci jej Zvládli zdánlivě bez námahy. Bylo nad slunce jasnější, že Jessika Wentworthová má mimořádný talent.

„Propána, oba jsou úžasní,” vydechla Paulině, která zásadně nikoho nechválila, ledaže by kousek uznání dopadl i na ni.

Damon neodpověděl. Navzdory upřímnému obdivu se ho při pohledu na herce zmocnil divný, nepříjemný pocit. Co když na odiv nestavějí víc než vlastní náklonnost? Copak by takhle intenzivní vášeň mohla být pouhou iluzí? Zajímalo by ho, zda Logan Scott někdy sevřel Jessiku v náruči i mimo jeviště a vroucně ji políbil. Každý normální chlap by ji považoval za neodolatelné pokušení. Představoval si, jak Jessika vypadá, když se oddává svému milenci a zachvívá se očekáváním.

Cítil, jak mu pod vázankou stéká kapka potu. Musel se zhluboka nadechnout, neboť plíce hrozily explozí. Bylo to šílené, ale nejradši by se rozběhl salonem a vyrval Jessiku z rukou Logana Scotta. Ohromilo ho zjištění, jaký na něho má tahle žena vliv. Toužil se jí dotýkat, sytit se její vůní i chutí vyzývavých úst. Vždycky se za všech okolností zcela ovládal. Co si pamatoval, od všech si zachovával odstup. Nikomu nedovolil, aby nad ním převzal nadvládu. Podvědomě se přede všemi bránil od chvíle, kdy si uvědomil, že o jeho budoucnosti dávno rozhodl někdo jiný. Obětovali ho pro blaho rodiny. Nikdy po nikom tolik neprahl, jako po Jessice Wentworthové. Dosud nepoznaný prožitek zcela opanoval jeho tělo i duši. Nemá na vybranou. Musí ji dostat.

Scéna skončila, Logan Scott se sklonil nad Jessikou a vášnivě ji políbil. Damon mimoděk zatnul ruce v pěsti, neboť žárlivost jím projela jako jedovatý šíp. Salonem se rozezněl mohutný potlesk doprovázený nadšenými výkřiky. Herec a zároveň ředitel divadla v jedné osobě se širokým úsměvem odmítl přídavek. Dvojici vzápětí obklopili nadšení fanoušci.

„Nádherný pár,” poznamenala Paulině, zatímco se ovívala vějířem z hedvábí a krajky, aby si zchladila obličej a hrdlo.

„Dneska odpoledne paní Wentworthová tvrdila, že jejich vztah je čistě profesionální, ale tomu by uvěřil jedině hlupák.” Než jí Damon stihl odpovědět, objevil se před ním jeho mladší bratr. Úslužně se sklonil nad Paulininou graciézně nataženou ručkou. „Dneska večer jste k nakousnutí, lady

Ashtonová. Ostatně jako vždycky.”

Paulině mu věnovala vyzývavý úsměv. „Vy jste tak šarmantní, lorde Williame.”

Mladík se otočil k bratrovi, modré oči mu zářily nadšením.

„Celkem dobrá ukázka, že? Nikdy by mě nenapadlo, že Logan Scott dovede být takhle zženštilý. Ale ta paní Wentworthová je stejně dobrá jako on. Chci se s ní seznámit, Damone.”

„Je vdaná,” odvětil oslovený mdle.

„To je mi fuk.”

Paulině se zachichotala nad Williamovým mladickým poblouzněním. „Pro mládence tvého zjevu a postavení by nemělo být nic těžkého ji dostat. Koneckonců, je to herečka. Ale dávej si pozor. Pravděpodobně bude za projevy přízně na oplátku vyžadovat majlant. V podobě šperků.”

„Musela by si říct o pořádný balík, aby byla dražší než ty, drahá,” poznamenal tiše Damon. Paulině se hrozivě zamračila, zatímco William impulzivně vyprskl smíchy. „Promiňte,” omluvil se Damon a vstal. „Chci si promluvit s panem Scottem.”

„Proč?” otázala se ostře Paulině, ale její společník ji ignoroval a zamířil k řediteli divadla, jehož rusá hlava čněla nad ostatními. Zmocnila se ho téměř sžíravá netrpělivost, jakou dřív nepoznal. Přál si, aby až na Jessiku všichni někam zmizeli.

Přestože Scotta obklopovalo mnoho lidí, okamžitě si Damona všiml. Střetli se očima. Ačkoliv si nikdy nebyli oficiálně představeni, Logan dobře věděl, koho má před sebou. Šikovně se vyvlekl ze dvou tří hovorů, které současně vedl, a vykročil k Savageovi. Třebaže se mu výškou nevyrovnal, měl široká ramena a urostlou postavu. Vypadal jako nadmíru úspěšný kultivovaný muž. Noblesní vystupování popíralo ošklivé klepy o tom, že se narodil ve východní části Londýna jako syn obyčejného prodavače ryb.

„Lorde Savagei,” pravil Scott a přendal si sklenici vína z pravé ruky do levé, aby mohl příchozího řádně pozdravit.

„Mrzí mě, že se setkáváme až dnes.”

„Pane Scotte,” i Damon napřáhl pravici, „už dlouho obdivuji váš talent.”

„Děkuji vám za uznání, lorde.” Scott pohotově nasadil masku mírné zvědavosti. „Doufám, že vás naše ukázka pobavila. Je to pouze malá ochutnávka z bohaté nabídky našich her, které tuto sezonu uvádíme v Capitalu.”

„Ano, líbila se mi. Vlastně mě zaujala natolik, že cítím jako svou povinnost přispět na chod vašeho kulturního stánku.”

„Ach.” V Loganových modrých očích se objevil záblesk spokojenosti. „Velice bychom to ocenili, lorde.”

„Doufám, že vám pro začátek postačí pět tisíc liber.”

Při vyslovení té částky se Scott málem zalkl vínem. Avšak záhy se vzpamatoval a pohlédl na Damona s upřímným úžasem. „Určitě si dobře uvědomujete, že váš dar je neobyčejně velkorysý. Jsem vám za něj hluboce zavázán,

stejně jako ostatní členové mého souboru.” Tázavě se odmlčel. „Nicméně… chovám podezření, že očekáváte něco na oplátku.”

„Měl bych takovou malou prosbu.”

„Myslel jsem si to.” Logan výmluvně povytáhl obočí.

„Rád bych pozval paní Wentworthovou do svého sídla na večeři.”

Zdálo se, že požadavek Scotta nevyvedl z míry. Podobnou žádost mu nepochybně předneslo mnoho mužů. „Ale co když odmítne?”

„Peníze jsou pořád vaše.”

„To rád slyším, lorde, neboť paní Wentworthová nepatří k ženám, jež si je lehké koupit. Ani se nedá snadno omámit. Mohl bych vám vyprávět o bezpočtu gentlemanů, kteří u ní pohořeli. Zdá se, že na ni nečiní dojem bohatství ani společenské postavení. Pokud je mi známo, nestojí o ničí ochranu. Upřímně řečeno, klidně vsadím všechny své peníze na to, že vaši nabídku bez rozpaků odmítne.”

„Předpokládám, že na ni máte určitý vliv,” navrhl tiše Damon. „Věřím, že ho využijete v můj prospěch.”

Jeden z druhého nespouštěli zrak. Modré oči se vpíjely do ocelově šedých. Damon nedokázal říct, zda Scott chová vůči Jessice jakési otcovské city, anebo se ho zmocňuje obyčejná žárlivost. Logan pronesl bezbarvým tónem: „Odmítám paní Wentworthovou tlačit do situace, která by pro ni mohla být kompromitující nebo nepříjemná…“

„Chci s ní pouze strávit několik hodin,” odvětil přívětivě Damon. „Dávám vám své slovo, že ji ničím neurazím. Rád bych, abyste ji přesvědčil, že má moje pozvání přijmout. Ale i když mi nevyhoví, můj slib finančně podpořit vaše divadlo pořád platí.”

Scott na okamžik zaváhal, potom znovu usrkl vína. Jakožto světem protřelý muž věděl, že je nezbytné učinit nějaký ústupek, přestože ho Savage opakovaně ujišťuje o opaku. Žádat za pět tisíc liber jedinou večeři rozhodně není přemrštěný požadavek. „Dobrá. Proberu to s ní.”

„Děkuji vám.” Ačkoliv Damon na sobě nedal nic znát, měl pocit, jako by se od chvíle, kdy ho Jessika Wentworthová očarovala, mohl konečně zhluboka nadechnout. Udělá to. Scott ji přesvědčí, aby přijala jeho pozvání. Stráví s ní několik hodin o samotě.

Musel zešílet. Tohle se mu vůbec nepodobá. Nikdy nejedná impulzivně. Za všech okolností kalkuluje a každou akci pečlivě plánuje. Avšak tento nepatrný poklesek si dovolí. Už jenom proto, že zdánlivě nemá na vybranou.

Jakmile se rozloučil se Scottem, zahlédl Jessiku stát několik kroků od něj v hloučku jejích obdivovatelů. Vyčítavě se na něho dívala, jako by už věděla, čeho se dopustil.

„Cos mu říkal?” vyzvídala Paulině, jen co se k ní a k Williamovi vrátil. Očividně ji popudilo, že ji několik minut zanedbával.

Pohodil rameny a vrhl na ni nic neříkající pohled. „Rozhodl jsem se stát sponzorem Capitalu.”

„Ty?” Pochybovačně se na něho zadívala.

„Hodlám rozšířit spektrum svých zájmů,” odvětil. Výraz jeho očí bratra i milenku varoval, aby mu raději nepokládali další otázky.

„Co vám povídal?” naléhala Julia, sotva se jí podařilo zbavit ctitelů a odvést Scotta stranou.

Loganovy oči byly ztělesněním nevinnosti. „Kdo?”

„Lord Savage,” procedila skrze zuby. „O čem jste spolu rozprávěli? Viděla jsem, jak se tváříte. Takhle civíte pokaždé, když vám někdo nabídne peníze.”

„Nuže a jsme u toho.” Zazubil se a rozpačitě rozhodil rukama. „Hodlá podpořit naše divadlo. Je velice štědrý. Příjemný mužský, gentleman každým coulem…“

„Přestaňte ho vychvalovat a vyklopte, co po vás chtěl.”

„Probereme to později.”

Julia cítila, jak se jí zmocňuje hněv. Popadla Logana za rukáv a nemilosrdně zabořila prsty do jemné látky jeho kabátce. „Nezmínil se o mně?”

„Proč vás to zajímá?” Provrtával ji pohledem. „Vlastně ano.

Co se to mezi vámi děje?”

„Nic,” vyhrkla pohotově. „A nic se dít nebude. Ten člověk je mi dočista ukradený.”

„To je smůla, protože já mu vaším jménem něco slíbil.”

„Nemáte právo za mě cokoliv slibovat!” soptila.

„Uklidněte se,” zamumlal Logan. Ostře si uvědomoval přítomnost ostatních hostů. „Nikdo vás nebude do ničeho nutit. Promluvíme si o tom později, až budete schopná ovládnout svoje emoce.”

Julia se přinutila stát v klidu a pustit Scottův rukáv, který až dosud nemilosrdně drtila. „Okamžitě mi to povězte nebo zeší-lím.”

„Savage s vámi touží povečeřet.” „Ne!”

„Dříve než odmítnete, dovolte mi připomenout vám několik skutečností. Vyplácím vám mnohem vyšší mzdu než komukoliv z ostatních, s výjimkou mé maličkosti. V ničem na vás nešetřím. Dostáváte na míru ušité kostýmy z prvotřídních látek, zdobíte se pravými šperky. Hry, do nichž vás obsazuji, schválně vybírám tak, abyste v nich zužitkovala veškerý svůj talent, a obklopuji vás těmi nejlepšími herci z našeho souboru. Proto se nedomnívám, že po vás žádám mnoho, když chci, abyste jednou jedinkrát ve vší počestnosti

povečeřela s lordem Savagem. Nota bene když za to zinkasujeme pět tisíc liber.”

„Ve vší počestnosti?” ušklíbla se. „Jestliže se míníte stát kuplířem, pane Scotte, mohl byste být alespoň upřímný. Já nejsem naivní.”

„Ne. Vy jste pouze nevděčná,” prohodil vlídně.

„V posledních dvou letech jsem pro vás pilně pracovala - přesně v souladu se smlouvou.”

„Každá jiná herečka by Savageův návrh s nadšením přijala.”

„Potom mu jednu z nich přihrajte místo mě! Nebo je za ním pošlete všechny!”

„K čertu s vámi,” ošil se tiše Logan. „Tak ho odmítněte, když musíte. Ale něco vás to bude stát. Dneska jste prokázala, že si v mé nové hře zasloužíte hlavní roli. Přesto ji nedostanete. Ani jiný prvotřídní part v této sezoně. Ledaže byste Savageovi vyhověla. Ale dřív než na mě začnete křičet, že tohle není fér, vzpomeňte si, že bez vedení, kterého se vám ode mě dostalo, a patřičné pozornosti byste se dodnes potulovala po venkově s partou pochybných komediantů a o kariéře skutečné herečky byste si mohla nechat jenom zdát!”

Julia zuřila. Vrhla na nadřízeného bezmocný pohled plný zášti a vztekle odešla. Málem při tom vrazila do hloučku gentlemanů, kteří jí toužili být představeni.

Přešlapovala přede dveřmi jedné z ložnic v patře. Zvedla ruku, aby zaklepala. Vzápětí zaváhala a nechala ji zase klesnout. Bylo již pozdě. Každý se dávno odebral do svého pokoje, aby se oddal odpočinku. Za těmito dveřmi stejně jako za mnoha dalšími se ozývaly charakteristické zvuky otvíraných zásuvek a skříní a mumlání služebnictva, které pomáhalo hostům do nočního úboru.

Poté, co podplatila jednu z komorných a dozvěděla se od ní, v které komnatě se ubytoval markýz Savage, vydala se za ním se směsí strachu a odhodlání. Nikdy dřív žádného muže v soukromí nenavštívila, avšak neviděla jiný způsob, jak si s ním o samotě promluvit. Musí ho konfrontovat a dát mu jasně na srozuměnou, že ať už má jakékoliv záměry, nic od ní nezíská. Snad pak upustí od svého nápadu s večeří.

Byla příšerně nervózní a stejně jako před několika hodinami podléhala panice. Zhluboka se nadechla, aby se uklidnila, a přinutila se zaťukat. Roztřesené prsty nevydaly téměř žádný zvuk. Přesto jej kdosi zaregistroval. Julia zesinala, když se z místnosti ozval mužský hlas. Za okamžik cvakla klika a ona zjistila, že zírá přímo do sedavých očí lorda Savagea.

KAPITOLA 5

Pokusila se promluvit, ale měla stažené hrdlo. Stála před ním jako solný sloup. Srdce jí bušilo jako zběsilé, jeho ozvy cítila až v uších. V prostředí divadla bezpočtukrát viděla svoje kolegy v rozličných stadiích svlékání, to když hra vyžadovala rychlé střídání kostýmů a o soukromí nemohla být řeč, ale přistihnout lorda Savagea pouze v županu barvy burgundského bylo něco docela jiného.

Ve veřejích jí připadal mnohem mohutnější než v prostorném tanečním sále. Tyčila se nad ní jeho široká ramena, oči měla ve výši mužova nazlátlého hrdla.

Damon nepatrně nachýlil hlavu, nespouštěl z ní zrak. Vycítila, že ho svým nečekaným příchodem v pozdní noční hodinu zaskočila. Výborně. Toužila působit směle a sebevědomě.

„Smím dál?” otázala se. Hlas se jí jakoby zázrakem nechvěl. Muž namísto odpovědi doširoka otevřel dveře a gestem jí naznačil, aby vstoupila. Julia vplula do komnaty a strnula. V

rohu spatřila komorníka skládat prádlo.

„To bude všechno,” sdělil mu tiše markýz. Sluha přikývl a bleskově se vytratil. Jemně za ním zaklaply dveře.

Osaměli. Ložnici dominoval žlutý brokát, mahagonový nábytek a obrazy s výjevy z venkovského života. Dívali se jeden na druhého. Přestože Savage nemohl zjistit, koho má ve skutečnosti před sebou, Julia si připadala vydaná na milost a nemilost. Chránilo ji pouze její tajemství.

Savage na ni civěl bez hnutí, až Julii napadlo, zda není něco v nepořádku s jejím vzhledem. Ruka jí ihned vylétla vzhůru a bezděčně uhladila kadeře. Poté se dívka opanovala a kvapněji svěsila. Co na tom, i kdyby jí všechny vlasy trčely na hlavě jako hřebíky? Damonův názor na její osobu je jí dočista ukradený.

Savage si uvědomil svoje nedostatečné oblečení a přitáhl si župan páskem těsněji k tělu. „Neočekával jsem návštěvu,” prohlásil.

Julia si založila ruce na hrudi. Jednalo se o bojovné a zároveň obranné gesto. „Nezdržím se dlouho.”

Znovu se na ni zahleděl. Zdálo se, že ho mlčení vyvádí z míry stejně jako ji. Jenže jako by je nedokázal zlomit. Dívka se marně pokoušela číst mu myšlenky. Muž nasadil výraz hráče pokeru. Co je to za člověka? Obvykle jí nečinilo potíže definovat něčí charakter. Dokázala vycítit, kdo je intrikán, sobec, bázlivec nebo ctihodný občan. Savage na sebe nic neprozradil.

Jeho strohý obličej působil sympaticky. Tváři s výrazným nosem dominovaly lícní kosti a brada. Z širokých úst sálala překvapivá něha, stejně jako ze sedavých očí orámovaných dlouhými řasami. Mnohé ženy jistě propadají neodolatelnému pokušení markýze rozesmát. Touží po jeho pozornosti a snaží se vymámit z jeho tajuplné tváře jakýkoliv projev emocí. Ani Juliina představivost nezůstala ušetřena. Jaké to asi je, získat jeho důvěru? Chovat na klíně jeho tmavovlasou hlavu a pohrávat si s hustými kudrnami?

„Proč jste přišla, paní Wentworthová?” otázal se. Julia shledala, že se mračí a odpovídá mu úsečným tónem:

„Domnívám se, že to víte, pane.” „Hovořil s vámi pan Scott.”

„Ano. Jsem zde, abych uvedla věci na pravou míru. Zřejmě si myslíte, že si za své peníze můžete všechno koupit.”

„Většinou tomu tak je.”

„Nuže, mě si nekoupíte.” Už jednou ji prodali. Za cenu titulu, o nějž nežádala ani po něm neprahla. Tohle už nikdy nepřipustí.

„Zřejmě došlo k nedorozumění,” pravil tiše. „Jestliže se vám představa večeře v mé společnosti nezamlouvá, můžete odmítnout. Rozhodnutí je na vás.”

„Sám jste mi ho znemožnil. Pokud vám nevyhovím, přijdu tuto sezonu o všechny hlavní role, které bych za jiných okolností jistě dostala!”

Zdálo se, že ho to rozrušilo. Nesouhlasně svraštil obočí.

„Mám si promluvit s panem Scottem?” „Ne! Jenom byste situaci zhoršil!”

Savage pokrčil rameny a vzápětí ji naštval věcnou odpovědí. „Pak vám nejspíš nezbývá, než moje pozvání přijmout.”

„Co to bylo za ženu, která vám dnes večer dělala společnost?” otázala se. „Předpokládám, že se jedná o lady Ashtonovou. Zdá se, že si na vás činí nárok.”

„Nemám k lady Ashtonové žádné závazky. Máme mezi sebou určitou dohodu.”

„Jak důmyslné!” ucedila jedovatě. „Dovolte mi položit vám otázku, lorde Savagei. Kdybyste byl ženatý, pořád byste toužil po večeři v mé společnosti?”

„Jakožto starý mládenec považuji váš dotaz za bezpředmětný,” prohlásil neochvějně.

Starý mládenec! Vědomí, že se rozhodl záměrně ignorovat jejich letitý svazek a chová se, jako by Julia zmizela z povrchu země, způsobilo, že do ní vjel vztek. Upřímně řečeno, ona učinila totéž, ale v její situaci to bylo něco jiného. Koneckonců, ona v posledních letech zoufale bojovala o přežití a pokoušela se vybudovat si novou totožnost, zatímco on si hraje na urozeného pána a majitele hradu a zároveň vesele utrácí její věno!

„Ani trochu vám nevadí, že já naopak manžela mám?” vyhrkla. „Že patřím někomu jinému?”

Zaváhal. „Ne.”

Zvolna zavrtěla hlavou. Pohrdlivě si muže měřila. „Vím, co si o mně myslíte, pane…Totéž, co většina mužů. Jsem sice herečka, ale ubezpečuji vás, že to není totéž co prostitutka. Rozhodně si mě nekoupíte za večeři a pár příslibů…“

„Ani mi o to nejde.” Savage ji vyděsil, když k ní přistoupil o krok blíž. Téměř na sobě cítila teplo jeho dechu. Čišela z něj síla, z níž šel strach. Ale sotva promluvil, zaskočila ji něha skrývající se v jeho hlase. „Nemíním vás zneužít, paní Wentworthová. Chci s vámi pouze povečeřet. Pokud vás moje společnost nebude těšit, můžete kdykoliv svobodně odejít. Ale toho se neobávám.”

Pronikavě se rozesmála nad jeho troufalostí. „Vy jste si zatraceně jistý v kramflecích, že?”

„V pátek po představení na vás počkám v Capitalu.”

Julia semkla rty a zamyslela se. Savage je bystrý chlap. Kdyby na ni tvrdě udeřil a bezohledně si schůzku vynucoval, bojovala by s ním do posledního dechu. Vytušil to a dal jí možnost volby. Může směle odmítnout.

Damon trpělivě čekal na její odpověď. Připomínal kočku číhající na kořist. Jeho ohledy na ni z nějakého důvodu zapůsobily. V náhlém prozření Julii napadlo, že se možná bojí stejných věcí jako ona a má tytéž tužby. I on se stal obětí necitelné manipulace. Snad se tímto osobitým stylem vzpírá svému osudu.

Nedokázala si pomoct, ale byla na něho zvědavá. Copak dokáže odolat pokušení zjistit něco víc o cizinci, za něhož je provdaná? Vždyť Savage nemá ponětí, koho má před sebou. Proč s ním tedy nestrávit několik hodin? Komu to ublíží? Po představení většinou hned odjížděla do svého domku v Somerset Street. Poté si bud četla, anebo upřeně zírala do ohně. Přinejmenším to bude příjemné rozptýlení. Damon se

nejspíš nikdy nedozví, že prožil večer se svou chotí, Julií Hargateovou.

Málem se nad tou ironií pousmála. Tomu se říká povedený vtip, přestože mu rozumí pouze ona. Kdyby otec tušil, že po létech vzdoru jeho dcera přijala od svého manžela pozvání na večeři, ranila by ho mrtvice!

„Dobrá,” slyšela se říkat věcným tónem obchodnice.

„Uvidíme se v pátek.”

„Děkuji vám, paní Wentworthová,” odvětil Savage a šedé oči mu spokojeně zajiskřily. „Garantuji vám, že nebudete litovat.”

„Ten to bere hopem,” poznamenala Arlyss a složila pod sebe krátké nohy. Pohodlně se uvelebila v odrbaném křesle stojícím ve zkušebně.

„Kdepak,” odvětila zamyšleně Julia. „Tvoje poznámka vzbuzuje dojem, jako by v sobě měl Savage jakousi živočišnost, a to on rozhodně nemá. Navýsost se ovládá. Vyzařuje z něho nezlomná síla.”

„Je přímo fascinující.”

Ženy popíjely čaj a trochu si povídaly. Čekaly, až na ně přijde řada při zkoušce. Na pódiu se s komplikovanou scénou právě potýkali Logan Scott a Charles Haversley, hezký mladý blonďák. Na pořadu dne bylo Zkrocení zlé ženy. Na tuto hru se Julia moc těšila, protože si poprvé mohla zahrát Kateřinu. Arlyss dostala roli její mladší sestry Bianky.

Ačkoliv Julia a Arlyss obvykle soupeřily o tytéž role, v průběhu uplynulých dvou let se spolu spřátelily. Obě si uvědomovaly, že každá z nich má svoje nenahraditelné přednosti. Některé party lépe vyhovovaly Arlyssinu smyslu pro komiku, zatímco jiné vyžadovaly Juliin jemný přístup. Mezi zkouškami a o přestávkách během představení si povídaly o svém soukromém životě, obavách i ambicích, avšak Julia si za

všech okolností dávala pozor, aby neprozradila příliš ze své minulosti.

„Proč se mi nikdy nepřihodí nic podobného?” stěžovala si Arlyss a rozmíchala v šálku další lžičku cukru. Měla nesmírně ráda sladké a ustavičně se trápila nadbytečnými kily. Bála se, aby její nevysoká kyprá postava nepůsobila příliš kulatě. „Moc by se mi líbilo, kdyby mě pronásledoval atraktivní markýz, který je shodou okolností bohatý jako Krésus. Jenže po mně jdou samí staří tlusťoši, kteří se chtějí jenom rychle vyválet v posteli. Potom na mě hrdě ukazují a chvástají se před svými kamarádíčky.”

Julia se na přítelkyni soucitně podívala. „Dovoluješ jim, aby tě zneužívali, Arlyss. Tohle vůbec nemáš zapotřebí. Jsi krásná, talentovaná… Patříš k nejpopulárnějším herečkám v Londýně. Není důvod, aby ses jim vydávala všanc.”

„Já vím,” povzdechla si chmurně dívka. Roztržitě si pohrávala se svými hnědými kadeřemi. Vytáhla z neupraveného účesu několik vlásenek a zase je bezmyšlenkovitě vetkla zpátky. „Jak dojde na chlapy, jsem úplně ztracená. A nedokážu si pomoct. Nejsem jako ty, Jessiko. Copak je normální, aby žena měla železnou vůli?

Nepřipadáš si občas osamělá? Nepostrádáš v posteli mužského, i kdyby jen proto, aby ti připomněl, že jsi ženská?”

„Někdy ano,” přiznala. Zírala do jantarových hlubin svého šálku. „Ale obvykle si tyhle pocity schovávám a využiju jich na jevišti.”

„Asi bych to také měla zkusit,” broukla Arlyss.

„Koneckonců, chlapi, které přitahuji, jsou pouhou náhražkou za toho, kterého bych chtěla.”

Julia na ni pohlédla s lítostí i pobavením, neboť přesně věděla, koho má na mysli. „Znáš přece zlaté pravidlo pana

Scotta. Žádné herečky. Mimoto nechápu, čím tě tak pobláznil.”

„Tohle není žádná ubohá zamilovanost! Tohle je nehynoucí láska! Nemůžu uvěřit, že existuje žena, která k němu necítí totéž, co já!”

„Pan Scott má k dokonalosti daleko,” poznamenala kysele Julia. „Propána, copak jsem ti nevyprávěla, jakým podlým způsobem mě donutil přijmout pozvání lorda Savagea? Náš pan ředitel na první pohled vypadá jako člověk pevných zásad, ale ve skutečnosti není nic víc než skrblík, lačnící po penězích!”

Arlyss mávla nad jejím soudem rukou. „Všichni chlapi mají svoje chyby. Kromě toho má Logan pravdu. Pět tisíc liber není pakatel, nad nímž bys mohla ohrnout nos.” Zamyšleně žvýkala kousek oschlého koláče, který zapíjela dalším šálkem čaje.

„Slyšela jsem, že pan Scott žije s nějakou ženou - se svou nejnovější milenkou. Nevydrží u něj déle než půl roku… Potom je vždycky vypakuje. Musí přece existovat nějaký důvod, proč se šéf stůj co stůj brání sňatku. Určitě za tím vězí něco z jeho minulosti. Něco temného a bolestivého…“

Julia si nad barvitým vyjádřením své přítelkyně pobaveně odfrkla. „Tedy Arlyss, ty máš hlavu plnou romantických představ. A člověk by přitom řekl, že tě z nich život u divadla dávno vyléčil.”

„Kdepak, pouze je zhoršuje! Když nepřetržitě spřádáš pohádky pro druhé, nakonec se chytíš do vlastních sítí.” „Mně se to nestane.”

„Protože ty jsi ze železa,” odsekla přítelkyně. „Nevím, zda ti mám závidět nebo tě litovat.” Předklonila se a zelené oči se zatřpytily nepokrytým zájmem. „Pověz mi… Co si oblékneš na schůzku s Jeho Lordstvem?”

„Něco obyčejného a nemoderního.”

„Ne ne ne… Vyber si něco, z čeho mu vypadnou oči z důlků! Něco, co ho přinutí slintat. Hlava se mu roztočí, srdce rozbuší…“

„To zní jako popis nějaké příšerné choroby!” chechtala se Julia.

„Musíš si vzít tu černorůžovou róbu,” naléhala Arlyss.

„Nedovolím ti, aby sis vybrala něco jiného.”

„Budu o tom uvažovat.” Julia pohlédla ke dveřím. Kolega jim přišel oznámit, že si pan Scott přeje, aby se dostavily na jeviště.

Po dnech náročných zkoušek přišla páteční premiéra Zkrocení zlé ženy a sklidila fantastický úspěch. Jak si Scott přál, vrhla se Julia do práce s veškerou svou bouřlivou energií. Hra se ocitala na repertoáru mnoha divadel, ale s železnou pravidelností bývala pojata jako salonní komedie, z níž se vytratil všechen košilatý humor. Logan Scott ho ve scénáři ponechal a navíc přidal jistou živočišnost, která obecenstvo zároveň těšila i udivovala. Živelnost představení přinutila některé kritiky skuhrat nelibostí, jiné naopak naplnila nadšením.

Logan hrál energického Petrucia a Julia divokou Kateřinu. Obecenstvo burácelo smíchy, když se v některých scénách do sebe zuřivě pouštěli, ve chvílích klidu zíralo jako očarované. Bohužel na konci představení byla Julia jako zmlácená a se silami v koncích. Ve hře se vyskytovalo mnoho fyzicky náročných scén, včetně té, kdy se Kateřina pokusí Petrucia napadnout a on s ní smýkne jako s hadrovou panenkou. Ač se Logan snažil jí neublížit, objevila na svém těle několik modřin a nikterak ji to nepřekvapilo.

Ignorovala všechny, kteří se dožadovali její pozornosti, a zamkla se v šatně. Aby ze sebe smyla veškerý pot a líčidla, použila dva džbány vody. Jakmile si na hrdlo, zápěstí a mezi

ňadra nanesla parfém, obrátila pozornost k šatům, jež si s sebou přinesla. Na Arlyssino naléhání zvolila svoji nejoblíbenější večerní róbu. Byla ušitá z černého italského hedvábí, které se podmanivě lesklo a splývalo. Na každém nabíraném rukávu se skvěla jasně růžová růže. Další zdobné prvky tvořily růžové podélné vsadky dole na sukni, které se při chůzi rytmicky rozevíraly.

Opatrně se oblékla, a aniž se obtěžovala se zapínáním, prohlížela se v zrcadle. Mdle se pousmála. Ať už se v nitru cítí jakkoliv, vědomí, že jí to sluší, upokojí každou ženu. Černá látka dramaticky kontrastovala s její bledou pletí a popelavě blond vlasy, zatímco růžová podtrhovala svěží odstín jejích tváří.

„Paní Wentworthová,” ozval se za dveřmi hlas komorné.

„Smím dovnitř a postarat se o vaše věci?”

Julia odemkla a vpustila do šatny baculaté tmavovlasé děv-če. Betsy byla nesmírně schopná a pracovitá. Pečovala o všechny její kostýmy, udržovala pořádek a vykonávala bezpočet drobných úkolů. „Zapneš mi šaty, prosím?”

„Ano, paní Wentworthová. Přinesla jsem vám další květiny.”

„Klidně si je nech, jestli chceš,” odbyla ji nonšalantně Julia. Místnost již květinovými dary přetékala a vzduch sytila těžká, nasládlá vůně.

„Ale tyhle jsou moc krásné! Jenom se koukněte.” Betsy jí přistrčila pod nos mohutný pugét.

Julia vykřikla nadšením. Poupata růží zahrnovala širokou paletu barev od světle růžové po temně šarlatovou. Soupeřila o pozornost s exotickými orchidejemi a vysokými stvoly zářivě purpurových a bílých straček. „Kdo je poslal?” otázala se.

Betsy přečetla nápis na kartičce. „Stojí tu ,Savage’.”

Takže jsou od lorda Savagea. Julia se natáhla a vybrala z aranžmá růžové poupě. Zatímco si s ním pohrávala, přistoupila k toaletnímu stolku. Betsy jí upravila róbu. Julia si zkušeně svinula vlasy do volného uzlu a připevnila je na temenu vlásenkami. Několik kadeří po stranách a u krku nechala volně viset. Po krátkém zaváhání ulomila poupě, zabalila konec stopky do kousku papíru a velkou sponou je připevnila k účesu.

„Vypadá to moc pěkně,” lebedila si Betsy. Ulomila další květ a připnula jej k večerní kabelce své paní. „Ten pán pro vás musí hodně znamenat, když se kvůli němu takhle strojíte, paní Wentworthová.”

Julia si navlékla tenké černé rukavice po loket. „Dalo by se říct, že jsem na něho čekala celý život.”

„Jak velko…,“ spustila Betsy, ale překotně se zarazila. Při pohledu na pohmožděniny své paní se její kulatý obličej zachmuřil. Na dívčiných pažích zůstaly otisky prstů jejího hereckého partnera, další modřina se černala na poodhaleném rameni. „Propána! Tohle k vám vůbec nepasuje!”

Julia se lítostivě podívala na poznamenanou pleť. „Obávám se, že s tím se nedá nic dělat. Po všem tom řádění, jehož jsme se s panem Scottem dopouštěli na jevišti, se divím, že jich nemám víc.”

Betsy se zmocnila tělky. Navlhčila si prsty a pak líčidlo opatrně rozetřela po podlitinách. Julia držela, potěšené sledovala úsilí své komorné. „Už skoro nejsou vidět. Děkuji ti, Betsy.”

„Mám pro vás ještě něco zařídit, než odnesu kostýmy?”

„Ano… Podívala by ses, zda na mě venku čeká kočár?”

KAPITOLA 6

Betsy se vrátila se zprávou, že před divadlem opravdu jeden stojí. Noblesní černý kočár zdobený stříbrem. Doprovázejí jej dva jezdci a dva lokajové v červených livrejích.

Julia cítila, jak se jí rozbušilo srdce. Přiložila si dlaně k hrudi, jako by je tím dokázala zklidnit. Zhluboka se nadechla.

„Paní Wentworthová? Příšerně jste zbledla. Není vám zle?”

Žena neodpověděla. Co ji to napadlo souhlasit se schůzkou s lordem Savagem? Stráví s ním o samotě několik hodin. O čem si budou povídat? Z jakého bláznivého popudu se k tomu propůjčila? Posbírala veškerou svou kuráž a přinutila se ke klidu. Betsy jí přes hlavu a ramena přehodila černou hedvábnou pelerínu s kapuci a sepnula ji u krku granátovou sponou. Julia popřála služce dobrou noc, vyšla ze šatny a proplétala se labyrintem chodeb.

Na ulici vyšla postranním vchodem, kde se tísnil nevelký hlouček jejích skalních fanoušků. Někteří se opovážili zlehka dotknout její paže či pláštěnky. Vysoký lokaj jí pomohl prodrat se k čekajícímu kočáru. Zručně jí přistavil schůdky, aby snáze vystoupala do přepychové kabiny, a zavřel za ní dvířka. Všechno se seběhlo natolik rychle, že Julia ani nestačila zamrkat a už si lebedila na měkkém sedadle potaženém kůží a sametem.

Hleděla na lorda Savagea usazeného naproti ní. Polovinu jeho pohledného obličeje zalévala zavěšená lucerna ostrým světlem, druhá část tváře tonula ve stínu. Ďábelsky se zubil jako samotný Lucifer. Julia kvapně sklopila zrak. Nechápala, jak mohou její ruce pokojně spočívat v klíně, když se celá třese nervozitou.

Markýz patří do světa, před nímž už roky prchá. Měla by právo - někteří lidé by mohli říct, že přímo povinnost - převzít

titul a společenské postavení, které pro ni obstarali její rodiče. Vší silou se jim vzepřela. Byla tvrdohlavá a měla na ně zlost. Netušila, za jakého muže ji provdali, a bála se to zjistit. Chtěla se Savagea ustavičně děsit a nemínila připustit, aby ji v jejím odhodlání jakkoliv oslabil. Avšak vlastní zvědavost ji dostala do téhle situace…, stejně jako vzájemná přitažlivost, která je ovládá.

„Dnes večer jste byla přímo božská,” zalichotil jí Damon.

Julia zamrkala úžasem. „Znamená to, že jste zhlédl celé představení? Neviděla jsem vás mezi diváky.

„Vaše role je nadmíru náročná.”

„Ano, celkem vyčerpávající.” Krátce jí blesklo hlavou, co si asi pomyslel o lechtivé mezihře odehrávající se mezi ní a Loganem. Zajímalo by ji, zda se dobře bavil jako ostatní, anebo hru neschvaluje. Něco z rozpačitých úvah se muselo promítnout do Juliiny tváře, neboť se k ní Damon naklonil a upřel na ni pronikavý pohled stříbřitých očí.

„Co se vám teď honí hlavou?

Usoudila, že nemá co ztratit. Proto mu prozradila, o čem zrovna přemítá.

Savage jí zvolna odpověděl, pečlivě vážil každé slovo. „Ne-mám právo odsuzovat, co provádíte na jevišti. Herectví je vaše profese.”

„Copak nemáte na zmíněnou scénu vlastní názor?” zeptala se mdle. „Myslím tu část, kdy mě pan Scott horoucně líbá, prohání po jevišti a…”

„Nelíbila se mi.” Zdálo se, že slova z něho vyhrkla dřív, než se stačil opanovat. Vzápětí zkřivil ústa, jako by se sám sobě ušklíbal. „Oba jste byli ve svých rolích až příliš přesvědčiví.”

Julie se zmocnil dojem, že ho přiznání k vlastní žárlivosti zaskočilo stejně jako ji. Potěšilo ji to i poplašilo zároveň. Těsně se přimkla k polstrování. „Vždyť je to jenom hra,” pípla.

„Nebyl jsem v divadle poprvé. Už jsem měl tu čest sledovat řadu herců, ale vy dva jste působili… jinak.”

Dívka se zamračila. I k ní se doneslo, že veřejnost považuje ji a Scotta za milence, a chápala proč. Kdykoliv vystoupili na jevišti, zmocnilo se jí i Logana zvláštní souznění, které jejich výkonu propůjčilo zdání opravdovosti. Předstírání se nakrátko stalo skutečností.

Navzdory téhle harmonii jejich vztah nikdy nepřesáhl hranice herecké profese a dojem sounáležitosti se vytratil, sotva spadla opona. Julia o tom nejednou přemýšlela. Chovala se ke svému nadřízenému jako ostatní. Nechala se jím nasměrovat, vést, chválit i kritizovat, ale mimo divadlo neměli nic společného. Z Logana nesálal sebemenší náznak důvěryhodnosti, nic, co by člověka nutilo vyhledávat jeho společnost. Těm, co ho znali, bylo na první pohled jasné, že Scott nikdy nebude žádnou ženu milovat tak jako svoje divadlo. Pro žádného člověka není ochoten obětovat tolik, jako pro dvojici svých bohů - umění a ctižádostivost.

Snad proto si s Julií na jevišti tolik rozuměli. Spojovala je neschopnost podřídit se druhé osobě. Z tohoto vědomí pramenil zvláštní pocit bezpečí. Nehrozilo jim riziko lásky, bolesti a ztráty iluzí. A přestože na prknech, která znamenají svět, přetékali emocemi, po závěrečném potlesku z citů nic nezůstalo.

Sotva se ocitla na prahu dospělosti, snažila se Julia čerpat uspokojení ze své nezávislosti, jíž si cenila nadevše. Kéž by si dokázala poručit a nežádala víc! Prahla po někom, kdo by jí rozuměl a povzbuzoval ji. Po muži, s nímž by se mohla podělit o strach a pochyby. Svůj nejtoužebnější sen však nebyla schopna přiznat ani sama sobě. Nenáviděla se za něj.

Občas si připadala jako rozdvojená osobnost. Částečně volala po odloučení od zbytku světa, na druhou stranu toužila

být někým vlastněna a milována. Až dosud jí život lásku odpíral. Despotický otec city neuznával a ustrašená matka se věčně krčila ve stínu dominantního chotě. Bála se projevit svému dítěti pozornost, kterou vyžadovalo. Služebnictvo se v Hargate ustavičně střídalo, takže Julia nedostala příležitost navázat s někým hlubší vztah. Láska se proměnila v cosi, čeho se víc děsila, než aby o tom snila.

Pojednou si uvědomila, že příliš dlouho mlčí. Ostražitě pohlédla na svého společníka. Děsila ji představa, že by nějakým zázrakem dokázal číst její myšlenky.

„Už tam skoro jsme,” prohodil šeptem a dívku strohá věta bůhvíproč uklidnila.

Kočár projel Upper Brook Street, odbočil a jal se stoupat po příjezdové cestě vedoucí k masivnímu domu krémové barvy. Zajímavá budova působila přísně. Byla dokonale symetrická, vpředu ji zdobily řecké sloupy a široké portiko. Z centrální části vybíhala dvě bílá křídla s dlouhými řadami nablýskaných palladianských oken. Sídlo působilo zcela odlišně než ponurá gotická stavba, v níž Julia vyrůstala.

Savage vyskočil z kočáru a pomohl jí na zem. Jakmile mu stanula po boku, pustil její prsty a nabídl jí rámě. Společně se jali stoupat po mramorovém schodišti. Julia ostře vnímala, jaké to je, dotýkat se mužova svalnatého předloktí. Oceňovala, že přizpůsobil krok jejím nohám.

V hale je přivítal majordomus s protáhlým obličejem. Odebral dámě pelerínu a pánovi klobouk a rukavice. Interiér Julii dočista ohromil. K vysokému stropu se vypínaly antické sloupy, podlahu tvořily nablýskané zeleně, modře a jantarově zbarvené dlaždice. „Je to tu moc krásné,” poznamenala nadšeně.

„Ano,” přisvědčil Savage, ale místo kolem sebe se díval na

ni.

„Proveďte mě, prosím,” naléhala, dychtivá vidět víc.

Hostitel jí ochotně vyhověl. Ukázal návštěvnici několik místností, neopomněl se zmínit o historii obrazů a nábytku. Rod Savageů měl očividně slabost pro umění. Mnohé komnaty se pyšnily složitými stropními malbami s výjevy andělů a mytologických scén. Téměř v každém koutě stála nějaká vzácná socha. Stěny zdobené bílou a zlatou hostily podobizny namalované Van Dyckem či Rembrandtem, popřípadě krajinkami z palet Gainsborougha, Marlowa a Lamberta.

„Mohla bych se na ně dívat hodiny,” přiznala Julia.

Nedokázala od obrazů odtrhnout zrak.

„Nemám moc času se jimi kochat.”

„Co vás tak zaměstnává, pane? Předpokládám, že dohlížení na investice a obchodní zájmy.”

„Mám toho na starosti spoustu,” nechal se slyšet, zatímco upřeně zíral na Van Dycka před nimi.

V tom Julii hlasitě zakručelo v břiše. Zahanbena až do morku kostí, přitiskla si kvapně dlaň k plochému břichu. „Jak ponižující… Obávám se, že jsem od rána neměla nic v ústech.” Koutky mužových úst vylétly vzhůru. „Co kdybychom si dopřáli večeři?”

„Ano. Mám hlad jako vlk.” Znovu se do něho zavěsila a nechala se vést dalšími místnostmi plnými uměleckých skvostů. Přes-lože existovala bezpečnější témata, neodolala, aby se nezeptala: „Proč si někoho nenajmete, aby pracoval za vás? Jistě by se našel schopný člověk, který by převzal správu vašeho majetku.”

„Radši si všechno zařizuji sám.”

„Vy asi hned tak někomu nedůvěřujete, nemám pravdu?” zjišťovala.

„Přesně tak,” přiznal tiše. „Zejména když jde o rodinné finance.”

Julia pohlédla na svého společníka a shledala, že se tváří nekompromisně. Mírně ji tím udivil. Vyklenula obočí. Proč jí to vůbec říká? Všichni příslušníci aristokracie bez výjimky

předstírají, že mají neomezené zdroje peněz, jimiž mohou marnotratně plýtvat.

Savage pokračoval v hovoru nezměněným tónem.

„Předtím naše jmění spravoval otec. Před několika lety onemocněl. Když jsem nad vším převzal kontrolu, zjistil jsem, že vězíme až po krk v dluzích a všechny naše finanční pohledávky jsou v nepořádku. Vévoda měl slabost pro hazard. Když už se mu někdy povedla výhodná investice, šlo o pouhou náhodu.”

„Vypadá to, že si vedete na výbornou a Savageové jsou z problémů venku. Otec na vás musí být náležitě hrdý.”

Markýz pokrčil rameny. „Vévoda chyby zásadně nepřiznává. Domnívá se, že se nikdy nemýlí. Co se týče jeho přehmatů, setrvává v blažené nevědomosti.”

„Chápu.” Skoro to slovo zašeptala. Avšak Damon neměl ponětí, jak moc mu rozumí. Jak Julia předpokládala, jejich otcové jsou ze stejného těsta. Podobně jako lord Hargate i vévoda z Leedsu vládl své rodině železnou rukou. Jakmile se jasně ukázalo, že je mizerným správcem svého majetku, obětoval synovu budoucnost výměnou za velkorysou smlouvu s Hargateovými.

Julia chovala podezření, že Damon si dávno předsevzal, že už se nenechá nikým ovládat. Pocítila k němu náznak sympatie, dokonce snad i jisté spřízněnosti. Zároveň si uvědomila, že v roli manžela by se proměnil v zarputilého, odtažitého člověka plného nedůvěry. A po takovém partnerovi rozhodně netoužila.

Ukázalo se, že ohlášená večeře je ve skutečnosti hostina, která by nakrmila tucet lidí. Julia seděla po mužově pravici u dlouhého stolu, na němž stály stříbrné vázy ve tvaru trumpet s orchidejemi a převislými řeřichami. Jako první chod byl podáván zeleninový vývar. Následovaly filety z lososa se smetanou a koprem. Poté služebnictvo přineslo podnos s bažanty nadívanými lanýži a ořechy a mísu mušlí plovoucích v omáčce s červeným vínem.

Dalším chodům se už Julia bránila. Pudingům, koláčkům, perníku a zelenině. „Je toho příliš mnoho! Nejsem schopná všechno sníst!”

Savage se uculoval a přesvědčoval ji, aby ochutnala křepelčí vajíčko plněné smetanovoústřicovou nádivkou. Dívka si dopřávala, jako už dlouho ne. Popíjela vybraná francouzská vína, vesele hodovala. Užívala si. Ukázalo se, že Damon umí být okouzlujícím společníkem, když chce, a dovede konverzovat na jakékoliv téma.

„Proč jste se stala herečkou?” zeptal se, když dojídali. Spokojeně se opřel, aby sluhové mohli sklidit prázdné talíře a nahradit je dalšími se zákusky a čerstvým ovocem.

Julia si pohrávala s červenou jahodou. „Toužila jsem po tom už od dětství. Z domu svých rodičů jsem odešla v osmnácti. Nejprve jsem pracovala u potulné herecké společnosti, potom jsem získala angažmá ve Strandu. Posléze se na mě usmálo štěstí a stala jsem se členkou souboru pana Scotta.”

„Schvaluje rodina vaši profesi?”

Julia si nad tím nápadem odfrkla. „Rozhodně ne. Chtěli, abych zůstala doma…, ale pouze za přesně stanovených podmínek, které jsem považovala za nepřijatelné.”

„Kdy jste se provdala?” otázal se. „V době, kdy jste působila ve Strandu?”

Zamračila se na něho. „O svém soukromí zásadně nemlu-vím.”

Pousmál se. „Nejsem přesvědčený o tom, že váš manžel skutečně existuje.”

„Existuje,” ubezpečila ho a usrkla vína. Je stejně opravdový jako vaše žena, chtělo se jí dodat, ale přinutila se zachovat mlčení.

„Žádal po vás někdy, abyste opustila divadlo?”

„Projevil by se jako pokrytec, kdyby mě k tomu nutil,” prohlásila troufale. „Sám je totiž skvělý herec.” Potlačila úsměv, když spatřila v očích svého protějšku jiskru zájmu. Pochopil, že svůj výrok myslí obrazně. Přesto nelhala. Lord Savage je beze vší pochybnosti mistrem přetvářky a falše. Je stejně schopný jako kterýkoliv kumštýř z Capitalu.

Zdálo se, že by se rád ještě na něco zeptal, náhle však přimhouřil oči a zadíval se na dívčinu paži.

„Pane?” vyhrkla Julia, zmatená jeho výrazem.

Dříve než stačila zareagovat, uchopil její ruku do své teplé dlaně a natočil ji tak, aby na ni dopadalo přímé světlo. Spatřil tmavou podlitinu, již špatně zakrývalo líčidlo. Žena se mu pokoušela vykroutit. Rozpaky se zakoktávala. „To nic není… Jsem v naprostém pořádku… To mám z představení…“

„Mlčte.” Muž se obrátil na přicházejícího sluhu a požádal jej o hojivou mast ze zásob hospodyně.

Ohromená Julia sledovala, jak ve sklenici studené vody namočil cíp ubrousku, a ztuhla úžasem, když jím přejel po pohmožděnině. Vzápětí objevil další otisk prstu na paži a modřinu na rameni. Opatrně z nich smyl líčidlo.

Julia cítila, jak rudne. Zrádná červeň stoupala stále výš. Takto se jí žádný muž dosud nedotýkal. Nakláněl se k ní tak blízko, že viděla tmavé vousy prorážející nedávno oholenou kůží i vějíře hustých řas.

Příjemně voněl kolínskou vodou, mýdlem a odérem čisté naškrobené košile. Dech měl příjemně prodchnutý aromátem vína. Julii se rozbušilo srdce. Představovala si, jaké by to bylo prohrábnout mu prsty husté vlasy, obkroužit křivku ucha a oblouk hrdého obočí. Příliš toho vypila. Točila se jí hlava, zardívala se… Ráda by se od něho odtáhla, nicméně… Přihnal se komoří s malou plechovkou a podal ji svému pánovi. Nato zamířil ke dveřím a pečlivě za sebou zavřel. Znovu osaměli.

„Tohle není třeba…,“ ošila se dívka. Umlkla v okamžiku, kdy spatřila růžovou mast vonící po bylinách.

Markýz se jí zadíval do očí. Poprvé si všimla, že šedivé duhovky jsou protkány nepatrnými náznaky modré a zelené. Oslovil ji hlasem hlubším než jindy. „Scott by na vás měl dávat větší pozor.”

Aniž z ní spustil zrak, zabořil prsty do nádobky. Poté se zarazil, jako by očekával nějaké námitky. Chvěly se na dívčiných ústech, ale z nějakého důvodu nebyly proneseny nahlas. Ucítila, jak jí roztírá chladivý krém na postižená místa. Dotýkal se jí jako nejjemnějšího porcelánu, sotva jej vnímala. Nikdy by ji nenapadlo, že muž dovede být tak něžný.

Přesunul pozornost k pochroumanému rameni. Držela, ani se nepohnula. Zmítaly jí zvláštní pocity… Zatoužila se o Damona opřít, dovolit dlaním plně se jí dotýkat, dlouhým prstům laskat její ňadra. Zadržela dech. Přála si, aby slabost pominula, ale touha rozpínala svá křídla a hroty bradavek, schovávající se pod živůtkem, povážlivě ztvrdly. Bezmocně vyčkávala, až s ošetřováním skončí, upřeně zírala na mužovu skloněnou hlavu.

„Máte jich víc?” zajímal se.

„Žádné, které bych vám chtěla ukazovat,” odsekla.

Zazubil se. Uzavřel plechovku a podal ji své návštěvnici.

„Pro vás, paní Wentworthová. Očividně ji budete potřebovat.

Zkrocení zlé ženy z repertoáru hned tak staženo nebude.”

„Děkuji vám.” Julia se chopila rukaviček, které při večeři odložila, a jala se jimi ovívat. „Je tu strašlivé horko,” postěžovala si.

„Co kdybychom se prošli po zahradě?”

Vděčně přikývla. Společně opustili jídelnu, propluli předpokojem a francouzským oknem vkročili do zahrady. Venku panovala tma a chlad, čerstvý větřík šuměl v listoví ovocných stromů a cosi šeptal v živých plotech.

Mlčky kráčeli podél husté stěny krátce sestříhaných tisů a řádků ovocných stromů. Vchodu do parku vévodila obrovská fontána se soškami andělíčků. Julia se zastavila, aby se pokochala půvabnou scenérií. Pěšinu lemovaly růžové keře dosahující jí po hrudník. Poupata jí připadala povědomá. Velké trsy světle růžových květů vydechovaly opojnou vůni.

„Letní půvab,” zamumlala. „Oblíbená odrůda mé matky. Trávila hodiny v zahradě a ošetřovala je. Povídala, že jsou to nejlíbeznější růže, jaké zná. A také nejpichlavější.”

Savage sledoval, jak přistoupila blíž a sklonila se, aby k nim přivoněla. „Jsou poměrně vzácné. Zejména tady v Anglii. Naše rodina se jimi pyšní už dlouho. Rodiče je dostali…“ Zarazil se. Pojednou byl ve střehu. „Od přátel,” dopověděl. Zdálo se, že slova zůstala viset ve vzduchu jako velký otazník.

Julia se náhle nedokázala nadechnout. Odrůda Letní půvab je vskutku mimořádná. S úlekem si uvědomila, že její rodné sídlo bylo až dosud jediným místem, kde ji viděla růst. To její matka Eva s největší pravděpodobností věnovala Savageům sazenice, jež sama vypěstovala. Než se proměnila v neduživou trosku, bývala vášnivou šlechtitelkou růží. S potěšením rozdávala svoje výpěstky přátelům a známým.

Dívka horečně přemítala, čím svůj přehmat přejít. Usoudila, že je zapotřebí bleskově obrátit list. S hranou lhostejností se vrátila ke svému průvodci. „Je lady Ashtonová informována o tom, že jsem zde?” vyhrkla překotně.

„Lady Ashtonová?” opakoval markýz, pobaven neočekávanou otázkou. Následoval dívku po pěšině. „Ne, neřekl jsem jí o tom.”

„Ale až to zjistí, nezpůsobí vám moje přítomnost potíže?”

„Nemůže si na mě činit žádný nárok.”

„Ach ano. Máte spolu přece jakousi ,dohodu’.” Julia se ušklíbla, neboť jí do hedvábného střevíčku vklouzl kámen. Zastavila se, zula si botku a vyklepla jej ven. „Nechová lady Ashtonová náhodou naději, že se stane vaší chotí?”

„Kladete mi velice osobní otázky, paní Wentworthová.”

„Určitě s vámi počítá,” odpověděla si Julia. „Přece jenom jste skvělá partie. Nebo ne?”

Savage jí vzal střevíc z prstů a sklonil se, aby jí ho obul.

„Nemám v úmyslu se s ní oženit.”

Julia se musela zachytit mužova širokého ramene, aby neu-padla. Zjistila, že jeho kabátec je prost jakékoliv vycpávky. V dlani cítila pevné svaly. „Proč ne?” vyzvídala s očima upřenýma na Damonovu tmavou, lesknoucí se kštici. „Copak neodpovídá vašim vysokým požadavkům?” Ucítila na kotníku mužovy prsty a zadržela dech. Něžně vpravil její chodilo do připravené botky.

Jeho hlas zněl trochu tlumeně, když jí odpovídal:

„Domníval jsem se, že se ožením z lásky.”

Julia si s úžasem uvědomila, jak mu rozumí. Takže pod maskou praktického, sebevědomého chlapa si hýčká tentýž sen jako ona. Sen, který jim byl oběma ukraden. „Od muže jako vy bych romantickou pohnutku nečekala, pane.”

„A co byste ode mě čekala?”

„Že se oženíte v souladu s konvencemi a lásku budete hledat jinde.”

„Přesně tohle učinil můj otec. A jsem si jist, že moje matka, třebaže byla citlivá bytost, od něho víc neočekávala. Přesto jsem upřímně přesvědčený o tom, že jí svým chováním ubližoval. Proto jsem se zařekl, že moje manželství bude úplně jiné.”

„Bohužel to vždycky není možné.”

„Mně se to podaří.”

Jak by mohlo? Zřejmě uvažuje o anulaci. Nezbývá mu, než nad domluveným sňatkem co nejrychleji udělat kříž. Ledaže by na bigamii neviděl nic špatného.

„Jak si tím můžete být jist?” zapochybovala. „Nemáte žádnou záruku, že naleznete spřízněnou duši.”

„Záruku nemám,” souhlasil a pustil její kotník. „Pouze na-ději.”

Napřímil se a zíral na ni ze své výšky. Jeho hlava se tyčila vysoko nad ní, tvář dlela ve stínu. V tu chvíli by se ho Julia měla okamžitě pustit, ale připadala si zvláštně vyvedená z rovnováhy. Držela se ho, jako by Damonova ramena představovala jediný pevný bod na světě.

„Už jsme se spolu setkali, však víte,” pravil tiše. Slova v ní vyvolala záchvěv paniky. „Mýlíte se.”

„Na tu noc jsem nikdy nezapomněl.” Rukama svíral dívku v pase a upřeně jí hleděl do očí. „Před třemi roky ve Warwickshiru. Vydal jsem se z hradu na procházku, abych se podíval na májové oslavy. Viděl jsem vás tancovat.” Odmlčel se a sledoval, jak se mění její výraz. Zmatek vystřídalo poznání.

„Aha,” vydechla tiše. „Neuvědomila jsem si…“ Zpočátku ji napadlo, že hovoří o jejich sňatku. Propánakrále! Tak on byl tím tajemným cizincem, který ji tenkrát políbil! Sklopila zrak a

přemítala o tom, jak jí ona hubička dlouhé měsíce nešla z hlavy. Neuvěřitelnou hříčkou osudu se opět setkávají. „Tehdy jsem se vás zeptala, zda jste jedním ze Savageů, a vy jste to popřel. Proč jste mi neřekl pravdu?”

„Netušil jsem, jak na ni zareagujete. Mohla byste dospět k názoru, že si na vás míním dovolovat.”

„Také jste to udělal. Políbil jste mě proti mé vůli.”

Provinile se zazubil. „Nedokázal jsem si pomoct. Byla jste tou nejkrásnější ženou, jakou jsem kdy viděl. A pořád jí jste.”

Julia se pokusila odtáhnout, ale pevně ji držel. „Co ode mě chcete?” zeptala se nejisté.

„Rád bych vás znovu viděl.”

Vehementně zavrtěla hlavou. „Další večer v mé společnosti si nekoupíte, i kdybyste penězi vyvážil celé divadlo.”

„Proč ne? Protože by to vadilo vašemu manželovi?”

„Už jsem vám říkala, že se s ním o ničem neradím.”

„Nepustím vás, dokud mi nevysvětlíte, proč mě odmítáte.”

„Protože nemám zájem se s vámi zaplést… Za stávající situace mi totiž nemůžete nabídnout víc než milostnou avantýru.” Julia cítila, jak se jí bouří krev v žilách. Stáli u sebe tak blízko, že slyšela, jak muž dýchá, a cítila teplo sálající z jeho těla. Táhlo ji to k němu jako múru k plameni. Toužila zaklonit hlavu a nechat se líbat. Tisknout se k němu ze všech sil. Nikdy nezakusila větší pokušení, příslib něčeho zcela mimořádného. Přesto nepodlehne. Znamenalo by to její zkázu. Katastrofu.

„Už nikdy se s vámi nesejdu,” prohlásila neochvějně. Vykroutila se mu. Opět byla volná. „Už musím jet.” Pospíchala zpátky k fontáně. Na křižovatce dvou pěšin se bezradně zastavila.

„Tudy,” ozval se za ní Damonův hlas. K sídlu se vraceli v naprostém tichu. Vládlo mezi nimi napětí, které žádný z nich nedokázal překonat.

Kočár s okouzlující bytostí bezpečně usazenou uvnitř odhrkal do noci. Damon se bezcílně potloukal po mramorem obložené hale. Zmítal jím neklid, jaký dosud nepoznal. Měl Jessiky plnou hlavu. V duchu si přehrával každou minutu, kterou spolu strávili, a prahl po dalších.

Chtěl ji. Toužil po ní zcela bezdůvodně. Slepá dychtivost rozechvívala každičký nerv. Proto na ni měl zároveň vztek.

Zvolna dokráčel ke schodišti vedoucímu do patra. Na první podestě se zastavil a usedl na schod. Pažemi objal kolena a tupě zíral na mdle osvětlené středověké gobelíny, pokrývající stěny.

Jessika Wentworthová má svoje závazky jinde. Stejně jako on. Oba žijí v naprosto odlišných světech. Má pravdu. Kromě milostné avantýry jí nemá co nabídnout. Mimoto nesmí zapomínat na Paulině. Nezaslouží si, aby ji zradil a opustil. Jejich nekomplikovaný vztah oběma vyhovuje. Docela mu postačil, dokud… nepotkal Jessiku Wentworthovou.

Měl by ji konečně vyhnat z hlavy. Tohle je jediné rozumné řešení. Ale cosi v jeho nitru se tomuto předsevzetí vzpíralo. Nikdy dřív se necítil tak spoutaný. Minulost se proměnila v těžký železný řetěz, jenž silně omezoval jeho možnosti. Je zaslíbený ženě, kterou nikdy nepoznal.

Kéž by dokázal Julii Hargateovou najít! Poslal by ji ke všem čertům a jednou provždy ji vyškrtl ze svého života.

KAPITOLA 7

Ve chvíli, kdy Julia vstoupila do zkušebny, ucítila na sobě půltucet pohledů plných očekávání. Shromáždění herci, představitelé rolí ve Zkrocení zlé ženy, neskrývali svoji zvědavost. Zajímalo je, jak proběhl večer s lordem Savagem.

Pouze Logan se zdál natolik ponořený do scénáře, že její příchod ani nezaregistroval. „Jdete pozdě, paní Wentworthová,” prohlásil nakonec, aniž vzhlédl.

„Odpusťte, zaspala jsem,” zamumlala a sunula se k volné židli. Byla to pravda. Po návratu do domku v Somerset Street nemohla usnout. Popíjela víno a tupě zírala do prázdna. Spánek nepřicházel, ani když se uložila do postele. Připadalo jí, že sotva usnula, musí zase vstávat. Byla unavená a pod očima měla temné kruhy.

Nedokázala Damona vypudit z hlavy. Včera večer vyvrcholila léta obav a zvědavosti. Všechny domněnky a fantazie o neznámém manželovi s ránem zmizely. Stal se pro ni osobou z masa a kostí, člověkem mnohem nebezpečnějším, než si uměla představit. Ukázalo se, že Savage je úžasný muž. Inteligentní, mocný, pracovitý. Takový, jenž dokáže ovládnout celý ženin život, a odsoudit ji tím k existenci v jeho stínu. V mnoha ohledech se až příliš podobá jejímu otci. Julia nechtěla být manželkou dominantního chlapa - příliš usilovně dřela, aby se stala Jessikou Wentworthovou.

Bylo by snazší Savagea ignorovat, kdyby si ovšem nevšimla toho odzbrojujícího náznaku zranitelnosti… Jak se jí něžně dotýkal a ohromil ji doznáním, že se jednoho dne chce oženit z lásky. Co když se toho pod zdánlivě vyrovnaným zevnějškem skrývá mnohem víc? Nesmí riskovat a pokoušet se to zjistit. Toto pomyšlení ji naplnilo zvláštním zoufalstvím. Stačilo vzpomenout na vše, co se mezi nimi odehrálo. Dala mu jasně

na srozuměnou, že už se nikdy nesetkají, a byla přesvědčena, že je to správné rozhodnutí. Proč se tedy cítí, jako by ztratila něco drahocenného?

„Tady máš,” špitla Arlyss a podala jí šálek horkého čaje.

Julia jej vděčně přijala a usrkla sladkého, osvěžujícího nápoje.

„Nedovolil ti zamhouřit oko, viď?” vyzvídala potěšené Arlyss. „Nikdy jsem tě neviděla tak vyčerpanou. Byl dobrý, Jessiko?”

Přítelkyně se na ni unaveně zamračila. „Není to tak, jak si myslíš.”

„Samozřejmě že ne,” nechal se slyšet pan Kerwin, sporý

šedesátník, který se považoval za oduševnělého světáka. Exceloval v rolích všemožných otců, uštvaných manželů, opilců a kašparů. Disponoval poněkud pokřiveným šarmem, jímž obecenstvo vždycky spolehlivě okouzlil. „Nikdy nic nepřiznávejte, drahoušku. Vaše soukromí je čistě vaše věc a bašta.” Svoje doporučení doprovodil spikleneckým mrknutím. Do započatého rozhovoru se vetřel Loganův hlas prodchnutý sarkasmem. „Byla byste tak laskavá a připojila se k nám, paní Wentworthová? Zapsal jsem si celou stránku poznámek o chybách, kterých jste se dopustila během

včerejšího představení. Určitě si je ráda poslechnete.”

Julia přikývla a napila se čaje. Nechápala, proč je šéf po ránu tak protivný. Měl by zářit radostí - inscenace byla vlídně přijata jak diváky, tak kritiky. Kromě toho Jessika splnila svůj slib a povečeřela s lordem Savagem, což Capitalu přinese další peníze. Co by od ní chtěl víc?

Dříve než stačil Logan začít se čtením levit, dveře se rozlét-ly a na prahu se objevil rozpačitý zaměstnanec divadla.

„Prosím o prominutí,” kál se pokorně a zabloudil očima k Julii.

„Právě vám přinesli balíček, paní Wentworthová. Poslíček trvá na tom, že vám jej musí okamžitě předat.”

Překvapená dívka ukázala na nevelkou krabičku zabalenou v obyčejném papíře a muž s ní kvapně přispěchal. Uvědomoval si, jak ďábelsky se ředitel mračí, proto se vzápětí vypařil. Julia byla v pokušení zásilku ihned otevřít, přesto ji ukázněně odložila stranou. Věděla, že Scott by další vyrušování nesnesl. Kolegové po balíčku zvědavě pokukovali a zcela ignorovali Loganovo netrpělivé šustění poznámkami.

„Nuže?” obrátil se ředitel na Julii a výsměšně zkřivil pusu.

„Klidně tu zatracenou věc otevřete. Je očividné, že dokud tak neučiníte, nikdo z přítomných nebude věnovat pozornost své práci.”

Arlyss se naklonila Julii přes rameno. Oči jí svítily nedočkavostí, hnědé kudrny rozčileně poskakovaly. „Je to od něj, co?”

Julia krabičku opatrně rozbalila. Uvnitř objevila složený vzkaz. Všichni se plni očekávání předklonili, jako by předpokládali, že jej přečte nahlas. Držela lístek tak, aby jej nevystavila cizím zrakům, a přelétla po něm očima.

Madam,

bylo mi řečeno, že kdysi patřila slavné herečce, paní Jordánové. Zaslouží si náležet elegantní a krásné ženě, na níž nejlépe vyniknou její přednosti. Přijměte prosím tento dárek jako výraz dobré vůle, nevyplývají z něj žádné závazky. Upřímně doufám, že Vás potěší.

Váš služebník Damon, lord Savage

Poháněna zvědavostí zvedla Julia víko drobné etuje potažené modrým sametem a vysypala do dlaně její obsah. Arlyss slyšitelně zalapala po dechu, zatímco pan Kerwin

uznale zabručel. Skupinka herců nedokázala odolat. Obklopili Julii, aby si zblízka prohlédli, co právě dostala.

Na dívčině dlani se třpytila ta nejkrásnější brož, jakou kdy vidě-li. Představovala kytici růží. Drobné okvětní plátky byly z rubínů, lístky ze smaragdů. Julia dokázala snadno uvěřit, že zcela mimořádný šperk kdysi patřil Doře Jordánové, manželce králova bratra. Ačkoliv Jessika Wentworthová dostávala šperky a rozličné dárky od mnoha svých ctitelů, všechny je odmítala přijmout a bez rozpaků je vracela. Avšak broži se žádný z nich nevyrovnal. Zamyšleně hleděla na malý poklad ve své ruce. „Musím ji vrátit,” vysoukala ze sebe s obtížemi, načež se ozvalo nesouhlasné bručení.

„Proč bys měla?”

„Jen si to nechte, děvče, je třeba myslet na budoucnost.”

„Markýz je natolik zazobaný, že ti může takových šmuků koupit tisíc, a přesto nebude postrádat jediný utracený šilink!”

„Neukvapuj se,” nabádala ji Arlyss. „Dřív než něco uděláš, vezmi si den dva na rozmyšlenou.”

„Dobrá, to by stačilo,” zasáhl Logan. Netrpělivě se zatahal

/.a vlasy. „Máme na práci lepší věci, než se zabývat kořistí paní Wentworthové.”

Herci se poslušně usadili na svá místa. Julia sevřela brož v dlani, myšlenky jí uháněly hlavou jako zběsilé. Samozřejmě že ji musí vrátit. Nikdy prezenty od obdivovatelů nepřijímala. Přestože v dopise stojí pravý opak, uvědomovala si, že by lord Savage požadoval laskavost na oplátku. Není typem člověka, který zbůhdarma rozdává dárky. Vzápětí se jí zmocnilo znepokojivé pomyšlení. Je přece jejím manželem. Proč by si od něho nemohla něco vzít? Nedobrovolný sňatek s ním jí odepřel spoustu věcí. Určitě si zaslouží malou kompenzaci. Brož je nádherná, lákavá a dokonale jí sluší.

Kořist paní Wentworthové, připomněla si a zapýřila se úlekem i spokojeností. Mělo by ji těšit, že vzbudila zájem lorda Savagea. Měla by být poplašená. Tomu se říká osudový zvrat - dvoří se jí vlastní manžel! Avšak pokoušení osudu musí skončit dřív, než zajde ještě dál.

Uložila brož zpátky do pouzdra a přinutila se věnovat plnou pozornost Loganovi. Zatímco se ostatní vyptávali a přicházeli s připomínkami a návrhy, jak představení zlepšit, ona mlčela a debaty se neúčastnila. Sotva schůzka skončila, zamířila^ ke své šatně. Potřebovala zůstat několik minut o samotě a všechno si promyslet.

„Paní Wentworthová,” oslovil ji Logan, když ho míjela. Zastavila se a věnovala mu tázavý pohled. „Ano, pane Scotte?”

Logan se tvářil věcně, avšak jeho pravé rozpoložení prozrazovala vráska mezi rusým obočím. Svědčila o vnitřním zmatku.

„Vypadá to, že večeře s lordem Savagem nakonec žádným martyriem nebyla.”

„Ne,” odvětila rázně. „Naopak byla příjemná.”

„Setkáte se s ním ještě někdy?” Zčistajasna posměšně zkřivil rty, jako by se vysmíval vlastní ubohosti.

„Ne, pane Scotte.” Julii by zajímalo, proč se po zaznění těchto slov ředitelův obličej rozjasnil. Možná měl strach, že známost s mocným markýzem ovlivní její kariéru. Anebo že by se za touto otázkou skrýval osobní motiv?

„Znamená to, že je po všem?” vyzvídal.

Sevřela sametové pouzdro v dlani. „S největší pravděpodobností ano, pane Scotte.”

Paulině, lady Ashtonová, si hověla na vyšívané pokrývce ze slonovinově bílého hedvábí. Smyslné tělo zakrýval pouze lehce průsvitný růžový župan. Sotva Damon vstoupil do ložnice v jejím elegantním londýnském domě, dychtivě ho

přivítala. Týden se neviděli, neboť Paulině byla na návštěvě u sestry v Hertfordshiru.

Těsně po návratu poslala Savageovi stručný vzkaz v navoněné obálce zapečetěné zlatým voskem. Adresát z rozkazovačného tónu hravě vyčetl, že se už doslechla o jeho nejnovějších aktivitách. Bůh ví, jak se jí daří ho ustavičně hlídat. Zdálo se, že si platí síť špehů, kteří se mu bez přestání věší na paty.

„Ahoj miláčku,” zacvrlikala a štíhlou bílou paží mu naznačila, aby přistoupil blíž. Přitáhla si jeho hlavu a lačně ho políbila. Svírala jej překvapivou silou. Damon se jí vzápětí vyškubl a zvědavě se na ni zadíval. Nelíbil se mu Paulinin pohled - směs triumfu a vzrušení, hnědé oči lesknoucí se očekáváním. Vypadala, jako by se chystala do bitvy a měla zbraň, která jí zaručí vítězství.

„Paulině, chtěl bych ti něco říct…“

„Já už to vím,” skočila mu bez rozpaků do řeči. „Pro ženu je nesmírně ponižující, když se v našich společenských kruzích stane terčem posměchu a falešné lítosti. Kdybys věděl, jak se všichni snažili, aby mi jako první oznámili, žes mě vyměnil za nějakou mrňavou, lacinou herečku.”

„Nechtěl jsem tě ztrapnit.”

„Chytře sis to naplánoval. Na den, který jsem já trávila na venkovském sídle své sestry! Tak jaká byla, miláčku? Muselo být nesmírně vzrušující mít v posteli slavnou divu…“

„Nic jsme spolu neměli.”

Pochybovačně se rozesmála. „Opravdu? Tak s tímhle na tebe vyrukovala? I já jsem to na tebe zkusila, pamatuješ? Měsíc jsem tě nechala čekat. Teprve potom jsi mě mohl mít. Vítězství je o hodně sladší, když si člověk počká. Nebo ne?”

Až do téhle chvíle si Damon nebyl jist, co od Paulině vlastně očekává či jaké k ní má závazky. Několik měsíců mu

dělala zábavnou společnost. Nikdy jí nelhal a nedožadoval se ničeho, co mu sama nenabídla. Za to, že ho zvala do své postele, jí bohatě platil. Ačkoliv za ní nepřišel s úmyslem rozejít se, uvědomoval si, že je| jich vztah poněkud vyčpěl. Kromě fyzické radosti spolu nikdy nic nesdíleli. Nevyvinulo se mezi nimi hlubší porozumění či důvěra. A na tom se nikdy nic nezmění.

„Proč jsi pro mě poslala?” otázal se.

Postřehla v jeho hlase neznámý podtón a ztuhla. Z Damona čišela lhostejnost, kterou neznala. „Ráda bych si promluvila o tvých záměrech, miláčku. Počítáš, že se Jessika Wentworthová stane tvou novou milenkou?”

„Do toho ti nic není.’

„Copak mě opustíš kvůli ženské, jako je ona? Vždyť pro tebe neznamená víc než novou hračku, blýskavou cetku, které se brzy nabažíš… a vrátíš se ke mně.”

Paulinina arogance ho popuzovala. Ze svých činů se zásadně nikomu nezpovídal. Nedovolil, aby si ho někdo vzal na paškál. Na to Paulině nemá právo. „Jestli se rozhodnu pro jinou ženu,” oznámil jí tiše, „nepotřebuji k tomu tvoje svolení.”

„Výborně, drahý lorde. Takže ty mi dokonce upíráš nárok zeptat se na svoji budoucnost?”

Damon po ní přelétl hodnotícím pohledem. Žena tak krásná a smyslná jako Paulině si do týdne najde nového ochránce. Nedělal si iluze o tom, že ho miluje - nevykazovala žádné příznaky této nemoci. Když ukončí jejich známost, určitě jí tím nezlomí srdce a lady Ashtonová nebude nijak strádat.

„Však ty to beze mě zvládneš,” prohlásil na rovinu.

„Pochybuji, že by se našel chlap, který po tobě nezatoužil, Paulině.” Ztišil hlas a pokračoval: „Prožili jsme spolu několik

příjemných měsíců. Proto bych rád náš poměr čestně ukončil. Nechci si kazit vzpomínky. Postarám se o vyrovnání tvých účtů. Také bych ti chtěl na rozloučenou věnovat velkolepý dar. Nový kočár, nějaké šperky, dům… Stačí říct, co by ti udělalo radost.”

Propalovala ho pohledem tmavých očí. „Jeden dárek jsem od tebe už dostala,” zasyčela, aniž mrkla okem. V hlase se jí objevila ironie, které nerozuměl. Zvolna přesunula ruku na mírně zakulacené břicho a významně si je pohladila.

Damon nevěřícně pozoroval líný pohyb bělostných prstů.

Mysl odmítala přijmout to, co se mu žena pokouší sdělit.

„Oč víc bych mohla žádat?” zamumlala bezvýrazně a ochranitelsky přitiskla dlaň k podbřišku. „Předpokládám, že si mám říct o nějaké peníze a pak už tě s ničím neotravovat. Takhle to většinou chodí, že? Muži v tvém postavení mívají levobočky běžně a vůči matkám svých nechtěných potomků necítí žádnou povinnost. Ale já tě znám, drahý. Ty nejsi jako oni.”

„Vždyť jsme se chránili…“

„Ochrana leckdy selže.”

„Požaduji, abys navštívila lékaře.”

„Už jsem tak učinila. Klidně si za ním zajdi, ať ti to potvrdí.” Odmlčela se. Pojednou působila zranitelným dojmem.

„Nemusíš mi věřit. Dokonce můžeš prohlásit, že to dítě není tvoje. Ale věř mi, nikdy jsem ti nelhala.”

Jestliže Paulině blafovala, jednalo se o mistrovský výkon. Nehnula ani brvou, nezardívala se rozpaky, jak ženy častokrát bezděčně činí, když neříkají pravdu. Zdála se naprosto klidná a vyrovnaná.

Dítě… Jeho a Paulinino. Každičká část jeho bytosti se tomu pomyšlení bránila. Co se týče žen, nikdy nebýval lehkomyslný. Své partnerky si pečlivě vybíral, a pokud věděl, s žádnou

potomka nepočal. Paulině má pravdu. Muži se málokdy domnívají, že svým těhotným milenkám něco dluží, snad s výjimkou finanční výpomoci. Nemusela to být past, ale pro něho přesto byla. Zamrazilo ho v kostech. Odvrátil se od lůžka, aby si Paulině nevšimla jeho vyděšeného výrazu. Cosi si právě teď uvědomil.

Přestože k ní nic necítí, v takové situaci ji nedokáže opustit. Prostřednictvím dítěte s ní bude do smrti svázán. Paulině ho zná natolik dobře, aby věděla, že by nenašel klid v duši, kdyby se o ni a o dítě nepostaral. Odteďka budou jejich životy nadobro propojené.

Lady Ashtonová se nikterak netajila tím, že si přeje stát se jeho chotí. Očekávala od něho, že ji požádá o ruku. Možná by se k tomu odhodlal, kdyby nebylo jedné věci. Hořce se usmál. Slyšel se hlasitě říkat: „Nemůžu se s tebou oženit.”

„Já tu tvoji neochotu chápu, miláčku. Ale měl bys vzít v úvahu několik maličkostí. Kupříkladu potřebuješ dědice, nebo po tobě titul podědí tvůj bratr. A v neposlední řadě mi jde o blaho našeho potomka…“

„Jsem ženatý.” Poprvé se k tomu přiznal nahlas před cizí osobou. Až dosud svůj neutěšený stav probíral výhradně s Williamem. Sevřel ruce v pěsti, cloumal jím bezmocný hněv. Co mu to jenom otec provedl?! Za tohle by měl shořet v pekle!

Rozhostilo se naprosté ticho. Posléze si troufl pohlédnout na Paulině. V obličeji byla úplně popelavá. Nedokázal říct, zda v důsledku vzteku či šoku.

„Cože?” vydechla ohromeně. „Takže je pravda, co se říká?

Nikdy bych tomu nevěřila. Ne v případě chlapa, jako jsi ty…“

„Jedná se o starou záležitost. Bylo mi sedm. Vše zařídil můj otec.”

„Jestli je to nějaká lest…“

„Je to pravda.”

Našedlý odstín v Paulinině obličeji vystřídal nefalšovaný nach. „Propána… Proč s tím potom děláš takové tajnosti? A kde po celou dobu schováváš svoji ch-choť?”

„Neviděl jsem ji ode dne, kdy nás sezdali. Rodiny se dohodly, že budeme vyrůstat odděleně a představí nás až ve vhodném věku.” Damon se zhluboka nadechl a přinutil se pokračovat. „Ale k tomu nikdy nedošlo. Nevím, jak jí sdělili, co se vlastně stalo. Můj otec básnil o tom, jaké mě potkalo převeliké štěstí. Stal jsem se členem nesmírně zazobané rodiny a navíc mě ušetřili trablů spojených s hledáním vhodné nevěsty. Nenáviděl jsem ho za to, co udělal, ať už k tomu měl jakýkoliv důvod. Odolával jsem všem pokusům své rodiny svést mě s manželkou dohromady a Julia…“

„Julia,” opakovala tupě Paulině.

„Zdálo se, že ani ona netouží mě poznat. Nějakou dobu trvalo, než jsem se odhodlal vzít celou záležitost do vlastních rukou a konfrontovat ji. Bohužel jsem zjistil, že někam zmizela. To bylo před třemi roky. Dosud se mi nepodařilo ji najít.”

„Co to znamená, že zmizela? Copak nikdo neví, kde je? Co její rodina?”

„Jestli o ní někdo z přátel či z příbuzných něco ví, zarytě mlčí. Najal jsem spoustu detektivů, kteří pročesali celou Evropu. Marně. Nikde po ní nezůstala ani stopa.”

„Jaký by měla důvod takhle se vypařit? Něco se jí muselo stát.” V hlase se jí objevila jiskřička naděje. „Třeba je mrtvá! Ano, to bude ono! Nebo ji potkala nějaká nehoda. Klidně se mohla upsat Bohu a schovává se v nějakém klášteře.”

„Vzal jsem v úvahu všechny tyto možnosti, ale nemám pro ně jediný důkaz.”

„Kdyby žila, jistě by se k tobě hlásila. Přece by nechtěla přijít o titul vévodkyně z Leedsu.”

Damon pokrčil rameny. „Třeba se jí příčí představa mít mě za manžela,” pronesl suše.

V Paulinině obličeji se svářila směsice rozličných pocitů. Zlost a neukojená touha způsobily, že jí na spáncích a hrdle naskočily namodralé žilky. „Co podnikneš s paní Wentworthovou?” otázala se rozechvělým hlasem. „Anebo musíš mít k dispozici celou plejádu milenek?”

„S Julií Hargateovou ani s tebou nemá nic společného.”

„Zaujme moje místo,” odfrkla si zhnuseně Paulině. „Bez ohledu na to, co jsi mi provedl a co mi dlužíš!”

Zatímco se díval na svoji zuřící milenku, vetřela se mu do mysli jiná představa… Průzračné tyrkysové oči Jessiky Wentworthové a záblesk měsíčního světla na její pleti. Nemám zájem se s vámi zaplést, nechala se slyšet. Za stávající situace mi totiž nemůžete nabídnout víc než milostnou avantýru.

„Nehodlám znovu vyhledávat její společnost,” odvětil tiše.

„Zaslouží si víc, než jí mohu poskytnout.”

„A co já?”

„Postarám se o tebe. I o dítě. Ale už nikdy to mezi námi nebude takové jako předtím, Paulině.”

Viditelně se jí ulevilo. Zjevně se rozhodla jeho připomínku nebrat na vědomí. „Přirozeně,” řekla o poznání přívětivějším tónem. „Věděla jsem, že by ses mě nikdy nevzdal, miláčku.” Dychtivě se po něm natáhla, vyzývavě pootevřela rty. Damon zavrtěl hlavou a vydal se ke dveřím. Stálo ho značné úsilí, aby se nerozběhl

v touze uniknout co nejdřív z tohoto navoněného vězení.

„Damone, musíme si promluvit!”

„Později,” zadrmolil, vděčný za každý krok, který je od sebe dělí. Nechtěl se s ní milovat ani s ní diskutovat. Přál si, aby alespoň na chviličku dokázal vypnout mozek a nic necítil.

KAPITOLA 8

Obchůdek sytila kyselá vůně barviva, látek a čerstvě uvařeného čaje. V Londýně existovala řada vyhlášenějších krejčovských salonů s nábytkem potaženým sametem a zrcadly ve zlatých rámech, ale žádný nepřitahoval tentýž druh bohaté a náročné klientely, jako butik madame Lefevrbreové. Julia si oblíbila jednoduchý styl šikovné Francouzky, stejně jako krásné hedvábí, mušelín a měkké vlněné látky, které používala.

Majitelka se omluvila zákaznici, s níž právě rozmlouvala, aby mohla Julii osobně přivítat. Vysoce si jí považovala a to nejenom proto, že její hvězda závratně stoupala, ale i z toho důvodu, že účty vždycky platila včas - na rozdíl od mnoha žen, které nejprve musely přemluvit své manžely či milence, aby jim dopřáli několikerý nové šaty.

„Přijela jste na zkoušku brzy, paní Wentworthová!” zvolala madame Lefevrbreová, zatímco doprovázela Julii ke stolku, na němž se povalovaly návrhy rozličných modelů, vzorky látek a panenky oblečené do miniaturních rób ušitých podle poslední módy. „Kdyby vám nevadilo několik minut počkat…“

„Vůbec ne, madame.” Usmály se na sebe. Prokazovaly si vzájemnou úctu. Spojovalo je vědomí, že obě se o sebe musí umět samy postarat. Julia se uvelebila na odrbané židli, odmítla šálek čaje a jala se probírat kopičkou módních žurnálů.

„Zakrátko si pro vás přijdu,” slíbila švadlena a zmizela za mušelínovým závojem oddělujícím zadní část provozovny.

Julia se kochala návrhem ranních šatů. Natolik se zabrala do obdivování štíhlé siluety a důmyslně našité saténové stuhy křižující živůtek, že si až s určitým zpožděním uvědomila, že kdosi usedl na vedlejší židli.

Půvabná tmavovláska zdvihla loutku položenou na stole a pohrávala si s drobným krajkovým fižím pod jejím krčkem. Nato pohlédla na Julii a nesměle se usmála.

Juliin úsměv povadl ve chvíli, kdy si uvědomila, že před sebou má slečnu Ashtonovou. V duchu zasténala. Taková smůla! Lady Ashtonová jistě dávno ví o jejím tajném dostaveníčku s lordem Savagem. Cítila, jak provinile rudne, přestože se nedopustila ničeho nepatřičného. Copak je na společné večeři něco špatného? Kromě toho - po všech těch letech má snad právo na jeden jediný večer s vlastním manželem!

Lady Ashtonová přetékala sebevědomím. Zdálo se, že ji ná-hodné setkání vůbec nepřekvapuje. „Paní Wentworthová,” za-předla sametovým tónem. „Moc ráda vás zase vidím.”

Julia se pokusila o souhlasný úsměv. „Nečekala jsem, že vás tady potkám.”

„Není se čemu divit. Požádala jsem madame, aby mi naplánovala zkoušku, až tu budete také vy. Doufala jsem, že dostaneme příležitost si popovídat.”

Dívka zírala na protřelou ženu s povytaženým obočí. Snažila se nedat na sobě znát, jak je jí vzniklá situace proti srsti.

„Obdivuje vás tolik lidí, paní Wentworthová,” poznamenala Paulině, položila panenku a natáhla se pro další. Uznale sklouzla očima po Juliině štíhlé postavě. „Jste rozkošná, talentovaná, touží po vás většina mužů v Londýně. Vaše portréty jsou takřka všude… A proč by také ne, když jste nejobdivovanější herečkou v Anglii. Věřím, že dostanete každého chlapa, na kterého si ukážete. Kdo by vám dokázal odolat?”

Rozhostilo se napjaté ticho. Julia v duchu oceňovala herecký talent své společnice. Jestli se lady Ashtonová cítí

uražená, ublížená a ponížená, nedává na sobě nic znát.

„Nejsem si jistá, co tím chcete naznačit,” prohodila tázavě Julia.

Žena pokrčila rameny. „Zřejmě se vám pokouším sdělit, že kterákoliv jiná dáma - například já - nemá šanci soupeřit s celebritou vašeho formátu.”

Julia se na ni zaraženě zahleděla. „Nemám v úmyslu s nikým zápolit.”

Lady Ashtonová se zachichotala, ačkoliv pohled tmavě hnědých očí zůstával vážný. „To mě uklidňuje. Upřímně doufám, že ženská vašich možností by se nikdy nepokusila odloudit muže, který patří někomu jinému.”

Nespouštěly ze sebe zrak a jeho prostřednictvím si posílaly nevyslovené vzkazy. Nesnaž se získat to, co je moje, varovaly Julii oči lady Ashtonové, zatímco dívka mlčky odpovídala: Mě se bát nemusíš.

Nakonec se Paulině odvrátila a věnovala pozornost krajkou olemovaným šatům panenky, kterou svírala v náruči. Opatrně ji položila na stůl. „Tohle je moje první návštěva u madame Lefevrbreové,” poznamenala. „Obávám se, že budu potřebovat spoustu nového oblečení.”

„Bezpochyby budete vypadat skvěle ve všem, co pro vás ušije,” odvětila bezděčně Julia. Zena s postavou lady Ashtonové na sebe může natáhnout pytel, a pořád jí to bude slušet.

„Dlouho ne.” Paulině si významně poplácala oblé bříško a zamilovaně na ně pohlédla. „V průběhu příštích měsíců se dramaticky změním.”

Módní magazíny se zachvěly Julii v rukou, pro jistotu je položila do klína. Paulinino prohlášení na ni zapůsobilo jako blesk z čistého nebe a uvedlo její mysl do stavu naprostého zmatku. Propána… miminko… Savageovo dítě. Uvědomovala

si, že ji lady Ashtonová upřeně pozoruje. Proto se ihned vzpamatovala a začala předstírat velký zájem o jeden z modelů. Zajímalo by ji, zda Damon věděl o těhotenství své milenky, a pokud se o něm doslechl až nyní, jak se cítí…

Možná je rozzlobený. A připadá si jako v pasti. Zejména však cítí zodpovědnost. Nemůže od sebe nevybíravě odehnat ženu, která čeká jeho potomka. Prohlásil, že nemá v úmyslu se s lady Ashtonovou oženit. Prahl po sňatku z lásky. Tento sen se mu ted nesplní. Julia byla téměř v pokušení ho litovat, avšak není pochyb o tom, že si za vzniklou situaci může sám. Tvořil by s touto vypočítavou dámou pohledný pár. Oba jsou tmavovlasí a exotičtí, nemilosrdně si jdou za svým.

Nuže, lordu Savageovi nezbude, než se vypořádat s tím, co si nadrobil, a ona se od něho musí držet ještě dál než dosud. Jen ať si řeší problémy s lady Ashtonovou, ona má svůj vlastní život.

Julii se nesmírně ulevilo, když k ní dolehl hlas madame Lefevrbreové, který ji zval na zkoušku do zadní části salonu. Postavila se a přinutila se usmát na svou společnici. „Přeji vám dobrý den,” zašvitořila. „Ať se vám daří.” Paulině přikývla, očividně nadmíru spokojená se svým výkonem.

Jelikož nedávno obdržela dopis od své matky, Julia přesně věděla, kdy otec odjíždí z Hargate Hall. Často zavítal do Londýna, aby se zúčastnil akcí pořádaných klubem, jehož byl členem, anebo se setkal se svými finančními poradci. Jeho dcera se v té době pokoušela matku navštívit. Scházely se jednou za měsíc či za dva. Julia nemínila promeškat jedinou příležitost a podnikala hodinovou jízdu kočárem do rodného sídla. Nikdy si nemohla být jista, v jakém stavu Evu zastihne. Matčin zdravotní stav se rychle měnil - jednou na tom byla lépe, jindy hůř.

Dnes ji naštěstí spatřila sedět v soukromém salonu s lehkou vyšívanou pokrývkou přehozenou přes kolena. Evina pleť se zdála jasnější než obvykle. Matka se tvářila vážně. Na podlaze u jejích nohou spočíval košík s pozašívaným prádlem. Sotva si všimla své dcery, nadšeně rozpřáhla paže a Julia do nich vlétla.

„Připravila jsi mě o dech,” stěžovala si matka se smíchem, zatímco ji dcera pevně svírala v náruči. „Propána… Zdá se mi, že se od tvé poslední návštěvy přihodilo cosi zásadního.”

„Přinesla jsem ti dárek.”

Julia otevřela hedvábnou kabelku staženou šňůrkou, vylovila z ní sametové pouzdro a vyňala z něho třpytivou rubínovou brož. „Je to dárek od ctitele,” prohodila ledabyle.

„Usoudila jsem, že ti bude slušet lépe než mně.” Nemohla si jej nechat, přestože se jí moc líbil. Chtěla se zbavit všech připomínek na lorda Savagea.

„Ach Julio…,“ zvolala tiše Eva při pohledu na pugét z drahokamů.

„Vyzkoušej si ho,” nabádala ji dcera a připnula brož k fiží u matčina krku. „Hotovo. Ted budeš mít růže pořád u sebe, bez ohledu na roční dobu.”

„Neměla bych si od tebe brát dárky,” bránila se Eva, ale zvedla ruku, aby se šperku dotkla. „Zvlášť tenhle je mimořádně cenný. Kdyby ho viděl tvůj otec…“

„Ten si podobných věcí nevšímá. A kdyby náhodou ano, můžeš mu říct, že ti jej odkázala nedávno zesnulá přítelkyně.” Julia se na ustaranou matku vesele zazubila. „Neodmítej ho, mami. Dokonale ti sluší.”

„Tak tedy dobrá,” přisvědčila Eva a její obličej se vyjasnil. Předklonila se, aby dceru políbila. „Musíš mi o tom svém ctiteli vyprávět. On je tím důvodem, proč celá záříš? Anebo je

to tím, že ti pan Scott svěřil hlavní roli ve své nové hře, po níž jsi tolik toužila?”

„Ani jedno ani druhé.” Julia upřeně zírala na matku a cítila, jak rudne. „Já… Setkala jsem se s ním, mami.”

Eva na ni nechápavě hleděla…, a v tom se jí rozbřesklo.

Nemusela se ptát, koho tím myslí. „Kdy?” zašeptala tiše.

„Docela náhodou. Na víkendové párty. Zaslechla jsem jeho jméno, otočila jsem se a zčistajasna tam stál. Ale on netuší, kdo jsem. Nemohla jsem mu to říct.”

Eva zvolna potřásla hlavou. Na spánku jí pod tenkou pokožkou pulzovala žilka. „Ach Julio,” vydechla sotva slyšitelně.

„Pozval mě na večeři,” pokračovala dcera. Konečně se mohla někomu otevřeně svěřit, vyprávět o všem, co se přihodilo. Nesmírně se jí ulevilo. „Tedy spíše mě k tomu donutil. Slíbil totiž panu Scottovi za moji společnost štědrý finanční dar. Musela jsem souhlasit.”

„Ty jsi večeřela s lordem Savagem?”

Julia kvapně přikývla. „Ano. V jeho londýnském domě.

Před týdnem.”

„Ale zatajila jsi mu…“ Evin hlas se vytratil.

„Ne, nemohla jsem mu povědět pravdu. Naštěstí nemá sebemenší tušení. Považuje mě za herečku, která ho čistě náhodou zaujala.” Sevřela matčiny štíhlé dlaně pevně ve svých. „Tvrdil, že je starý mládenec. Vypadá to, že naše manželství vůbec nebere na vědomí.”

Eva se náhle tvářila provinile. Nedávalo to smysl. „Co si o něm myslíš, Julio? Líbí se ti?”

„Inu, já…“ Dívka pustila matčiny ruce a jala se pohrávat se záhybem na sukni. Mnula v prstech světle modrý mušelín.

„Každý by ti nejspíš řekl, že je pohledný. Rozhodně je to fascinující muž.” Lítostivě se pousmála. „Domnívám se, že

jsme oba stejně poznamenaní. Připadá mi, že je ustavičně ve střehu a je nedůvěřivý. Snaží se převzít naprostou kontrolu nad svým životem, aby mu nikdo nemohl provést to, co před lety otec.” Zavrtěla hlavou a krátce se uchechtla. „Nikterak mě nepřekvapuje, že se mě nikdy nepokusil vyhledat. Pochybuji, že na Julii Hargateovou kdy pomyslel. Snad jenom v naději, že navěky zmizela z povrchu světa.”

„To není pravda, Julio.” Eva si povzdechla a odvrátila se. Zdálo se, že musí dceři něco přiznat, ale nechce se jí s pravdou ven. „Před třemi léty markýz přijel sem, do Hargate. Chtěl vědět, kde tě najde. Nic jsme mu samozřejmě neprozradili. Jenom to, že jsi v zahraničí, a my nevíme, jak se s tebou spojit. Od té doby nás tu a tam navštívil některý z jeho zaměstnanců. Pokoušeli se o tobě něco zjistit. Lord Savage po tobě očividně pátral.”

Julia na ni nechápavě hleděla. „Proč… Proč jsi mi zatajila, že mě hledal?”

„Domnívala jsem se, že nejsi připravena před něj předstou-pit. Chtěla jsem, aby rozhodování bylo na tobě. Abys to byla ty, kdo v případě zájmu vyhledá jeho společnost. Ani tvůj otec nestál o to, aby tě Damon našel. Bál se, že provedeš něco nepatřičného a nadobro ztratíš nárok na titul a postavení, které pro tebe získal.”

Julia si rozladěně odfrkla a postavila se. „Přestanete vy dva se mnou někdy manipulovat? Měli jste mi to říct! Nevěděla jsem, že si Savage přál mě vidět!”

„Jaký je v tom rozdíl?” otázala se tiše matka. „Copak bys za daných okolností svolila ke schůzce?”

„Nevím. Ale přinejmenším bych měla na vybranou!”

„Vždycky jsi měla na výběr,” zdůraznila Eva. „Mohla ses s ním sejít už před dlouhou dobou, ale bránila ses tomu. Zrovna nedávno jsi dostala příležitost se mu představit, ale svobodně

ses rozhodla mlčet. Jak můžu vědět, o co ti jde, drahá, když o tom nemáš ponětí ani ty sama?”

Julia divoce rázovala po místnosti. „Chci se od něho osvobodit! Moje manželství se Savagem mělo dávno být zrušeno. Jsem přesvědčena, že touží tuhle frašku ukončit stejně silně, jako já. Zejména po tom, co mi svěřila lady Ashtonová.”

„Kdo je lady Ashtonová? Proč se o ní zmiňuješ?”

„Jeho milenka,” ucedila dívka kysele. „Tvrdí, že s ním čeká dítě.”

„Ona je těhotná,” opakovala ohromeně Eva, přestože za běžných okolností by nevypustila toto netaktní slovo z úst.

„Och… nepříjemná komplikace.”

„Vůbec ne. Situace je velmi prostá. Hodlám s lordem Savagem zpřetrhat všechna pouta.”

„Julio, prosím tě, aby ses neukvapovala.

„Neukvapovala? Roky mi trvalo, než jsem dospěla k tomuto rozhodnutí. Nechápu, jak může někdo tvrdit, že příliš spěchám.”

„Dlouho ses všemu vyhýbala. Následkům své minulosti… Vyhýbala ses jemu,” domlouvala jí matka. „Nyní je zapotřebí, abys předstoupila před svého chotě a nalila mu čistého vína. Tuhle patálii byste měli zvládnout společně.”

„On není můj manžel! Nikdy jsem ho za svého muže nepo-važovala! To takzvané manželství není víc než podvod. Hravě si najmu právníka, aby zpochybnil jeho platnost a Savagea o tom informoval.”

„A co pak? Jak budeme dál žít? Musím se až do konce svých dní dívat, jak se moje dcera ukrývá před světem? Copak se nikdy nepokusíš o smír se svým otcem? Copak mu nedokážeš odpustit?”

Zmínka o otci způsobila, že Julia pevně zatnula zuby. „Však on o mé odpuštění nestojí.”

„Přesto mu je musíš dát. Ne kvůli němu, nýbrž kvůli sobě.” Z Eviných očí sálala láska a němá prosba. „Už dávno nejsi vzdorovitá dívenka, Julio. Vyrostla z tebe silná, nezávislá žena. Jsi o hodně nezlomnější než já. Nicméně v sobě nesmíš pohřbít tu něžnou část své povahy, ztratit útlocit a srdce. Pokud v sobě budeš dál živit tuhle hořkost, obávám se, že se stane součástí tvé duše. Navzdory všem potížím v sobě pořád chovám tytéž sny jako ostatní matky. Přeji si, abys měla manžela, rodinu a vlastní domov.”

„Ale bez lorda Savagea!” trvala dcera neústupně na svém.

„Mohla by sis s ním alespoň promluvit?”

„Nemohla…,“ naježila se Julia, ale přerušilo ji váhavé zakle-pání. Na prahu se objevila Polly, hospodyně, která u Hargateů pracovala téměř dvacet let. Byla to malá vážná osoba s obličejem připomínajícím sovu. Julia ji měla od prvopočátku v oblibě, neboť se nikterak netajila náklonností ke své paní.

„Madam,” zamumlala Polly k Evě. „Je tu jakýsi pán a žádá o přijetí u lorda Hargatea. Řekla jsem mu, že pán není doma. Proto prosí, abyste ho přijala vy.”

Eva se zatvářila zmateně. Kvůli svému zdraví zřídkakdy přijímala nečekané hosty. „Nechci být rušena v době, kdy je zde na návštěvě moje dcera,” prohlásila. „Vyřiďte mu, prosím, ať přijede později.”

„Ano, madam. Ale… Je to lord Savage.”

„Lord Savage je tady?” opakovala nevěřícně Julia. Hospodyně přikývla. Dívka zaklela, což způsobilo starším ženám mírný šok. „Nesmí se dozvědět, že jsem tady,” zadrmolila a zamířila k postranním dveřím, vedoucím do přilehlé komnaty. „Pozvi ho dál, mami, a zjisti, co chce. Ale o mně mu nic nevykládej.”

„Co míníš dělat?” starala se matka. Nic nechápala.

„Já se teď schovám. Prosím tě, mami, o mně ani slovo! Zatím jsem se nerozhodla, co podniknu dál.” Julia poslala Evě vzdušný polibek a zmizela za dveřmi.

KAPITOLA 9

Před dnešní návštěvou vstoupil Damon na panství Hargate pouze dvakrát. Poprvé ve svých sedmi letech, v den svatby. Podruhé před třemi roky, kdy se přijel Hargateových zeptat na místo pobytu jejich dcery. Zjistil, že lady Hargateová je tichá, bledá žena s chováním plaché myšky. Jak se dalo tušit, z lorda Hargatea se vyklubal chladný gentleman, typ muže, který se nadřazuje nad každým, koho potká. Od toho dne Damon častokrát dumal nad tím, kterému z rodičů dává Julia přednost. Zda ustrašené matce nebo panovačnému otci. Ani jedna z možností se mu nezamlouvala.

Trpělivě čekal ve vstupní hale. Vzdor přepychovému interiéru vzbuzovalo sídlo v příchozích podivnou bázeň, jakou člověk občas zakouší v kostele. Jistě k tomu přispívaly vysoké stropy s křížovou klenbou a vůně leštěného dřeva. Jak se asi v tomto prostředí cítilo dítě? Zaplnila Julia Hargateová rozlehlé prostory bujarým smíchem a hrála si s ozvěnou jasného hlasu, odrážejícího se od vysokých stropů? Anebo si tiše hrála v koutě, ponořená do svého nehlučného snového světa? Přestože i Damonovo dětství provázela nedorozumění a pochybnosti, připadalo mu o hodně snesitelnější než tohle.

Kde je Julia nyní? Kam člověk uteče, je-li vychován na místě, jako je tohle? Únik… Krátce si vzpomněl na Jessiku Wentworthovou a na večer, kdy se spolu poprvé setkali. Připomněl si slova, která tehdy pronesla. Nikdy jsem se nesetkala s osobou, která by byla zcela spokojena se svou minulosti. Vždycky se našlo něco, co by dotyčný člověk rád změnil, nebo rovnou zapomněl.

Hospodyně ho odváděla do patra. Kráčeli po chodbě vyložené tlustým kobercem, stěny krylo vyřezávané obložení. Damon si nebyl jist, co lady Hargateové řekne. Radši by se

setkal s jejím manželem a tvrdě na něho zatlačil, aby mu konečně prozradil, kde schovává svoji dceru. Vyděšenou, ušlápnutou a navíc churavou ženu samozřejmě strašit nelze.

Matka s podlomeným zdravím… Napadlo ho, že tohle je další podobnost, již sdílí s Julií Hargateovou. Maminka mu před mnoha lety zemřela na úbytě. Chřadla mu před očima, hlavu plnou starostí o rodinu. K ženě, která se ze všech sil snažila udržet pohodu v manželství s hazardním hráčem, se život zachoval krutě, a nespravedlivě. Kéž by ji byl Damon schopen ochránit a poskytnout jí klid a bezpečí, jež si zasloužila! Vědomí, že nedokázal spasit svoji matku, ho bude pronásledovat po zbytek života.

Proto nemůže zavrhnout Julii Hargateovou a vzít si na svědomí její osud. Vrozený smysl pro čest mu velel, aby jí pomohl, jak jen bude v jeho silách.

Kromě toho cítil zodpovědnost k Paulině, ale mezi oběma situacemi byl zásadní rozdíl. Julia se stala obětí okolností, za něž nemohla. Na druhou stranu Paulině s ním okatě manipulovala a určitě neotěhotněla náhodou.

Vstoupil do salonu zařízeného ve světlých a tmavých odstí-nech růžové. Lady Hargateová odpočívala ve velkém křesle. Z její pozice a způsobu, jakým mu podala ručku, čišelo cosi povědomého. Držela se zpříma, a když se s ním vítala, neobtěžovala se postavit. Vypadala přesně tak, jak si ji pamatoval. Jako ptáček, který záměrně dává přednost zlaté kleci před nástrahami okolního světa. Kdysi musela být velice krásná.

Damon uctivě políbil její křehkou ruku.

„Můžete se vedle mě posadit,” navrhla mu a on ihned uposlechl.

„Lady Hargateová, omlouvám se vám za neohlášenou návštěvu…“

„Ráda vás opět vidím,” přerušila ho vlídně. „Mohl jste se ukázat dřív. Jak se daří vaší rodině?”

„Bratru Williamovi náramně dobře. Otec bohužel utrpěl opakované krvácení do mozku, takže je velice slabý.”

„To mě mrzí,” odvětila upřímně.

Damon se na okamžik odmlčel. Zvažoval, jak má pokračovat. Nemínil s Evou jalově klábosit a z jejího pohledu vyčetl, že vyčkává, kdy nadnese téma Julia. „Neslyšela jste o své dceři?” vyhrkl znenadání. „Musíte od ní mít nějaké zprávy. Už jsou to tři roky.”

Odpověděla mu vyhýbavě, ale ne nepřátelsky. „Ještě po ní pátráte, lorde Savagei?”

Muž přikývl, propaloval ji pohledem. „Ano. Bezúspěšně.

Vypadá to, jako by se Julia Hargateová propadla do země.”

Ve vedlejší místnosti dívka tiskla ucho ke studenému dřevu. Styděla se, že poslouchá za dveřmi, ale nedokázala si pomoct. Byla nesmírně zvědavá, co Damon poví její matce, jakou zvolí taktiku, aby se dobral pravdy.

„A kdybyste ji nakonec našel,” vyzvídala Eva, „jaké s ní máte úmysly, pane?”

„Z jejího chování soudím, že se obává anebo odmítá zaujmout místo po mém boku. Bůh ví, že jí nic nevyčítám. Vůbec se neznáme. Zajímá mě jenom to, zda je v pořádku a má všechno, co potřebuje. Poté jsem ochoten celou záležitost uzavřít v souladu s přáním vaší dcery.”

„Co když se rozhodne zůstat vaší chotí? Třeba touží stát se jednoho dne vévodkyní.”

„Potom mi to musí oznámit. Osobně,” odvětil chmurně Da-mon. Zdálo se, že nad sebou pojednou ztrácí kontrolu. „Ať se mi podívá do očí a vysloví to nahlas. K čertu s ní! Moc rád bych věděl, o co jí jde. Konečně bych mohl přestat s pátráním a vypořádat se s touhle patálií!” Vzápětí litoval, že se nechal

strhnout k hněvu. Obával se, že křehkou dámu urazil.

„Omlouvám se…,“ zamumlal. Avšak Eva odmávla jeho kajícnost stranou. Chápavě na něj hleděla.

„Víc než cokoliv jiného si moje dcera přeje rozhodovat sama za sebe. Od prvopočátku se bouřila proti skutečnosti, že jsme jí upřeli jednu z nejdůležitějších životních voleb. Vy se pochopitelně určitě cítíte stejně.”

Damonovy dlouho potlačované niterné pocity vytryskly na povrch jako podzemní pramen. Na světě neexistoval nikdo, komu by důvěřoval natolik, aby se mu dokázal svěřit. Ostýchal se dokonce i před Williamem. Všechny problémy i emoce si vždycky nechával pro sebe, bylo pouze na něm, aby se s nimi vypořádal. Alel momentálně se z nich potřeboval vyzpovídat. Silnější pohnutku dlouho nezažil.

Opřel si ruce pohodlně o kolena. „Ano, cítím totéž,” přiznal ochraptěle. Náhle nedokázal pohlédnout ženě do očí. „Chápu, proč se Julia vzpouzí a proč není schopná čelit následkům rozhodnutí lorda Hargatea a mého otce. Přestože jsem od začátku věděl, že to není její vina, obviňoval jsem ji z věcí, s nimiž nemá nic společného. Roky jsem ji nenáviděl stejně silně jako svého otce, který byl marnotratník a hazardní hráč. Snažil jsem se zapomenout, že vůbec existuje. Matčina smrt a vévodovo podlomené zdraví mi umožnily převzít zodpovědnost a ponořit se do světa financí. Ale’ ať už jsem se zaměstnával čímkoliv, v koutku duše jsem myslel na Julii. Nesvedl jsem nikoho milovat. Domníval jsem se, že na to mám právo, neboť oficiálně patřím k ní. Posléze jsem si uvědomil, že se od ní osvobodím jedině tehdy, když se s ní setkám.”

„Nikdy by mě nenapadlo, jak vás dva tohle manželství ovlivní,” přiznala Eva. „Tehdy dávalo jeho uzavření zvláštní smysl. Dvě urozené rodiny se postaraly o to, aby zabezpečily

svým dětem vhodného životního partnera… Nalézala jsem úlevu ve vědomí, že budoucnost mojí dcery je jasně daná a zabezpečená. Konejšila jsem se představou, jak jednoho dne hrdě převezme titul vévodkyně a bude se těšit náležitému respektu a úctě. Jiná dívka by se snad s tímto uspořádáním smířila, ne však Julia. Naneštěstí jsem netušila, že jsem svým pošetilým souhlasem zapříčinila rozpad své rodiny. Podcenila jsem paličatost své dcery. Odmalička měla pevnou vůli…, tedy má,” opravila se s provinilým úsměvem.

„Jaká vlastně je?” slyšel se Damon ptát.

„Nepodobá se ani mně ani otci… Už jako malá spoléhala na vlastní názory a úsudek, než aby se řídila našimi radami. Přála bych si, aby nebyla tak nezávislá. Nevěřím, že tahle vlastnost ženám prospívá. Avšak její povaha má i další stránku. Julia je snílek, dokáže být vášnivá i zranitelná. Bývá neskonale náladová a má spoustu zájmů. Řekla bych, že je nepředvídatelná…“

Jak Damon upřeně zíral na svoji společnici, upoutal jeho pozornost šperk, třpytící se v bělostném fiží pod ženiným krkem. Dáma dosud mluvila, ale jemu unikal význam jejích slov. Zvuky se otupily a splynuly s duněním jeho srdce. Přinutil se sklopit zrak, aby se neprozradil. Před očima se mu vznášela jistá vzpomínka. Vtom ho osvítilo poznání. Měl co dělat, aby bezděčně nezalapal po dechu.

Eva Hargateová nosí brož, kterou věnoval Jessice Wentworthové.

Jedná se o originál, jediný na světě. Není možné, aby lady Hargateová měla stejný. Ledaže by jej dostala…

…darem od své dcery. Jessiky Wentworthové…, Julie Hargateové.

Damonovi připadalo nesmírně obtížné odtrhnout zrak od rubínové brože. Koupil ji pro Jessiku Wentworthovou a čerpal

radost z představy, že okouzlující herečka nosí něco, co nějak souvisí s ním. Mnoho věcí zčistajasna dávalo smysl. Její nepolapitelnost, tajemný manžel, skutečnost, že na první pohled rozpoznala vzácnou odrůdu růží, kterou před mnoha lety Eva věnovala jeho rodině.

V hlavě mu kroužily četné otázky, dospíval k závěrům, jež způsobily, že zahořkle semkl ústa. Proč mu Jessika neřekla, kdo doopravdy je? Co to na něho hrála? Domníval se, že k němu chová tytéž sympatie jako on k ní, ale co když propadal pouhé iluzi? Je to herečka, připomněl si. Prvotřídní a zkušená. Zřejmě se rozhodla přimět ho, aby se do ní zamiloval, a teď se mu směje, protože neměl ponětí, že se dvoří vlastní ženě.

Krev se mu pěnila zlostí a uraženou pýchou. Nemohl se do-čkat, až Jessiku dostane do rukou a vyčiní jí, že si z něho tropi-la blázny. Tři roky po ní marně pátrá, zatímco ona se schovává na nejveřejnějším místě ze všech - v divadle. Julii Hargateovou si představoval jako vyplašenou, křehkou holubici, kterou nesnesitelné okolnosti spojené s nechtěným manželstvím přinutily žít v ústraní, a zatím se jedná o úspěšnou umělkyni s vrozeným talentem k přetvářce.

Není divu, že rodiče odmítají přiznat, kde jejich dcera skončila. Nehodí se, aby se bohatá, urozená dívka v jejím postavení producírovala po jevišti. Většina přátel lorda Hargatea by nad Julií štítivě ohrnula nos a obvinila ji, že zostudila celou rodinu. Současně si Damon uvědomoval, že nepokrytě obdivuje její statečnost. Aby člověk dokázal to, co ona, musí mít pořádnou kuráž. Není lehké žít - a prosperovat - výhradně z vlastního talentu. Aby dosáhla svého cíle, podstoupila velikou oběť a riziko. Svým dohozeným manželem musí nebetyčně pohrdat, pohání ji touha silnější než strach, jež jí velí zmařit otcovy plány.

Dlouhé roky bojoval se stejnými pocity. Šlo pouze o to, že každý z nich zareagoval na vzniklou situaci jinak. Julia se všeho vzdala - své pověsti, bezpečí, dokonce i jména. On naopak zaujal místo svého otce a postavil se do čela rodiny s úmyslem převzít vládu nejenom nad vlastním životem, ale i nad bytím svých bližních.

Jak se tak díval do obličeje paní Hargateové, začal ji litovat, fe to hodná a laskavá ženská, která má bohužel tu smůlu, že se nedokáže řádně vypořádat s panovačným manželem a svéhlavou dcerou. Eva se zatvářila nechápavě. Všimla si, že se v obličeji jejího protějšku něco změnilo.

„Uvědomil jsem si, že Julia si nepřeje být objevena,” prohodil B nuceným klidem. „Ale už to trvá moc dlouho. Mám závazky, kterých si nejste vědoma. Vbrzku musím učinit zásadní rozhodnutí. Roky jsem na Julii čekal a vyměřený čas mezitím vypršel.”

Zdálo se, že mužův upřený pohled Evu vyplašil. „Ano. Chápu vás, lorde Savagei. Pokusím se s Julií spojit. Snad se mi ji podaří přesvědčit, aby se s vámi setkala.”

Dřív než jí Damon stačil odpovědět, vložil se do hovoru další hlas. „Ne, to neuděláš!”

Oba se obrátili ke dveřím. Ve veřejích se hrozivě tyčil jakýsi muž. Nepochybně lord Hargate, Damonův tchán.

„Edwarde!” zvolala Eva. Úlekem zbledla jako stěna. „Já… Nečekala jsem, že se vrátíš tak záhy.”

„Ještěže jsem to udělal,” zavrčel její choť. Povýšeně se nad nimi naparoval. „Měla jsi lorda Savagea odmítnout, drahá, a počkat, až budu přítomen.”

„Nemohla jsem přece vyhnat Juliina manžela…“

Edward chabé protesty své ženy zcela ignoroval a vyměnil si dlouhý pohled s Damonem. V posledních dvou letech hodně zestárl, tmavé vlasy prokvetly stříbrem. Ani síť vrásek

nezměkčila výraz jeho obličeje, naopak teď vypadal jako vytesaný z věkem omšelé žuly. Nad malými tmavými pichlavými očky se ježilo huňaté obočí. Byl vysoký a štíhlý, nenašel by se na něm gram přebytečného tuku. Očividně měl přísné požadavky jak na sebe, tak na druhé.

„Čemu vděčíme za radost z vaší neočekávané návštěvy?”

/optal se Damona hlasem prodchnutým sarkasmem.

„Dobře to víte,” odsekl Savage.

„Neměl jste se obtěžovat. Jasně jsme vám dali na srozuměnou, že od nás se o Julii nic nedozvíte.”

Damon zachoval neproniknutelný výraz, ačkoliv v něm kypěl hněv a hrozil výbuchem. Nejradši by svého tchána udeřil a smazal mu z obličeje ten přezíravý výraz. Hargate zjevně nikdy nelitoval, čeho se dopustil. Nezajímalo ho, zda svým počínáním někomu ubližuje.

„Tato situace nevznikla mým přičiněním,” pravil mladý muž tiše. „A mám právo vědět, co se stalo s Julií.”

Hostitel se chraplavě rozchechtal. „Určitě nechcete slyšet o ostudě, do které nás uvrhla. Sebe, svoji rodinu, i vás, svého chotě. Dělejte si s ní, co uznáte za vhodné - jenom se o ní přede mou nezmiňujte.”

„Edwarde,” pípla nešťastně Eva a hlas se jí zlomil.

„Nechápu, proč to musí být takhle…“

„Ona si to vybrala, ne já,” ohradil se ostře. Nepohnula s ním ani slza, klouzající jeho ženě po tváři.

Julia, skrývající se ve vedlejší místnosti, dočista zkameněla. Tiskla se ke zdi a poslouchala rozhovor odvíjející se mezi jejími rodiči a Damonem. Instinkt ji nabádal, aby se koukala ztratit. Připadla si příšerně zranitelná, jako by ji každé další hrubé slovo vypuštěné z otcových úst mohlo ohrozit na životě. Bála se mu postavit. Přesto za ním musí jít a přinutit ho, aby ji konečně vzal na vědomí. Nezbývá, než mu všechno vmést do

očí. Dříve než si uvědomila, co činí, rozrazila dveře a vtrhla do salonu.

Při pohledu na rozlícenou dceru Eva zalapala úlekem po dechu. Lord Savage nehnul ani brvou, snad jen pevněji semkl rty. Edward vypadal, jako by do něho udeřil blesk.

Julia se postavila vedle matky a položila jí dlaň na úzké rameno. Zdánlivě šlo o chlácholivé gesto, ve skutečnosti však čerpala sílu z její přítomnosti. Pod bříšky prstů cítila křehké kosti. To spolu s vědomím, že právě otec je zodpovědný za matčino utrpení, ponouklo Julii k většímu hněvu.

„Jak se opovažuješ zde ukázat?” zahřímal lord Hargate.

„Věř mi, že bych tu nebyla, kdyby existoval jiný způsob, jak se sejít s matkou.”

„Vy dvě jste se proti mně spikly!”

Julia na něho zírala a ostře si všímala změn, které v otcově tváři natropil čas. Přičaroval mu vrásky a postříbřil vlasy. Zajímalo by ji, zda lord Hargate zaznamenal, že jeho dcera dospěla. Pozbyla andělské buclatosti a proměnila se v ženu. Proč Edward není schopen otcovské náklonnosti, po níž jeho dcera zoufale prahne? Několik laskavých slov a výraz uznání nad tím, čeho dosáhla, by mohly od základu změnit kurz jejího života. Kéž by se dokázala zbavit potřeby jeho lásky, která ji souží od chvíle, kdy odešla z rodného domu! Cosi v jejím nitru se odmítalo vzdát posledních záchvěvů naděje.

V očích ji zaštípaly slzy. Považovala je za ponižující a nechtěla jim dovolit, aby se skutálely po lících. „Není v mých silách tě čímkoliv potěšit, a nikdy nebylo,” obvinila ho, zatímco mu hleděla do kamenného obličeje. „Proč se tedy divíš, že jsem se přestala snažit? Tvým vysokým nárokům stejně nikdo není schopen vyhovět.”

„Tvrdíš, že jsem od tebe očekával příliš mnoho,” prohodil Edward a povytáhl huňaté obočí. „Žádal jsem po tobě jediné -

abys byla poslušná. Nedomnívám se, že je to nepřiměřený požadavek. Na oplátku jsem ti poskytl život v přepychu, vzdělání, a Bůh mi odpusť, i vysoce urozeného manžela.”

„Víš, proč jsem se stala herečkou? Protože jsem si každý den představovala, jak by bylo krásné, kdybys mě opravdu miloval. Kdyby ti alespoň trošičku záleželo na tom, co si myslím a co cítím. Stala jsem se mistryní v předstírání, a není proto divu, že bez divadla nemohu žít.”

„Neobviňuj mě ze svého úpadku!” Edward vrhl na Damona sžíravý pohled. „Připadá mi zábavné a zároveň ironické vědět, jak se vy dva k sobě náramně hodíte. Oba jste nevděční a vzdorní. Nuže, už se vám nebudu plést do života - a vy se laskavě nepleťte do mého! Oběma vám zakazuji vstup do tohoto domu!”

Damon bezděčně vykročil kupředu, aby hádku uťal. Ale Julia před ním polekaně uskočila a vydala nesouhlasný zvuk. Vyčítavě se na něho podívala. Zarazil se. V onom kritickém okamžiku si naplno uvědomil, jak moc jí rozumí. Možná víc než kdokoliv jiný. I v ní se sváří ona dojemná kombinace hrdosti a touhy, která ho sužovala po celý život. Julia toužila být milována, ale zároveň si děsila pomyšlení, že by někomu měla darovat své srdce.

Damon sevřel ruku v pěst. Byl v pokušení dívku popadnout a odvést ji odsud, aby ukončil tuto nechutnou scénu. Na rty se mu drala slova, která dosud žádné ženě neřekl. Pojď se mnou… Postarám se o tebe… Pomohu ti… Ale dřív než se odhodlal k činu, Julia., se obrátila na patě a s hrdě vzpřímenými zády a zatnutými pěstmi prchala pryč. Po jejím odchodu se v salonu rozhostilo zlověstné ticho. Damon se otočil k hostiteli, aby shledal, že jím nepříjemný incident v nejmenším neotřásl.

„Ať už mám jakékoliv chyby,” poznamenal zhrzený otec.

„Takové dítě jsem si nezasloužil.”

Mladík se ušklíbl. „Souhlasím. Pro vás je až příliš dobrá.”

Hargate mu opět dal najevo svoje pohrdání. „Laskavě měj zbavte své mrzké přítomnosti a opusťte moji domácnost, Savagei.” Varovně pohlédl na svou ženu. Dával jí tím na srozuměnou, že tato záležitost je podle něj vyřešená. Nato několika odměřenými kroky vypochodoval z místnosti.

Mladík přistoupil k roztřesené paní, která pojednou vypadala na zhroucení. Přidřepl u jejího křesla. „Mám zavolat služebnou?” otázal se. „Mohu pro vás něco udělat?”

Namáhavě zavrtěla hlavou. „Prosím,” vyzvala ho kolísavým hlasem, „pokuste se Julii pomoct. Zdánlivě vypadá silná, ale pod tvrdou slupkou…“

„Ano, já vím,” zamumlal. „Julia bude v pořádku, máte mé slovo.”

„Mrzí mě, že to takhle dopadlo,” zašeptala. „Do poslední chvíle jsem doufala, že se vy dva jednou shledáte a pak.

„Co pak?” vyzval ji a tázavě vyklenul obočí.

Pousmála se nad vlastní pošetilostí. „A pak možná zjistíte, že jste nakonec stvořeni jeden pro druhého.”

Damon potlačil úsměšek. „Ano, bylo by to nejvhodnější řešení. Ale obávám se, že takhle snadné to není.”

„Kdepak,” přisvědčila a smutně se na něj podívala.

KAPITOLA 10

Julia se vrátila do svého domu v Somersetu se směsí paniky a úlevy v duši. Přála si vklouznout do postele, schovat se pod přikrývkou a najít způsob, jak vymazat tenhle den ze své paměti. Když se dostavila její hospodyně Sarah, přikázala jí, aby k ní po zbytek večera nepouštěla žádné hosty. „Nechci nikoho vidět. Bez ohledu na to, jak si připadá důležitý.”

„Ano, paní Wentworthová,” přisvědčilo tmavovlasé děvče. Na touhu své paní po samotě si dávno zvyklo. „Mám vám pomoct se svlékáním?”

„Ne, zvládnu to sama.”

V kuchyni si vzala láhev vína a skleničku. Poté vystoupala po úzkém schodišti do ložnice. „Proboha, co jsem to provedla?” zamumlala si pro sebe. Nikdy neměla svého otce konfrontovat. Ničeho tím nedosáhla. Až na to, že lord Savage zjistil, kým Jessika doopravdy je.

Zajímalo by ji, zda se na ni zlobí. Ano, musí… musí si mys-let, že se z něj pokusila udělat hlupáka. Co když se rozhodne jí pomstít? Cestou usrkávala víno. Počká několik dní, a potom ho vyhledá. Mezitím Savage stačí vychladnout a v klidu si o všem promluví.

Jako náměsíčná vstoupila do ložnice. Stěny pokrývaly tapety s potiskem šalvěje a růží. Obklopovaly širokou postel se čtyřmi sloupky s baldachýnem studeného zeleného odstínu. Kromě lůžka v místnosti stály pouze šatní skříň z hlazeného dřeva, toaletní stolek a pohovka se zlaceným rámem a polstrováním barvy šampaňského. Na stěnách viselo několik rytin zpodobňujících herce a scény z divadelních her a originál stránky z jednoho ze Scottových rukopisů. Věnoval jí ho po prvním úspěchu v Capitalu.

Procházela komnatou a čerpala útěchu z důvěrně známých věcí, které získala vlastním úsilím. Nezůstaly zde žádné stopy z její minulosti, žádná nepříjemná připomínka. Zde byla v bezpečí. Stala se Jessikou Wentworthovou. Kéž by dokázala vrátit právě uplynulý den! Co ji přinutilo odhalit lordu Savageovi svou pravou totožnost?

Vzpomínala, jakým způsobem se na ni podíval, než utekla z matčina salonu. Jako by ji probodával očima. Zdálo se, že ostře vnímá každou její myšlenku, každé hnutí mysli. Připadala si bezmocná jako dítě, jako kdyby padla všechna její tajemství i ochranné zdi, které ji obklopovaly.

Usedla k toaletnímu stolku a několika doušky dopila víno. Už nechtěla na Damona myslet. Potřebovala se vyspat a připravit se na zítřejší zkoušku Loganovy nové hry. Nesmí dopustit, aby kvůli soukromým problémům utrpěla její kariéra.

Svlékla si šaty a nechala je ležet na podlaze. Oděla se do jednoduchého županu z modrého mušelínu a upevnila jej v pase stuhou. Vydechla úlevou. Vytahala z účesu vlásničky a prsty si prohrábla popelavě plavé kadeře. Pak se chopila výtisku divadelní hry Moje přítelkyně Přetvářka a chystala se vklouznout s ním na lůžko. Vtom ji vyrušil jakýsi zvuk, jenž se rozlehl ztichlým domem. Ztuhla a zaposlouchala se. Zdola k ní doléhaly zvuky tlumené hádky. Zaslechla, jak hospodyně polekaně vykřikla.

Julia odhodila scénář stranou a pospíchala na chodbu.

„Sarah!” volala znepokojeně. Chvátala ke schodišti. „Sarah, co se děje?”

Na prvním schodu se zarazila. Služebná stála uprostřed vstupní haly. Vchodové dveře zely dokořán a dovnitř se hrnul lord Savage.

Julií zazmítala panika, v hlavě měla dočista prázdno. Vyděšeně zírala na hrozivou postavu pod sebou. Muž z ní nespouštěl zrak. Zlověstně mhouřil oči a v obličeji se mu zračilo napětí.

„Paní Wentworthová,” zajíkala se hospodyně. „On… sem vtrhl… Nedokázala jsem ho zastavit.”

„Přišel jsem si promluvit se svou ženou,” zahromoval Savage, aniž odtrhl oči od Julie.

„Vaší…,“ nechápala služebná. „Potom musíte být… pan Wentworth.”

Příchozí se zamračil. „Ne, nejsem pan Wentworth,” prohlásil kousavě.

Julii se nějakým zázrakem podařilo nasadit vyrovnaný výraz. „Musíte odejít,” vyzvala ho nesmlouvavě.

„Momentálně nejsem připravena o čemkoliv diskutovat.”

„To je škoda.” Damon začal stoupat vzhůru po schodech.

„Čekám na to tři roky.”

Očividně neměla na vybranou. Proto se připravila na boj. Avšak nejprve oslovila služku. „Běž si odpočinout, Sarah. Postarám se o to.”

„Ano, madam,” odvětila pochybovačně dívka. Dívala se na neústupného chlapa, hrnoucího se vzhůru. Nato bleskově zapadla do své světničky. Zjevně usoudila, že je moudřejší se do ničeho nevměšovat.

Jak se Savage blížil k Julii, zdvihla dívka hrdě hlavu a oplácela mu upřený pohled. „Jak se opovažujete vniknout násilím do mého domu?” vyštěkla a přitáhla si župan těsněji k tělu.

„K čemu byly dobré všechny ty lži? Proč jste mi při prvním setkání neřekla pravdu?”

„Lhal jste stejně jako já. Vydával jste se za starého mládence…“

„Nejsem zvyklý cizím ženským na potkání vykládat o svém soukromí.”

„Když už tedy jsme u těch intimností… Ví lady Ashtonová, že nejste právně volný, jak se domnívá?” „Vlastně ano.”

„Předpokládám, že vás nutí zbavit se nevítané manželky a oženit se s ní. Už kvůli dítěti.” Julia spokojeně sledovala, jak se Damon překvapeně zarazil.

„Jak to víte?” otázal se ostře.

„Lady Ashtonová se mi svěřila v krejčovském salonu. Pokusila se mě varovat, ať od vás dám ruce pryč. S klidem jsem jí oznámila, že se strachuje zbytečně. Vy jste totiž poslední muž na světě, s nímž bych se chtěla zaplést.”

„Komu tedy dáváte přednost?” zeptal se jízlivě. „Loganu Scottovi?”

„Komukoliv, jen když to nebudete vy!”

„Proč?” Sklonil hlavu a horce jí dýchal do tváře. „Protože jsem vás děsil? Protože jste si nedokázala pomoct a toužila po tomtéž, co já?”

Julia se pokoušela couvnout, ale chytil ji za ramena. Přestože ji pevně držel, mohla se mu vysmeknout, kdyby chtěla. Avšak cosi jí v tom bránilo. Jakási neznámá síla jí nedovolila se odtáhnout. „Netuším, o čem mluvíte,” prohlásila rozechvěle.

„Postřehla jste to, když jsme se prvně setkali… Oba jsme to cítili.”

„Všechno co chci, je, abyste mě nechal na pokoji,” dala se slyšet a zalapala údivem po dechu, když ji pevně přivinul k sobě.

V očích mu plál zlověstný žár, jenž měnil mrazivou šeď v živé stříbro. „Pořád mi lžeš, Julio.”

Zachvívala se dosud nepoznaným zmatkem. Intenzivně vnímala manželovu osobitou vůni, teplo jeho dlaní i vzrušené po—

hlaví, tisknoucí se jí k břichu. Hrud se jim dmula v tomtéž ryt-mu. Byla zvyklá, že ji muži svírali v náruči, ale vždycky jenom na jevišti, v prostředí divadla. Naučená slova a pohyby nikdy nepatřily jí. I emoce byly pečlivě nacvičené pro potěchu publika. Ted je to poprvé doopravdy a ona nemá ponětí, jak se zachovat.

Savage sklouzl dlaněmi po tenkých rukávech jejího županu. Vlna tepla putovala z prochladlých ramen až k holým zápěstím. Promlouval k ní s ústy přitisknutými k její tváři, při každém slovu se jí rty otřel o líčko. Byly tak znepokojivě blízko jejím. „Tu noc, kdy jsi za mnou přišla do mého domu, bych ti za podobný dotek věnoval celé jmění. Dal bych ti cokoliv, jen abych se směl těšit z tvé blízkosti. Slíbil jsem si, že nedopustím, aby se mi něco postavilo do cesty. Chtěl jsem tě mít.” ‘>

„Však ti nic nebránilo - až na manželku a těhotnou milenku,” odsekla Julia, krev jí divoce pulzovala v žilách.

Poodtáhl se a sklopil zrak. Vějíře hustých řas zastínily stříbřité oči. „Nevím jistě, zda je Paulině v naději. Netuším, zda mi nelže. Ani co si počnu, jestli se ukáže, že mi říká pravdu.” Zaváhal a chmurně dodal: „Vím jenom to, že jsi moje.”

„Nikomu nepatřím.” Pokusila se mu vymanit a zakolísala.

„Odejdi, prosím,” hlesla zoufale a hledala útočiště ve své ložnici.

„Počkej!” Damon ji zadržel na prahu a otočil k sobě.

„Julio…“ Všechny předem připravené přesvědčovací proslovy se mu zčistajasna zadrhly v hrdle. Chtěl, aby pochopila, že není takový, jak na první pohled působí. Jak je možné, že se jeho skvěle zorganizovaný život zčistajasna utápí v takovém zmatku?

Uchopil kadeř dívčiných nespoutaných vlasů, dosahující až k pasu, a pohrával si s ní v prstech. Julia vyčkávala, ani se nepohnula. Zdálo se, že čelí témuž pocitu nevyhnutelnosti jako on. Náhle mu připadalo neuvěřitelné, že jí po celý svůj život pohrdal a zapíral ji. Bránil se jí. A nakonec se ukázalo, že je přesně tou ženou, po níž nejvíc prahne.

Vklouzl dlaní pod vodopád vlasů a pohladil hrdou křivku hrdla. Cítil, jak Julia pod jeho dotekem strnula. Slabě vykřikla na protest, když ji zvolna, centimetr po centimetru, sunul k sobě.

„Není to správné,” zašeptala.

„Je mi to fuk.” Na všem mu přestalo záležet. Na pečlivě na-plánovaném životě, na potížích, s nimiž po léta bojoval. Všechno vypudil z mysli. Tiskl ženu k sobě. Vtom se zachvěla a sykla na protest.

Vyčkával. Další krok je na ní. Nesměle jej pohladila po hlavě a zabořila prsty do kučeravých vlasů. Víc nepotřeboval. Vášnivě ji políbil. Zmocnila se ho čirá slast, vnímal ji všemi nervy a smysly. Julia je rozkošná. Její ňadra se mu smyslně otírala o hrud, nesměle se k němu vinula. Na rukou a pažích ho lechtaly její dlouhé vlasy. Přestal dívku líbat, nabral do dlaní hedvábné kadeře a pomazlil se s nimi.

Julia vzlykla a zachvěla se. „Kéž bych tě dokázala nenávidět,” zamumlala.

Damon se jí zahleděl do tváře. Pohladil ji palci po půvabné bradě. „Nejsem svatý, Julie. Lhal jsem každému, dokonce i sám sobě. Počínal jsem si stejně jako ty. I ty sis zařídila svůj život, jak nejlépe to šlo. Učinil jsem totéž.”

Do očí jí vhrkly slzy a kutálely se po tváři. Okamžitě setřel horké krůpěje bříšky prstů. Konečně s ním mohla otevřeně hovořit. Ulevilo se jí. „Neměla jsem ponětí, že se mě pokoušíš najít.”

„Proč jsi mi neprozradila, kdo ve skutečnosti jsi, když jsme se tenkrát setkali u Brandonů?”

„Snažila jsem se chránit.”

„Líbilo se ti mít nade mnou výhodu.”

„Kdepak,” ohradila se, avšak prozradila ji červeň stoupající do tváří.

Chmurně se pousmál. „Nikdy jsi mi nechtěla říct pravdu, že ne?” Odpověď vyčetl z dívčiných uzardělých lící. Majetnicky ji hladil po těle. „Mě se tak snadno nezbavíš, Julie.”

Pokusila se mu vymanit, ale pevně ji svíral v náruči. Tentokrát ji políbil smyslně, jazykem vklouzl do svatyně jejích úst. Julia se neubránila, aby mu nevyšla vstříc. Zasténala slastí. Náhle se od něho odtrhla a zabořila mu obličej do ramene. Plně si uvědomovala rozsah katastrofy, do níž se oba řítí. A nepochybovala, že Damon jakbysmet. „Nic z toho nebude,” zahuhlala s ústy přitisknutými k látce jeho kabátce. „Nikdy se nestanu ženou, jakou potřebuješ mít po svém boku. Máš určitou zodpovědnost…“

„Vždycky jsem byl za něco zodpovědný,” prohlásil energicky, avšak v hlase se mu objevil náznak zoufalství. „Do každého vztahu jsem vstupoval s vědomím, že nemá žádnou budoucnost. Že nemohu žádné ženě nabídnout svoje jméno a život po mém boku. Takže teď, když jsem tě konečně našel, mi neříkej, že neztělesňuješ to, po čem toužím.”

„Co to povídáš?” otázala se a smutně se pousmála. „Copak ti nejde o zrušení našeho sňatku? Dokonce připouštíš možnost jeho pokračování? Ale já už dávno nejsem Julia Hargateová. Proměnila jsem se v osobu, která se k tobě naprosto nehodí.” „Nezáleží mi na tom.”

„Ale bude,” prorokovala, zatímco se pokoušela vykroutit z jeho sevření. „Začneš po mně žádat, abych se vzdala všeho, na čem jsem léta pracovala. Všeho, co mě činí šťastnou. Nejsi

typem člověka, jehož choť se může producírovat po jevišti a přijímat dvoření a polibky svých kolegů, přestože nejsou míněny doopravdy.”

„K čertu s tebou!” zaklel vášnivě. „Už to déle nevydržím.” Nesmlouvavě drtil manželčina ústa, pokoušel se proniknout mezi pevně sevřené rty. Dotíral na ni tak dlouho, až neměla dostatek vůle se bránit. I ona ho chtěla mít co možná nejblíže. Divoce zaklesl prsty do saténové stuhy a rozvázal ji.

Mušelínový župan sklouzl dívce z ramen a odhalil bledou křivku ňadra. Zvědavě ji obkroužil prsty, zanechávaje za sebou horkou stopu. Julia se prohnula v zádech a ňadro mu vklouzlo pevně do dlaně. Vzdychala blahem, když si pohrával s tvrdnoucí bradavkou.

Julii pojednou zachvátil neklid. Co když Damonovi dovolí, aby se s ní miloval? Kromě sebe samé nikomu nic nedluží. Jistě má po tom všem právo rozhodovat sama za sebe, zejména v této záležitosti. Ustavičně přecházela z jedné role do druhé. Byla Julií Hargateovou, paní Wentworthovou a desítkami dalších postav.

Avšak tentokrát všechny vypůjčené charaktery někam odpluly a ona hrála bez přetvářky sama za sebe.

„Nikdy jsem nepodlehla pokušení,” prohlásila a uchopila mužův obličej do třesoucích se dlaní. „Něco takového si nemůžu dovolit. Práce, disciplina, spoléhat jenom sama na sebe… To jsou jediné věci, o něž se mohu opřít. Nechci se zamilovat. Nechci nikomu patřit. Ale současně…“

„Ano?” vyzval ji.

„Nechci být sama.”

„Dnes večer sama být nemusíš.”

„Přijal bys ode mě jednu jedinou noc? Ale pak bez řečí odejdeš, až tě o to požádám.”

„Já nevím,” zamumlal. Odmítal přiznat pravdu.

Zoufale se zachichotala. V duchu si přiznávala, že jí přestává na čemkoliv záležet. Znenadání je důležité jenom to, že jsou spolu. Konečně smí poznat tajemství, která jí dlouho zůstávala odepřena.

Damon ji svlékl ze županu, jako by jí dokázal číst myšlenky. Oděv se proměnil v šustivou hromádku u jejích nohou. Muž putoval očima po dívčině těle, ale Julia se ani nepohnula. Nepředpokládala, že pohled na její nahotu na Damona tak mocně zapůsobí. Obličej mu zbrunátněl, ruce, jimiž se po ní natahoval, se chvěly.

Klouby prstů pohladil jemnou kůži těsně pod ženinými ňadry, obkroužil oblouk žeber a dlaněmi sklouzl po bříšku. Jakmile se dotkl chloupků v klíně, zadržela dech. Překotně se odtáhla a zavrtěla hlavou.

Nepřestával na ni dotírat, hladil ji po zádech, do uší šeptal sladká vyznání. Vyhledal její ústa a ona se mu otevřela. Poprvé v životě se zcela přestala ovládat. Odnesl ji na lůžko a položil do zelenkavého hedvábí.

„Julio,” pronesl přiškrceným hlasem, „jestli mě ihned nezastavíš… Prokristapána, udělej to hned!”

Horoucně se k němu přivinula. „Chci tě,” zašeptala. „Chci tě cítit na svém těle.”

Damon se přerývaně nadechl a jal se ze sebe strhávat kabátec, vázanku a košili. Když sáhl po poklopci kalhot, Julia odstrčila jeho ruce stranou. Přinutil se trpělivě vyčkávat a bojovat se vzrůstající náruživostí, zatímco ona s vážnou tváří prostrkovala velké knoflíky pečlivě obšitými dírkami.

Jakmile povolila poslední, Damon usedl na okraj lůžka a zul si boty. Poté se zbavil kalhot a spodního prádla. Obestíralo je ticho. Pak ucítil nahoře na zádech Juliina vlhká ústa. Obestřel ho blažený pocit. Ani se nepohnul, jen si vychutnával nečekaný příval něhy.

Zezadu jej objímala a tiskla se k němu obnaženými ňadry. Přes rameno mu spadala její hladká kadeř. Dívka mu připomínala zvědavou mořskou pannu, opatrně zkoumající lidské tělo. Dlaněmi mu zlehka putovala po kůži. Na hrudi se zarazila s rukou přimáčknutou k místu, pod nímž burácelo jeho srdce. Nato si to namířila dolů po svalnatém břichu. Damon pevně semkl víčka, když se nesměle dotkla připraveného mužství. Zakryl její prsty svými a zesílil tlak, dokud ho neochromil opojný proud blaha.

Otočil se, položil ženu na záda a zakryl ji svým tělem. Dychtivě popadla jeho hlavu do dlaní, zabořila mu prsty do vlasů a líbala ho. Uchopil do misek rukou dmoucí se ňadra. Začal je škádlit jazykem, dokud se bradavky neproměnily v ostré hroty.

Julia se k němu úporně vinula, nechala se strhnout toužením horkých těl. V posledních minutách se nepoznávala. Beze studu se cele podrobovala naléhání téměř neznámého muže. A chtěla víc. Přilnout k němu ještě těsněji, zapomenout na vlastní existenci a naprosto se poddat záplavě extáze.

Zkušeně se jí dotýkal prsty i ústy, zažínal v ní směsici libých pocitů. Koleny jí rozevřel stehna a dotkl se zvlhlého klína. Za-skočena intimitou tohoto doteku prudce otevřela oči, do nichž se ihned zabodlo světlo lampy stojící na nočním stolku. Toužila se ukrýt v temnotě.

„Prosím,” vydechla. „To světlo…“

„Ne,” oponoval. „Chci se na tebe dívat.”

Pokusila se zaprotestovat, ale sotva se k ní sklonil, slova se jí vzepřela v hrdle. Damon putoval ústy stále níž, až na výsostně soukromé území jejího těla. Horkým jazykem odkrýval dosud nepoznaná tajemství. Svíjela se pod ním a sténala, jako by ji trýznila nevýslovná bolest. Avšak nic ji nesoužilo. Podléhala rozkoši, která se vymykala všemu

chápání. Nořila prsty do mužovy kštice. Zprvu se ho snažila odstrčit, posléze ho vinula k sobě blíž. Utápěla se v přívalu slasti, jako by se vznášela v oblaku pronikavé bílé záře.

Damon zvedl hlavu a zakryl Julii svým tělem. Prohnula se v zádech a povzdechla si. Ať si s ní dělá, co chce. Na falešný stud už je pozdě. Cele se mu otevřela, je připravená uhasit každou jeho touhu. Ostře vnímala silný tlak mezi stehny, jež byl předznamenáním prudké bolesti. Kousla se do rtu a objala manžela pažemi kolem zad. Kéž by si ji Damon konečně vzal tímto navýsost příjemným, primitivním způsobem a hana byla dokonána. Avšak muž se zarazil. Užasle na ni zíral, jako by se bránil poznání.

„Ty jsi panna,” špitl.

Sevřela ho ještě pevněji, drobnými dlaněmi ho bezděčně povzbuzovala, aby pokračoval.

„Proč?” vysoukal ze sebe jediné slovo, na něž se vzmohl.

Vzhlédla k němu a oči se jí zatřpytily. „Nikdy jsem po nikom nezatoužila. Ty jsi první.”

Damon jí zlíbal hrdlo, líce i rozechvělé rty. Zdálo se, že je až po okraj naplněný touhou, která ho sžírala po celý jeho dospělý život. Mocně se zhoupl v bocích a připravil Julii o počestnost. Ztuhla mu v náruči a prudce vydechla. Nerad jí ubližoval, avšak náramně ho těšilo, že je první, kdo se s ní tímto způsobem sblížil. Byla nesmírně úzká. Horce ho svírala v hlubinách svého klína. Snažil se ji upokojit. Zasypal ženu deštěm polibků, chválil ji a všemožně jí projevoval náklonnost. Pokoušel se ji uchlácholit.

Posléze se Julia uvolnila a zcela se mu podvolila. Byl k ní nevýslovně něžný. Pohrával si s jejím tělem a podněcoval v něm touhu. Dívka se zachvívala slastí, když se oddávali pomalému rytmu, na jehož křídlech stoupali k výšinám. Počáteční bolest někam odplynula, proměnila se v náruživost

dostat víc. Damon vyhověl její nevyslovené žádosti, nořil se stále hlouběji a zároveň vynášel svoji milou k nebesům. Náhle ji popadl za boky, zabořil prsty do oblého zadečku a vychutnal si vyvrcholení. Tiskl se k Julii natolik silně, až to vypadalo, že jejich těla spolu splynula.

Zeny se posléze zmocnila nesmírná ospalost. Uvelebila se v ohbí mužova lokte. Damon zhasl lampu a místnost se ponořila do mírumilovné temnoty. Julia zpola dřímala, hlavu plnou jalových myšlenek, její smysly se opájely mužovou blízkostí. Už nebyla tajemnou postavou vzbuzující zvědavost veřejnosti, ani herečkou odříkávající naučené fráze. Odřízla se od minulosti, která ji svazovala. Otočila hlavu a zahleděla se na ostře řezaný profil muže spočívajícího vedle ní. Lord Savage, její manžel. Jestli mu to dovolí, převezme vládu nad jejím životem. Bude ji držet v bezpečí, zahrne ji veškerým myslitelným přepychem, takže ji nakonec nezamrzí, že v podstatě žije ve zlaté kleci. Ona však nedovolí, aby ji někdo vlastnil. Po většinu života ji uzurpoval otec a to jí dočista stačilo.

Neztratí se v manželově stínu po vzoru své matky. Na to si příliš váží své samostatnosti. Dlouho bojovala o přežití a o nezávislost. Právě proto svazek s Damonem nepřipadá v úvahu.

KAPITOLA 11

Damon se zvolna probouzel. Zpočátku ho zmátlo zjištění, že je v cizí posteli. Z polštářů stoupala slabá vůně dámského parfému. Zpola spící zabořil obličej do jemného krémového povlečení. Vtom k němu dolehly vzpomínky na právě uplynulou noc a prudce otevřel oči.

Leží sám v Juliině posteli.

Julia…Dřív pro něho představovala pouhé jméno, stín minulosti. Zčistajasna se proměnila v ženu z masa a kostí. Fascinovaně zíral na krvavou skvrnu na prostěradle. Udiveně přejížděl prsty po šarlatovém znamení. Nepovažoval za možné, aby Julia byla nevinná. S pannou se dosud nikdy nemiloval. Pouze se zkušenými ženami, naplno obeznámenými se všemi stránkami vášně. Sex s nimi se proměnil v radostné dovádění, s hlubokým prožitkem ze včerejší noci neměl nic společného. Julia je jedinou ženou na světě, která patří pouze jemu.

Proč mu uštědřila privilegium, které jiným odpírala? Rozhodně není prvním mužem, který po ní zatoužil. Prahnou po ní všichni pánové v Londýně. Logicky proto hledal vysvětlení, proč věnovala svůj věneček právě jemu. Dělila je spousta nezodpovězených otázek, momentálně ho však trápila pouze jedna jediná.

Chtěl mít Julii opět po svém boku. Připadala mu neskonale krásná, bezelstná a důvěřivá. Toužil ji škádlit, těšit, mazlit se s ní, rozehrát v ní pestrou směsici libých pocitů, o níž nedoufala, že se jí kdy dočká. Hodiny by ji svíral v náruči, a zatímco by spala, hlídal by její sny. Zčistajasna si připadal Julií úplně posedlý. Potřeboval ji mít kolem sebe. Ve dne i v noci. Kromě toho věděl, že se nejedná o přechodnou záležitost,

nýbrž o ryzí, nefalšovaný cit, který je navždy. Náhle si bez ní neuměl představit svoji budoucnost.

Odhodil pokrývky stranou. Nahý rázoval po místnosti a hledal svoje ošacení. Rychle se oblékl a rozhrnul závěsy, aby se podíval z okna. Bylo ještě poměrně brzy. Slunce nesměle stoupalo nad střechami probouzejícího se města.

Až na kroky hospodyně, přecházející halou, v domě panoval klid. Jakmile děvče spatřilo Damona na schodech, zapýřilo se a zostražitělo.

„Pane,” osmělila se služebná. „Smím vám nabídnout čaj a snídani?”

„Kde je moje žena?” přerušil ji kvapně.

Hospodyně o krok dva ucouvla. Určitě ji napadlo, že to nezvaný návštěvník nemá v hlavě v pořádku. „Paní Wentworthová jé v divadle, pane. Každé ráno mají zkoušky.”

Capital. Damona popudilo, že ho Julia před odchodem nevzbudila. Rozhodl se, že se za ní vydá a na místě ji konfrontuje. Mají si o čem povídat. Na druhou stranu i on má co řešit. Kupříkladu s Paulině. Zamračil se na nervózní služku.

„Vyřiďte paní Wentworthové, aby mě dnes večer čekala.” Ráno Julia prožila v divadle doslova peklo. Uvědomovala si,

že její výkon nestojí za nic a přivádí Logana k šílenství. Nedokázala si vybavit svoje repliky. Zdálo se, že se nemůže soustředit na svoji postavu, ani poskytnout správné narážky ostatním hercům. Kromě úporné bolesti hlavy ji sužovalo celé tělo. Nesvedla myslet na nic jiného kromě událostí včerejší noci.

V záchvatu lehkomyslnosti se dopustila šeredné chyby. Připadalo jí, že má právo být s Damonem. Cítila se osamělá, zranitelná, zoufale toužila po útěše a náklonnosti, které jí nabízel. Ovšem v nemilosrdném denním světle všechno rázem vypadalo jinak. V nitru pociťovala nesnesitelnou tíhu.

Prozradila svoje tajemství, a nikdy je nedokáže vzít zpátky. Neuklidnila ji dokonce ani důvěrně známá atmosféra divadla. Třeba je teď Damon přesvědčený o tom, že na ni má právo. Musí mu dát jasně na srozuměnou, že bez ohledu na okolnosti patří výhradně sama sobě.

„Ne abyste si myslela, že vás nemohu nikým nahradit,” varoval ji tiše Logan, poté co se protrpěla další scénou. „Ještě není pozdě předat vaši roli Arlyss. Jestli okamžitě nezačnete projevovat zájem o svou práci…“

„Tak jí tu roli dejte!” vyštěkla Julia a šlehla po Scottovi nevraživým pohledem. „Momentálně je mi to fuk!

Na takovou rebelii nebyl Logan zvyklý. Rozčilením si prohrábl vlasy tak, až mu stály jako hřebíky. V modrých očích se objevila popudlivost. „Vezmeme tuhle scénu znovu,” ucedil skrze zatnuté zuby. Panovačně pokynul ostatním členům souboru - Charlesovi, Arlyss a panu Kerwinovi. „Vy se mezitím odeberte do zkušebny a procvičujte texty. V současné chvíli hodnotím váš výkon o stupínek dva lépe, než vystupování paní Wentworthové.”

Zaměstnanci ochotně poslechli. Očividně se jim ulevilo, že mohou zmizet z jeviště plného napětí. Logan se otočil k Julii.

„Jdeme na to?” zeptal se mrazivě.

Beze slova se přesunul k levému křídlu, odkud přicházel na scénu. Jednalo se o výstup, v němž se hlavní postavy, Christine a James, přistihnou při prvních náznacích vzájemné náklonnosti. Julia ztvárňovala šlechtičnu vydávající se za komornou. Maškaráda jí umožnila užívat si nepoznané svobody. Na druhou stranu ji poněkud krušilo, že nalezla zalíbení v pouhém lokajovi, ale nedokázala si pomoct.

Julia se pokusila vtělit do své hrdinky směsici dychtivosti a nejistoty. Vstoupila na jeviště a vtom… spatřila vysokou

postavu Jamese. Čekal na ni. Se smíchem se k němu rozběhla a vrhla se mu do náruče.

„Nedoufal jsem, že přijdeš,” pravil a zatočil se s ní dokola. Potom ji postavil na zem. Opatrně jí smetl z obličeje zbloudilý pramínek vlasů, jako by se chtěl přesvědčit, že se mu to jenom nezdá.

„Nechtěla jsem,” odvětila bez dechu. „Ale nedokázala jsem si pomoct.”

Z nenadálého popudu se k ní sklonil a políbil ji. Julia zavřela oči. Věděla, co přijde. Na jevišti již byla nesčíslněkrát políbena Loganem, Charlesem a dokonce i panem Kerwinem v roli stárnoucího monarchy, který se ožení s mladičkou dívkou. Vzdor všem Loganovým přednostem Julii jeho polibky nikdy neuchvátily. Oba jsou profesionály a nemusí na scéně prožívat žhavé okamžiky, aby přesvědčivě zapůsobili na obecenstvo.

Ovšem jakmile se kolegovy rty dotkly jejích…, ožily v ní vzpomínky na včerejší noc. Na horkost Damonových úst a tlak jeho paží, jimiž ji k sobě tiskl, na vášeň, která se jí zmocnila…

Tlumeně vykřikla a odskočila od Logana. Omámeně na něho zírala, zatímco se prsty dotýkala rozechvělých rtů.

V tu chvíli lokaj James zmizel a objevil se známý Scottův výraz. Kolega vypadal rozčarovaně, zvolna vrtěl hlavou. Do hlasu se mu promítla zlost. „Co se to kčertu s vámi děje?”

Julia se odvrátila, rozčileně si třela paže. „Copak nemohu mít špatný den jako kdokoliv jiný? Na ostatní nejste tak tvrdý, když mají potíže s rolí. Zato přede mnou si neberete servítky.”

„Od vás očekávám víc.”

„Možná je to chyba,” odsekla ostře. Probodával ji očima. „Očividně ano.”

Zhluboka se nadechla a obrátila se k němu. „Zkusíme to znovu?”

„Ne,” odvětil kysele. „Dnes už jste mě připravila o hodně času. Vezměte si odpoledne volno - budu zkoušet s ostatními. Ale varu-‘ ji vás! Jestli zítra nebudete v dokonalé formě, dám vaši roli někomu jinému. Tahle hra pro mě hodně znamená. Ať mě vezme čert, jestli dopustím, aby mi ji někdo zkazil.”

Julia sklopila zrak. Ucítila bodnutí viny. „Příště vás nezkla-mu.”

„To bych vám radil.”

„Mám vyřídit ve zkušebně, že se mají vrátit?”

Přitakal a se zakaboněnou tváří jí zaznačil, aby odešla.

Dívka přikývla a zamířila do zadní části divadla. Mnula si spánky i oči ve snaze zbavit se úporné bolesti.

„Paní Wentworthová…“ Z neveselých myšlenek ji vytrhl hlas mladého muže.

Julia se zastavila a pohlédla na něho. Byl to Michael Fiske, scénický malíř nezměrného talentu. Vyzbrojen barvami a štětci vytvořil ty nejkrásnější kulisy a jevištní pozadí, jaké kdy viděla. I ostatní divadla rozpoznala výtvarníkův nesmírný potenciál a snažila se ho odlákat pryč. Přinutila tím Logana vyplácet mu nebývale vysokou mzdu, jen aby si udržel jeho mimořádné služby. Fiske, překypující sebevědomím, všem zaměstnancům Capitalu na rovinu sdělil, že si svůj plat zaslouží. Většina s ním v duchu souhlasila.

Ovšem dnes se Michaelova domýšlivost někam vytratila, choval se nezvykle váhavě. Držel se ve stínu, v rukou svíral jakýsi balíček a prosil ji hřejivýma hnědýma očima. „Paní Wentworthová,” opakoval.

„Ano, pane Fiske?” otázala se stržena zájmem. „Stalo se něco?”

Pokrčil rameny a přitiskl krabičku k sobě. „Vlastně ne. Jenom jsem vás chtěl o něco požádat… Tedy kdyby vám to nevadilo.” Zarazil se a zhluboka si povzdechl. V hezkém

obličeji se mu objevily pochybnosti. „Neměl jsem vás obtěžovat. Zkrátka na to zapomeňte…“

„Povězte mi to,” trvala na svém a povzbudivě se na mladíka usmála. „Přece to nemůže být nic špatného.”

Zdálo se, že se smířil s osudem. Podával jí jakýsi předmět zabalený v papíru. „Předejte to slečně Barryové, prosím.”

Opatrně záhadnou věc převzala. „To je dárek pro Arlyss?

Proč jí ho nepředáte sám, smím-li se zeptat?”

Michael zčervenal jako pivoňka. „Každý ví, že jste její nejlepší kamarádka. Má vás ráda a důvěřuje vám. Kdybyste jí to dala a přimluvila se za mě…“

Náhle pochopila. „Pane Fiske,” otázala se jemně, „vy máte s Arlyss romantické záměry?”

Muž svěsil hlavu a souhlasně zabručel.

Svou zjevnou upřímností Julii dojal. „Nikterak mě to nepřekvapuje. Koneckonců, je to přitažlivá žena, že?”

„Je to ta nejmilejší, nejrozkošnější bytost, s jakou jsem se kdy setkal,” vyhrkl. „Je tak báječná, že to nejsem schopen vypovědět. Kdykoliv je někde poblíž, podlomí se mi kolena a nemůžu ani dýchat. Jenže ona ani neví, že existuju…“

Julia se chápavě usmála. „Jak znám Arlyss, určitě by byla radši, kdybyste za ní osobně zašel a…”

„Já nemůžu. Moc mi na tom záleží. Napadlo mě, že se jí vy-znám ze svých citů, ale… Mohla by se mi vysmát, anebo mě litovat…“

„Kdepak. Ubezpečuji vás, že takhle by se nezachovala,” prohlásila kvapně Julia. „Arlyss má nevýslovné štěstí, že má ctitele, jako jste vy, kterému na ní záleží.”

Zavrtěl hlavou a nerozhodně křížil a zase rozkládal paže.

„Jenže já nejsem urozený gentleman,” postěžoval si chmurně.

„Nevlastním moderní šaty ani velkolepé sídlo… Nemám ani žádné skvělé vyhlídky. Nebude mě chtít.”

„Jste dobrý člověk a mimořádně talentovaný malíř,” chlácholila ho Julia, ale v duchu ji trápily pochyby, zda Michael nemá náhodou pravdu. Arlyss se nechala snadno zlákat na laciné sliby a lesklé tretky. V průběhu několika posledních let vystřídala hezkou řádku prohnaných mužů, kteří ji sobecky využili, a pak se jí bez lítosti zbavili. Kromě toho je Arlyss beznadějně zamilovaná do Logana Scotta, u něhož nemá sebemenší šanci. Určitě ho ani ve snu nenapadlo, že by se s ní kdy zapletl. Přítelkyně se nikdy netajila tím, že ji přitahují vlivní muži. Kéž by se dokázala zakoukat do někoho, jako je Fiske! Do čestného mladíka, který sice není bohatý, zato by ji miloval a respektoval.

„Předám jí to,” slíbila energicky. „A přimluvím se za vás, pane Fiske.”

Muži se znatelně ulevilo, ale zároveň se zatvářil zoufale.

„Děkuji vám… Přestože se konejším marnou nadějí.”

„To nemůžete vědět.” Julia se chlácholivě dotkla jeho ramene. „Udělám, co bude v mých silách.”

„Bůh vám žehnej, paní Wentworthová,” zamumlal a odcházel s rukama vraženýma v kapsách.

Vstoupila do zkušebny, kde si kolegové opakovali texty. Provinile se na ně usmála. „Pan Scott vás zve zpátky na jeviště. Obávám se, že jsem ho uvrhla do královské nálady. Proto se každému z vás omlouvám.”

„Omluvy nejsou třeba,” ujistil ji pan Kerwin a buclaté tváře se mu rozhoupaly, když se zachechtal. „Každý máme tu a tam špatný den. Ani vynikající herečky jako vy nejsou výjimkou, má drahá.”

Julia se vděčně zazubila. Zatímco ostatní opouštěli místnost, mávla na Arlyss. „Pojď sem na okamžik. Mám pro tebe dárek.”

„Pro mě?” Přítelkyně svraštila obočí. „Vždyť nemám narozeniny.”

„Není ode mě - je od tajného ctitele.”

„Opravdu?” Zdálo se, že Arlyss je potěšena a zároveň polichocena. Rozverně si pohrávala s vlasy. „Kdo je to, Jessiko?”

Julia jí podala balíček. „Otevři to a podívej se. Třeba to uhodneš.”

Kučeravá dívka se zachichotala vzrušením. Popadla balíček a s dětskou náruživostí roztrhla papír. Jakmile odstranila všechny ochranné vrstvy, obě ženy užasly. Objevil se před nimi malý, zato dokonalý portrét Arlyss v kostýmu múzy komedie. Pleť jenom zářila, líčka se zardívala, půvabně se na diváka usmívala. Malíř jí poněkud přidal na kráse, neboť postavu měla štíhlejší a oči o něco větší…, ale byla to nezpochybnitelně ona. Umělcova dovednost a talent vyrážely dech. Výsledkem byla jemná, živoucí podobizna plná radosti.

„To je nádhera,” vydechla Julia. Napadlo ji, že Michael Fiske by našel výborné uplatnění i mimo divadlo.

Arlyss spokojeně hleděla na obrázek. „Je moc krásný, abych to mohla být já!… Tedy skoro.”

Julia se opatrně dotkla zlaceného rámu. „Očividně to namaloval někdo, kdo tě miluje.”

Dokonale zaskočená dívka zavrtěla hlavou. „Ale kdo?”

Julia se na ni výmluvně zadívala. „Který z pánů, jež známe, dovede takhle fantasticky malovat?”

„Žádný, kromě…“ Arlyss vyprskla užaslým smíchem.

„Nepovídej mi, že je to od pana Fiskeho? Propána… Ten tedy rozhodně není můj typ.”

„To je pravda. Je totiž čestný, pracovitý a uctivý - vůbec se nepodobá zhýralcům, na které si tak dlouho stěžuješ.”

„Ale ti jsou přinejmenším schopni mě podporovat.”

„A co ti poskytují?” opáčila vlídně Julia. „Nějaký ten dárek?

Noc nebo dvě vášně? A potom zmizí.”

„Zkrátka jsem dosud nenašla toho pravého.”

„Třeba se ti to právě ted povedlo.”

„Ale Jessiko, je to scénický výtvarník…“

Julia hleděla do zelených očí své přítelkyně. „Bud na něj hodná, Arlyss. Věřím, že mu na tobě doopravdy záleží.”

Drobná herečka se nespokojeně zamračila. „Pěkně mu poděkuji za obrázek.”

„Ano, promluv si s ním,” naléhala Julia. „Třeba zjistíš, že se ti líbí. Soudě podle práce, je to oduševnělý muž. A navíc dobře vypadá.”

„Máš pravdu,” přisvědčila zamyšleně Arlyss. Dlouze se zadívala na portrét, načež ho podala kamarádce. „Nesmím nechat pana Scotta čekat. Buď tak hodná a odnes mi to do šatny.”

„Zajisté.” Arlyss odkráčela a Julia překřížila prsty pro štěstí. Po tváři se jí rozlil spokojený úsměv. Považovala se za světaznalou ženu, snad dokonce i cynickou, avšak občas se neubránila romantickým pocitům. Doufala, že se přítelkyně zamiluje do někoho, kdo ji ocení bez ohledu na její nedostatky a přehmaty, kterých se v minulosti dopustila. Kysele si uvědomila, že by se ihned cítila lépe, kdyby věděla, že navzdory její vlastní zoufalé situaci existuje někdo, komu láska nastavila přívětivou tvář.

KAPITOLA 12

Na koberci v ložnici zařízené ve fialové a zlaté se tyčila hora balíčků. Paulině od ní odtrhla zrak. Na ženu byl okouzlující pohled. Obklopovala ji záplava stuh a látek, pocuchaná tmavá hříva jí ve smyslných vlnách spadala přes nahá ramena. Sotva Damon vstoupil, svůdně pootevřela rty.

„Přišel jsi právě včas, aby sis prohlédl, co jsem nakoupila,” sdělila mu. „Dneska ráno jsem podnikla úspěšnou nákupní vý-pravu.” Postavila se a přidržela před sebou cosi, co připomínalo zlatou pavučinu ve tvaru šatů. „Podívej, miláčku… Tohle se nosí přes večerní róbu jako ozdoba. Ale v soukromí si to klidně obléknu na nahé tělo. Takhle.”

Elegantně vklouzla do průsvitné třpytivé nádhery a zároveň nechala župan klesnout k podlaze. Zlatá mlhovina podtrhla půvab jejího žensky zaobleného těla. Nikterak nezakrývala tmavý trojúhelník v klíně či vztyčené rúžovohnědé bradavky. V sametových očích se jí objevilo vzrušení. Olízla si rty a líně se blížila k muži.

„Miluj se se mnou,” předla. „Připadá mi, že ses mě nedotkl celou věčnost.”

Damon na ni tupě hleděl. Zdálo se mu podivné, že ho nechává v klidu žena, kterou ještě nedávno považoval za neodolatelnou. „Proto jsem nepřišel,” prohlásil. Paže měl svěšené podél boků, přestože se o něho Paulině smyslně otírala a nepokrytě ho sváděla. „Chci si promluvit.”

„Ano… Potom.” Popadla ho za ruku a snažila se ji přiložit na své ňadro.

Muž se zamračil a odtáhl se. „Řekni mi jméno svého lékaře. Toho, co potvrdil tvoje těhotenství.”

Paulinin zájem ochabl. Smyslnost vystřídal obranný, znepokojený výraz. „Proč?”

Damon ji probodával pohledem. „Jak se jmenuje?”

Žena přistoupila k posteli a natáhla se na brokátový přehoz. S kočičí malátností obkreslovala prstem vzor na látce.

„Doktor Chambers. Je to velmi starý, zkušený, důvěryhodný lékař. Roky pečuje o naši rodinu.”

„Chci se s ním setkat.”

„Je od tebe hezké, že o mě máš starost, miláčku, ale bojíš se naprosto zbytečně.”

„Domluvíš mi s ním schůzku, anebo si ji mám sjednat sám?”

Paulině zrudla. Bud ji sžíral pocit viny, anebo se tak projevila neochota mu vyhovět. „Zní to, jako bys mě obviňoval. Copak mi nevěříš, že říkám pravdu?”

„Věřím, že se ti tohle ,nechtěné’ těhotenství náramně hodí do krámu,” odsekl.

„A já si zase myslím, že je nejvyšší čas přestat s těmi hrát-kami.”

„Já jsem si s tebou nikdy nezahrával.

„Že ne?” skočila mu ostře do řeči a posměšně se ušklíbla.

Přestala se rozvalovat na lůžku a posadila se. „Odmítám s tebou o čemkoliv diskutovat, když jsi naštvaný.”

Mrazivě se na ni díval. „Chci, abys mi domluvila schůzku s doktorem Chambersem.”

„Nemůžeš mu poroučet, není tvůj sluha. A mně jakbysmet, když už jsme u toho.”

„Domnívám se, že jsem za toto privilegium dostatečně zaplatil.”

Paulině zuřivě zavrčela a mrštila po Damonovi polštář vyší-vaný zlatem. Přistál na podlaze u jeho nohou. „Přestaň se chovat nadřazeně! Já za to nemůžu, žes mi udělal haranta, nebo že si tě osedlala jakási manželka, kterou ani nemůžeš najít! Už jsi v tomhle směru učinil nějaký pokrok?”

„To není tvoje věc.”

„Mám právo vědět, zda se moje dítě narodí jako levoboček!” „Slíbil jsem ti, že se o vás dva postarám, a hodlám dodržet slovo.”

„Ale že by sis mě vzal, to tě ani nenapadlo!” „Otec mě kdysi přinutil uzavřít sňatek z rozumu. Radši půjdu do pekla, než připustím, aby se tahle situace opakovala.”

„Takže v téhle záležitosti se jedná především o tvoje staré křivdy a o tebe?” zeptala se Paulině zvýšeným hlasem. „A co já? Uvažoval jsi někdy nad tím, co jsi provedl ty mně? Svedl jsi mě, přivedl do jiného stavu, a teď se mě chystáš opustit.”

„Tebe je sotva možné považovat za nevinnou dívenku.” Da-mon se sarkasticky zazubil, když si vzpomněl, jak ho Paulině odvážně pronásledovala a jaké rozličné triky použila, aby ho vlákala do postele. Snad nechce nyní tvrdit, že ji svedl?

„Uvědom si, že jsi mladá vdova, která si libovala v milostných pletkách i v dobách, kdy tvůj stárnoucí manžel dosud dýchal. Nebyl jsem tvým prvním ,ochráncem’ a Bůh ví, že nebudu ani posledním.”

„Jsi chladnokrevný mizera!” vyštěkla prudce, pohledný obličej zkrabacený hněvem. „Vypadni! Okamžitě táhni pryč! Mému děťátku nesvědčí, když se kvůli tobě takhle rozčiluji!”

Damon jí ochotně vyhověl. Posměšně se dámě uklonil a odešel z navoněného budoáru prodchnutého hněvem. Nechápal, jak se kdy mohl s Paulině zaplést.

Uvědomil si, že téměř nastal čas schůzky se dvěma správci rozličných nemovitostí. Nasedl proto do kočáru a oznámil kočímu, aby ho odvezl do londýnského sídla. Nechtěl se dostavit pozdě, neboť si dával záležet na své dochvilnosti a zodpovědnosti - což jsou vlastnosti, kterých se jeho hazardem posedlému otci jaksi nedostávalo. Ačkoliv se snažil soustředit

najednání, které ho čekalo, hlavu měl plnou Paulině a jejího těhotenství.

Důvěřoval svému instinktu, který mu napovídal, že ,dítě’ je pouze pastí, do které má spadnout. Ale ve hře je i možnost, že mu lady Ashtonová říká pravdu. Zachvátil ho vztek. Znal muže, kteří se s faktem, že jejich milenky chodí s outěžkem, vyrovnávali bez potíží a ještě o tom žertovali. On to však na lehkou váhu brát nedokázal. Dítě především znamená celoživotní zodpovědnost.

Zasténal a promnul si oči. „Žádné mimino není,” zašeptal se směsí naděje a zoufalství v hlase. „Paulina mi lže. Musí to tak být.”

Po příjezdu domů prošel hlavním vchodem. Majordomus ho informoval, že pánové už čekají v knihovně.

„Dobrá,” odvětil bryskně Damon, „pošlete jim čaj a nějaké občerstvení. Předpokládám, že jednání chvíli potrvá.”

„Ano, pane, ale…“ Sluha mu přistrčil nevelký stříbrný podnos, na němž se skvěl zapečetěný dopis. „Možná si nejprve přečtěte tohle. Doručili jej před chvílí. Poslíček očividně spěchal.”

Damon se zakabonil a rozlomil pokřivenou pečeť. Okamžitě rozpoznal chvatný rukopis svého bratra Williama. Bleskově přelétl očima po řádcích.

Damone,

obávám se, že tentokrát vězím až po uši v parádním průšvihu. Byl jsem vyzván na souboj. Má k němu dojít zítra ráno. Staň se mým sekundantem, prosím, a uštědři mi několik rad. Moc je potřebuji. Žádám tě, abys ihned přijel do Harwickshiru a zachránil kůži svému jedinému bratrovi.

William

Damona se zmocnily silné obavy. Na bratrovy vylomeniny byl zvyklý, avšak William ještě nikdy nezašel takhle daleko.

„Propána, Wille, cos to zase provedl?” Zachmuřil se jako bouřkový mrak. „Sakra, můj bratr je zřejmě posledním člověkem v Anglii, který neví, že duely dávno vyšly z módy.” Vzhlédl a spatřil v major-domových obvykle nečitelných očích záblesk sympatií. „William očividně zase řádil,” sdělil mu nabručeně. „A tentokrát byl vyzván na souboj.”

Sluha neprojevil žádnou známku údivu. O sklonech mladšího ze Savageů k lehkomyslnosti věděl v jejich domácnosti každý. „Mohu vám nějak pomoct, pane?”

„Ano.” Damon ukázal směrem ke knihovně. „Vyřiďte těm dvěma, že jsem byl odvolán v naléhavé záležitosti. Schůzka se odkládá na příští pondělí. Ted jdu napsat list pro paní Jessiku Wentworthovou, jež bydlí v Somerset Street. Zařiďte, aby jí byl dneska odpoledne neprodleně doručen.”

Mrňavou zahradou za Juliiným domem se proháněl studený zářijový vítr. Čuchal dívce rozpuštěné vlasy, které si odhazovala přes rameno. Do hlavy jí stoupala opojná vůně rozmarýnu, divoké máty a dalších voňavých bylin. Seděla na malé bílé lavičce, v klíně jí ležel otevřený dopis.

Drahá Julie,

chtěl jsem Tě dnes večer navštívit, ale byl jsem nucen změnit plány. Musím okamžitě odjet na rodinné panství do Warwickshiru, abych vyřídil neodkladnou záležitost týkající se mého bratra, lorda Williama. Vyhledám tě, jakmile se vrátím zpátky do Londýna.

Tvůj Savage

Úplně dole na papíře stála zajímavá douška, zjevně připsaná v náhlém hnutí mysli.

Nikterak nelituji toho, co se mezi námi stalo. Doufám, že cítíš totéž.

Stručný vzkaz ji zkrušil. Opětovně si jej přečetla a nešťastně se zamračila. Zmocnil se jí zvláštní neklid. Dopis ji

měl určitě uchlácholit, jenže ona nedokázala určit, zda jí přinesl úlevu či strach. Zprvu ho toužila zmačkat, avšak přistihla se, že jej pevně tiskne k břichu.

Lord William Savage. Švagr, s nímž se nikdy nesetkala. Zajímalo by ji, zda se skutečně dostal do potíží, anebo se na něho Damon pouze vymlouvá, aby se s ní nemusel setkat. Navzdory opačnému tvrzení je docela možné, že společné noci nyní lituje. Lidé zhusta říkají, že ničeho nezeli, přestože opak je pravdou.

Za svoje pochybnosti se styděla a bezděčně se rděla. Přemítala, zda manžela v něčem náhodou nezklamala. Co když ji shledal méně vášnivou a vzrušující, než lady Ashtonovou? Je nezkušená a nemá ponětí, jak a čím uspokojit muže. Možná ho důvěrný zážitek rozladil, anebo dokonce pobavil. Určitě se domníval, že jde do postele se zkušenou milenkou a ne s nemotornou pannou.

Julia se ušklíbla a v duchu si vynadala. Musela si připomenout, že ještě nedávno toužila po zrušení sňatku. Odmítala vzdát se kariéry a nezávislosti a žít pod palcem umanutého chlapa. Kdyby Damona svým počínáním odradila, naopak by jí to velice pomohlo. Alespoň by bez námitek souhlasil s anulací.

Nazlátlé zdi středověkého hradu Warwickshiru, vážně se tyčící nad krajinou, nikterak nesvědčily o bouři, jež se v nich odehrává. Slunce zapadalo, vrhalo na zem dlouhé stíny a zhasínalo odlesky na vysokých oknech se skly ve tvaru diamantů.

Damon zde prožil většinu života. Zřekl se zábavy, kterou mu mohl nabídnout Londýn, aby se věnoval churavějící matce. Umírala dlouho, trápily ji souchotiny, a on trpěl spolu s ní. Stále měl před očima jistou scénu. Mockrát se opakovala. Vzhlédl od novin či knihy, kterou jí předčítal, a zjistil, že se na

něho matka upřeně dívá. „Postarej se o bratra a o tátu,” kladla mu na srdce. „Potřebují tvé vedení a ochranu. Obávám se, že tě bude stát velké úsilí uchránit je před katastrofou.” V posledních pěti letech, jež uplynuly od matčiny smrti, se ze všech sil snažil dodržet svůj slib a nebylo to zrovna lehké.

Prošel rozlehlou vstupní halou a zamířil do salonu v poschodí. Bratra objevil na damaškem potažené pohovce, na níž se uvelebil se sklenkou brandy v ruce. Soudě podle krví podlitých očí a rozcuchaných vlasů zde William strávil většinu dne a léčil si smutek pomocí pořádných dávek silné kořalky.

„Bože, jak jsem rád, že už jsi tady!” vyhrkl horečně a hrabal se do sedu. „Obával jsem se, že zůstaneš v Londýně a necháš mě mému osudu.”

Damon na něho pohlédl s náklonností smíšenou s hněvem.

„S tím nepočítej. Po tom všem, co jsem do tebe investoval.”

William se odsunul, aby mu udělal místo, a mrzutě si vzdychl. „Nikdy jsem se žádného souboje neúčastnil. Ani nemám zájem s tím ted začínat.”

„Ani bych ti to neradil.” Bratr se zamračil. „Co na to otec?”

„Děláme, co můžeme, aby to nezjistil. Přece jenom má vachrlaté zdraví, a já bych ho nerad dorazil. Určitě by vypustil duši, kdyby se o tom maléru doslechl.”

Damon nesouhlasně zavrtěl hlavou. „Táta nemá smysl pro obchod, ale není hlupák. Radši by znal pravdu, než aby kolem něj všichni chodili po špičkách a něco před ním skrývali.”

„Potom mu to řekni. Já si nevezmu na svědomí, abych umírajícímu muži přidělával starosti.”

Starší ze Savageů obrátil oči ke stropu a usedl vedle mladšího bratra. Vyškubl mu sklenici z prstů. „Přestaň nasávat,” poradil mu. „Nikterak ti neprospěje, když budeš namol opilý.” Rozhlédl se, zda poblíž nestojí servírovací stolek,

na nějž by číši postavil. Žádný neobjevil, proto zbytek brandy vypil. Blaženě zavřel oči a vychutnal si její hebkost a žár.

„Ta byla moje,” pravil dotčeně William.

Damon se na něho varovně zadíval. „Potřeboval jsem občerstvení po dlouhé cestě. Proč mi, kčertu, nevylíčíš, jak ses dostal do téhle patálie? Měl jsem na dnešní večer lepší plány, než tě tahat z téhle šlamastyky.”

„Sám nevím, co se přesně stalo.” William si zmateně prohrábl rozcuchané tmavé vlasy. „Byla to taková maličkost. Včera večer jsem si šel zatancovat k Wyvillům. Nešlo o nic významného… Věnoval jsem se mladé Sybill, a potom jsme se šli projít do zahrady… Dál už si pamatuju jenom to, že mě její bratr George vyzval na souboj.”

Damonovi nedalo práci číst mezi řádky. Wyvillovi, urozená rodina z Warwickshiru vlastnící rozsáhlé pozemky, prosluli svými nevhodnými manýry. Pokud si dobře vzpomínal, Sybille nemůže být víc než šestnáct, sedmnáct let. Jakékoliv ohrožení její cti rodina jistě považuje za smrtelnou urážku. „Čeho ses dopustil, Williame?” otázal se proto výhružně.

„Jenom jsem ji políbil! Nic co nebylo. Přece bych kvůli ní neriskoval krk, o tom tě mohu ubezpečit! Nikdy jsem s Georgem dobře nevycházel. Předpokládám, že nás schválně špehoval, jenom aby měl důvod mě vyzvat - ten horkokrevný mizera.”

„Nadávky si schovej na později,” vyzval ho bratr suše.

„Tahle situace se dá řešit jedině tím, že zajedeme za starým lordem Wyvillem. Vládne své rodině železnou rukou. Když si usmyslí, utne tuhle potíž v samém zárodku.”

William v naději vykulil modré oči. „Promluvíš s ním, Damone? Kdybys ho dokázal přesvědčit, aby George odvolal svoji výzvu…“

„Nejprve chci znát pravdu. Jsi si jistý, žes Sybill pouze políbil?”

Mladší bratr uhýbal očima. „Víceméně.”

Damon se zakabonil. „Sakra Wille! Všude kolem je spousta poběhlic, nemluvě o Londýnu, a ty si k obtěžování vybereš zrovna všemi ochraňovanou dcerunku z lepší rodiny!”

„Já ji neobtěžoval! Zírala na mě těma nevinnýma očima laně a vybízela mě, abych jí dal hubičku. Když jsem se nechal přesvědčit, nepochybně mi vycházela vstříc… Ale pak vyskočil z křoví její bratr a choval se jako šílenec.”

„A Sybill, protože se bála hněvu svých příbuzných, si začala hrát na neviňátko a tvrdila, že ses ji prachsprostě pokusil svést.”

William horlivě přikyvoval. „Ano, přesně takhle to bylo. A nekoukej na mě, jako by ses nikdy nezapletl s hezoučkým neviňátkem! Sakra, vsadím se, že ses v mém věku choval stejně.”

„V tvém věku jsem se zatraceně snažil, aby se naše rodina neutopila v dluzích. Rozhodně jsem neměl čas flirtovat s dívenkami, jako je Sybill Wyvillová.”

Bratr si založil paže na hrudi v obranném gestu. „Nejspíš nejsem tak svatý jako ty, ale ani tak špatný jako jiní.”

Damon se pochmurně usmál. „Vhodné heslo pro rodinu Savageů.”

KAPITOLA 13

Jakmile se umyl a převlékl, vydal se Damon na Wyvillovo panství ležící pouze několik mil od hradu. Navzdory velkému majetku Wyvillovi žili na starobylém statku napůl utopeném v háji stříbrných bříz a rododendronových keřů. V souladu se vzniklou situací Damon pokorně požádal komorníka pána domu, aby lordu Wyvillovi vyřídil jeho pozdravení a zeptal se ho, zda by mu mohl věnovat několik minut svého času. Sluha zmizel. Zakrátko se objevil a odvedl příchozího do knihovny.

Lord Wyvill, který byl jenom o několik let starší než Damonův otec Frederick, seděl ve velkém koženém křesle před krbem, v němž plál malý oheň. Natahoval k němu prochladlé nohy. Návštěvník se s ním setkal už bezpočtukrát předtím. Věděl, že je to ctižádostivý, sebestředný chlap, který je nesmírně pyšný na své děti. Sybill je jeho jediná dcera a on se nikterak netají tím, že ji hodlá provdat za tu nejlepší možnou partii. Spokojí se pouze s vévodou nebo hrabětem, jehož hojný majetek činí tentýž dojem jako délka jeho rodokmenu. Damon upřímně pochyboval o tom, že měl na mysli Williama.

Wyvill zvedl zavalitou ruku, aby Damonovi naznačil, že má usednout vedle něho. Plameny tančící v ohništi vrhaly na mužovu plešatící hlavu žhavé odlesky. „Savagei,” zabručel hlubokým hlasem, který se k tak malému člověku vůbec nehodil. „Vidím, že vás váš bratr - ten zatracený darebák - povolal, abyste ho obhajoval. Inu, tentokrát nebude ve vašich silách ho spasit. Zachoval se nečestně a musí se z toho zodpovídat.”

„Chápu vaše pocity, pane,” odvětil vážně Damon. „Připou-štím, že tentokrát zašel William příliš daleko. Nicméně v

zájmu vaší dcery i syna vás prosím, abyste od souboje upustil. Když zasáhnete, George svoji výzvu stáhne.”

„A proč bych to dělal?” zeptal se Wyvill a zlostně našpulil ústa. „Čest mojí drahé Sybill, naivního, nevinného děvčete, byla pošlapána. Přímo pošpiněna…“

„Jedinou hubičkou?” otázal se Damon a pozvedl obočí.

„Nepřeháníte trochu? Představte si krásnou dívku stojící v zahradě zalité měsíčním světlem… Každý snadno pochopí, proč William ztratil hlavu.”

„Za žádných okolností neměl zůstat o samotě s mou dcerou. Natož v zahradě! Urazil ji na mém vlastním panství!”

„Ano, já vím. Máte mé slovo, že William učiní pokání způsobem, jaký si vyberete. Ale jenom v případě, že George stáhne svoji výzvu. Zajisté přijdeme na vhodnější vypořádání. Určitě stejně jako já nechcete, aby mezi našimi rodinami zůstala zlá krev. Navíc pokud zítra dojde k souboji, utrpí tím Sybillina čest. Malý incident, na nějž každý snadno zapomene, přeroste ve skandál. Kamkoliv se vaše dcera hne, budou ji doprovázet klepy.” Zatímco mluvil, nespouštěl Damon zrak ze svého protivníka. Ihned si všiml, že uhodil na správnou strunu. Kdyby se Sybill stala terčem pomluv, otec by pro ni obtížně hledal vhodného ženicha.

„Jaký druh vypořádání’ máte na mysli?” otázal se podezřívavě Wyvill.

Damon zaváhal, načež se muži zahleděl zpříma do očí.

„Záleží na tom, co vás uspokojí. Přál byste si, aby William požádal Sybill o ruku?” Položil tuto otázku s lehkým srdcem, neboť věděl, že ctižádostivý šlechtic míří výš. Rozhodně by svého drahouška neprovdal za druhorozeného syna.

„Ne,” potvrdil jeho domněnku Wyvill. Dvojitá brada se mu třásla, jak rezolutně vrtěl hlavou. „Váš bratr nemá postavení ani charakter na to, aby se mohl stát mým zetěm.” Dlouze se

odmlčel a zatvářil se vypočítavě. „Nicméně… měl bych pro vás jedno řešení.”

„Ano?” Savage ho propaloval pohledem. „Čest mé dcery bude zachráněna v případě, že se s ní oženíte vy.”

Mladík cítil, jak mu obočí vystřelilo prudce vzhůru. Musel si několikrát odkašlat, než se vzmohl na slovo. „Cítím se polichocen,” pravil ochraptěle.

„Dobrá. Nechám zavolat Sybill a můžete se ihned vyslovit.”

„Lorde Wyville, já… Musím se vám k něčem přiznat.” Vtom ho plně zasáhla absurdita vzniklé situace, tak tak že nevyprskl smíchy. Podařilo se mu ovládnout se. „Sybill je okouzlující bytost. Přiznávám, že za jiných okolností…“

„Cože?” zavrčel Wyvill jako podrážděný buldok.

„Nemohu si vaši dceru vzít.”

„Proč ne?”

„Protože už ženatý jsem.”

Dlouho se neozývalo nic než praskání ohně. Oba muži civěli do mihotavých plamenů. Wyvill se snažil vstřebat nečekané prohlášení. Po chvílí se ozval hlasem prodchnutým silným podezřením. „Tohle slyším poprvé.”

„Dlouho se jednalo o pečlivě střežené tajemství.”

„Kdo je to?”

„Julia, dcera lorda Hargatea.”

„Hargatea?” opakoval Wyvill a vyklenul krátké obočí tak, že připomínalo dva otazníky. „Doneslo se mi, že byla poslána do škol v Evropě. Bud to - anebo ji zavřeli do kláštera. Co jste s ní po celý ten čas prováděl? Zřejmě jste ji schovával v podkroví nebo v žaláři, co?”

„Ne tak docela.”

„Tak proč…?“

„Obávám se, že nemohu zabíhat do podrobností, pane.”

Hostitel se zatvářil kysele. Ačkoliv z něho čišelo zklamání, snažil se s grácií vyrovnat se vzniklou situací. „Škoda. S naší Sybill byste neprohloupil.”

Damon z posledních sil nasadil lítostivý výraz. „Tím jsem si naprosto jist, lorde Wyville. Ale co se týče Williama…“

Muž znechuceně mávl rukou. „Řeknu Georgeovi, že žádný souboj nebude. A vy mi propříště dlužíte laskavost. Však já se vám včas ozvu.”

Mladík si tiše vydechl úlevou. „Děkuji vám, pane. Mezitím odvezu Williama z Warwickshiru, abych zabránil možné eskalaci napětí.”

„To bych ocenil.”

Přátelsky se spolu rozloučili a Damon se s povděkem odporoučel. Když překračoval práh, slyšel, jak si Wyvill bručí pod vousy: „Hargate… Copak se ta jeho holka může srovnávat s naší Sybill?”

Jakmile Damon vyřídil Williamovi dobrou zprávu, propadl pokušení odejít do ložnice a okamžitě usnout. Měl za sebou dlouhý den. Potřeboval si v klidu odpočinout a uspořádat si myšlenky. Nicméně pořád měl před sebou jisté povinnosti. Napřímil se v ramenou a vydal se do apartmá svého otce. V koutku duše doufal, že se starý vévoda již odebral na kutě, avšak když se přiblížil k jeho dveřím, spatřil pod nimi proužek světla. Ženský hlas předčítal jakýsi román.

Zlehka zaklepal a vstoupil. Přestože jeho otec Frederick utrpěl několikanásobné krvácení do mozku a částečně ochrnul na pravou stranu, zachoval si většinu své někdejší svěžesti. Na první pohled připomínal věkem opotřebovaného sukničkáře, který si bohatě užíval světských radovánek a nikdy toho ani na okamžik nelitoval. Svým početným kumpánům, kteří ho chodili pravidelně navštěvovat a halasně s ním vzpomínali na mládí, s oblibou vyprávěl košilaté historky.

Vévoda, podepřený polštáři a se sklenicí horkého mléka v ruce, si lebedil v posteli. Těžko říct, co si užíval víc - zda napínavého románu či přítomnosti mladé ošetřovatelky sedící mu po boku. Žena se odmlčela a stařec vrhl na syna pohled plný naděje.

„Čekal jsem tě,” oznámil mu. Po nemoci zněl jeho hlas trochu nezřetelně. „Proč jsi… nepřišel dřív?”

„Musel jsem něco zařídit.” Damon se odmlčel, načež zamračeně dodal. „Týkalo se to Williama.”

„Už zas?” Vévoda nadšeně vítal každou zmínku o alotriích svého syna. Očividně ho těšilo vědomí, že mají hodně společného. „Vyprávěj.” Gestem naznačil ošetřovatelce, aby uvolnila židli, na které trůnila.

Sotva opustila ložnici, Damon zaujal její místo. „Vypadáš dobře,” poznamenal.

„Ano, je mi celkem fajn.” Frederick sáhl pod polštář a vylovil stříbrnou placatici, načež si přilil do mléka pořádnou dávku brandy.

„Ty se nikdy nezměníš,” prohlásil lítostivě syn. Nabízenou butylku odmítl zavrtěním hlavy.

Zdálo se, že tím tátu nakrátko zklamal. Vévoda pokrčil rameny. „Však ty taky ne.” Dopřál si mocný doušek ochuceného nápoje a spokojeně zamlaskal. „Co ten William?” Mladík mu věcným tónem vylíčil události uplynulých dvou dnů. Frederick se jeho povídáním náramně bavil, přesně jak syn očekával. Zpočátku se stařec tvářil zaraženě, avšak

počáteční rozpaky brzy nahradila ryze mužská pýcha.

„Pitomec jeden…,“ chichotal se. „William má manýry toulavého kocoura.”

Syn se zamračil. „A ty se divíš? Copak jsi zapomněl, jak jsi mu šel po léta příkladem?”

„Aha… Tak takhle je to.” Frederick se zatvářil rezignovaně. Dotčeně zamával sklenicí. „Ty se holt pokoušíš svalit veškerou vinu na mě, že jo?”

Otcova neschopnost přiznat vinu Damona vždycky spolehlivě rozčilila. Frederick odjakživa odmítal přebírat zodpovědnost za svoje chování. „Znepokojuje mě vědomí, že William kráčí ve tvých šlépějích, otče,” zavrčel. „Zdá se, že má tutéž slabost pro ženské a hazard jako ty.”

„No a i kdyby? Co hrozného se mu může přihodit?”

„Může přijít o život v souboji nebo se utopit v dluzích.”

Frederick na něho pohlédl s lhostejností, která Damona přiváděla k šílenství. „O prachy bych si starosti nedělal. K těm člověk vždycky nějak přijde. Bud tak nebo onak.”

„O tom vím své,” poznamenal mladý muž. Byl plný hořkého sarkasmu. „Před osmnácti roky ti vlastně samy spadly do klína, že? Přivedl jsi rodinu na pokraj chudoby a dal tím lordu Hargateovi úžasnou příležitost zamávat ti před nosem štědrým věnem své dcery. Pak už stačila maličkost - oženit svého sedmiletého syna s jeho dcerou, která toho času sotva vyrostla z plínek.”

Vévoda si povzdechl a postavil prázdnou sklenici na noční stolek. „Vyčítej si mi, co chceš…, včetně Williamova předurčení k hříchu a svého zbabraného života. Netvrdím, že jsem byl ideálním otcem. Ale pravdou zůstává, že jsem učinil, co jsem považoval za nezbytné. Proč se pořád šťouráš v minulosti, místo abys hleděl do budoucna?”

„Protože jsem roky strávil napravováním toho, co jsi pokazil. Ted dělám totéž pro Williama a mám všeho po krk! Jsem z toho zatraceně uondaný.”

„Předpokládám, že si v tom svým způsobem libuješ,” prohlásil mírně stařec. „Připadáš si důležitý, protože se po celý svůj život oháníš slovy, jako jsou zodpovědnost a

slušnost. Já a William jsme tuhle potřebu nikdy neměli.” Dlouze zívl a zabořil se do polštářů. „Pánbůh pomáhej chudince Julii, až ji najdeš. Obávám se, že žádná ženská ti nebude dostatečně vhod, třebas je Hargateová.”

Damon už už otvíral ústa, aby se hádal, když vtom k němu znenadání dolehla ozvěna Juliina hlasu a rezonovala mu v hlavě. Proměnila jsem se v osobu, která se k tobě naprosto nehodí… Začneš po mně žádat, abych se vzdala všeho, na čem jsem léta pracovala. Všeho, co mě činí šťastnou…

Když vévoda spatřil na tváři svého syna utrápený výraz, potutelně se pousmál. „Ty víš, že mám pravdu, že? Snad by sis mohl vzít příklad z Williama. Muž by si měl dopřát nějakou tu slabost…’, jinak se stane k smrti nudným patronem.”

Damon si všiml, že otce zmáhá únava. Postavil se proto a vrhl na Frederica naštvaný pohled. Vévoda mu uštědřoval rady jen málokdy a většinou nedávaly smysl. „Přijdu za tebou zase ráno, než s Williamem odjedeme.”

Frederick přikývl. „Pošli mi sem ošetřovatelku.” Odmlčel se a zamyšleně dodal: „Připomínáš mi lorda Hargatea, abys věděl. Zamlada byl přesně jako ty. Pořád se kontroloval a žil v nezlomném přesvědčení, že každý musí dělat to, co on považuje za správné.”

Velice tím svého syna popudil. Damonovi se hnusila představa, že by mezi ním a Hargatem existovalo sebemenší pojítko. Současně si nedokázal pomoct, aby nad otcovým konstatováním neuvažoval. Nemůže na něm být něco pravdy? Mnohem víc ho znepokojovala možnost, že by Julia mohla s Frederickovým tvrzením souhlasit. Co když ho považuje za umanutého a dominantního chlapa? Třeba se bojí, že by jí život po jeho boku nemilosrdně připomínal smutné dětství.

Náhle se nemohl dočkat, až se vrátí do Londýna a ubezpečí Julii, že ji rozhodně nehodlá měnit, ani ji o cokoliv připravit.

Ale je tomu doopravdy tak? Nemůže jí přece zaručit, že se smíří s její divadelní kariérou a světem, v němž se pohybuje. Nemluvě o dívčině paličatosti a nezávislosti. Třeba by bylo nejlepší dopřát jí svobodu… Avšak to by znamenalo učinit rozhodnutí, které pokládal za nemožné. Za nejtěžší volbu ze všech.

Premiéra nejnovější hry Logana Scotta Moje přítelkyně Přetvářka přitáhla neuvěřitelný dav lidí. Hodiny před začátkem představení aristokraté posílali svoje služebnictvo, aby jim drželo místa. Divadlo téměř praskalo ve švech. V takzvané šilinkové galerii, kde byla k mání lacinější sedadla, se lidé hádali a pouštěli do pěstních potyček, aby ubránili svoje území před ostatními dychtivými příchozími.

Damon a William pozorovali okolní vřavu ze soukromé lóže ve třetím patře hlediště. Jakási zpěvačka se marně pokoušela překřičet povykující dav a pobavit publikum přednesem písně.

„To je mela,” komentoval situaci William. S potutelným úsměvem pohlédl na bratra. „Jít na premiéru - to se ti nepodobá. Proč zrovna teď?”

„Jsem mecenášem Capitalu,” odvětil nezúčastněným tónem Damon. „Chci se přesvědčit, jak naložili s mou investicí.”

„Povídá se, že tahle hra je velmi dobrá,” ubezpečil ho William. „Kéž bys mi dovolil přivést si dámskou společnost! Škoda nevyužít dvojici sedadel v naší lóži.” Marně očekával, že se bratr rozesměje. Proto Williamův obličej zjihl nečekaným zájmem. „Myslíš na Paulině?” otázal se. Cestou do Londýna mu bratr vyprávěl o Paulinině údajném těhotenství a svém požadavku, aby její podezření potvrdil lékař. „Být tebou, tak bych se nebál,” prohlásil pragmaticky William. „Je očividné, že

Paulině lže. Uvědomuje si, že když tě přesvědčí o svém stavu, zachováš se jako gentleman a požádáš ji o ruku.”

Damon se ironicky zazubil. „Zřejmě nejsem tak čestný, jak se domníváš.”

„V životě ses nezachoval sobecky. Obětoval ses pro blaho rodiny, což já bych nikdy…“

„Cokoliv jsem učinil, podnikl jsem z čistě sobeckých důvodů. To já měl ze všeho prospěch, to sebe jsem chránil, aby mě už nikdy v životě žádný nemohl do ničeho nutit.

William si povzdechl a přikývl. „Vždycky nakonec skončíme u toho zatraceného manželství s Julií Hargateovou, že? Co kdybychom se na ni pro jednou pokusili zapomenout a vychutnali si představení?”

„Obávám se, že to nepůjde. Důvod, proč jsem dnes trval na tvé účasti, je ten, že ti ji chci ukázat.”

„Koho?” Mladík zavrtěl hlavou, jako by špatně slyšel.

Damon se nenamáhal s vysvětlováním, na rtech se mu objevil náznak úsměvu.

„Snad tím nechceš říct, že… Julia je dneska večer tady7.”

William se nevěřícně rozchechtal. „Kdepak, ty si ze mě utahuješ!”

„Našel jsem ji,” odvětil bratr klidně. Vychutnával si užaslý výraz, který se objevil v mladíkově obličeji. „Vím, kde se skrývá a co dělala v průběhu uplynulých dvou let.”

William si rozčileně prohrábl hustou kučeravou kštici a legračně si ji tím rozcuchal. „Propána, nemůžu uvěřit… Jak jsi ji našel? Už jsi s ní mluvil? Proč ne…?“

Damon zvedl ruku, aby ho umlčel. „Počkej. Zakrátko po-chopíš.”

Bratr cosi zadrmolil a zavrtěl hlavou. Prohlížel si obecenstvo pod sebou, jako by očekával, že Julia každou chvíli vyskočí ze sedadla a zamává mu.

Zpěvačka ukončila své vystoupení a za rozpačitého potlesku poděkovala publiku několika úklonami. Jakmile opustila jeviště, orchestr zmlkl, neboť hudebníci se připravovali na další kus. Vzápětí spustili živou melodii ohlašující začátek představení. Konečně zhasla světla. V hledišti zavládlo vzrušení, ozývaly se nadšené výkřiky a potlesk.

Damon si představil, jak Julia postává v zákulisí a naslouchá burácení davu. Ví, že diváci po ní šílí a nemohou se jí dočkat. Zaplavila ho podivná směs pýchy a žárlivosti, neboť v obecenstvu se shromáždilo na dva tisíce lidí, a všichni nadskakují netrpělivostí, aby spatřili jeho manželku. Paní Jessika Wentworthová se stala námětem písní, poezie, obrazů i rytin. Každý byl okouzlen jejím talentem, obličejem i postavou. Muži po ní toužili, ženy si představovaly, jaké to je, být krásnou a slavnou herečkou, jíž leží u nohou celý Londýn.

Zajímalo by ho, zda by se Julia dokázala vzdát publicity a nebetyčného obdivu a spokojila se s klidným životem v domácnosti. Co jí může nabídnout, aby mu dala přednost? Bohatství pro ni nic neznamená. Jasně to dokázala tím, že vyměnila přepychové sídlo a majetek své rodiny za tvrdě vydobytou svobodu. A láska jednoho muže musí blednout v porovnání s uznáním od tisíců lidí. Damon se mračil, zkroušený neveselými myšlenkami. Vtom se otevřela opona a odhalila poutavou přímořskou scénu. Pozadí jiskřilo jako modrá hladina oceánu a kulisy vzbouzely zdání půvabného domu na pobřeží.

Na jeviště vkročila jediná postava. Štíhlá žena svírala v prstech stuhy klobouku a rozverně s ním pohupovala. Nato se zasněně zahleděla na třpytící se vodu. Byla to Julia - Jessika. Nevypadla z role, ačkoliv ji přivítal strhující aplaus. Jiné herečky by za podobných okolností podlehly a poděkovaly

svým fanouškům pukrlaty a máváním. Ona však zůstala dívkou, kterou představovala, a trpělivě vyčkávala, až ovace skončí. Ve světle modrých šatech byla až pohádkově krásná. Po zádech jí splývaly dlouhé zlaté kadeře.

„Úžasná bytůstka,” poznamenal nadšeně William. „Co já bych dal za společnou noc s ní!”

„Dokud žiju, nech si zajít chuť,” zavrčel Damon a šlehl po bratrovi zlověstným pohledem. „Je moje.”

William dočista zkoprněl. „Chceš tím říct, že se stala tvoji milenkou? Nemyslíš, že by bylo moudřejší nejprve se zbavit Pauline?”

„Kdepak. Není to moje milenka. Má na mě mnohem větší nárok.”

„Já ti nerozumím, Damone. Přece není tvojí…“ William vykulil na staršího bratra oči. Zvolna se mu rozbřesklo. Přidušeně se uchechtl. „Propána! Snad mi nechceš naznačit, že ona… Ne!” Zavrtěl hlavou. „Ne,” opakoval užasle a svižně těkal očima z Damona na ženu na jevišti a zase zpátky.

„Neříkej mi, že tohle je… Julia Hargateová? Jak je to možné?”

„Poté co utekla z domova a začala se živit jako herečka, otec se jí zřekl. Vymyslela si nové jméno a proměnila se v Jessiku Wentworthovou.”

William nedokázal odtrhnout pohled z jeviště. „Ježíšikriste! Ty jsi ten nejšťastnější mizera, kterého tahle země nosí. Kromě toho bys měl tátovi zlíbat nohy za to, že tě oženil s touhle krasavicí.

„Takhle jednoduché to není,” odvětil chmurně bratr.

„Copak mám právo veřejně se k ní přihlásit, unést ji z divadla a jakožto svoji zákonitou choť zamknout na hradě ve Warwickshiru?”

„Inu, mimoto nezapomínej na Paulině…“

„Paulině s tím nemá nic společného. To Julia se odmítá vzdát života, který si vydobyla.”

Williama tím zmátl. „Chceš mi naznačit, že Julia odmítá být tvojí manželkou? Každá ženská se zdravým rozumem přece touží po bohatém manželovi se šlechtickým titulem.”

„Jak se zdá, Julia má všechno, o čem kdy snila.”

„Myslíš tím život u divadla?” otázal se pochybovačně William.

„Je to nezávislá osobnost s vlastní úspěšnou kariérou.”

„Která ženská dá přednost profesi před manželstvím?” vrtěl hlavou William. Zdálo se, že ho uráží samotná představa.

„To není normální.”

„Julia se chce rozhodovat sama za sebe. Docela ji chápu. Donedávna ji totiž omezoval lord Hargate a bezostyšně jí manipuloval.”

„Chápal bych, kdyby to byla nějaká modrá punčocha nebo škaredá baba, ale ženská s jejím vzhledem a původem…“ Dočista / míry vyvedený William zaostřil na scénu odehrávající se na jevišti.

Objevily se další postavy. Podsaditý stařec sklízel mocné salvy smíchu. Ztělesňoval Juliina ctižádostivého otce, prahnoucího po společenské prestiži. V roli služky hlavní hrdinky se představila drobná kudrnatá dívka. Zakrátko se k nim přidal pohledný, vysoký nápadník. Dvořil se slečně z urozené rodiny a dočkal se souhlasu spokojeného papínka. Mezi postavami se odvíjela lehká konverzace plná šarmu typického pro sociální satiru.

Christine v podání Julie působila křehce a osaměle. Očividně se snažila získat víc, než jí nabízely omezené možnosti jejího života. Další výstup ji zastihl na cestě za dobrodružstvím. Vydala se na vlastní pěst do města, aby se

ucházela o místo komorné. Hodnověrnost prostředí vtipně podtrhovaly dovedně namalované kulisy.

Plachá dívka bloudí mezi pouličními obchodníky a chodci. Připadá si ztracená. Nešťastnou náhodou vrazí do dlouhána s ryšavými vlasy. Publikum zaburácelo ještě dřív, než se k němu Logan Scott otočil tváří. Ihned ho poznalo a bouřlivě jej vítalo na jevišti. Přijalo ho s toutéž radostí jako Julii. Aplaus neumlkal. Logan stejně jako Julia nevypadl z role a trpělivě vyčkával, dokud povyk neutichl.

Na scéně se odvíjel dialog, z něhož čišela zjevná náklonnost obou postav. Christine byla napjatá, ve střehu a nesmírně zvědavá. Logan Scott se prohlásil za lokaje tamějšího pána, avšak smích ozývající se z hlediště naznačoval, že obecenstvo jeho prohlášení tak docela nevěří. Dvojice na jevišti se mezitím spolu dál sbližuje, budoucí milenci spřádají plány, jak se potají znovu sejít. Dál se příběh odehrává ve svěžím tempu, je lehkovážný a plný romantiky.

Damon pohlédl na bratra a shledal, že ho hra upoutala a dobře se baví. Herecké umění všech představitelů snad ani nepřipouštělo jinou možnost. Ačkoliv Logan Scott přímo exceloval, duší představení se stala Julia. Připomínala bludičku tančící po scéně, tajemnou a vzrušující. Každé její gesto působilo přirozeně, umně zvolený odstín hlasu zdůrazňoval význam pronášených slov. Stala se ztělesněním ženy, o níž sní každý muž a doufá, že ji jednoho dne potká. Žádoucí a nepolapitelnou. Kdyby Julia nebyla miláčkem publika už před touto premiérou, jistě by si nynější rolí zajistila výsadní postavení na prknech, která znamenají svět.

Damon ucítil osten žárlivosti. S nelibostí sledoval, jak si Julia s Loganem hrají na milence. Zaskřípal zuby pokaždé, když se ti dva dotkli. Ve chvíli, kdy se políbili, zavzdychalo publikum

dojetím, zatímco Savage toužil skočit na jeviště a odtrhnout je od sebe.

Zakrátko spadla opona, aby mohlo dojít k přestavbě kulis. William se obrátil k bratrovi. Tvářil se pochybovačně. „Co myslíš, nejsou Julia a pan Scott…?“

„Nejsou!” vyštěkl Damon. Dobře věděl, na co se mládenec ptá.

„Ale rozhodně tak vypadají.”

„Jsou to herci, Wille. Očekává se od nich, že se budou chovat jako milenci. Je to součást příběhu.”

„Ale jsou v tom zatraceně dobří,” zazněla bratrova jízlivá odpověď.

Poznámka podnítila Damonovu žárlivost. Měl co dělat, aby se ovládl. Takhle to chodí, když je člověk ženatý s herečkou. Zmítají jím pochybnosti, zlost, ustavičně by se hádal. Tohle by vydržel jenom svatý. A Bůh ví, že do toho má Damon daleko.

KAPITOLA 14

Julii naplnilo vzrušení a zároveň jakýsi zvláštní klid. Čekala v zákulisí na další výstup. S velkou opatrností si rukávem setřela pot z čela, aby si nerozmazala líčidla. Přestavení se odvíjelo na výbornou. Cítila, že do své postavy vložila vše, co si předsevzala.

Provázel ji smích a veselí různorodého publika, které se dobře bavilo. Bezděčně tím interprety povzbuzovalo k lepšímu výkonu. Blížil se jeden z jejích nejoblíbenějších výstupů, ten, který s Loganem předváděli na večírku u Brandonových. Ona i „James” v něm odhalí pravou totožnost toho druhého, což se neobejde bez komických momentů podbarvených touhou. Doufala, že se jim obecenstvo zasměje a zároveň se jimi dojme.

Vycítila, že za ní někdo stojí. Otočila se a spatřila Logana. Tvář mu halily stíny. Zazubila se na něho a tázavě pozvedla obočí. Zamrkal na ni, což ji překvapilo. Obvykle to nedělal.

„Zdá se, že jste spokojený,” poznamenala suše. „Nebo vám něco spadlo do oka.”

„Těší mě, že se vaše osobní problémy neodrážejí na vašem výkonu,” zamumlal. „Dnes večer odvádíte celkem slušnou práci.”

„Nikdy jsem netvrdila, že mě něco trápí.”

„Ani jste nemusela.” Logan ji otočil k jevišti a mávl paží.

„Tohle je jediné, na čem doopravdy záleží. Dokud se mu budete bezvýhradně odevzdávat, divadlo vás nikdy nezklame.”

„Copak se herec nikdy neunaví?” zeptala se tiše, s pohledem upřeným na dlouhá prkna, poznamenaná stovkami podrážek a rýhami od kulis. „Copak nikdy nezatouží po něčem, co zde nenajde?”

„Ne,” vyhrkl bez rozmýšlení. Logan. „Tohle platí pro obyčejné lidi - mezi něž my dva nepatříme.” Vtom zazněla jeho narážka. Protáhl se kolem Julie a coby James vkročil na scénu. Dívka se zamračila. Bezmyšlenkovitě hladila záhyb sametové opony. Maličko poodstoupila, aby lépe viděla, co se odehrává na jevišti. Přímo naproti ní za scénou vyčkávala Arlyss. Zakřenily se na sebe a zamávaly si. Obě sdílely radost z vydařeného představení.

V zákulisí panovalo horko. Vzduch byl těžký. Vznášel se v něm důvěrně známý pach líčidel, potu a pochodní používaných k nasvícení jeviště. Avšak ona v této směsici rozpoznala i něco jiného. Podezřívavě se zamračila. Zvědavě se podívala za Arlyss, ale nezaznamenala nic neobvyklého. Jenže šestý smysl jí napovídal, že cosi není v pořádku. Znepokojeně se ohlédla za sebe, kde vyčkávali řemeslníci, aby po výstupu změnili scénu. Zajímalo by ji, zda i oni zaregistrovali, že je něco v nepořádku. Vypadali nevzrušeně.

Náhle její pozornost upoutal sloupec dýmu. Zmocnila se jí panika. Co když ji klame zrak? Zhluboka se nadechla. Zápach zesílil. Srdce jí zběsile bušilo v hrudi, v hlavě měla naprostý chaos. Před osmnácti lety zničil požár divadla v Drury Lane i v Covent Garden. V obou případech si vybral krutou daň na životech. Diváky neohrožovaly pouze oheň a dým, ale i vyděšený dav. Lidé deroucí se bezhlavě ven z hořící budovy častokrát ušlapali mnohé ze svých bližních. Zakrátko přijde její nástup. Musí o kouři někomu říct. Ale kde může hořet, když nejsou vidět plameny?

Jako v odpověď na její nevyslovenou otázku prudce vzplála jedna ze zadních dekorací. Zřejmě ji podpálila ledabyle umístěná lampa či pochodeň. Ohnivý jazyk lačně požíral pomalovanou desku. Herci na jevišti tváří v tvář hrozící katastrofě dočista zkoprněli, zatímco v publiku se ozvaly první

výkřiky. „Propána!” zašeptala Julia, zatímco se kulisáci s nadávkami prodírali za jejími zády.

„Panenko skákavá!” zvolal William a jako očarovaný hleděl na jeviště zachvácené požárem. „Damone - musíme odsud vypadnout!” V okolních lóžích i dole v hledišti vypukla vřava. Lidem došlo, co se přihodilo, a hlava nehlava se drali ven ve snaze spasit svůj život. Ženy ječely hrůzou, zatímco muži si vynucovali průchod násilím.

Damon zíral na záři linoucí se z jeviště. Věděl, že uhasit tenhle oheň se rovná zázraku. Nad scénou sice byly připraveny nádrže s vodou a řemeslníci se ze všech sil snažili, avšak plameny nabíraly na síle a zběsile se šířily. Rudé jazyky šplhaly po dekoracích, odletovaly od nich žhavé jiskry. Přes hustý dým zahlédl Julii, jak marně utlouká oheň namočeným hadrem. Zachvátily ho děs a zuřivost. Jeho žena zůstala na scéně, aby spolu s muži bojovala s požárem. „K čertu s tebou, Julio!” zařval, ale jeho hlas zanikl v okolním kraválu. Damon myslel pouze na jediné - dostat se co nejrychleji k manželce.

Vyběhl z lóže a prodral se k dvojitému schodišti vedoucímu do spodní části hlediště. Bylo plné tlačících se lidí. William se mu držel v patách. „Co kdybychom zkusili postranní vchod? Není tak ucpaný jako hlavní.”

„Běž pryč!” zvolal přes rameno Damon. „Já se vracím dovnitř.”

„Proč? Kvůli Julii? Je kolem ní spousta lidí, kteří se o ni postarají. Dřív než se dostaneš k jevišti, bude už dávno venku. Vždyť tam můžeš zůstat!”

„Ona neodejde,” namítl ochraptěle Damon. Držel se těsně u zábradlí a tlačil se dál.

William měl co dělat, aby mu stačil. „Každý, kdo je natolik tupý, aby zůstával v téhle peci, nakonec zinkasuje, co si zaslouží!” Zaklel, když si uvědomil, že ho bratr neposlouchá.

„Ať mě vezme čert, jestli s tebou půjdu! Na rozdíl od tebe nemám potřebu hrát si na hrdinu.”

„Chci, abys odešel.”

„Kdepak!” vyštěkl rozhněvaný William. „Při mé smůle bys tu nakonec uhořel…, a já abych potom za tebe převzal povinnosti staršího syna. Sakra… Radši to s tebou risknu.”

Damon nebral na bratrovy stížnosti ohled. Dostal se téměř k patě schodiště. Přelezl zábradlí a skočil dolů. William ho následoval. Prodírali se ke dveřím do hlediště. Doslova a do písmene pluli proti proudu, proto byl jejich postup pomalý a obtížný. Po centimetrech se sunuli vpřed. Dostali se přímo doprostřed největšího chaosu. Dav zachvátila neovladatelná panika. Savage přeskakoval řady sedadel, aby se co nejdříve propracoval k Julii. Viděl, jak žena bez přestání bojuje s plameny, snaží se, aby se nedostaly k oponě. Kulisáci svižně odnášeli z jeviště všechny hořlavé předměty, aby zabránili rozšíření požáru do hlediště a provaziště. Damon toužil Julii seřvat za to, že se vystavuje takovému nebezpečí. Prolétl kolem orchestřiště a vyskočil na jeviště.

Napůl oslepená kouřem, zdolávala Julia řady žlutých plamenů šířících se po prknech. Do paží ji štípaly odlétající jiskry. V krku a na plicích ji pálilo. Vzlykala zoufalstvím i vynaloženým úsilím. Divadlo nesmí lehnout popelem! Uvědomila si, že pro ni znamená víc, než si myslela. Nedaleko ní s toutéž urputností bojoval s požárem Logan. Ani on by bez Capitalu nepřežil. Zůstal by tu, i kdyby budova vyhořela do základů.

Paže se jí chvěly vyčerpáním. Cítila, jak vrávorá pod náporem horka. Kdosi na ni křičel, varoval ji, ale ona nepolevila ve svém úsilí. Odhodlaně se vrhla na plameny, které začaly požírat oponu. Náhle ji cosi prudce udeřilo. Vzápětí ji někdo sevřel pevně v pase a vlekl ji pryč.

Nedokázala se bránit. Vnímala pouze šok a bolest. V uších se jí rozléhalo praskání ohně, rezonovala v nich ozvěna splašeného tepu.

Když si odhrnula z očí propocené vlasy, shledala, že řemeslníci shodili na zem jednu z kulis. Julia jí stála přímo v cestě. Kdosi ji na poslední chvíli zachránil. Nyní jí neznámý spasitel úporně buší zezadu do sukně. Vyplácí ji na zadek! Mohutně kašlajíc a lapajíc po dechu, pokoušela se mu vymanit. Pojednou si s hrůzou uvědomila, že jí doutná kostým. Vzňal se od hořící dekorace.

Když ji zachránce uhasil, napřímil se. Strašidelně se nad ní tyčil, zachmuřený obličej halily stíny. Na pozadí zuřícího ohně a v oblacích kouře vypadal jako ztělesněný ďábel. Bronzová pleť se mu leskla potem, hruď se mu mohutně dmula, jak lapal po dechu.

„Damone,” vydechla okoralými rty. Téměř jimi nedokázala pohnout. Zdálo se, že se na ni příšerně zlobí. Nesmlouvavě ji popadl a navzdory protestům ji odváděl pryč.

„Jessiko?” slyšela za sebou hlas Logana Scotta. Přestal zápolit s ohněm a přimhouřenýma očima těkal z dívky na Savagea. „Prokristapána, dostaňte ji odsud!”

„Bude mi potěšením,” zavrčel Damon.

Julia se ušklíbala bolestí, když ji manžel nemilosrdně vlekl chodbou. „Tudy,” poradila mu, než ji přemohl záchvat kašle. Prováděla ho zadním traktem divadla. Zarazila se pouze ve chvíli, kdy se k nim kdosi přidal. Otočila se a zběžně zaznamenala muže, který se neuvěřitelně podobal jejímu manželovi. Mohl to být jedině jeho bratr. „L-lord William?” zajíkla se.

„Ano, tohle je William,” odvětil netrpělivě Damon.

„Představím vás později. Teď sebou radši hodíme.”

Zamračila se nad jeho povýšeností a zamířila ke dveřím na ulici. Málem se srazila s mrňavou ženuškou hrnoucí se zpátky. Byla to Arlyss. Při pohledu na ušpiněnou přítelkyni vykvikla úlevou a zachvátila ji radost. „Jessiko!” zvolala vděčně. „Když jsem si uvědomila, že nejsi venku, vydala jsem se tě hledat.” Překotně se odmlčela, neboť si za zády své kamarádky všimla dvojice vysokých tmavovlasých mužů. Komicky se zachichotala. „Zdá se, že mě někdo předběhl. Asi bych se měla vrátit zpátky a počkat, až mě taky někdo zachrání!”

William galantně předstoupil a nabídl jí rámě. „Obdivuji vás za to, že jste byla natolik chytrá, abyste okamžitě utekla, slečno…“

„Barryová,” pípla. Jejímu ostřížímu zraku neušlo mladíkovo skvěle padnoucí ošacení a sympatická tvář. „Arlyss Barryová.”

„Lord William Savage,” představil se jí s veškerou pompou.

„K vašim službám, slečno Barryová.”

Damon obrátil oči v sloup a dostrkal Julii na čerstvý vzduch. Popuzena hrubým zacházením, vyškubla se mu, sotva vkročila na chodník. „Není třeba, abys se mnou zacházel jako s pytlem brambor,” ohradila se ostře, bez ohledu na přítomnost mnohých lidí.

„Máš veliké štěstí. Mohla jsi dopadnout mnohem hůř.

Takhle hloupě se vystavit nebezpečí…“

„Chtěla jsem tam zůstat!” bránila se. „Musela jsem jim přece pomoct! Jestliže tohle divadlo shoří, nezbude mi už vůbec nic!”

„Kromě holého života,” zdůraznil jedovatě.

Nemohla mu odpovědět, neboť ji přepadl další záchvat kašle. Přestože pro slzy téměř neviděla a zle ji štípalo v očích, nespouštěla z manžela zrak. A Damona při pohledu na dívčin zarudlý zpocený obličej, ušpiněný od sazí, rychle přecházel vztek. Ještě nikdy nespatřil statečnějšího a zároveň

zranitelnějšího člověka. Nahmatal v kabátci kapesník, přistoupil k Julii a jal se ji otírat. „Nehýbej se!” poručil a pevně ji ovinul paží, když se mu pokusila vyškubnout. Zakrátko ucítil, jak se v jeho náruči uvolnila. Natočil si její obličej tak, aby k němu měl lepší přístup. Čistým cípem plátýnka jí opatrně ošetřoval oči.

„Williame,” oslovil bratra, který se pokoušel flirtovat s kudrnatou herečkou, „najdi našeho kočího a vyřiď mu, aby sem přijel.”

„Moudřejší bude najmout si drožku,” soudil bratr, jemuž se zjevně nechtělo opustit Arlyss. „Hlavní ulice bude s největší pravděpodobností ucpaná. Byl by zázrak, kdybych…“

„Udělej, co jsem ti řekl!” obořil se na něj nesmlouvavě sourozenec.

„Dobrá, dobrá.” William shlédl na Arlyss a zazubil se. „Ni-kam neodcházejte. Ne abyste se hnula z místa! V cukuletu jsem zpátky.”

Arlyss se zachichotala, čtverácky mu zasalutovala a plna obdivu hleděla za jeho vzdalující se postavou.

Julia se podívala manželovi do tváře. Nedalo se z ní nic vyčíst. „Netušila jsem, že tu dneska večer budeš.” Nervy měla napnuté k prasknutí, obávala se o osud divadla, ale přesto si připadala podivně klidná. Zdálo se jí, že na světě není bezpečnější místo, než je Damonova náruč.

Nepřestával ji něžně otírat kapesníkem. „Neměl jsem čas poslat ti vzkaz,” pravil. „Vyzvedl jsem Williama ve Warwickshiru a vrátili jsme se do Londýna, jak nejrychleji to šlo.”

Lhostejně pokrčila rameny. „Klidně jsi mohl zůstat na venkově. Je mi jedno, jak dlouho se tam zdržuješ.”

„Ale mně na tom záleželo. Chtěl jsem tě vidět - zejména při premiéře.”

Hořce se ušklíbla. Hra skončila v plamenech a to, co vypadalo jako zásadní krok v její kariéře, shořelo na popel. A co je nejhorší, divadlo - spolu se všemi jejími sny s ním spojenými - se mohou do rána stát minulostí. „To tedy bylo představení, co?” hlesla unaveně.

„Viděl jsem víc, než za co jsem zaplatil,” přiznal popravdě a zaculil se. Zdálo se, že zcela rozumí tomu, co se odehrává v dívčině nitru. Chápal její strach i bezmoc před nenadálými zvraty osudu. Není spravedlivé, že po letech tvrdé práce a odříkání veškeré výsledky snadno spolkne jediný požár.

Julia mu hleděla do stříbřitých očí, uchvácená klidem a ne-zlomností, které z něho prýštily. Věděla, že tenhle muž se ničeho nezalekne. Dnes večer jí zachránil život, anebo přinejmenším ji uchránil před těžkým zraněním. Proč kvůli ní riskoval? Snad cítí povinnost ji bránit, protože je technicky vzato jeho manželkou. „Děkuji ti,” vysoukala ze sebe. „Děkuji ti… za všechno, cos pro mě udělal.”

Rozechvělými prsty ji pohladil po líčku. „Nedopustím, aby se ti něco stalo.”

Jeho doteky jako by se propalovaly dívčinou kůží. Pokoušela se sklopit hlavu, ale nedovolil jí to. Svářely se v ní emoce, tělo mocně reagovalo na mužovu blízkost. Chystá se ji políbit. Zaskočilo ji, když si uvědomila, jak silně po tom touží. V přítomnosti energických a sebevědomých chlapů byla vždycky ostražitá, ale momentálně považovala za požehnání, že se o ni Damon dojemně stará. „Máš opravdový smysl pro povinnost,” zašeptala. „Ale není třeba, abys…“

„S povinností to nemá nic společného.”

Ve dveřích stanul další příchozí. „Slečno Barryová! Díkybohu! Všude jsem vás hledal. Jste v pořádku? Neutržila jste nějaké zranění?”

„Nic mi není,” oznámila mu Arlyss. Tvářila se překvapeně, avšak očividně ji potěšilo, že se stala středem upřímného zájmu. „Nemusíte se o mě bát, pane Fiske.”

„Nedokázal jsem snést pomyšlení, že by se vám mohlo něco přihodit!”

„Pane Fiske,” neovládla se Julia a vložila se do hovoru. „Jak to vypadá s divadlem? Co se děje uvnitř?”

Fiske bezděčně objal Arlyss kolem ramen. Ta vypadala náramně spokojená. „Oheň už mají podle mě pod kontrolou. Zdá se, že při úprku z divadla došlo k několika zraněním, ale dosud jsem neslyšel o žádném úmrtí.”

„Díkybohu,” zašeptala Julia a pocítila nebetyčnou úlevu.

„Čili stačí několik oprav a znovu Capital otevřeme?”

„Tak jednoduché to nebude,” odvětil zkroušeně scénograf.

„Čekají nás měsíce práce. A kdo ví, kde na všechno vezmeme peníze. Řekl bych, že prošvihneme většinu sezony.”

„Ach.” Jako by se pojednou ocitla ve vzduchoprázdnu. V jedné hodině přišla o veškeré jistoty. Co se stane teď? Přestane Logan hercům dávat výplatu? Měla sice nějaké úspory, ale ty dlouho nevydrží.

Z neveselých úvah ji vytrhl Williamův hlas. Bujaře se vrátil na scénu a obrátil se k Damonovi. „Za chvíli tu máš svůj kočár, bratříčku. Co se týče mě, nebudu na nic čekat. Jsem zralý na něco silného k pití a na milou dámskou společnost.” Vyzývavě pohlédl na Arlyss. Ve tváři se jí zračila nerozhodnost, zatímco z jejího společníka sálal odpor.

„Slečna Barryová není žena, kterou hledáte,” prohlásil úsečně Michael Fiske, aniž Arlyss pustil z ochranitelského sevření.

Dívka těkala očima z jednoho muže na druhého a v jejím obličeji se dalo číst jako v otevřené knize. Fiske byl ztělesněním čestnosti a dobrých úmyslů, zatímco pohledný

William přímo ďábelského pokušení. Zvolna se vymanila z Michaelova držení.

Když Julia pochopila, co se Arlyss chystá udělat, zaplavilo ji hořké zklamání. Drobná herečka nikdy nedokázala odolat hezkému šlechtici, přestože mu nešlo o nic jiného, než o trochu toho laškování. V duchu se modlila, aby přítelkyně opět nešlápla vedle.

William vyklenul černé obočí. Vyzývavě se na Arlyss díval, modré oči se mu třpytily. Provokoval ji pohledem. „Stanete se mou společnicí při nočních radovánkách, krásná děvo?”

Další povzbuzování Arlyss nepotřebovala. Lítostivě hodila očkem po Michaelu Fiskem a postavila se k Williamovi. S drzým úsměvem se do něho zavěsila. „Kam zamíříme nejdřív?” otázala se a její společník se rozchechtal. Tlumeně se rozloučil s Damonem, načež se uctivě sklonil nad Juliinou ztuhlou rukou. „Hluboce se vám klaním, paní… Wentworthová.” Příjmení vyslovil tak, aby dal dívce jasně na srozuměnou, že je obeznámen s její pravou identitou. Popuzena jeho nestydatostí se na něj ani neusmála.

Michael Fiske zachovával neutrální výraz. Upíral zrak na vzdalující se Arlyss, která se spolu s Williamem vydala hledat nájemnou drožku.

„Moc mě to mrzí,” špitla.

Fiske přikývl, dokonce se vzmohl na prchavý úsměv plný beznaděje. Nato zamířil zpátky do divadla. Julia se zamračila a vrhla na manžela obviňující pohled. „Měl jsi svému bratrovi něco říct. Slušelo by se, aby nechal Arlyss ve společnosti čestného muže, který o ni projevuje upřímný zájem!”

„To děvče má právo svobodně se rozhodnout.”

„V tom případě zvolilo špatně. Silně pochybuji, že s ním má tvůj sourozenec čestné úmysly!”

„Troufám si tvrdit, že tvůj odhad je správný,” odvětil Damon suše. „William myslí pouze na jediné - aby ubezpečil tvoji přítelkyni o tom, že se mu oddává dobrovolně a zcela z vlastní vůle.” Vtom spatřil blížící se kočár. „Kočí je tady. Pojďme.”

Julia zavrtěla hlavou. „Musím se vrátit a podívat se…“

„Dneska v noci tu nejsi nic platná. Jdeme. Bez tebe nikam nejedu.”

„Jestli se domníváš, že si zopakujeme představení z tamté noci…“

„Napadlo mě to,” přiznal, oči se mu pobaveně třpytily. „Ale netrvám na tom. Klidně se můžeme jenom něčeho napít a popovídat si. Otevřu láhev pětadvacet let starého francouzského koňaku. Něco takového jsi ještě neochutnala.”

Nabídka byla přinejmenším svůdná. Avšak nejednalo se jí o koňak. Toužila po Damonově společnosti a z ní plynoucí útěše. Leč nedůvěřovala sama sobě. Obzvlášť za současného rozpoložení. „Neměla bych.”

„Bojíš se zůstat se mnou o samotě?” zeptal se tiše.

Ted už se nejednalo o prostý návrh, byla to výzva. Julia odolávala mužovu upřenému pohledu, přestože ji zachvátil neklid. Následkům chaotické noci bude čelit až zítra. Společnost lorda Savagea a smysly otupující kořalka je přesně to, co nyní potřebuje.

Zvolna k němu přistoupila. „Vím, že toho budu později litot.” Zazubil se a pomohl jí do kočáru. Krátce promluvil s kočím a vyhoupl se do kabiny. Posadil se těsně vedle Julie. Kočár se s jemným pohupováním rozjel a dívka se s povzdechem zabořila do polstrování.

Zavřela oči. Vycítila, že se na ni manžel dívá, proto víčka zase zvedla. Zíral na pomačkaný, ohořelý světle zelený kostým, vpředu zdobený zlatými šňůrkami. Nespouštěl zrak z

ušmudlaného živůtku. Káravě se zamračila. „Musíš na mě takhle civět?”

Neochotně se jí zahleděl do očí. „Tak je to lepší?”

„Vypadá to, jako bys právě zasedl k večeři, a já mám být předkrm.” Rozesmál se a Julia si bojovně založila ruce na hrudi. „Člověk by řekl, že po uplynulé noci máš dost.”

„Pouze jsem dostal chuť na přídavek.” Damon ji upřeně pozoroval. Všiml si, jak tone v rozpacích. Předchozí hravost někam zmizela. Přinutil se rozvalit na sedadle a předstírat lhostejnost. „Vím, že jsem ti tehdy ublížil,” pravil nehlasně.

„Napoprvé to vždycky bolí.”

Zrudla jako pivoňka. Vzpomněla si na nahá propletená těla, palčivé spojení a následný výbuch rozkoše. Líbilo se jí, jak se Damon zmocnil jejího těla. Víceméně věděla, co má očekávat, ale ani ve snu by ji nenapadlo, že se mezi nimi vyvine pouto důvěrnosti. Nechápala, jak někteří lidé mohou takový prožitek považovat za zcela běžný. Připadalo jí, že ji v mnoha ohledech změnil. „To je v pořádku,” zamumlala, neschopná pohlédnout mu do očí.

„Příště to bude příjemnější.”

Zdálo se, že ruměnec ji už pokryl od hlavy až patě. Věděla, že ji Damon upřeně sleduje. „Nebude žádné příště,” ujistila ho. „Neslušelo by se to.”

„Cože?” nevěřil vlastním uším.

„Přesně tak! Copak už jsi zapomněl na lady Ashtonovou a její dítě?”

Zakabonil se. Julia vycítila, jak se v něm sváří emoce.

„Nejsem zcela přesvědčený o tom, že je Paulině těhotná,” prohlásil. „Pokouším se zjistit pravdu. Ale i kdyby se ukázalo, že mi nelže, nemůžu se s ní oženit. Náš případný svazek je předem ztracený.”

Julia k němu poprvé pocítila příliv sympatie. Savage je hrdý muž. Nesnese, aby jím někdo manipuloval. Zejména ne žena typu lady Ashtonové. Odolala pokušení se ho konejšivě dotknout a dál se tiskla v rohu kočáru. „Zvládnout takovou situaci musí být velice obtížné…“

„Nechci se teď o Paulině bavit,” odvětil podrážděně. Vzápětí jeho tvrdý výraz zmizel a nahradil jej potutelný úsměv. Zalovil v náprsní kapse a vyňal z ní malé sametové pouzdro. „Tady… Něco pro tebe mám.”

Julia na dárek zírala, ale neprojevila zájem ho převzít.

„Děkuji, ale nechci,” hlesla. „Nechci si od tebe nic brát.”

„Právoplatně ti náleží. Mělas jej dostat už dávno.”

Váhavě převzala etuji a rozvázala mašličku. Zalovila uvnitř dvěma prsty a nahmatala cosi tvrdého a chladného. Při pohledu na skvostný prsten s briliantem ve tvaru rozety, zasazeným v širokém zlatém kroužku, zadržela dech. Kámen měl přinejmenším čtyři karáty. Zdál se téměř modrý a v droboučkých fasetách plál nadpozemský oheň.

„Nikdy jsi nedostala snubní prsten,” poznamenal Damon.

„Nemohla jsem…“

„Vyzkoušej si ho.”

Julii zajímalo, jak by se briliant vyjímal na jejím prstu, ale neodvážila se. Snubní prsten - a všechno, co s ním souvisí - si zakázala. Jejich manželství má na kahánku. Složili bezcenný slib - před mnoha lety dvě děti poslušně zopakovaly to, co po nich žádali jejich rodiče. Bezmocně se podívala na Savagea. Jeho gesto ji dojalo a zároveň popouzelo. „Vezmi si ho zpátky,” zaprosila.

Kysele zkroutil ústa a natáhl se pro šperk. Dřív než ho stačila zastavit, popadl ji za zápěstí a navlékl jí ho na prsteníček levé ruky. Kroužek jí byl o něco volnější.

Fascinovaně zírala na třpytící se drahokam.

„Patřil mé matce,” prohlásil Damon. „Přála by si, aby sis ho vzala.”

„Pokoušíš se mě podplatit?” zeptala se a zvedla ruku, aby si démant pořádně prohlédla. „Snažím se tě přesvědčit.” „Co požaduješ na oplátku?”

Pojednou byl ztělesněná nevinnost. Směle jí hleděl do očí.

„Vezmi si ho jako odškodnění za vytrpěné příkoří, jehož se ti dostalo v souvislosti s naším ,sňatkem’.”

„Tak naivní zase nejsem,” ubezpečila ho a stáhla klenot z prstu. „Nejsi typ člověka, který lehkovážně rozdává. Děkuji, ale prsten nemohu přijmout.”

„Jestli mi jej vrátíš, vyhodím ho z okna.”

Pochybovačně na něj pohlédla. „Toho by ses neodvážil.”

Damonovy oči se ďábelsky zablýskly, jako by ji ujišťovaly o tom, že je připraven mrštit šperk nevyčíslitelné hodnoty na ulici. „Nyní je tvůj. Dělej si s ním, co chceš.” Natáhl k ní ruku s dlaní obrácenou vzhůru. „Vyhodíš ho sama, nebo se o to mám postarat já?”

Vyděšeně prsten sevřela. „Nedovolím, aby ses zbavil něčeho tak krásného!”

Spokojeně svěsil paži. „Potom si tu zatracenou věc nech. Třeba ji věnuj své matce.” Julia nasadila provinilý výraz a on se rozesmál. Sledoval, jak si navlékla zlatou obroučku zpátky.

Julie se zmocnilo neblahé tušení, že se ji manžel chystá ovládat a omezovat. „Určitě budeš chtít něco na oplátku,” prohlásila směle. „Troufám si říct, že už tě trochu znám.”

„Vezmu si pouze to, co mi dobrovolně dáš.” Naklonil se k ní blíž. „Teď mi povězte, jak si představujete náš vztah…, paní Wentworthová.”

Rázem jako by se v ní probudily všechny smysly. V duchu se proklela. Její tělo bezděčně reagovalo na Damonovu blízkost. Je cílevědomý a sebevědomý. Tyto vlastnosti jí

odjakživa u mužů imponovaly. Skutečnost, že nepatří do divadelního světa, mu dodávala na přitažlivosti. V životě člověka, jenž se upsal tyátru, není nic trvalého. Na první pohled působí povrchně, ustavičně se v něm sváří emoce. Julia až do dnešního dne nepoznala osobnost, jako je Damon.

„Domnívám se, že bychom mohli být něco jako… přátelé,” vysoukala ze sebe. „Není důvod, proč bychom spolu měli být na kordy. Koneckonců, oba usilujeme o totéž.”

„A to je co?”

„Vzájemné se od sebe osvobodit. Potom budu moci pokračovat v divadelní práci a ty splníš svoje závazky vůči lady Ashtonové.” „Permanentně mi ji připomínáš. Proč?” „Záleží mi na ní.”

„Nevěřím. Zdá se mi, že nás dva míníš stůj co stůj rozdělit.

Stavíš mezi námi zeď.”

„Co když máš pravdu?” zaútočila rozechvěle. Ocitl se příliš blízko. Tiskl se k ní svalnatým stehnem, paži měl opřenou o polstrování za její hlavou. Bylo by snadné posadit se mu na klín, přitáhnout si jeho hlavu a nechat se líbat a hladit. Zhluboka se nadechla, aby se opanovala. „Je něco špatného na tom, že se chci chránit?”

„Mě se bát nemusíš. Copak jsem tě někdy do něčeho tlačil? Nutil tě dělat to, co jsi nechtěla?”

„Sotva jsme se seznámili, přinutil jsi mě přijmout pozvání na večeři. Byla jsem nucena odevzdat ti svoje panenství. Dokonce jsem si musela vzít tento prsten, přestože jsem jej výslovně odmítla.”

„Nemůžu za to, že máš slabost pro šperky.” Když si všiml, jak se ženy jeho připomínka dotkla, spokojeně se zazubil. Ztišil hlas. „A co se tvé nevinnosti týče - takový dar jsem od tebe vskutku nečekal. Vážím si ho víc, než si myslíš.”

Julia semkla víčka a nechala Damonovy rty bloudit po svém čele. Zasypával ji motýlími doteky, jemně ji laskal. Toužila po vroucím polibku a stálo ji veškeré úsilí zůstat lhostejná vůči jeho svádění. „Tu noc jsi byla tak sladká…,“ šeptal. „A krásná. Nikdy dřív jsem něco takového nezažil. Pořád na onu noc vzpomínám a přeju si ji zopakovat.”

Dívka si nervózně olízla okoralé rty. „Ale to není správné.”

„Pokud já vím, tak spát s vlastní manželkou není hřích.” Prsty jí přejel po dekoltu a Julii naskočila husí kůže. Zrychleně, mělce oddechovala. Nedokázala se pohnout. Napjatě vyčkávala na mužův další tah. „Takže,” ozval se Damon, „ty by ses chtěla se mnou kamarádit. Nemám námitek.” Zatáhl za zlatou šňůru u živůtku a ten se rozevřel. „Vlastně mám za to, že bychom se mohli stát důvěrnými… přáteli.” Zatímco ji líbal na hrdlo, vklouzl dlaní pod tenkou spodní košilku.

Julia zalapala po dechu. Cítila, jak ji Damon hladí po ňadrech. Zaplavilo ji horko. Nervy měla napnuté, chvěla se očekáváním. Vykřikla na protest, když ji manžel popadl do náruče a posadil si ji na klín. Hravě umlčel její chabé protesty. Odhodila všechny zábrany a hladově mu vycházela vstříc. Prahla po větších dávkách slasti, kterou jí nabízel.

Kočár se zakymácel a přerušil jejich polibek. Julia se k muži opětovně natáhla, ale on odolal. Omámeně putoval ústy po jejím hrdle. Mazlil se s dmoucími se ňadry, zápolil s jemnou látkou košilky. Julia mu ve víru vášně zabořila prsty do vlasů.

Zhluboka oddechovali, přemoženi přívalem žádostivosti. Damon jí zašeptal do ucha: „Řekni, že tohle nechceš. Pověz mi, že mě ráda vidíš, mluvíš se mnou, ale na tohle nemáš ani pomyšlení… Že mě nepotřebuješ a já nepotřebuji tebe. Neopomeň zdůraznit, že ti jde čistě o přátelství.”

Rozechvělá dívka se k němu pevně přimkla, obnažená ňad-ra tiskla do mužova měkkého oblečení. Otupělá mysl jako by

nedokázala zformulovat jasnou myšlenku. „Chci tě,” přiznala a vzlykla. Obávala se vlastní reakce. Jestliže se poddá svým emocím, zaplatí za to zlomeným srdcem. Nesmí Damona milovat a být na něm závislá. Dala by mu tím do ruky mocnou zbraň a sebe připravila o veškerou sílu. Čekaly by ji horší chvíle, než byly ty, které strávila pod taktovkou diktátorského otce. Tenhle člověk by jí ukradl duši.

Savage odhodil její dlouhé vlasy stranou a políbil ji na nahé rameno. Tiskl Julii k sobě natolik úporně, že vnímala, jak je vzrušený. Přimkla se k němu ještě úžeji.

„Nedělej to… Nebo se tě na místě zmocním.” Divoce ji políbil, stržen nezkrotnou vášní. Julia mu dychtivě vycházela vstříc.

Vtom kočár zastavil a ona si uvědomila, že se ocitli před Damonovou rezidencí. Odtrhla se od manžela, přesunula se na protější sedadlo a jala se upravovat shrnutý živůtek. Prsty ji odmítaly poslouchat. Zuřivě škubala za tuhou látku a snažila se ji spoutat zlatou šňůrkou. Když se jakž takž dala do kupy, pohlédla na muže, který na ni upřeně zíral.

„Pojď se mnou dovnitř,” vyzval ji. V obličeji se mu zračilo napětí, v očích doutnala vášeň. Zřetelně se z nich dalo vyčíst, k čemu dojde, když ho poslechne.

Ne, křičela v duchu, avšak nedokázala ono klíčové slovo vyjádřit nahlas. Toužila s Damonem zůstat a dovolit mu, aby uhasil žár planoucí v jejím klíně a dopřál jí pocit naplnění a spokojenosti, který s ním onehdy zakusila. Jedna noc navíc… Komu to uškodí? Styděla se za svoji slabost. Přemáhalo ji pokušení, zoufale bojovala se svými pocity.

Damon rozhodl za ni. Otevřel dvířka a uchopil ji za ruku. Dovolila mu, aby jí pomohl z kabiny. Lokaj je předběhl, aby odemkl domovní dveře. Vstoupili do ztichlé haly. Služebnictvo

zřejmě dostalo volno, neboť nikoho nezahlédli. Plála jen tlumená světla.

Sotva za sebou zaklapl dveře, popadl Damon Julii do náruče a horoucně ji líbal. Dívka se zalykala blahem a důvěřivě se k němu vinula. Objímala ho kolem krku. Muž se sklonil k jejímu oušku, aby jí pošeptal milostné vyznání, když vtom ucítil, jak ztuhla. Zaznamenala před sebou jakýsi pohyb. Úlekem zkoprněla, třeštila zrak do hutného šera. Damon otočil hlavu k narušiteli. promluvit. A protože jsi za mnou odmítl přijít, nezbývalo mi nic jiného, než se obtěžovat sem.” Znovu zaostřila na Julii. „Odejděte, ano? Damon a já potřebujeme soukromí. Jsem si jistá, že snadno naleznete jiného muže, který dnes v noci uspokojí vaše potřeby.”

Zlostí a ponížením začala Julii vřít krev v žilách. Vzdor tomu na sobě nedala nic znát. „Zajisté,” odvětila klidně. „Nemohu se dočkat, až budu od vás dvou co nejdál.”

„Počkej!” vyhrkl Savage a chytil ji za ruku. Vyškubla se mu. Pauline se vítězoslavně zazubila. Přesto nedokázala odolat a uštědřila Julii další ránu. „Paní Wentworthová… Zřejmě se domníváte, že jste se s lordem Savagem velmi sblížila, ale hodně toho o něm dosud nevíte. Předpokládám, že kromě jiného vás zapomněl upozornit na skutečnost, že je - dávno ženatý.” Julia se na prahu zarazila. „Ano, já vím,” odvětila suše. Vypadalo to, že stručnou odpovědí Paulině zaskočila. Pak ale šlechtična pohrdlivě zkrabatila obličej. „Propána, vždyť vy máte morálku toulavé kočky! Vrháte se na muže, který je s jednou ženatý a s druhou čeká dítě… Jste ta nejzkaženější osoba, s níž jsem se kdy setkala.”

„Pauline…,“ ohradil se Damon vražedným tónem, ale Julia mu odhodlaně skočila do řeči.

„Já že jsem zkažená? Asi jste si nevšimla, že jste to vy, kdo se polonahý promenáduje v domě ženatého muže.” Pusa ji

pálila. S chutí by téhle ženské vmetla do tváře pravdu. Na rovinu by jí sdělila, že ona je tou zmíněnou právoplatnou chotí, a Paulině nemá sebemenší právo někoho soudit.

Avšak nějakým zázrakem se jí podařilo udržet jazyk za zuby. Rázně otevřela vchodové dveře a vrhla poslední pohled na Damona. Zdálo se, že ji nevnímá a zcela se věnuje Paulině. Žárlivost ji zasáhla jako šíp. Nedokázala určit, zda se víc zlobí na něho či na sebe.

Venku zavolala na lokaje. „Vyřiďte kočímu, aby ihned přivezl kočár. Odjíždím.” Sluha poslušně odchvátal. Julia si mnula nahé paže. Foukal studený vítr. Napadlo ji, že pojede domů, ale vzápětí ten nápad zavrhla. Existuje člověk, kterého musí okamžitě vidět. Jediná osoba na světě, jež jí navrátí zdravý rozum i smysl pro realitu.

KAPITOLA 15

Damon dlouho mlčel. Tvrdě zíral na Paulině, z jejíž tváře postupně mizel vítězoslavný úsměv. Začala se nejisté ošívat. Pokoušela se o ledabylý tón. „Zřejmě ti nemohu vyčítat, že ti popletla hlavu, drahý. Je celkem hezká, přestože z ní lacinost čiší na sto honů…“

„Nemělas sem chodit.” Až do této chvíle měl pro Paulině pochopení. Dokázala mu lézt na nervy a často se na ni zlobil, ale nikdy k ní necítil nevraživost hraničící až s nenávistí. Proměnila se v mlýnský kámen, pověsila se mu na krk a nemilosrdně ho táhla s sebou dolů. Probouzela v Damonovi to nejhorší. Dočista zkameněl, když k němu přistoupila a ovinula ho svým navoněným tělem.

„Nedokážu ti odolat,” lísala se. „Tolik jsi mi chyběl…“

„Už jsi mluvila s doktorem Chambersem?”

Uhýbala před jeho pohledem. „Dosud ne. Ale brzy to udělám.” Svírala ho v hedvábných pažích. „A mezitím…“

„Potom ti schůzku u lékaře domluvím sám.” Odstrčil ženu stranou a vymanil se z jejího sevření. Nejednal s ní hrubě, ale ani v rukavičkách.

Lady Ashtonová se zatvářila popuzeně a zároveň vyplašeně. „To se ti nepovede!” „Proč ne?”

„Doktor Chambers je velice vytížený odborník. Nemůžeš ho komandovat jako sluhu. Kromě toho s tebou nebude diskutovat o mém stavu. Ledaže bych mu udělila svolení.”

„Zahráváš si se mnou,” ucedil zlověstně. „Tohle odmítám tolerovat.”

Stáhla se, náhle vypadala uraženě. „Nemusíš mi vyhrožovat. Takového tě neznám a odmítám takové jednání.”

„Tak ty je odmítáš?” ohradil se kuse. „Věř mi, že neexistují slova, která by vyjádřila, jak budu řádit, až zjistím, že mi lžeš.”

Zpříma se mu zadívala do očí. „Říkám ti pravdu.”

„Potom si vbrzku vyhledej nějakého lékaře, Paulině. Takového, který odpřísáhne na svou stavovskou čest, že čekáš dítě. Jedině to mi zabrání, abych ti zakroutil krkem.”

Po schodech scházela jakási žena. Schválně se loudala, smyslně se vlnila v bocích. Kolem ní se jako opar vznášel župánek ušitý z jemné látky. Tenhle kousek garderoby byl určen výhradně mužským očím a měl za úkol je svádět. Šla bosky, jako by právě vstala z postele a chystala se přivítat nečekané hosty.

„Paulině,” vydechl užaslý Damon.

Julia od něho prudce odskočila, bezděčně si uhlazovala sukni. Přestože se mračila, byla Paulině mimořádně krásná. Hustá černá hříva jí splývala po zádech, mhouřila mandlové oči jako podrážděná kočka.

„Chtěla jsem tě překvapit, miláčku,” zavrněla. Zdálo se, že elegantně převzala vládu nad situací. „Ani ve snu by mě nenapadlo, že tou překvapenou budu nakonec já. Nečekala jsem, že vyhledáš společnost jiné ženy, přestože mezi námi zůstává tolik nedořešeného.” Dospěla do přízemí a založila si paže na hrudi. Vystavila tím na odiv svůj vnadný dekolt. Mrazivě pohlédla na Julii a zatvářila se pobaveně. „Co se vám stalo, má drahá? Jste poněkud ušmudlaná… a oba páchnete kouřem.”

„Požár v divadle,” odvětila stručně Julia.

„Aha.” Paulině upřela pozornost k Damonovi a povytáhla obočí. „Poslední dobou tě okouzlují múzy, že?”

„Co tu kčertu pohledáváš?” obořil se na ni hrubě.

Zatvářila se ublíženě. Přitiskla si k břichu štíhlou dlaň, aby mu připomněla svůj delikátní stav. „Domnívám se, že bychom si měli. „Máš špatnou náladu, protože jsem ti zmařila plány. Chystal ses vyválet s tou courou z divadla.”

„Přestaň ji špinit!” Zuřivostí se mu roztřásl hlas. Navzdory slepému vzteku Paulině rozpoznala, že zašla příliš daleko. Kvapně se pokoušela ovládnout rozbouřené emoce.

„Chápu, že jsi po ní zatoužil,” prohlásila posléze. „Třeba dokonce stejně silně jako kdysi po mně. Nehodlám se však držet stranou, abys měl volnou cestu. Nic ti neusnadním. Dostanu, co chci. Co mi dlužíš.” Zírala do mužovy kamenné tváře a poněkud zmírnila hlas. Náhle jako by mu domlouvala.

„Copak je život se mnou hotovým utrpením? Dříve sis mou společnost nadmíru užíval. Neboj se, že se něco změní. Jestli tě začnu v posteli nudit, vymyslím něco nového. Uspokojím tě způsoby, na něž se jiné ženy neodváží ani pomyslet…“

„Je to pryč,” odvětil mrazivě. Vykulila tmavé oči. „Co přesně je pryč?” „Náš vztah - alespoň v té podobě, jaký býval.” „Co naše děťátko?”

„Pokud porodíš v následujících devíti měsících, nezříkám se zodpovědnosti. Kdyby se ti dítě narodilo později, pak je jasné, že nejsem jeho otec, neboť s tebou odmítám dál spát. Bůh je mi svědkem, že se tě ani nedotknu. Nechci tě ani vidět.”

„Ale je tu naše miminko!“ vyštěkla a každé slovo zaznělo jako prásknutí bičem. „Ještě toho budeš litovat, Damone! Bude tě mrzet, žes se mnou takhle bídně jednal!”

„Snad.” Uchopil ženu za paži, bolestivě ji sevřel a začal ji strkat do schodů. „Ted se běž obléct a vypadni z mého domu!”

„Vyřiďte majordomovi, že jsem přišla za panem Scottem,” nařídila Julia lokajovi, když vystoupila z kočáru. „Omluvte mě, že ho obtěžuji v tuto pozdní hodinu, ale přicházím v neodkladné záležitosti.”

„Ano, paní Wentworthová.” Sluha chvatně přistoupil ke dveřím a zburcoval majordoma.

Julia ho zvolna následovala a její odhodlání s každým krokem sláblo. Váhavě se blížila k sídlu Logana Scotta, postavenému v tiché čtvrti poblíž St. James Square. Rezidence měla tři křídla. Vpředu se tyčily mohutné rýhované sloupy, které jako by měly zastrašit nevítané hosty, jako je ona. Nikdy dříve tu nebyla. Logan zaměstnancům Capitalu výslovně zakázal vkročit na jeho panství.

Julia věděla, že Logan si zve návštěvy pouze zřídka. Několik vyvolených, kterým se dostalo té cti, o této události zarytě mlčelo a neprozradilo nic ze soukromí svého hostitele, jak mu slíbili. Nevelké království obletovaného herce halila neproniknutelná rouška tajemství. Jenže Julia toužila Logana vidět a připadalo jí, že nevydrží čekat do rána.

Neměla se s kým poradit o problému, který jí připadal nad její síly. Zajímalo ji, jak Scott zareaguje na její příjezd. Vykáže ji ze svého domu? Bude překvapený? Rozzlobený? Možná obojí. Třeba ho její dilema pobaví a vysměje se jí. Ušklíbla se nad tou představou a pokračovala v chůzi.

Vysoký lokaj zrovna rozmlouval s majordomem. Ten zmizel v útrobách budovy, ale zakrátko se vrátil. Měl dokonalý trénink. Zachoval si pokerový výraz i ve chvíli, kdy před ním stanula prochladlá mladá žena v ohořelém divadelním kostýmu. „Pan Scott vás přijme, paní Wentworthová,” zamumlal.

Julia propustila lokaje ze svých služeb a následovala majordoma. Doufala, že Logana neprobudila, sotva ulehl po náročném dni. Zajisté ne. Neuměla si představit, že by po tom všem dokázal snadno usnout. Kráčela cizím domem, mysl roztěkanou. Nemohla uvěřit, že se ocitla v pečlivě střeženém hájemství svého zaměstnavatele.

Interiér byl zařízený v italském stylu důmyslně vyřezávaným nábytkem, freskami namalovanými na stropech

a mramorovými bustami. Místnosti působily svěže a zdrženlivě, panoval zde dokonalý pořádek. Na polstrování a draperiích převažovaly syté tóny modré a zlaté.

Vstoupili do nevelkého salonu s pohovkami plnými sametových a hedvábných polštářů. Vykládané stolky přetékaly knihami. Sotva Julia překročila práh, z jedné z lenošek se zvedl Logan. „Paní Wentworthová,” pravil ochraptěle. „Jak se vám daří? Doufám, že jste neutržila žádné zranění.”

„Jsem v pořádku,” ubezpečila ho a zabloudila očima k další osobě v salonu. Byla jí ta nejexotičtější žena, jakou Julia kdy viděla. Měla zlatavou pleť, rovné černé vlasy a podivuhodně světle zelené oči. Pod županem z těžkého hedvábí se rýsovalo pružné štíhlé tělo. Julia ji fascinovaně sledovala. Tak tohle je ta záhadná Loganova partnerka, s níž žije? Znamená pro něho víc než pouhou milenku, anebo si ji tu vydržuje čistě pro pohodlí?

Zena se usmála na Julii a stanula Loganovi po boku.

„Nechám vás o samotě,” pravila taktně, přičemž pohladila muže majetnicky po vlasech a odkráčela.

Scott se tázavě zadíval na svou podřízenou. Oči měl zarudlé od kouře a modré duhovky působily uhrančivěji než jindy. „Posaďte se,” vyzval ji a ukázal na křeslo. „Dáte si něco k pití?”

„Ano, cokoliv,” hlesla vděčně Julia a svezla se do křesla. Přinesl jí sklenku jantarově zbarvené tekutiny, v níž rozpoznala ředěnou whisky, jemnou a nasládlou. Logan si dopřál čistou a uvelebil se poblíž. Spokojeně před sebe natáhl dlouhé nohy. Ani on se dosud nesvlékl z divadelního kostýmu. Byl na něj příšerný pohled. Oblečení měl celé špinavé a potrhané.

„Jak je na tom Capital?” zeptala se váhavě Julia, zatímco usrkávala whisky. Za běžných okolností jí nechutnala, avšak dnes uvítala její povzbuzující vliv.

Logan se zakabonil. „Není úplně zničený, ale čeká nás několik nákladných oprav. Přijdeme o polovinu plánovaných představení a nějakou dobu budeme kočovat po okolních městech. Já si čas od času odskočím do Londýna, abych se přesvědčil, jak pokračuje rekonstrukce.”

„Aha.” Nesnášela výjezdní představení. Znamenala nekonečné trmácení, mizerné jídlo a špinavé světničky v krčmách. V minulosti podnikli několik podobných výprav a hráli v Bristolu, Leicesteru a Chesteru. Bylo to únavné. Kdekoliv se ubytovali, obklopovali je nadšení fanoušci, kteří ustavičně hlídali každý jejich krok. Obzvlášť Juliin. Sledovali ji, kam se vrtla.

Vzdor únavě se Logan zasmál jejímu zjevnému nedostatku nadšení. „Hlavně si nestěžujte,” nabádal ji. „Ted nemám náladu na hádky.”

Pokusila se mu úsměv oplatit. „Já taky ne.” Podívala se na svůj kostým a začala si pohrávat se záhybem u sukně. „Než vypukl požár, vedli jsme si báječně. Jsem si jistá, že kritika by na nás pěla chválu.”

„Příští týden se to povede. V Bathu.”

„Tak brzy?” podivila se dívka a pozvedla obočí. „Vždyť nám nezůstala jediná kulisa.”

„Fiske a ostatní dají něco dohromady. O pobřežní atmosféru se postarají dekorace z Kupce benátského. Ještě k tomu něco přidáme…“ Palcem a ukazováčkem si promnul kořen nosu. „Faktem zůstává, že si nemůžeme dovolit dlouho otálet.”

„Třeba bychom mohli uspořádat nějaká benefiční představení na podporu opravy divadla,” navrhla mu.

„Starosti s penězi si necháme na později.” Nespouštěl z ní zrak. „Proč jste za mnou přišla?”

Napila se na kuráž. „Potřebuji se s vámi o něčem poradit.”

Logan projevil neobyčejnou trpělivost. Mlčky vyčkával, až herečka sebere dost odvahy.

Julia se nadechla a vzápětí prudce vypustila vzduch z plic.

„Mám osobní problémy,” vyhrkla.

„Napadlo mě to. Pokračujte.”

„Vůbec se nepoznávám. Dělám věci, o kterých vím, že jsou špatné. Přesto si nedokážu pomoct. Obávám se, že tím utrpí moje práce, ale úplně nejvíc se děsím toho, kam tohle všechno povede…“

„Počkejte!” zarazil ji Logan. Snažil se vyznat ve vodopádu neuspořádaných slov. „Předpokládám, že váš vnitřní zmatek souvisí s nějakým mužem. Není to náhodou lord Savage?”

„Ano.”

„Ovšemže.” Oči mu vesele zajiskřily. „Obrátil vám život vzhůru nohama…, a vy se teď domníváte, že jste do něho zamilovaná.”

Nelíbil se jí způsob, jakým to podal. Jako by se její city proměnily v pouhopouhé klišé a k rozčilení neměla důvod. Logan nemá tušení o tíži na hrudi, o bezbřehé opuštěnosti, která ji tlačí ke katastrofě. Přesto se zamyslela nad jeho slovy. V duchu připustila, že považuje Damona za nesmírně fyzicky přitažlivého, prahne po jeho společnosti, domnívá se, že si náramně rozumějí… Přinutila se pohlédnout pravdě do očí a zachvěla se. Ano, je do Damona zamilovaná. Do očí jí vstoupily slzy. Zahnala je douškem whisky, který ji zaštípal v hrdle.

„Ale já tohle cítit nechci,” zavrtěla hlavou a rozkašlala se.

„Samozřejmě že ne.” Logan si prohrábl kaštanové vlasy a nepřítomně se zatahal za kadeř spadající mu do očí. „Vyspala jste se s ním?”

„To není vaše věc!”

„Takže ano,” konstatoval věcně. Správnou odpověď vyčetl z jejího rozhořčeného výrazu. „Tím se hodně vysvětluje. Vy nepatříte k ženám, které snadno rozdávají svoji přízeň. Bezpochyby neumíte rozlišit lásku od vášně - a to je nebezpečné. Nikdy se nežeňte do milostné avantýry, pakliže ji nemáte pod kontrolou. Jestli cítíte, že Savagea nezvládnete a vztah vám přeroste přes hlavu, okamžitě se s ním rozejděte. Přestože se na první pohled zdá, že jde o velmi bolestivé rozhodnutí, je to jediné rozumné řešení.”

„Takhle jednoduché to není,” namítla Julia.

„Proč ne?”

„Protože… jsem za něj shodou okolností provdaná.”

Kdyby nebyla dočista sklíčená, rozesmál by ji Loganův nechápavý výraz. Nenapadlo ji, že vzdělaného a oduševnělého světáka vyvede svým přiznáním z míry.

Scottovi z nenadálého odhalení zaskočilo a potřeboval několik minut, aby se vzpamatoval. „Jak dlouho?” zeptal se omámeně.

„Osmnáct let.”

Logan se zdál úplně ohromený. „Jessiko, tohle nedává smysl…“

„Sezdali nás v dětském věku.”

Muž se zatvářil fascinovaně a zároveň zděšeně. Raději odložil sklenici stranou. „Pokračujte,” vyzval ji tiše.

Přerývaně mu vyprávěla o své minulosti a manželství, které ji po léta nevýslovně tížilo. Zatímco mluvila, cítila na sobě ředitelův upřený pohled, avšak sama se na něho nedokázala podívat. Připadalo jí zvláštní, že po rocích skrývání

zčistajasna někomu vykládá celou pravdu. Vynechala pouze část týkající se těhotenství lady Ashtonové. Z nějakého důvodu jí toto téma připadalo příliš důvěrné. Nechtěla připustit, aby se kvůli tomu spolu s Damonem stala terčem Scottova posměchu. Přesto ji zaplavila nesmírná úleva.

V samém závěru podivné historie se Loganovi povedlo poněkud se vzpamatovat. „Dobře, se vším jste se mi svěřila. Co ode mě nyní očekáváte?”

„Zřejmě chci slyšet nějakou radu. Jak se mám zachovat? Hlavně mi neříkejte, že se musím rozhodnout sama, protože já nejsem schopná…“

„Chce Savage vaše manželství ukončit?”

„Nejsem si jistá,” přiznala opatrně. „Domnívám se…, že je to možné.”

„Povím vám svůj názor. Nevypadá to dobře, Jessiko…, Julio. Jestliže s ním zůstanete, bude po vás žádat oběti, které se vám příčí.”

„Já vím,” zašeptala nešťastně.

„Navíc nevěřím v lásku. Alespoň ne v tu velkohubou vášnivou emoci, kterou lidem předvádíme na jevišti. Je to pouhá iluze, jež nikdy nevydrží. Lidé jsou rození sobci. Když se zamilují, hýří falešnými sliby, jen aby získali, co chtějí. Jakmile je okouzlení přejde a oni se vzpamatují, zbudou jen lži a deziluze… A také vzpomínky, které vás budí uprostřed noci.”

Hloubka jeho cynismu Julii poněkud zaskočila. „Zdá se, že hovoříte z vlastní zkušenosti.”

Půjdou do Capitalu. Navzdory úplatkům i výhružkám se v Juliině domě víc nedozvěděl.

„Tady ji nenajdete,” odvětil Scott.

„Kde je?”

Logan seskočil z jeviště. Chladně, zdvořile se usmíval. Povážlivě ztišil hlas. „V současné době si paní Wentworthová nepřeje být nalezena.”

„Tak to je zatraceně špatné,” odvětil neústupně Damon,

„protože já ji hodlám najít, ať s vaší pomocí nebo bez.”

Scottův obličej byl jako vytesaný ze žuly. Zhluboka se nadechl. „Mám vzdálenou představu, kam se mohla podít, Savagei. Ale nemám právo vám to prozradit. Hodně jsem do Jessiky investoval - a moje společnost teď potřebuje její kvality mnohem víc než kdy dřív. Doufám, že budete respektovat její potřebu naprostého soukromí.”

Damon rozhodně nehodlal probírat osobní záležitosti se zaměstnavatelem své manželky. Avšak pravdou zůstávalo, že ji. Logan zná déle a lépe než on. Zdálo se, že Julia Scottovi důvěřuje, a on mu byl v koutku duše vděčný za to, že jí v Capitalu umožnil pracovat. Přestože mu žena přísahala, že jejich vztah je čistě profesionální, v Damonovi ustavičně přetrvávalo neblahé podezření. Copak nějaký muž dokáže být k Julii lhostejný?

„Máte snad nějaký vážný důvod, jenž vás nutí skrývat ji přede mnou?” nevydržel Damon a sarkasticky se usmál.

„Anebo všichni divadelní ředitelé projevují podobnou starost o své herečky?”

Ze Scottova výrazu se nedalo nic vyčíst. „Považuji paní Wentworthovou za přítelkyni, pane. Poskytnu jí ochranu pokaždé, když bude třeba.”

„Před čím ji chcete chránit? Před chlapem, který je ochoten nabídnout jí víc než pohádky před publikem?” Savage vrhl opovržlivý pohled na očouzené zdi a sežehlou oponu.

„Ona potřebuje víc, než je tohle. Jenže vy si to odmítáte přiznat.”

„Opravdu jí můžete věnovat vše, po čem touží?” zamumlal ředitel divadla.

„To se uvidí.”

Scott zavrtěl hlavou. „Bez ohledu na právo, které si na Jessiku činíte, se domnívám, že ji vůbec neznáte. Zřejmě jste si usmyslel, že ji odvedete z Capitalu a poskytnete jí jakousi náhražku ve skutečném světě. Počítejte s tím, že vám uvadne před očima jako uříznutá květina.”

„Aha, právě promluvil oddaný přítel,” odsekl Damon se zdánlivou lhostejností v hlase. „Anebo že by se vážený pan ředitel obával o budoucí zisk?” Přestože se Scott nenechal útokem vyprovokovat, mimoděk ztuhl a napřímil se, čímž Savageovi napověděl, že ťal do živého.

„Znamená pro mě víc, než peníze v kase.”

„Jak moc? Mohl byste to upřesnit?” Rozhostilo se tíživé mlčení, které Damon přerušil jízlivým smíchem. „Ušetřete mně svého pokryteckého zájmu o paní Wentworthovou. Hlavně se mezi nás nepleťte… Jinak si budete z celého srdce přát, abyste mě nikdy nebyl potkal.”

„To už si přeju,” zavrčel Scott. Stál bez hnutí jako socha a vyprovázel Damona pohledem.

KAPITOLA 16

Město Bath, rozprostírající se kolem horkých minerálních pramenů, založili Římané. O jeho rozkvět se kolem roku 1700 zasloužili georgiánci, kteří je proměnili ve vyhledávané letovisko s promenádami a terasami v palladianském stylu. Postupem času se lázně staly dostupné nejenom pro příslušníky aristokracie, ale i středního stavu. Lidé se zde oddávali pitným kúrám a koupali se v léčivé vodě. Mimoto zde kvetly společenské styky a navazovala se nová přátelství. Městečko, uhnízděné mezi vápencovými kopci nad řekou Avonou, nabízelo zábavu, nákupy a slušné až přepychové ubytování.

Julia kráčela k lázeňskému domu s termálním pramenem, stojícímu poblíž hostince, v němž se ubytovala. Sledovala, jak poslední růžové paprsky zapadajícího slunce mizí za Novým divadlem. Byla to elegantní budova s moderní scénou, třemi řadami lóží nad sebou a bohatou výzdobou v šarlatové a zlaté barvě. Pobývala v Bathu už týden a v posledních dvou dnech si všimla, že do divadla dorazily bedny s jevištním vybavením. Všechno se připravovalo na premiéru Mé přítelkyně Přetvářky. Do městečka se začal sjíždět personál. Logan všem poslal zprávu, že zítra se koná povinná zkouška a první představení je plánované na čtvrtek.

Při výpravách za nákupy a během posedávání na kolonádě zdobené vysokými korintskými sloupy Julia natahovala uši a poslouchala, co si lidé o hře povídají. Někteří tvrdili, že je prokletá, a nešli by na ni ani za nic. Jiní o ni projevovali živý zájem a nenechali by si ji ujít. Hlasitě se spekulovalo o paní Wentworthové, což Julii, schovanou pod závojem kousek od nich, upřímně pobavilo.

Musela tajit svoji identitu. Zkušenost ji naučila, že není v jejích silách splnit očekávání svých příznivců. Podvědomě si přáli, aby byla stejná jako hrdinky, které ztvárňovala na jevišti, ustavičně se předváděla, vtipně s nimi konverzovala a divoce přitom rozhazovala rukama. Dokonce i Logan Scott si stěžoval, že ženy touží - a někdy i vyžadují -, aby před nimi hrál romantického hrdinu, přesně jako na jevišti. „Tohle je běžný problém všech herců,” ubezpečil ji. „Lidé bývají zklamaní, že jsme obyčejní smrtelníci jako oni.”

Vstoupila do lázeňského domu - nevelké budovy postavené v řeckém stylu - a kývla na obsluhu, která na ni už čekala. Julia se s vedoucí předem dohodla, že v průběhu jejích večerních návštěv bude lázeňský dům prázdný. Jedině tak si mohla v klidu odpočinout, aniž ji rušily klípky, vlezlé dotazy a zvědavé pohledy přítomných žen. Naštěstí se večerní kúry netěšily oblibě a vyžadovalo je pouze několik osob. Tradovalo se, že zdravější jsou ranní koupele.

Prošla halou a vstoupila do lázeňské místnosti. Vodní hladina se leskla jako zrcadlo, zhlížela se v něm jediná lampa pověšená na zdi. Z bazénku stoupala pára nasycená kyselým odérem rozpuštěných minerálů. Horká voda tvořila příjemný kontrast s chladným vzduchem. V očekávání příštích slastí si Julia povzdechla, svlékla si oblečení a složila je na připravenou židli. Vlasy si sepnula v týle dvěma sponami.

Opatrně se po opotřebovaných schůdcích spouštěla do lázně. Teplo nejprve zaútočilo na její kolena, potom boky, pas a nakonec ramena, to když si stoupla až na samé dno. Zachvěla se blahem. Vychutnávala si laskání horké vody, labužnicky do ní nořila paže a cákala si ji na hrdlo.

Uvolnila se a nechala myšlenky zvolna plynout. Zajímalo by ji, jak Damon zareagoval na její nenadálé zmizení. Tedy za předpokladu, že ji hledal. Možná má tolik práce s lady

Ashtonovou, že si na Julii ani nevzpomene. Dívčina představivost běžela na plné obrátky. V duchu viděla jejich vášní propletená těla. Prudce zavrtěla hlavou, aby vizi zapudila. Nesmírně se trápila otázkou, co se stalo poté, co plna rozčarování a vnitřního zmatku opustila Damonovo sídlo. Dovolil Savage své milence zůstat? Pohádali se? Pomilovali?

„Nevadí. Je mi to fuk,” zamumlala a přejela si mokrýma rukama po obličeji. Ale obelhávala sama sebe. Navzdory všemu popírání, strachu a paličatosti si nedokázala pomoct. Damon patří k ní. Po všem, co si kvůli nechtěnému manželství vytrpěla, si jeho lásku určitě zaslouží. Na druhou stranu je tady to dítě… Nebyla si jistá, zda by dokázala žít s vědomím, že svého muže donutila vzdát se otcovské zodpovědnosti.

Stříkala si vodu do tváře, když vtom zaslechla lázeňskou cvrlikat: „Paní Wentworthová?”

Promnula si oči a spatřila na prahu postarší ženu.

Šedivé kudrlinky vyčesané na samý vršek hlavy se koketně natřásaly, když říkala: „Máte tu návštěvu, paní Wentworthová. Rozhodně ji ráda uvidíte, o tom nepochybuji.” Julia odmítavě zavrtěla hlavou. „Přece jsem vám povídala,

že po dobu mé zdejší přítomnosti sem nikdo nesmí.”

„Bodejť, ale před vlastním manželem se snad nestydíte.

Nebo jo?”

„Manželem?” ohradila se ostře.

Žena přikývla tak mohutně, že tím ohrozila svůj důmyslný účes. „Bodejť. Je to takový hezký, fajnový pán.”

Julii úžasem poklesla čelist, když se za zády lázeňské protáhl Damon. „Tak tady jsi,” pravil příjemným tónem a spokojeně sledoval, jak dívka zajela hlouběji pod hladinu.

„Stýskalo se ti po mně, drahá?”

Julia se bleskově vzpamatovala a zlověstně přimhouřila oči. „Vůbec ne.” Nejradši by mu nažloutlou vodou pocákala neposkvrněné kalhoty a bílou košili.

Lázeňská se vděčně zachichotala. Domnívala se, že se ti dva jenom škádlí. Damon se k ní obrátil s okouzlujícím úsměvem. „Velice vám děkuji, že jste mi umožnila setkání s manželkou, madam. Kdybyste nám teď dopřála několik minut soukromí… Hlavně sem nikoho nepouštějte.”

„Práh nepřekročí živá duše,” přísahala lázeňská a spiklenecky na Damona mrkla. „Přeju vám dobrý večer, pane Wentworthe!”

Při zaznění tohoto jména se Damon ušklíbl. „Nejsem pan Wentworth,” zavrčel, ale žena už byla pryč. Nato se otočil zpátky k Julii. Hněvivě na něho zírala.

„Jak jsi mě našel?”

Svlékl si kabát a přehodil jej přes opěradlo židle. „Tvoje přítelkyně Arlyss mi sdělila, že společnost hostuje v divadle v Bathu. Prověřil jsem několik hostinců, abych zjistil, kde ses ubytovala. Majitel mi prozradil, že máš ve zvyku brát večer koupel v tomto domě.”

„Nemáš právo…“

„Umím být velice přesvědčivý.” Sklouzl zrakem na bílá ňadra, pableskující ve světle lampy.

„O tom nepochybuji,” poznamenala sarkasticky Julia. Přitiskla se ke stěně bazénu, aby se skryla před Damonovými zraky. Snad za to mohla horká voda, ale srdce jí zběsile bušilo. Nikdo se na ni nedívá jako on. Jeho šedé oči ji laskají, čiší z nich přesvědčení, že mu Julia patří.

Muž u ní poklekl, opřel se dlaněmi o kolena. „Prchej si pře-de mnou, jak chceš,” oznámil jí, „stejně tě budu všude pronásledovat.”

„V mém pokoji nestrávíš jedinou noc. Navíc předpokládám, že všechny místní hostince jsou plné. Jestli tedy nemíníš nocovat na ulici, měl by ses okamžitě vydat zpátky do Londýna.”

„V Laura Pláce vlastním terasový dům.”

„Proč?” opáčila, aby zakryla své zklamání. „Ty přece nejsi lázeňský typ…“

„Koupil jsem ho pro otce. Rád zde pobývá, pokud mu to zdravotní stav dovolí. Chceš si prohlédnout moji zdejší rezidenci?”

„To sotva. Pokud sis nevšiml, zatvrzele se ti vyhýbám.” Prudce ucukla hlavou, neboť se opovážil setřít několik kapek z její brady. „Nedotýkej se mě!”

„Zlobíš se na mě kvůli Paulině.”

„Je mi lhostejné, s kým se stýkáš. Nepátrám po tom, zda jsi ji k sobě pozval nebo ne. Zlobím se spíše na sebe, než na kohokoliv jiného.”

„Protože ses těšila, že zůstaneš se mnou?” zamumlal.

Rozhostilo se naprosté ticho rušené pouze šploucháním vody. Uvolnění, jež lázeň Julii přinášela, vystřídalo nepříjemné napětí v celém těle. Zírala do Damonova obličeje plného očekávání. Oči se mu dychtivě leskly. Pochopila, jak je vzrušený. Přišel, protože ji chce - a snadno se jí nevzdá.

„Neměl jsi za mnou jezdit!” vyštěkla. „Nic ode mě nedostaneš. Zejména se netěš na přivítání, jaké sis naplánoval.”

Nechtěl se hádat, držel ji v šachu očima. Sklouzl zrakem na štíhlou ručku, přidržující se kluzkých kamenů, lemujících bazén. „Ty nosíš můj prsten,” podivil se.

Julia sevřela ruku v pěst a ponořila ji pod hladinu. Třpyt briliantu pohasl. „Nic to neznamená. Jenom, že se mi líbí. A jestli se domníváš, že si mě můžeš koupit.

„Zásadně nic nepředjímám.” Rty se mu zvlnily v náhlém úsměvu. „Nejspíš očekáváš, že se na tebe každým okamžikem vrhnu. Skoro bych řekl, že jsi zklamaná, že jsem tak dosud neučinil.”

„Přestaňme si spolu zahrávat,” prohlásila vážným tónem.

„Přijel jsi, protože se toužíš se mnou pomilovat.”

„Samozřejmě že chci,” zdůraznil. „A tobě jde o totéž. Pokud si dobře pamatuji, byl to oboustranně příjemný zážitek. Anebo se mi chystáš oznámit, žes to na mě jenom hrála?”

Julia rozčilením zrudla a varovně zdvihla ruku. „Odejdi, nebo tě postříkám a zničím ti ty tvoje drahé šaty.”

„Potom abych si je radši svlékl,” odvětil s úsměvem.

Zvolna svěsila paži. „Odejdi, prosím,” procedila přes zatnuté zuby. „Už jsem ve vodě dlouho. Cítím, jak se mi začíná krabatit kůže.”

Podal jí ruku. „Pomůžu ti ven.” „Kdepak. Děkuji ti.”

„Stydíš se?” otázal se a posměšně povytáhl obočí. „Už jsem tě nahatou viděl. Jednou nebo dvakrát, jaký je v tom rozdíl?”

„Nevylezu, dokud se nevzdálíš!” Darebácky se zazubil. „Nikam se nechystám.”

Nesmírně ji tím podráždil. Přesto zachovala lhostejnou tvář a podala mu ruku. „Dobrá,” prohlásila mrazivě, „smíš mi pomoct z lázně.” Damon k ní poslušně přispěchal s napřaženou pravicí. Dříve než prokoukl její lest, Julia ho pevně popadla za zápěstí a celou svou vahou ho strhla do vody. Ohromený muž stačil jenom zaklít.

Dívka vítězoslavně zavýskla a stáhla se na opačnou stranu bazénu. Zalykala se smíchy a spokojeně sledovala, jak se Damon noří z vody s tmavými vlasy legračně připláclými k lebce. Šedé oči jí zpod zmáčených řas slibovaly pomstu. „Ty malá čertice,” zavrčel a rozehnal se po ní.

Julia se chechtala a hravě před ním uhýbala. Avšak popadl ji kolem pasu a přitiskl k sobě. Dělila je pouze vrstva mokrého oblečení.

„Medicínské koupele jsi potřeboval jako sůl,” oznámila mu a zachichotala se. „Vyléčí tě ze všech potíží.”

„Od jedné strázně mi nepomůžou,” prohlásil zlověstně.

Popadl ji za oblé hýždě a přimáčkl k sobě.

Sotva zjistila, jak moc je vzrušený, okamžitě ji přešel smích. Přidržela se muže za ramena a ovinula mu nohy kolem pasu. Zírali jeden na druhého a ztěžka oddechovali. Ačkoliv se ani nepohnuli, Julie se zmocnil pocit, že se neubrání přílivu touhy, který na ni dorážel stejně jako hřejivé vlnky minerální vody.

Něžně shrnula muži z čela vodou nasáklé vlasy a uhladila mu je za ucho. Palcem přejížděla po křivce čelisti, dotýkala se jemné kůže pod bradou. Líbilo se jí, jak ji škrábou dorůstající vousy. Damon ji náhle vysadil výš, jako by v teplé vodě nic nevážila. Chytil ji v podpaží a sklonil se k alabastrovým ňadrům. Julia se na protest zavrtěla, když sklouzl ústy k růžové bradavce. Vzápětí vstřícně zareagovala na jeho laskání. Dívka sténala muži v náruči. Dychtivě přejížděla dlaněmi po mokré látce košile a toužila cítit pod rukama holou kůži.

Manžel ji ponořil zpátky do vody a sklouzl dlaní po ženině bříšku až mezi stehna. Julia se zachvěla narůstající žádostivostí, chtěla dostat víc, než jí nabízel. Avšak vědomí, že jsou na veřejně přístupném místě, jí nedovolilo zcela se mu odevzdat.

„Nemůžeme,” zašeptala se rty na mužových ústech. „Tady ne.”

„Chceš mě?” zeptal se a vroucně ji políbil. Zachvívala se mu v objetí, tělo měla horké a kluzké. Jako by nic nevážilo. Rozostřeným zrakem spatřila, jak se nad ní vznáší Damonova

tvář. Pleť se leskne jako odlitá z bronzu, oči slibují splnění všech erotických představ.

Mlčela. Damon sklonil hlavu k její šíji a celou ji zlíbal až k uchu. „Stačí říct,” připomněl jí. „Jediné slovo, Julio… Ano či ne.”

Tiše zasténala. Topila se v přílivu libých pocitů, prahla po tom, co si sama zakázala. Věděla, že se to nemá… Ale co na tom záleží? Zdálo se, že až na malou lázeňskou místnost se okolní svět rozplynul. Zabořila prsty do manželových vodou nasáklých vlasů a horečně vyhrkla: „Ano, chci to.”

Damon sáhl po knoflících košile. Usmál se, když mu Julia chvatně přispěchala na pomoc. Pod vodní hladinou se jim proplétaly prsty. Jakmile spatřila mužovu svalnatou hrud, jala se ji náruživě hladit. Připadala jí jako vytesaná z mramoru. Otírala se hroty ňader o jeho kůži a hlasitě oddechovala.

„Pospěš si,” nabádala jej, zatímco ho vroucně líbala na obličej a krk.

Manžel se zrovna s velkými potížemi zbavoval mokrých kalhot. Posměšně pozvedl obočí. „Pod vodou se svlékám poprvé a zjišťuji, že to není tak snadné, jak se na první pohled zdá.”

„Musíš se víc snažit,” pošeptala mu a hladově ho políbila na pootevřená ústa. Dobývala je jazykem. Damon tiše zabručel a vztekle škubl látkou. Zapínání konečně povolilo a uvolnilo uvězněné mužství. Julia se ho zmocnila a počala je hladit.

Manžel ji zahrnul slůvky vyznání a nasměroval ji tak, aby jejich těla splynula. Zvolna do ní vstoupil. Zachvěla se slastí. Nořil se stále hlouběji. Nutil se ke klidu, neboť ho rozčilovala šplouchající voda. Jejich těla se líně vlnila v prastarém rytmu, který jako by měl trvat věčně.

Julia muže pevně objala a opřela si hlavu o jeho šíji. Cítila, jak Damon zhluboka dýchá. Zdálo se, že splynuli v jednu bytost, sdílející totéž životní tempo. Nadcházející slast ji zaskočila svou prudkostí. Jako by ztratila vědomí a cele se soustředila výhradně na dění ve svém těle. Přihlásila se blaženost, která se pojednou nedala snést.

Damon zdusil její výkřik svými ústy. Ostře vnímal, jak se že-nina těla zmocnilo vyvrcholení, které uspíšilo nástup jeho extáze. Zavřel oči. Zdálo se mu, že jeho smysly explodují, krev se proměnila v tekutý oheň. „Julio,” vdychal zmučeně.

„Nikdy… tě nenechám odejít. Nikdy…“

Vzdor splašenému tepu a omámené mysli ho slyšela. Zatímco část její osobnosti se tomuto prohlášení bránila, další je velebila. On na oplátku patří jí. I ona čerpá hluboké uspokojení z jejich spojení. Ač nezkušená, instinktivně vytušila, že obdobný prožitek s nikým jiným nezakusí. Vinula se k němu, slabá, ukojená, zoufalá. Cítila, jak ji něžně laská.

„Dovol mi u tebe přespat,” přemlouval ji.

Neměla důvod mu nevyhovět. Bránit se po tom všem jí připadalo pokrytecké. Nepatrně přikývla a vymanila se mu.

Když se opovážila na muže znovu podívat, vyprskla smíchy. Líbilo se jí, jak Damon rozčileně hledá na dně bazénu utopené boty. Když vítězoslavně zamával nad hlavou poničenou obuví, zavrtěla hlavou. „Opravdu se chceš vrátit do hostince promočený jako vodník? Ještě to odstůněš. Přinejmenším pořádně prochladneš.”

Damon jí pomohl z vody. Pásl se očima na jejím smyslném těle. „Předpokládám, že mě u sebe v pokoji zase zahřeješ.”

Plná života a zvláštní lehkosti stanula Julia na prknech Nového divadla v Bathu. Spokojeně sledovala dění kolem sebe. Požár v londýnském kulturním stánku naštěstí neutlumil nadšení herců a pomocného personálu. Pilně sestavovali

novou scénu, opakovali si dialogy a formulace a žertovali na adresu kočovného života.

„Zatracené mrňavé nudné městečko,” bědovala Arlyss s rukama v bok. Dělala na Julii komické obličeje. „Není tady jediný zdravý mladý kluk. Hemží se to tu jen starými pannami a invalidy.”

Julia se kysele zazubila. „Myslela jsem, že tu máme hrát divadlo a ne lovit mužské.”

„V ten den, kdy přestanu hledat…“ Pojednou se zarazila a zvláštně se zatvářila.

Přítelkyně sledovala směr jejího pohledu a spatřila, jak Mary Woodsová, jedna z méně významných hereček souboru, okatě flirtuje s Michaelem Fiskem. Scénograf projevoval o pohlednou dívku s pohotovým úsměvem zjevný zájem.

„Co si o sobě myslí? Má si opakovat roli a ne dělat oči na Fiskeho,” mračila se popuzeně Arlyss.

Julia potlačila úsměv, neboť kamarádka nepokrytě žárlila.

„Mary má ve scénáři jenom několik řádků. Věřím, že už je dávno umí nazpaměť.”

Arlyss se nepřestávala kabonit. „Zato pan Fiske má práce až až. Nemusí navrch bavit každou unuděnou žábu.”

„Však jsi ho mohla mít, kdybys chtěla,” připomněla jí věcně Julia. „Ale pokud si dobře pamatuji, dala jsi přednost lordu Williamovi.”

„Inu, takových, jako je Fiske, můžu mít dvanáct do tuctu,” odsekla přítelkyně. „Zato William je v posteli naprosto božský. Bohužel kromě sexu o mě neprojevuje jiný zájem, proto jsem s ním skončila. Vlastně jsem momentálně skončila se všemi.” Založila si paže na hrudi a schválně se otočila k flirtující dvojici zády. Právě v ten okamžik se Michael na Arlyss kradmo podíval. Takže on se pokouší přimět ji k žárlivosti, pomyslela si Julia a rty jí zvlnil potutelný úsměv.

„Povídejme si teď o tvém milenci,” navrhla Arlyss a zakřenila se. „Lord Savage mě v Londýně navštívil. Snažil se tě najít. Řekla jsem mu jenom to, že začínáme hrát v Bathu. Přijel sem za tebou? Setkali jste se?”

Julia zaváhala. Posléze přikývla a provinile se zapýřila.

„Nuže?” vyzvídala kamarádka. „Jak to probíhalo?”

Julia zavrtěla hlavou a rozesmála se. I kdyby se rozhodla přítelkyni se vším svěřit, nenacházela ta správná slova, jimiž by popsala včerejší noc. Z lázeňského domu se přesunuli do hostince. Svěží noční vzduch Julii povzbudil, zato na promočeného Damona měl zcela opačný účinek. Jakmile se ocitli v její světnici, zažehla oheň v krbu a rozvěsila jeho oblečení, aby uschlo.

Tiskli se k sobě na nevelkém lůžku, aby se Damon zahřál. Mlčky se milovali. Promlouvali k sobě pouze něžnými doteky, horoucími polibky a pohyby těla. Stačilo si vzpomenout na žár planoucí pod rouškou tmy a Julia zčervenala jako pivoňka. Ráno nebyl Damon k probuzení. Bručel na protest, široce zíval a protahoval se, a když chtěla sama vstát, odmítal ji pustit z postele. Znovu si ji líně vzal a probudil veškeré její smysly.

Julii se nějakým zázrakem podařilo oprostit od hříšných myšlenek. „Nechce se mi o tom mluvit.”

Arlyss se k ní spiklenecky naklonila. „Těší mě, že tě konečně potkalo štěstí, Jessiko! Takovou tě neznám. Určitě jsi zamilovaná. Ale trvalo dlouho, než tě dostihla láska, že jo?”

„Hlavně to nikomu neříkej, prosím.”

„Budu mlčet jako hrob. Ale oni na to stejně přijdou. Však víš, jaká je tohle drbárna. Kromě toho zamilovanost neutajíš. Projevuje se totiž bezpočtem způsobů.”

Odpovědi ji ušetřil příchod Logana Scotta. Doprovázela ho skupina místních politiků, duchovních a významných obyvatel města, kteří hořeli touhou se s ním seznámit a přivítat ho v

Bathu. Ředitel živýma modrýma očima zhodnotil dění na jevišti a spokojeně přikývl. Jeho společníci ho obklopili a zahrnuli přívalem otázek. Zdvořile se jim omluvil, ustoupil stranou a zamířil k Julii.

„Paní Wentworthová,” oslovil ji příkře. „Jak se vám daří?”

Podívala se mu do očí a pousmála se. „Dokonale jsem si odpočinula, pane Scotte.”

„Dobrá.”

Arlyss vycítila, že její přítomnost není vítaná, proto pohotově zamířila k Michaelu Fiskemu a Mary Woodsové.

Logan od Julie nedokázal odtrhnout pronikavý zrak.

„Doneslo se mi, že Savage je tady v Bathu,” poznamenal. Ačkoliv svůj výrok pronesl neutrálním tónem, zaznívala z něj výtka.

„Ano,” přisvědčila. Byl to souhlas a zároveň otázka.

„Už jste se s ním setkala?”

Nemohla se přimět k odpovědi, on ji však snadno vyčetl z její tváře. „Zase jste pokoutně mlsala?”

Odvolával se na tajemství, s nímž se mu svěřila v Londýně. Krvavě zrudla. Poraženecky svěsila ramena. „Nemůžu za to, že se rozhodl mě pronásledovat.”

Mužovo ryšavé obočí se proměnilo v otazník. „Skutečně?”

„Jestli tím chcete naznačit, že jsem ho k tomu nějak vyprovokovala…“

„Je mi ukradené, nač jste ho nalákala. Hlavně ať vaše soukromí nenarušuje umělecký výkon. Hned první ráno jste se dostavila pozdě na zkoušku, protože jste si lebedila v posteli s vaším…“

„Já pozdě nepřišla!” skočila mu ostře do řeči. „To vy, pane Scotte.”

Zpražil ji ledovým pohledem, obrátil se na patě a odcházel.

Cestou poštěkával rozkazy na své zaměstnance.

KAPITOLA 17

Jeho chování Julii rozčililo a zároveň zmátlo. Poprvé se spolu málem pohádali a ona si vůbec nebyla jistá proč. Kdyby se nejednalo zrovna o Scotta, napadlo by ji, že žárlí. Ale to je směšné. Určitě k ní nic necítí. A i kdyby ano, radši by zemřel, než porušil svoje skálopevné pravidlo, že se zásadně nezaplétá s herečkami, které pro něj pracují.

Co když se obává, že se Julia vzdá kariéry ve prospěch manželství? Vás totiž v Capitalu nikdo nenahradí, sdělil jí nedávno. Třeba je na tom něco pravdy, ale neplatí to úplně. Vždycky se objeví nějaká mladá talentovaná nástupkyně, Julia si v tomto směru nedělala žádné iluze.

Soubor odzkoušel celou hru a shledal, že až na drobné prostorové omezení je představení zcela bezchybné. Nicméně Logan měl ke spokojenosti daleko. Několikrát zkoušku přerušil, aby pokáral herce či členy pomocného personálu. Odpoledne se táhlo a Julii napadlo, jak daleko je ředitel ochoten zajít, aby situaci náležitě vyhrotil. Počaly se ozývat první protesty a nespokojené hlasy. Nácvik probíhal až do večera. „Chci, abyste tu zítra všichni byli přesně v devět hodin ráno,” oznámil jim. Zaměstnanci se s brbláním kvapně rozešli.

„Mělo by vás těšit, jak dobře jsme si všichni vedli,” opovážila se mu vytknout Julia, když osaměli uprostřed jeviště. Muž se tvářil nepřístupně. „Místo toho se chováte, jako by zkoušky byly bůhvíjaká katastrofa.”

Výhružně se na ni podíval. „Až vás někdo jmenuje ředitelkou herecké společnosti, potom si rozdávejte svoje rozumy. Do té doby laskavě přenechejte toto privilegium mně.”

Dívku jeho rozladění zaskočilo a popíchlo k zlosti. „Kéž by-chom byli všichni tak dokonalí jako vy, pane Scotte,” odvětila

jízlivě a odkráčela. Sotva si vyzvedla klobouk a plášť, vydala se k východu. Dočista zapomněla, že bude v obležení fanoušků. Jakmile se obyvatelé Bathu dozvěděli o příjezdu herecké společnosti, potloukali se kolem divadla v touze zahlédnout Logana Scotta či některého z jeho kolegů.

Ledva otevřela dveře, zatlačila ji zpátky vlna natěšených obdivovatelů. „To je ona!” vykřikl někdo. „Paní Wentworthová!” Muži na ni povykovali, ženy pištěly. Každý se jí chtěl dotknout. Ohromená Julia se celou svou vahou zapřela do dveří, aby je zase zamkla. Avšak dovnitř stačili proniknout dva pánové.

Zmožená vynaloženým úsilím ustoupila stranou a podezřívavě se na ně zahleděla. Jeden byl podsaditý muž středního věku, druhý vysoký, mladý, kost a kůže. Tlouštík uctivě smekl a dychtivě na ni zamžoural. Z našpulených drobných úst vyklouzla špička červeného jazyka. Když promluvil, ucítila silný pach tabáku a kořalky.

Představil se, jako by očekával, že ji tím ohromí. „Jsem lord Langate, drahoušku, a tohle je můj společník, lord Strathearn.” Na lebce se mu skvěl skromný chomáček silně napomádovaných a navoněných vlasů. „Dovolte mi poznamenat, že zblízka jste ještě žádoucnější než zdálky.”

„Děkuji,” odvětila ostražitě a upravila si klobouček. „Když mě teď omluvíte, pánové…“

Obklopili ji a přinutili opřít se o dveře. Langateovy oči jako oblázky lačně putovaly po dívčině smyslné postavě.

„Poněvadž jsme důkladně obeznámeni s tímto městem a svody, které nabízí, já a Strathearn jsme se rozhodli, že vám dnes večer nabídneme svoje služby.”

„Není třeba,” ohradila se škrobeně.

„Pozveme vás na vynikající jídlo, madam, a pak na projížďku kočárem. Ubezpečuji vás, že se budete skvěle bavit.” „Mám jiné plány.”

„O tom nepochybuji,” zaculil se Langate, olízl si tučné rty a vycenil zuby skvrnité od tabáku. „Ale jistě je ráda změníte kvůli párku gentlemanů, kteří vás upřímně obdivují.”

„Obávám se, že ne.” Julia se pokusila kolem nich protáhnout, ale zatlačili ji ještě dál.

Langate ji popadl za rameno a pak jeho prsty bezostyšně sklouzly ještě níž. „Zřejmě potřebujete nějakou motivaci.”

Julia ke svému ohromení shledala, že jí krátkými baculatými prstíky cpe do výstřihu svazek bankovek. Zachvěla se odporem, prudce od něho odskočila a uchopila peníze. Zbrunátněla hněvem a už už otvírala pusu, aby volala o pomoc.

Avšak dříve než se vzmohla na slovo, události se samy daly do pohybu. Muži, kteří jí nestydatě bránili v cestě, byli zčistajasna pryč, jakoby smeteni obrovskou boží rukou. Bankovky jí vypadly z ruky a rozletěly se po podlaze. Omámeně zírala na svého zachránce. Damonova tvář se proměnila v nehybnou masku, z očí mu sálal vražedný vztek. Přišpendlil nešťastné opovážlivce ke stěně jako párek vzpurných teriérů. Zdálo se, že nevnímá jejich překotná vysvětlení a omluvy. Nenávistně se na ně osopil, takže ihned zmlkli.

„Jestli se k ní znovu přiblížíte, roztrhám vás na kusy.

Nepřestanu, dokud vás nerozpráším po celém Bathu.”

Langateův odulý obličej povážlivě znachověl. „Netušili jsme, že je zadaná,” snažil se ze sebe vysoukat.

Damon pustil Strathearna a soustředil se výhradně na Langatea. Výmluvně mu svíral hrdlo. „Dotkni se jí, promluv na ni nebo se na ni jenom podívej… a já tě zabiju.”

„Není třeba,” lapal po dechu nebohý muž. „Prosím… Ihned odejdu…“

Sevření povolilo a tlouštík se zhroutil na zeď. Pobledlý Strathearn k němu přiskočil a váhavě ho podepřel. Společně se vydali ke dveřím, za nimiž přešlapoval natěšený dav.

Savage se obrátil k Julii, oči mu stále plály hněvem.

„Jak…?“ zajíkla se.

„Přišel jsem zadním vchodem. I tam na tebe čeká rozvášněný dav.”

„A na ostatní herce,” dodala. Začala se jí vracet dobrá nálada. „Nejvíce stojí o tebe.” Nevesele se zazubil. „Zdá se, že vás považují za veřejný majetek, paní Wentworthová.”

„Nikomu nepatřím.”

„Jsem schopen právně doložit, že je tomu jinak. Oddacím listem.”

„Ten tvůj oddací list má stejný význam jako tohle.” Názorně luskla prsty. „Jak si jistě dobře uvědomuješ, jeho platnost je víc než sporná. Každý soud by jej bez zaváhání prohlásil za nezávazný. Vzal by totiž v úvahu, že ani jeden z nás nebyl vzhledem k věku v té době způsobilý k právním úkonům.”

Po chvíli sklopila zrak. Pojednou nechápala, proč se zlobí.

Povážlivě ztišila hlas. „Děkuji ti, žes mě zbavil těch otrapů.” Damon neodpověděl, v obličeji se mu usadilo napětí.

„Musím zde počkat, dokud se ti lidé nerozejdou,” sdělila mu.

„Není třeba,” pravil chmurně. „Odvezu tě ve svém kočáře.”

Zavrtěla hlavou. „Kdepak, děkuji. Nepovažuji za rozumné strávit s tebou další večer.”

„Ani si nedopřejeme večeři? Pokud já vím, celý den jsi neměla v ústech.”

„Proti společnému jídlu nic nenamítám. Ale potom…“

Všiml si, jak je nervózní, a pozoruhodně zněžněl. Poopravil jí klobouček a uhladil světlé vlasy. „Nepřijel jsem do Bathu jenom proto, abych tě honil po ložnici - ačkoliv to vůbec není špatný nápad.”

„Proč ses tedy dostavil?”

„Chci s tebou trávit víc času. Zajímá mě život, který vedeš, a toužím jej poznat. Rád bych zjistil, proč mě tak přitahuješ. Kromě toho stojím o to, abys i ty lépe poznala mě. Pravdou je, že jsme si pořád do jisté míry cizí. Dříve než začneme pracovat na ukončení našeho manželství, nezaškodí, když se spřátelíme.”

„Nejspíš ne,” připustila opatrně Julia. Zvedla ruce, aby z krempy klobouku spustila černý závoj. Damon jí nabídl pomoc a pečlivě jím zakryl ženin obličej.

„Potom přijmi pozvání do mého domu. Po večeři tě odvezu zpátky do hostince. Naprosto nedotčenou. Máš moje slovo.”

Julia nabídku zvážila. Neměla chuť jíst sama v přeplněném lokále anebo ve společnosti svých kolegů. „Pokrm od tvého kuchaře bude určitě lepší než hospodská strava,” připustila posléze.

Za váhavé přijetí si od Damona vysloužila úsměv. „I tohle ti mohu slíbit.” Protáhl dívčinu paži ohbím svého lokte. „Jdeme, madam. Musíme vyrazit dřív, než se obecenstvo ještě víc nažhaví.”

Nevyžádané pozornosti dotěrných ctitelů až dosud čelila sama. Bylo příjemnou změnou kráčet v doprovodu silného muže, který zcela převzal kontrolu nad situací. Nikterak se nebránila, když ji Damon ochranitelsky objal a razil jí cestu davem. Lidé na ni pokřikovali zvědavé otázky, nesčetné ruce se dotýkaly jejího klobouku, závoje i pláště.

Vtom ucítila, jak se kdosi zmocnil jejího kloboučku. Do očí jí vhrkly slzy, neboť vlásenky ji bolestivě zatahaly za kadeře.

Odvrátila se od neodbytného chumlu a přimkla se blíž k manželovi. Společně se prodírali ke kočáru. Dříve než do něj nastoupila, usmála se na své příznivce a zamávala jim. Damon tak shovívavý nebyl. Rázně odstrkoval opovážlivce stranou, nedbaje na jejich protesty.

Uvnitř kabiny Julia vydechla úlevou a promnula si bolavou kůži na hlavě. „Už jsem si myslela, že mi vyškubou vlasy i s ko-řínky,” postěžovala si, když se vůz s trhnutím rozjel.

Damon se tvářil potutelně. „Vyhřívat se na výsluní slávy…, mít ustavičně v patách spoustu ctitelů… To přece musí být snem každé herečky.”

Julia zvážila jeho připomínku a opatrně odpověděla: „Líbí se mi, když lidé oceňují moji práci… Jejich přízeň znamená, že si zasloužím jak svůj post v Capitalu, tak plat, a nemusím se bát o svoje místo.”

„Jejich náklonnost znamená mnohem víc než to.”

Popuzena jeho výsměšným tónem, už už otvírala ústa, aby se bránila. Ale zase je zavřela. Uvědomila si, že Damon má pravdu, přestože ona se to zdráhá přiznat. Vadilo jí, že v ní čte jako v otevřené knize. Těšilo ji vědomí, že ji publikum miluje. Zahrnovalo ji pozorností a náklonností, kterou jí otec odjakživa odpíral.

„Běžný život ti musí ve srovnání s divadlem připadat nudný,” podotkl.

„Nemám tušení,” prohlásila sarkasticky. „Nevím, jak vypadá. Vyprávěj mi o něm… Aha, já zapomněla! Vždyť ani ty ho nemůžeš znát…“

„Vedu život, k němuž jsem předurčený.” „Nápodobně,” odvětila.

Pochybovačně zkřivil koutek úst, ale usoudil, že nemá význam se přít. Upřeně sledoval, jak si Julia pomocí hřebínku z želvoviny zručně upravuje poničený účes.

Velkolepý terasový dům svou vznešeností odpovídal adrese. Nacházel se v nóbl čtvrti Laura Pláce. Nablýskané dubové podlahy pokrývaly ručně tkané anglické koberce. Na nich stál vkusný naleštěný nábytek z růžového dřeva a květináče s pokojovými rostlinami. Vysoká okna stínily světle žluté a zelené závěsy, prostornost a vzdušnost místností umocňovala zrcadla ve zdobených rámech.

V malé jídelně, příjemně osvětlené svíčkami, se Julia dokonale uvolnila a vychutnala si skvělý pokrm. Na jídelníčku byla francouzská kuchyně - kuře s lanýži a šampaňskou omáčkou, mušle s bylinkami a zelenina dušená na másle. Jako dezert posloužilo ovoce naložené ve víně a miniaturní mandlové dortíčky zdobené malinami a sněhovými pusinkami.

„Po takové hostině se nevejdu do kostýmu,” stěžovala si Julia. Přesto se zakousla do cukroví a slastně zamručela.

„Už takhle je ti malý.”

Zazubila se, protože jí neušla žárlivost skrývající se v Damonově hlase. „V porovnání s jinými herečkami jsou moje kostýmy ještě cudné.” Zvedla malinu, která jí upadla na talíř, a labužnicky ji sezobla.

Muž se dál tvářil nespokojeně. „Nelíbí se mi, když cizí chlapi nestydatě okukují přednosti mé ženy. Vím přesně, na co přitom myslí.”

Pobavena jeho chováním, podepřela si Julia bradu dlaní a zvědavě na něho pohlédla. „Tak o čem přemítají?”

Damon se postavil a přešel k okraji stolu, aby dolil své společnici víno. Upřeně ji přitom pozoroval. Dívka se ani nepohnula, přestože zabloudil očima do jejího výstřihu. Poté se jí znovu zadíval do obličeje. Zlehka ji uchopil za bradu a přiměl pohlédnout mu do tváře.

„Představují si, jaká je na dotek tvoje pleť a jestli je tak hebká, jak se jeví.” Hladil ji špičkou prstu po líčku, sklouzl až

ke koutku úst. „Zajímá je, jak chutnáš… Sní o tom, že ti rozpustí vlasy a nechají je volně splývat po zádech… Potom jimi zakryjí ňadra…“ Putoval hřbetem dlaně po hrdle stále níž, až k bujnému poprsí. Zlehka se dotkl každé bradavky.

Julia začala zrychleně dýchat. Zatínala nehty do područek křesla, aby se opanovala. Nejradši by se postavila a přimkla se k němu, nechala se hladit horkýma rukama po celém těle. Da-mon si s ní nepřestával pohrávat, ostražitě číhal na každé hnutí v jejím obličeji. „Touží se s tebou milovat,” pokračoval.

„Někam tě zamknout a do sytosti si s tebou užívat všech slastí.” Vklouzl prsty do živůtku, aby poškádlil růžovou bradavku.

Rozechvělá Julia ho popadla za ruku. „Slíbils, že mě vrátíš do hostince nedotčenou.”

„Taky že ano.” Přestal se jí dobývat do šatů. Nad dívkou se vznášely jeho rty, zaléval ji vřelým dechem. „Tady máš drobe-ček.”

Julia se bezděčně dotkla jazykem koutku úst a nahmatala úlomek sněhové pusinky. Nechala jej rozpustit v puse. Damon z ní nespouštěl zrak. Pořád ho držela za ruku, připadala jí jako ulitá z ocele.

Pustila ho ze svého sevření a zrak jí mimoděk padl na briliant jiskřící na jejím prsteníčku. Ve světle svící se zdál obzvlášť krásný, podmanivě se třpytil. Pojednou se cítila provinile. Neměla ho přijímat. Nemá právo jej nosit. „Měl by sis ho vzít zpátky,” prohlásila, stáhla prsten a podávala mu jej.

„Nemám pro něj využití.”

„Ale mně nepatří.”

„Patří,” namítl tiše. „Jsi moje žena.

Zamračila se. Dál mu na dlani nabízela šperk. „Tohle je symbol manželství, které nikdy neexistovalo - a nikdy nebude.”

„Chci, aby sis jej ponechala. Bez ohledu na to, co se v budoucnu stane. Stačí, aby ses na něj podívala, a připomeneš si, že jsi kdysi byla moje.”

Až do téhle chvíle si neuvědomovala, že Damon považuje prsten za symbol vlastnictví. Přinutila se položit jej na stůl a bez mrknutí se nádherného klenotu vzdát. Uvědomila si, jakou cenu by musela zaplatit. „Promiň,” řekla, neschopná se na muže podívat.

Přestože mu neviděla do obličeje, vycítila, že se atmosféra v místnosti prudce změnila. Jídelna se proměnila v bojiště. Julia vytušila, že Damon touží podmanit si ji a znovu ovládnout její vůli. Věděla, že ona se kontroluje z posledních sil. Proto raději ani nedutala. Odvrátila se a soustředěně naslouchala mužovu dechu, dokud se neprohloubil a neuklidnil.

„Jednoho dne ho budeš chtít zpátky.”

Ohromená Julia udělala tu chybu, že se na Damona podívala. Probodával ji pohledem. Stálo ji veškeré úsilí, aby sebou polekaně neškubla. Náhle pochopila, proč dokázal pozvednout rodinu z úplné chudoby a navrátit jí původní bohatství. Měl nesmírně silnou vůli. „Kdepak,” prohlásila tiše.

„I kdybych se do tebe nakrásně zamilovala, nikdy nepřijmu tvůj prsten a nestanu se tvým majetkem.”

„Majetkem!” ucedil. Znělo to jako prásknutí bičem. „Za ten tě podle tebe považuji?”

Dívka se zvedla ze židle, aby mu mohla pohlédnout zpříma do tváře, zatímco on se opíral o stůl. „Kdybych se stala tvou chotí, dovolil bys mi jít, kam si zamanu? Směla bych si dělat, co se mi zlíbí? Obešel by se náš vztah bez ustavičných otázek a omezování? Nebránil bys mi pokračovat v profesi? Smířil by ses s tím, že ráno chodím do divadla zkoušet a z představení se vracím nejdříve po půlnoci? A co tvoji přátelé a šlechtický

stav? Nedoháněly by tě k šílenství jejich posměšky a jízlivé poznámky? Vždyť mě považují za lepší prostitutku! Dokázal by ses s tímhle vším vyrovnat?”

Ještě více se zakabonil, čímž potvrdil její nejtemnější obavy. „Proč pro tebe divadlo tolik znamená?” otázal se příkře. „Copak je to taková oběť, vzdát se kočovného života?”

„Nikdy jsem na nikom ani na ničem nezávisela. Ale tohle je jediná věc, jíž jsem si naprosto jistá. Nestojím o šlechtický titul a nekonečný proud společenských událostí. Neprahnu po klidném sídlu na venkově - to je život, který pro mě vybral můj otec.”

Damon ji popadl za boky a uvěznil mezi svými stehny.

„Částečně po něm toužíš.”

Pokusila se mu vykroutit, dokonce ho mocně udeřila do hrudi, ale nepustil ji. Pouze zesílil sevření. Pevně ji stiskl v náruči a přimkl k sobě. Julia se zarazila. Došlo jí, jaký vliv má na manžela její vzpoura. Cítila, jak je vzrušený i jak na tuto skutečnost reaguje její tělo. „Chci odsud ihned odejít,” prohlásila umanutě.

Muž ji pustil. Avšak propaloval ji pohledem, pod jehož intenzitou se nezvládla pohnout. „Nikterak ti to neulehčím. Marně se mi budeš vyhýbat. Bez boje se tě nevzdám.”

Julia na něho zírala se směsicí touhy a zuřivosti v očích. Připadalo jí nesmírně těžké odpírat si to, po čem stůně. Hluboko ve svém nitru dosud chovala sny o vlastní rodině. Někdy si představovala, jak noc co noc usíná v manželově náruči a volný čas tráví hrou se svými dětmi. V poslední době na sebe abstraktní představy začínaly brát konkrétní podobu. Chtěla být Damonovou ženou a rodit mu černovlasé potomky. Své sny měla nyní na dosah a vzdát se jich bylo to nejtěžší, co musela dosud podstoupit.

Náhle jí v hlavě zazněl odměřený, posměšný hlas Logana Scotta: Třeba usoudíte, že milujete Savagea natolik, abyste se mu upsala tělem i duší. Ale já bych vám to neradil.

Julia klopýtla o krok dozadu. Přitiskla si dlaně k bušícímu srdci a několikrát se zhluboka nadechla. Přála si znovu ovládnout svoje emoce. Damon přistoupil těsně za ni, ale nedotkl se jí. Jeho hlas se vznášel někde nad její hlavou.

„Doprovodím tě do hostince.”

„Nemusíš…,“ spustila, ale ignoroval ji. Požádal sluhu, aby nechal přistavit kočár.

Cestou do hostince mlčeli, panovalo mezi nimi napětí. Seděli vedle sebe a drkotání povozu občas způsobilo, že se bezděčně dotkli stehny. Julia se pokoušela odtáhnout, ale zdálo se, že bezmocně klouže zpátky k Damonovi. Avšak nepřiměla se přesunout na protější sedadlo. Bála se, že neodolá mužově pronikavému, zničujícímu pohledu. Konečně byla mučivá jízda minulostí. Savage jí pomohl z kabiny.

„Nahoru už dojdu sama,” nechala se slyšet. Vycítila, že by rád šel s ní.

Krátce zavrtěl hlavou. „Je to nebezpečné. Doprovodím tě ke dveřím.”

„Bydlím tu sama víc než týden, a dosud jsem se obešla bez tvé ochrany,” zdůraznila.

„Proboha živého, ani se tě nedotknu. Kdybych si vzal do hlavy, že tě svedu, právě teď bychom leželi v mé posteli. Chci se jenom přesvědčit, že jsi v pořádku ve svém pokoji.”

„Není třeba…“

„Dopřej mi to,” procedil skrze zuby. Očividně si hodlal prosadit svou.

Unaveně rozhodila ruce a zamířila k budově. Prošla kolem majitelova stolu a opuštěné jídelny a vydala se ke schodišti. Damon se jí coural v patách, černé obočí měl nesouhlasně

svraštěné. Následovala dlouhá šerá chodba, na jejímž konci byla její světnice. Julia vylovila z kabelky, houpající se jí na zápěstí, dlouhý klíč a zastrčila jej do zámku. Otočil se až podezřele snadno.

Zřejmě ráno zapomněla zamknout. Proto jím nápadně zašramotila, aby napodobila cvaknutí západky. Dneska už si toho vyslechla dost. Damon jí nemusí navrch kázat o tom, jak je lehkomyslná a neschopná. Stiskla kliku a významně se zahleděla na svého • společníka. „Splnil sis svoji gentlemanskou povinnost a doprovodil mě až ke dveřím. Dobrou noc.”

Savage pochopil, že má odejít. Ještě jednou se na ni chladně zahleděl ocelově šedýma očima a odporoučel se.

KAPITOLA 18

Julia si povzdechla a vkročila do pokoje. Zašátrala po krabičce zápalek, jednu rozžehla a přiblížila mihotavý plamínek ke knotu olejové lampy stojící na prádelníku. Přiklopila knot skleněným cylindrem a povytáhla ho. Místnost zalilo měkké nažloutlé světlo. Měla o čem přemýšlet. Rozbolela ji hlava. Utápěla se v myšlenkách, nevěnovala pozornost svému okolí. Má tolik starostí… Vtom se letmo podívala do zrcadla a zahlédla za sebou náznak pohybu. Současně podivně zavrzala podlaha.

Není tu sama. Zamrazilo ji strachy. Otočila se na patě a vykřikla. Vzápětí jí na ústech přistála mužská ruka. Julia shledala, že se nedobrovolně tiskne k hubenému tělu. Útočník projevil překvapivou sílu. Zoufale třeštila zrak na podsaditého lorda Langatea, který se k ní ležérně blížil. Držel ji jeho společník Strathearn. Opět se setkala s drzouny, kteří ji obtěžovali v divadle. Zdálo se, že se pořádně napili na kuráž. Dech jim odporně páchl kořalkou, chovali se nesnesitelně samolibě.

„Nečekala jste, že nás znovu uvidíte, že ne?” předl Langate a baculatou rukou si uhlazoval dlouhé prameny napomádovaných vlasů sčesaných přes plešatící lebku. Spokojeně sledoval, jak se před ním Julia kroutí. „Vy jste ale pěkná šťabajzna. Takový materiál jsme dlouho neměli v ruce, vid, Strathearne?”

Kostnatý muž snaživě přikývl a souhlasně zachrochtal.

Langateova drobná ústa se ušklíbla. „Nemusíte se ničeho bát. Trošku si spolu zašpásujeme a my vám za to potom hezky zaplatíme. Alespoň si budete moci koupit nějakou pěknou tretku. Netvařte se tak uraženě, má drahá. Vsadil bych se, že mezi vašimi oblými stehny se už náramně pobavil nejeden

příslušník našeho stavu.” Přistoupil blíž, popadl zkoprnělou Julii za ruku a přitiskl si ji do rozkroku. Vilně se zazubil. „Tohle je vám k dispozici,” zakrákoral. „Není to špatné, co říkáte? Bude se vám to se mnou líbit…“

Větu nedokončil, neboť se zčistajasna rozletěly dveře. Julia zjistila, že je náhle volná. Násilník ji pustil tak prudce, až ztratila rovnováhu a tvrdě přistála na všech čtyřech na prkenné podlaze. Schoulila se v koutě a tiskla se ke zdi. Do očí jí spadla bohatá kadeř a zastínila výjev, odehrávající se před ní. Slyšela tupé údery a bolestné steny.

Když se odvážila shrnout si vlasy z čela, shledala, že se Da-mon vrátil, a jak se zdá, trhá vetřelce na cucky, jak slíbil. Jakmile vyřídil Strathearna, zaměřil se na Langatea. Tloukl ho tak dlouho, dokud tlouštík nezačal prosit o milost. Navzdory šoku a strachu si Julia uvědomila, že by ho Damon lehko dokázal zabít. „Ovládej se, prosím,” ozvala se. „Nic se mi nestalo. Když s tím okamžitě nepřestaneš, zabiješ ho… Damane…“

Sotva zaslechl svoje jméno, Savage se zarazil a pohlédl na manželku. Ať už z její tváře vyčetl cokoliv, vzpamatoval se z bezbřehého vzteku. Podíval se na zbitého muže a zavrtěl hlavou. Otřel si zakrvácené pěsti o jeho kabátec a přistoupil k Julii. Nezvaní hosté využili příležitosti a se sténáním a kletbami se dali na ústup.

Julia věděla, že se nedokáže postavit na roztřesené nohy. Natáhla k manželovi chvějící se paže. Sklonil se k ní, zvedl ji, jako by byla dítě, a přivinul ji k hrudi. Vyděšeně se k němu mačkala a snažila se pochopit, k čemu zde došlo. „Děkuji,” vydechla, zatímco hlasitě polykala slzy. „Děkuji ti.”

Damon se posadil s Julií na postel. Choval ji na klíně. Hladil ji po rozcuchaných vlasech. Cítila, jak prsty stírá vlhkost z je-jích tváří. Ačkoliv se ozvěna rozbouřeného tepu ozývala dívce

až v uších, slyšela, jak ji muž konejší. Ustavičně jí opakoval, že už je v bezpečí a nikdo jí neublíží.

Pevně semkla víčka a pokoušela se uklidnit. Bála se, že pro-padne hysterii. Kdyby se Savage nevrátil, ti dva by ji bez rozpaků znásilnili. Pomyšlení na takovou brutalitu ji děsilo.

„Proč… Proč ses tu objevil?” podařilo se jí posléze zeptat.

Jemně ji pohladil po hrdle. „Došel jsem až na konec chodby. Pojednou se mě zmocnil dojem, že jsem tě slyšel vykřiknout. I když jsem riskoval, že se před tebou ztrapním, musel jsem tě znovu vidět.”

Popadla ho za ruku a silně ji stiskla. „Připadá mi, že mě ustavičně před něčím zachraňuješ.”

Damon ji uchopil za bradu a přinutil pohlédnout mu do očí.

„Poslouchej mě, Julie… Vždycky nemusím přijít včas. Šťastnou náhodou jsem byl dneska v noci s tebou…“

„Už je to pryč,” skočila mu do řeči, neboť si všimla, že se mu do hlasu vetřela nezvyklá něha.

„Není to pryč,” obořil se na ni. „Odteďka to bude jenom horší. Takových Langateů se vynoří mnohem víc. Každý zatouží po tvé blízkosti a udělá cokoliv, aby si z tebe kousek urval. Jestliže dál míníš zůstat herečkou, budeš potřebovat ochranu. Ve dne i v noci. A o takovou pozici já nestojím.”

Bez dlouhých cavyků ji odhodil na postel a postavil se. Nemilosrdně ji spaloval pohledem. „Jestli si přeješ takový život, máš ho mít. Nerad bych ti odepřel fajnovou zábavu. Ale vezmi si k srdci moji radu a najmi si někoho, kdo tě bude chránit před zástupy tvých fanoušků. A před odchodem nezapomínej zamykat dveře!”

Julia se choulila na lůžku a mlčky sledovala, jak odchází. Nejradši by ho požádala, aby tu zůstal. Neopouštěj mě… Potřebuji tě… Ale slova přetrvávala uzamčená v jejím nitru. Dívka umanutě zatínala zuby. Ozvalo se výmluvné prásknutí,

cvakla klika. Julia popadla polštář a slepě jím mrštila. S tlumeným žuchnutím přistál na zemi a odepřel jí požitek z pořádného úderu o poctivé dřevo.

Jak se opovažuje ji obviňovat? Chová se, jako by byla za nepříjemný incident zodpovědná! Copak skutečnost, že si na živobytí vydělává na jevišti, někoho opravňuje k tomu ji napadat? Proč musí každá žena žít pod ochranou nějakého muže? Vyskočila z postele, dorázovala ke dveřím a zamkla je před Damonem i před veškerým světem. Jejím vesmírem se stala malá světnice. Přejela si dlaněmi po obličeji a shledala, že má tváře pořád mokré od slz.

Teprve nyní si s veškerou tíhou a hořkostí uvědomila, jak moc Savage nesouhlasí s její profesí. Ocitli se ve slepé uličce. Dal jí jasně na srozuměnou, že se s její kariérou nikdy nesmíří a není ochoten přistoupit na kompromis. Herečka je pod ustavičným dohledem veřejnosti, sama sebe dává všanc. Navíc se nehodí pro roli manželky a matky.

Sklíčená Julia zdrceně pochodovala po místnosti, objímala se pažemi. Najde si někoho jiného… Třeba to bude nějaký ten rok trvat, ale určitě jednou potká muže, který nebude tak arogantní jako Damon. Nějakého chápavého, charakterního člověka, který bude akceptovat její nezávislost. Potom hravě zapomene na podivnou aférku s lordem Savagem.

Avšak společná minulost je bude navěky spojovat bez ohledu na to, jak houževnatě se ji pokoušejí ignorovat. Jejich závazek je oba tížil, dlouhé roky si podvědomě uvědomovali existenci toho druhého. Dopustila se zásadní chyby, když se manželovi po léta vyhýbala a navzdory zdravému rozumu doufala, že nějakým zázrakem zmizí. Změnila si jméno a celý svůj život zasvětila tomu, aby se nikdy nepotkali. Neměla utíkat - dávno se mu měla postavit.

Na to je bohužel pozdě. Vytušila, že to, co spolu sdíleli - bezednou vášeň a vzácné souznění -, u jiného člověka nikdy nenalezne. Kdyby se vzdala všeho, co je pro ni cenné, a rozhodla se pro Damona, tisícinásobně by jí vynahradil její ztrátu. Avšak obětovat svou profesi jí připadalo jako zbavit se části těla. Co když se posléze ukáže, že není v Damonově moci zaplnit vzniklou prázdnotu, a ona ho za to bude nenávidět?

Opřela se o okno a přitiskla čelo ke studené tabulce. Nerovné sklo rozostřovalo výhled ven. Lady Ashtonová se k Damonovi hodí lépe, pomyslela si truchlivě. Paulině netouží po ničem jiném, než stát se lady Savageovou a rodit svému manželovi děti. A nežádá po něm kompromisy, na něž nemůže přistoupit.

Po bezesné noci se unaveně oblékla a s obličejem zahaleným závojem se vydala do divadla. V časnou ranní hodinu se kolem něj nepotloukali žádní zvědavci. Vstoupila do budovy a spatřila na jevišti stát Logana Scotta. Soustředěně zkoumal nově namalované kulisy. Avšak cosi v jeho postoji vypovídalo o tom, že je nevnímá a v duchu se zabývá záležitostmi, které pro ostatní zůstávají záhadou.

Jakmile zaslechl kroky, otočil se. Juliin brzký příchod ho vůbec nepřekvapil. Natáhl k ní ruku a pomohl jí na scénu. Měl pevné sevření a chvíli trvalo, než je povolil. „Vypadáte příšerně,” sdělil jí na rovinu.

„Nemohla jsem spát.” Vyčerpaně se usmála. „Mám toho spoustu na svědomí.”

„Potom se na nějaké svědomí vykašlete,” poradil jí. „Já jsem to udělal už před léty a od té doby spím jako nemluvně.”

„Musíte mi prozradit, jak jste to dokázal,” prohodila napůl žertem.

„Až někdy jindy. Něco pro vás mám.” Tvářil se neproniknu-telně. „Někdo vám doručil do Capitalu vzkaz. Přeposlali ho sem. Zřejmě onemocněl někdo z rodiny.”

„Moje matka,” vyhrkla bez rozmyslu Julia a srdce se jí rozbušilo jako zběsilé.

„Obávám se, že otec. Podrobnosti neznám.”

„Táta…“ Julia nechápavě zavrtěla hlavou. „To není možné. Ten nikdy nezastonal. On…“ Náhle zmlkla, tupě civěla před sebe, slova se vytratila. Muselo se stát něco závažného. Jinak by ji matka neobesílala. Julia si neuměla představit nemocného otce, upoutaného na lůžko. Pokud si vzpomínala, měl nanejvýš rýmu.

„Chystáte se za ním rozjet?” otázal se Logan.

„Nemůžu. Není kdy. Zítra máme přece premiéru…“

„Klidně ji zruším a přesunu na úterý.”

Zmatená dívka mu nechápavě pohlédla do pomněnkových očí. Scott přece představení zásadně neruší - je to jedno z jeho svatých přikázání. „Proč?” hlesla.

Naprosto otázku ignoroval. „Jste schopná vrátit se do úter-ka?”

„Určitě ano.” Ředitelova nečekaná laskavost ji dojala.

„Většina lidí ve vašem postavení by mě nikam nepustila. Opravdu jsem to od vás nečekala.”

Logan ledabyle pohodil rameny. „Kdybych vás přinutil zůstat, nedokázala byste se soustředit a představení by nestálo za nic.”

„Mohl byste dát moji roli Arlyss,” navrhla. „Dobře ji zná.

Není třeba zítřejší produkci rušit.”

„Ta role je vaše. Nikdo ji nezahraje tak jako vy.”

„Děkuji, ale…“

„Jeďte za otcem a pokuste se s ním usmířit. A brzy se vraťte… Nebo vám snížím gáži.”

„Ano, pane,” pravila poslušně Julia. Přesto se nenechala Loga-novou zdánlivou tvrdostí zmást. Vděčně se na něho usmála. „Právě jsem si uvědomila, že ačkoliv se nezdáte, jste citlivý chlap. Ale nebojte se - nikomu to nepovím. Přece vám nezničím pověst.”

Na půldenní cestu na panství Hargate se vydala ve vínově nalakovaném kočáře Logana Scotta. Po celou dobu se hádala sama se sebou, zda měla Damona zpravit o svém odjezdu. Ustavičně na ni dotíral protivný pocit, že se mu měla svěřit se svým trápením. Co je na tom špatného, že touží po útěšných slovech? Kdo jiný než Savage může lépe porozumět jejímu komplikovanému vztahu k otci?

Stačilo si vzpomenout, za jak hořkých okolností se s tátou rozešla, a paličatě zatnula zuby. Damon by ji rozhodně nechlácholil. Nejspíš by utrousil nějakou kousavou poznámku a oznámil, že tohle břemeno je čistě její věc. Připadala by si jako pokrytec. Nejdřív básní o své nezávislosti a samostatnosti, a potom se při prvních potížích neobejde bez jeho pomoci.

Kočár drkotal kopcovitou krajinou a blížil se k rodinnému sídlu. Juliina naléhavá potřeba spatřit otce se zvolna proměnila ve zlou předtuchu. Uvědomila si, že se bojí, co doma najde. Neuměla si představit, že otec churaví. Děsila se toho. Určitě ji vykáže z domu, sotva se opováží překročit práh jeho ložnice. Vtom se před ní objevil hrozivý obrys gotického sídla, početné věžičky se vypínaly k nebesům.

Kočár zastavil před vchodem. Přiběhli dva lokajové, aby pomohli dámě z vozu. Další se postarali o koně a kočího. Dříve než Julia vystoupala po kamenných schodech ke vchodu, masivní dveře se otevřely a vítal ji majordomus.

Hned nato se objevila Eva a mlčky sevřela dceru v náruči.

„Mami,” vyhrkla překvapeně Julia. Ačkoliv byl Evin zdravotní stav značně proměnlivý, snad nikdy nevypadala lépe než dnes. Sálala z ní energie a odhodlání, které jí po léta chyběly. Přestože byla dosud hodně hubená, kosti už jí nevystupovaly z obličeje jako předtím, hnědé oči se jasně třpytily. Zdálo se, že mimořádná situace, kdy se naopak ona musí postarat o manžela, jí neobvykle prospívá. Pro jednou byl Edward tím neschopným a Eva převzala vládu nad domácností.

„Jsem ráda, žes přišla,” zamumlala. „Bála jsem se, že ti to náročný rozvrh nedovolí.”

„Jak se mu daří?” zeptala se Julia, zatímco spolu kráčely chodbou ke schodišti. V domě panovalo nezvyklé ticho a klid.

Eva odpověděla vážným hlasem prodchnutým obavami.

„Před několika dny tvůj otec ulehl s horečkou. Velice urputnou. Lékař prohlásil, že poznamenala všechny jeho orgány. Nevěděli jsme, zda to přežije, ale zdá se, že nejhorší už má za sebou.”

„Uzdraví se?”

„Podle doktora už nikdy nebude takový, jako dřív. Slabší nátura by prý dávno podlehla. Chvíli potrvá, než Edward posbírá potřebnou sílu.”

„Určitě mě netouží vidět,” prohlásila, napnutá jako struna.

„To není pravda. Ptal se po tobě.”

„Proč?” vyhrkla dcera ostražitě. „Jestli mi chce připomenout, že jsem si zkazila život a zničila celou rodinu, tak toho jsem si dávno vědoma…“

„Dej mu šanci,” nabádala ji matka. „Prošel si peklem, Julie, a chce vidět své jediné dítě. Netuším, co ti řekne, ale úpěnlivě tě prosím, aby ses mu pokusila odpustit.”

Julia zaváhala. „Vynasnažím se.”

Eva lítostivě zavrtěla hlavou. „Kdyby věděl, jak se mu podobáš! Věřím, že navzdory všemu ho miluješ, avšak pýcha ti dlouho nedovolila to přiznat.”

„Mám ho ráda,” souhlasila vzdorovitě dívka, „ale to neznamená, že se nic nestalo. Láska lidem nezabrání, aby si vzájemně ubližovali.”

Mlčky stoupaly do schodů. „Nechtěla by ses osvěžit ve svém pokoji?” vyzvala ji matka.

„Radši půjdu rovnou za ním,” odvětila. Na to, aby čekala, byla příliš nervózní, a její nepokoj každou minutou vzrůstal.

„Tedy za předpokladu, že táta přijímá návštěvy.”

Eva ji doprovodila k otcově ložnici. „Julio…,“ oslovila dceru něžně, „lidé se dokážou změnit. Dokonce i tvůj otec. Je hrozivé stanout tváří v tvář smrti. Tento prožitek Edwarda očividně přiměl přehodnotit některá rozhodnutí, která po léta považoval za neměnná. Bud k němu prosím laskavá a vyslechni ho.”

„Ovšemže, mami. Rozhodně nemíním vtrhnout dovnitř a zasypat ho výčitkami.”

U dveří dala matce přednost. Eva vstoupila dovnitř. Dopadl na ni jediný sluneční paprsek, jenž se do místnosti prodral zataženými závěsy a zdůraznil její štíhlou siluetu. Sklonila se nad hubenou postavou spočívající v posteli. Dotkla se manželových vlasů a cosi mu pošeptala.

Julia rodiče zpovzdálí sledovala. Srdce měla jako z kamene, necítila zármutek ani hněv. Nevzmohla se na žádnou citovou reakci a to ji hluboce rmoutilo.

Eva vzhlédla a pokynula jí, aby přišla blíž. Dívka váhavě překročila práh a vydala se k lůžku s nebesy, pod nimiž nemocný ležel. Náhle ji přemohla lítost i sympatie k churavějícímu otci. Z Edwarda vždycky sálala nepřemožitelná síla, avšak nyní se zdál malý a opuštěný. Přikrývku měl

vytaženou až k ramenům. Robustní dojem, jejž kdysi vzbuzoval, se kamsi vytratil. Náhle vypadal nesmírně starý. Pleť měl voskovou po nedávném pouštění žilou.

Julia opatrně usedla na kraj matrace. Vzala ho za ruku a ucítila, jak má povolenou kůži. Hodně ztratil na váze. Stiskla jeho dlaň tak pevně, jak se jen odvážila. Přála si, aby mu mohla předat něco ze své vitality.

„Otče,” oslovila ho. „To jsem já, Julia.”

Trvalo dlouho, než zvedl bledá víčka. Oči měl jasné a pronikavé, tak jako vždycky, pozorně si dceru měřily. Julia ho znala jako rozhodného člověka, který nikdy nezakolísal. Vždycky býval pánem situace. Ale teď se zdálo, že ho zčistajasna přepadla nejistota. Marně pátral po správných slovech.

„Děkuji ti,” prohlásil znepokojivě tenkým hláskem. Pohnul rukou a Julii na okamžik napadlo, že se jí chce vykroutit. Ale místo toho ještě pevněji sevřel její prsty. Jednalo se o největší projev náklonnosti, jehož se jí od něj kdy dostalo.

„Myslela jsem, že mě okamžitě vyženeš z domu,” usmála

se.

„Mě zase napadlo, že vůbec nepřijdeš.” Edward si

povzdechl. „Ani bych se ti nedivil.”

„Maminka mi vyprávěla, jak vážně jsi stonal,” pokračovala dcera. „Kdyby se mě doktor či ona zeptali, řekla bych jim, že jsi příliš paličatý na to, aby ses nechal přemoci pouhou horečkou.”

Otec se pokusil posadit. Šlo mu to ztěžka. Eva k němu přispěchala, aby mu pomohla, ale Julia byla rychlejší. Obratně zastrčila otci pod záda polštář. Edward se tajuplně zadíval na manželku. „Drahá…, rád bych si s Julií pohovořil o samotě.”

Žena se mdle pousmála. „Chápu.” Po špičkách opustila místnost a dopřála muži i dceři soukromí.

Julia usedla na židli a zamračila se. Neuměla si představit, co s ní otec hodlá probírat. Roky se spolu jen hádali a ubližovali si. „O co jde?” otázala se tiše. „Zajímá tě můj pracovní nebo osobní život?”

„Nic takového,” vysoukal ze sebe Edward. „Jedná se o mě.” Ukázal na sklenici. Dívka ji pohotově naplnila čerstvou vodou z porcelánového džbánku. Muž opatrně usrkl. „Nikdy jsem ti nevyprávěl o své minulosti. Dlužím ti to… Zapomněl jsem se ti zmínit o některých tvých příbuzných.”

„Příbuzných?” opakovala Julia a tázavě vyklenula obočí. V rodině neexistovala žádná tajemství. Na pomyslném společenském žebříčku trůnila někde uprostřed, vlastnila slušný majetek a bylo o ní všeobecně známo, že touží po větší prestiži. A toho lze dosáhnout pouze oficiálním spojením s ještě urozenějším rodem. Stručně řečeno - sňatkem.

„Namlouval jsem si, že je mou povinností uchránit tě pravdy,” ozval se Edward. „Ale šlo čistě o zbabělost z mé strany.”

„Kdepak, tati. Charakterizovala bych tě mnoha slovy, ale výraz ,zbabělost´ by se mezi nimi určitě nevyskytoval.”

Přesto otec tvrdošíjně pokračoval. „Existují věci, o nichž jsem nikdy nehovořil, neboť mi připadaly příliš bolestivé… A právě kvůli nim jsem tě trestal.” V ochraptělém hlase se objevila stopa lítosti, jež Julii udivila. Neměla ponětí, že je otec schopen něco cítit, a poněkud ji to zneklidnilo.

„Jaké věci?” zeptala se tiše. „Co mi chceš říct?”

„Nikdy jsem ti nevyprávěl… o Anně.” Jméno splynuvší z jeho rtů jako by mělo hořkou příchuť.

„Kdo je to?”

„Byla to tvoje teta… Moje sestra.”

Julia se zarazila. Kromě několika strýců, kteří se se svými rodinami uchýlili na venkov, žádného z příbuzných osobně

nepoznala. „Proč se mi o ní nikdo nezmínil? Kde teď je? A co…?“

Edward významně zdvihl ruku, aby zastavil příval otáže Pustil se do vysvětlování. „Anna byla moje starší sestra. Všichni ji považovali za tu nejkrásnější bytost na světě. Kdyby nebylo Anny, prožil bych to nejsmutnější dětství. Sestra pro mě vymýšlela hry a historky, aby mě zabavila… Stala se mi matkou, sestrou, přítelkyní… Byla…“ Nemohl najít vhodné vyjádření, proto se raději odmlčel.

Julia pozorně naslouchala. Takhle s ní otec nikdy nemluvil. Obličej mu zjihl netušenou něhou. Ocelově šedé oči se mu zamžily.

„Ani jeden z mých rodičů neměl rád děti,” pokračoval. „Dokonce ani ty vlastní. Až do naší dospělosti si nás prakticky nevšímali. Pochopitelně ani oni pro nás mnoho neznamenali. Starali se o jediné - aby v nás posílili smysl pro disciplinu a povinnost. Nemohu říct, že bych k nim cítil nějakou náklonnost. Zato jsem miloval Annu… Věděl jsem, že ona je jediný člověk na světě, který upřímně zbožňuje mě.”

„Jaká byla?” opovážila se Julia zeptat v odmlce, která následovala. Zdálo se, že Edward nemá dost sil pokračovat ve vyprávění. Zcela se ponořil do vzpomínek.

Oči měl rozostřené, jako by hleděly do převeliké dálky.

„Byla nespoutaná a plná fantazie. Úplně jiná než já a mí bratři. Házela za hlavu společenská pravidla, nevěděla, co je zodpovědnost. Přetékala emocemi a byla naprosto nevypočitatelná. Rodiče ji nechápali - častokrát je přiváděla k šílenství.”

„Co se s ní stalo?”

„V osmnácti letech se seznámila s cizím diplomatem, který pobýval na ambasádě v Londýně. Zřejmě ztělesňoval všechny Anniny sny. Mému otci se nezamlouval, proto sestře zakázal

se s ním stýkat. Přirozeně se vzbouřila a nepromeškala jedinou příležitost vykrást se na zapřenou z domu. Zamilovala se, a tak jako všechno ostatní, i lásku prožívala naplno. Upsala se svému vyvolenému tělem i duší. Bohužel se v něm zmýlila. Ona…“ Přes Edwardův obličej přelétl stín. Vypadalo to, že by se nejradši odmlčel. Nicméně už zašel příliš daleko. Ted musel dovést svoje povídání až k bolestnému konci.

„Anna otěhotněla,” zajíkal se. „A milenec ji zradil. Prohlásil, že je ženatý a nemá jí co nabídnout. Moje rodina se děsila skandálu, proto ji vykázala ze svého středu. Jako by náhle přestala existovat. Otec ji vydědil. Zůstala téměř bez prostředků. Rozhodla se odjet do Evropy a čelit následkům své hanby sama.

Před odjezdem za mnou přišla. Nežádala mě o peníze či o pomoc, pouze o ujištění, že ji pořád miluji… Nedokázal jsem jí to říct. Obrátil jsem se k ní zády. Vůbec jsem na ni nepromluvil. A když na mě nepřestávala dotírat a pokusila se mě obejmout…, nazval jsem ji běhnou a odkráčel jsem.”

Edward se rozplakal a se slzami jako by jej opouštěl zbytek sil. „Od té doby jsem ji neviděl. Anna odcestovala do Francie a ubytovala se u vzdáleného bratrance. Později jsme se dozvěděli, že při porodu zemřela. Roky jsem se pokoušel na ni zapomenout - jinak bych se zbláznil. Právě když se mi to skoro podařilo, přišla jsi na svět ty.”

Otřel si tváře kapesníkem, ale smutnil dál. „Vypadala jsi přesně jako ona. Zarazilo mě to pokaždé, když jsem se na tebe podíval. Považoval jsem za krutou hříčku osudu, že ji vidím ve tvém obličeji, ve tvých očích… Stala ses živou připomínkou krutosti, které jsem se vůči Anně dopustil. Ba co hůř! Podědilas její duši. Způsob nazírání na svět. S tebou jako by se znovu narodila moje sestra. Nechtěl jsem tě ztratit podobně jako ji. Domníval jsem se, že když tě vychovám do své podoby… Když

budeš rozumná, vážná, přestaneš fantazírovat…, potom mě nikdy neopustíš. Ale čím víc jsem se tě pokoušel tvarovat, tím víc jsi mi vzdorovala… Podobala ses jí čím dál víc. Všechno, co jsem dělal pro tvoje dobro, se nakonec ukázalo jako chyba.”

Julia si otřela slzy. „Včetně manželství s lordem Savagem.”

„Zejména to,” připustil přidušeným hlasem otec.

„Předpokládal jsem, že když nedostaneš na vybranou, budeš přesně taková, jak si přeju já. Ale ty ses vzbouřila stejně jako Anna. Změnila sis jméno a stala ses herečkou. Ba co hůř! Úspěšnou divadelní divou.

Chtěl jsem tě za to potrestat a vydědit tě, ale… Stejně by mi to bylo málo platné.”

„Máš pravdu. Na penězích mi nezáleží,” připustila rozechvělým hlasem Julia. „Toužila jsem výlučně po tvé lásce.”

Otec zavrtěl hlavou a jí ten pohyb připomněl pohyb rozbité loutky. „Nechtěl jsem tě milovat, dokud se mi nepodaří tě změnit. Představovala jsi riziko, jemuž jsem se nemohl vystavit.”

A ted? toužila se zeptat. Otázka se jí chvěla na rtech. Opravdu už je na všechno pozdě? Proč se nakonec přiměl vyprávět jí bolestný příběh svého života? Neodvážila se doufat, že je ochoten přijmout ji zpátky. Že se vynasnaží brát ji takovou, jaká skutečně je, což se mu v minulosti nedařilo. Avšak na dotazy bylo příliš brzy. Nyní postačilo prosté porozumění.

Hleděla na otce a ostře vnímala, jak je vyčerpaný. Semkl víčka, brada mu klesla na hruď. „Děkuji, žes mi to řekl,” zašeptala a sklonila se nad ním, aby mu upravila polštáře. „Ted se trochu prospi - jsi unavený.”

„Zůstaneš tu?” otázal se ještě.

Přikývla a něžně se usmála. „Zůstanu, dokud se ti neuleví, tatínku.”

KAPITOLA 19

Navzdory ohromení z otcova přiznání, Julia spořádala porci kuřete se zeleninou, kterou jí přinesli do jejího pokoje. Svěřila se matce se vším, co jí prozradil otec, ale Evu to nikterak nepřekvapilo. „O chudince Anně jsem věděla,” připustila,

„avšak žádný z Hargateových o ní nechce mluvit. Edward se nikdy nezmínil, že mu připomínáš jeho sestru. Mělo mě to napadnout. Vysvětluje se tím spousta věcí.”

„Proč mi o tom dnes vyprávěl?” nechápala Julia. „Čeho tím chtěl dosáhnout?”

„Snažil se ti omluvit,” mínila tiše matka.

Připadalo jí zvláštní spát zase pod rodnou střechou a poslouchat důvěrně známé zvuky starého domu. Na okenní tabulky dorážel vítr, ze ztemnělé zahrady se ozývala noční zvířata. Zase si připadala jako malá holčička. Skoro by uvěřila, že až se ráno probudí, bude na ni čekat domácí učitel. Anebo se s oblíbenými knihami ukryje na své zamilované místo a do tmy široce otevřenýma očima a defilovaly před ní výjevy z dětství… Otec vládne domácnosti železnou rukou, matka se ustrašeně drží stranou, ona se utíká do světa fantazie… A nad vším se vznáší Damonův stín. Když dospívala, stal se všu-dypřítomný manžel terčem její zvědavosti, strachu i opovržení. Představoval neviditelné břemeno, jehož se po léta toužila zbavit. Ale když ho později poznala, shledala, že víc než muka ztělesňuje pokušení. Láká ji k sobě a nebezpečně ohrožuje její těžce nabytou svobodu.

Damon jí názorně ukázal, o co všechno se připraví, když za-světí svůj život rolím na jevišti a v noci se bude vracet do prázdného domu a opuštěné postele. Ačkoliv se tomu bránila, oblíbila si ho. A mohla by ho milovat ještě víc, kdyby to připustila! Chtěla ho, přestože se zapletl s lady Ashtonovou.

Pod zdánlivě chladným zevnějškem se skrýval náruživý muž, člověk z masa a kostí, jenž ustavičně zápasí s otázkami touhy, cti a zodpovědnosti. Obdivovala ho pro jeho nezlomnost, schopnost jít si umanutě za svým cílem a podrobovat si okolní svět. Kdyby ho poznala předtím, než se stala herečkou, jak by se asi změnil její život?

Úlevu nenašla, ani když usnula. Zdálo se jí o Damonovi a sny ji slastně mučily. Několikrát se probudila a upravila si polštář, neschopna nalézt pohodlnou polohu. „Necháš pro něj poslat?” zeptala se jí večer matka a tahle otázka ji neustále pronásledovala. Toužila po Damonově blízkosti a nedokázala si pomoct. Prahla po jeho objetí. Přesto pro něj nepošle. Odmítá být na komkoliv závislá.

V následujících třech dnech Julia trávila dlouhé hodiny u otcova lůžka a pomáhala o něj pečovat. Hlasitě mu předčítala z románů. Edward pozorně poslouchal, nespouštěl z dcery zrak. „Určitě jsi výborná herečka,” udivil ji svým prohlášením. Pro člověka, který zásadně nesouhlasil s její profesí, to musel být pořádný ústupek. „Čteš mi a v tvém podání ta slova ožívají.”

„Třeba se na mě jednou přijdeš podívat do divadla,” prohodila Julia smutnějším tónem, než zamýšlela. „Tedy pokud se dokážeš přenést přes skutečnost, že uvidíš svoji dceru stát na jevišti.”

„Snad,” odvětil pochybovačně Edward.

Dívka se zazubila. Pouhé přiznání této možnosti bylo víc, než od otce kdy čekala. „Možná se mi podaří tě pobavit,” prohodila. „Říká se o mně, že jsem docela talentovaná.”

„Je o tobě všeobecně známo, že jsi skvělá,” opravil ji. „Ať se snažím sebevíc, ustavičně v novinách narážím na tvoje jméno. Zdá se, že jsi vyhledávaným terčem klepů. A většina z nich otcovo ucho příliš nepotěší, smím-li dodat.”

„Ach klepy,” povzdechla si vesele Julia. Těšilo ji, že s ní otec nezávazně klábosí. „Ujišťuji tě, že většina z nich se nezakládá na pravdě. Vedu v Londýně velice klidný život. Nemohu se pochlubit žádnými aférami či skandály.”

„Často se o tobě zmiňují v souvislosti s ředitelem divadla.”

„Pan Scott je můj přítel, nic víc.” Julia pohlédla otci zpříma do očí. „Srdce mu tluče jenom pro divadlo a téhle vášni se nic nevyrovná.”

„A co lord Savage? Tvoje matka si myslí, že k němu něco cítíš.”

Dívka se odvrátila a nakrčila čelo. „Ano,” přiznala neochotně. „Ale nic z toho nebude. Je příliš… nekompromisní.”

Zdálo se, že Edward nadmíru chápe, co tohle slovo znamená. Chvíli na ni tiše, výmluvně zíral.

„Určitě bys mě rád viděl po jeho boku, protože jednoho dne by se ze mě stala vévodkyně.”

Suše se zasmál. „Celé roky mi dáváš jasně na srozuměnou, že o své budoucnosti rozhoduješ sama.”

„Co když nechám naše manželství anulovat?” zeptala se.

„Zase mě vydědíš?”

„Ne,” prohlásil po krátkém uvažování. „Podrobím se tvému rozhodnutí, ať už bude jakékoliv.”

Přetékala vděčností. Dychtivě se natáhla po otcově ruce.

„Děkuji ti,” vyhrkla a hrdlo se jí stáhlo. „Nemáš ponětí, co to pro mě znamená.”

K nesmírné úlevě obou žen se Edward pomalu, ale jistě uzdravoval. Do tváří se mu vracela barva a každým dnem byl silnější. Julia se chystala na návrat do Bathu. Velice ji těšilo, že znovu našla cestu ke své rodině. Otec s ní jednal o poznání vlídněji, choval se tolerantně a občas jí dokonce projevil náklonnost. Zdálo se, že si více všímá i manželky. Snad si

konečně uvědomil, že dlouhá léta bral Evinu oddanost jako samozřejmost, a zastyděl se.

V pondělí ráno, když si sbalila poslední zavazadla, vydala se Julia do otcovy ložnice, aby se s ním rozloučila. Musela se včas vrátit a připravit se na zítřejší zkoušku a představení. Ke svému úžasu zastihla Edwarda ve společnosti jeho právníka. Muž pracoval pro Hargateovy přinejmenším deset let. „Pojď dál,” vyzval ji otec. „Právě s panem Bridgemanem končíme.”

Zdvořile se s hostem pozdravili a Julia vyčkala, dokud neodejde. Potom se tázavě zadívala na otce. Edward se tvářil vážně, ale lesk jeho očí prozrazoval, že je náramně spokojený. Naznačil Julii, aby se k němu posadila. „Mám pro tebe dárek.”

„Opravdu?” prohodila se záměrnou rozverností v hlase.

„Smím doufat, že na mě nezapomeneš ve své závěti?”

„Ano, změnil jsem ji, a znovu v ní figuruješ. Avšak začlenil jsem do ní malý dovětek.” Předal jí svazek papírů v pergamenových deskách.

„Co je to?” Zaváhala.

„Tvoje svoboda.”

Opatrně složku převzala a položila si ji do klína.

„Přiložil jsem k ní manželskou smlouvu,” prohlásil Edward.

„Nyní podniknu potřebné kroky a vyhledám duchovního, který vás oddával. Požádám jej, aby z matriční knihy odstranil záznam o vašem sňatku. Nezůstane jediný důkaz o tom, že kdy proběhl nějaký svatební obřad.”

Julia mlčela. Edward očividně očekával halasné projevy vděčnosti. Proto se na dceru zamračil. „Nuže? Měla bys skákat radostí. Tohle jsi přece vždycky chtěla. Alespoň jsi to tvrdila.”

„Především jsem si přála, abyste mě nikdy nebyli provdali,” zamumlala, zatímco se snažila probrat z omámení. Zmítal jí vnitřní zmatek. Připadala si jako vězeň, kterému žalářník

zčistajasna hodí do cely klíče. Přišlo to bez varování, nedostala čas se připravit.

„Tohle už změnit nedokážu,” odvětil otec. „Mohu se pouze pokusit o pokání.”

Svým osobitým způsobem přiznával, že se dopustil chyby a vynasnaží se dceři nahradit vše, oč ji připravil. Měl pravdu minulost není možné změnit. Nicméně každý je schopen ovlivnit vlastní budoucnost a přizpůsobit ji svým přáním. Julia zvedla dokumenty a zazubila se na otce přes jejich okraj.

Edward jí úsměv oplatil. „Když se na to podívám tvýma oči-ma, zdá se, že jsem nakonec udělal správnou věc.”

Položila desky a pohladila jejich hladký povrch. „Dodal jsi mi sílu uchopit svůj život do vlastních rukou. Nic mě nemohlo potěšit víc.”

Aniž ji spustil z očí, zavrtěl otec pomalu hlavou. „Jsi nevšední žena, Julio. Přesto by pro všechny bylo mnohem snazší, kdyby ses víc podobala své matce.”

„Jenže já taková nejsem,” odvětila s potutelným úsměvem.

„Vyvedla jsem se po tobě, tati.”

Vymoženosti lázeňského města začínaly Damona nudit. Nebavilo ho nakupovat, ve společenských zábavách se nevyžíval a rozhodně neměl žádnou chuť na minerální vody, které mívají neblahý vliv na zažívací orgány. Nezbývalo mu nic jiného, než vyhlížet Julii. Ovšem čekání ho nudilo a zároveň rozčilovalo. V Londýně měl spoustu neodkladných povinností, jak společenských, tak obchodních, které se dožadovaly jeho pozornosti. A on se fláká v Bathu.

Dlouho zvažoval, zda má zůstat ve městě, anebo se vydat za Julií. Probral stávající situaci s Arlyss a několika sdílnějšími členy souboru. Proto věděl, že odcestovala z důvodu onemocnění rodinného příslušníka a v úterý bude zpátky.

Napadlo ho, že její matce se přitížilo a Edward se nakonec rozhodl poslat pro Julii.

Ta pochopitelně nestála o doprovod. Měla na to přirozeně právo a Damon by se nikdy nevměšoval do jejího soukromí. Kromě toho za ní nechtěl běhat jako neodbytné štěně.

Druhý den po jejím odjezdu si vyšel na procházku do několik mil vzdálené vesnice Weston. Po návratu s úžasem zjistil, že do Laura Pláce přicestoval jeho bratr. Williama zastihl v obvyklém rozpoložení - spokojeně nataženého na pohovce se sklenicí brandy v ruce. Sotva Damon vstoupil, vesele se na něj zakřenil.

„Snad jsi nebyl cvičit?” otázal se, když si všiml Damonových zdravě zarůžovělých tváří a zavanula k němu vůně podzimního listí, která příchozího obklopovala. „Nevyprávěj mi, že už jsi vyčerpal všechny možnosti, jak v Bathu strávit příjemné odpoledne. Když už nic jiného, vždycky tu můžeš klofnout nějakou starou pannu a koketovat s ní. Pobíhá jich tu plno. Chlapi tyhle ženské zhusta podceňují. Netuší, že co se přeslicím nedostává na kráse, to bohatě vynahradí svou vděčností a ochotou vyhovět.”

„Ušetři mě svých odvážných teorií,” ucedil kysele Damon.

Nalil si drink a uvelebil se v mohutném koženém křesle.

William se posadil a vlídně na něho zamžoural. „Jak se daří tvé ženě, drahý bratříčku?”

„Pokud já vím, tak dobře.” Odmlčel se a úsečně dodal:

„Odjela z Bathu.”

„Cože?” William nachýlil hlavu na stranu po vzoru zaujatého papouška. „A kdy se vrátí?”

„S největší pravděpodobností v úterý. Nesvěřila se mi.”

William se na bratra zachmuřil a vzápětí zcela nečekaně vyprskl smíchy. „Propána!” zalykal se. „Připadá mi legrační, že po tobě pasou hordy žen, lady Ashtonová tě přímo

pronásleduje, pouze jediná Julia, jak se zdá, před tebou zdrhá.”

„Klidně se mi směj,” zabručel Damon a zdráhavě se zazubil.

„Věřím, že přijde den, kdy mě spatří ve zcela novém světle a ocení moje kouzlo.”

William se dál bavil jako školáček na prázdninách. „Dobře tě znám a proto vím, kde je problém. Dovol mi uštědřit ti malou radu…“

„Radši bych se bez ní obešel,” ohradil se Damon, ale bratr ho neposlouchal.

„Ženské nehledají u mužů upřímnost. Chtějí být okouzlovány, podváděny, sváděny… a rozhodně nechtějí, aby si jimi byli chlapi jistí. Dámy si totiž rády zahrávají. Ale než se nade mnou začneš vytahovat, uvědom si, že já jsem vždycky dostal každou madam, na kterou jsem si ukázal.”

Damon se sarkasticky zazubil. „Barmanky a herečky jsou snadná kořist, Wille.”

William se přestal nafukovat a zatvářil se uraženě. „V tom případě by ti nemělo dát práci urvat Julii pro sebe. Je tvojí zákonitou chotí, což by ti mělo poskytnout jistou výhodu.”

Damon bratra nespouštěl z očí. Přestože se spolu pouze škádlili, ve Williamově obličeji se projevilo určité napětí. Znal bratra natolik dobře, aby věděl, že má něco na srdci. Bleskově proto obrátil list.

„Proč jsi přijel, Wille?”

„Zhlédnout Mojí přítelkyni Přetvářku, samozřejmě. Nemůžu se dočkat, až se dozvím, jak to dopadne.” Křivě se pousmál, avšak hned nato se zatvářil zkormouceně. „Ale… je tu ještě něco.”

„Myslel jsem si to,” ucedil suše Damon. „Už zase vězíš v maléru?”

„Ne tak docela. Tentokrát… v něm vězíš ty. Až po uši, jak se zdá.”

„Vysvětli mi to.”

William se ušklíbl a mocným douškem ztrestal zbytek brandy. „Přišla za mnou Paulině. Do mého bytu v Londýně,” prohlásil na rovinu. „Povídala, že se chce se mnou blíže seznámit, protože budeme zakrátko příbuzní. Nechala se slyšet, že nevidí důvod, proč bychom se nemohli stát ,přáteli’ a navzájem se podporovat jako bratr a sestra.”

„Jaký druh ,podpory’ měla na mysli?”

„Přesně se nevyjádřila, ale… podle šatů, které měla na sobě, a způsobu, jak se mě dotýkala, bych řekl, že se mě pokusila svést! Přísahám, že jsem ji ničím nevyprovokoval, Damone! Nikdy bych se neopovážil vkročit na tvé výsostné území. Vždyť jsme sourozenci, proboha živého…“

„To je v pořádku,” přerušil ho bratr věcně. „Pověz mi, co ještě říkala?”

„Ustavičně mi lichotila a opakovala, že máme hodně společného. Že by mě mohlo zajímat, jak moc. Přirozeně jsem předstíral, že její narážky nechápu. Dělal jsem, co bylo v mých silách, abych se jí co nejrychleji zbavil. Přesto mi stihla sdělit, jak se bez tebe cítí opuštěná. Hlasitě zadoufala, že jí přispěchám na pomoc, kdykoliv mě o to požádá.”

Damon chvíli zvažoval situaci, načež vydechl úlevou.

„Zajímavé,” poznamenal. Williamovo dobrozdání pouze potvrzovalo jeho domněnku. Nyní se zbavil veškerých pochybností: Paulina není v jiném stavu. Zaskočila ho však tím, že se nestyděla svádět jeho bratra. Přesto její chování dávalo smysl. Kdyby uspěla a podařilo se jí počít s Williamem dítě, zajistila by mu rodinnou podobu. William by se nikdy nepřiznal, že se bratrovi postaral o dědice.

„Zlobíš se?” Zdálo se, že se Williamovi pořádně ulevilo.

„Vůbec ne.” Damon zvedl sklenici, aby bratrovi připil.

Široce se na něj zazubil. „Díky, Wille.”

„Za co?”

„Za to, žes mi to zateplá pověděl. A také za to, že ses ovládl. Vsadím se, že většina mužů by Paulininu nabídku neodmítla.”

„Prosím tě,” ohradil se dotčeně William. „Dokonce i já mám své zásady, kterých se držím.”

„Občas,” upřesnil Damon nahlas. „Vlastně si myslím, že nejsi zase tak ztracený případ.”

„Znamená to, že jsem se ti odvděčil za Sybill Wyvillovou, a jsme si kvit?”

„Skoro. Ocenil bych, kdybys mi pomohl s jistou záležitostí týkající se právě Paulině.”

William se předklonil a modré oči mu tančily očekáváním.

„Co pro tebe můžu udělat?”

KAPITOLA 20

V úterý ráno se v Novém divadle shromáždili všichni, kteří se podíleli na představení Moje přítelkyně Přetvářka. K všeobecné spokojenosti zkouška proběhla hladce. Dokonce ani zarytý perfekcionista Logan neskrýval nadšení. Pronesl na adresu souboru několik pochvalných slov a brzy jej propustil, aby si všichni odpočinuli a připravili se na večerní premiéru.

Julii pochopitelně neuniklo, že v době její nepřítomnosti prošla Arlyss jakousi proměnou. Přítelkyně přímo zářila a překypovala energií. Zatímco čekala v zákulisí na svůj nástup, okatě flirtovala s Michaelem Fiskem. Zdálo se, že scénograf dočista ztratil zájem o Mary Woodsovou a veškerou pozornost věnuje výhradně Arlyss. Kdykoliv se ti dva ocitli blízko sebe, vzduch jiskřil romantickým napětím.

Sotva zkouška skončila, vzala si Julia kamarádku stranou a pohlédla na ni s vyzývavým úsměvem na rtech. „Nuže?” vyzvala ji. „Je mi jasné, že mezi tebou a panem Fiskem se něco stalo. Nedám ti pokoj, dokud mi to neřekneš.”

Arlyss se vítězoslavně ušklíbla. „Usoudila jsem, že máš pravdu. Zasloužím si člověka, který umí ocenit moje přednosti. Jednou jsem za ním po večeři zaskočila a pošeptala mu do ucha několik sladkých slovíček. Roztál jako máslo. On mě miluje, Jessiko! Nezajímá ho, kdo jsem ani co jsem dřív prováděla. Nechápala jsem to. Vysvětlil mi, že se do mě zamiloval na první pohled. No věřila bys tomu?”

„Samozřejmě že ano,” přiznala zcela otevřeně Julia. „Ty si lásku zasloužíš, Arlyss. Jsem ráda, žes nakonec dostala rozum a vybrala sis muže, který tě nevyužívá.” Odmlčela se a pátravě se zahleděla na přítelkyni. „Ale co tvoje posedlost panem Scottem?”

„Je dočista pryč.” Arlyss se k ní naklonila a pokračovala spikleneckým tónem. „Pan Scott je studený čumák, když to chceš vědět. Ten si svoje srdce dobře ohlídá.” Zalétla pohledem ke svému vyvolenému, který se potýkal s kulisou, a rozzářila se. „Odpoledne máme v plánu nakoupit nějaké knihy. A potom si zajdeme do pekařství na perník. Pojď s námi, Jessiko. Řekla bych, že se potřebuješ kapánek povyrazit.”

Nápad potloukat se mezi stánky obtíženými knihami se jí zamlouval. „Díky za pozvání,” odvětila s líným úsměvem.

„Možná se k vám přidám.”

„Paní Wentworthová, rád bych s vámi mluvil.” Logan se jako obvykle nerozpakoval skočit jim do hovoru. Odvedl Julii stranou, aby si s ní mohl v klidu pohovořit. Arlyss se uculila a vydala se za Michaelem. Založila si ruce v bok a provokativně se pohupovala.

Julia tázavě pohlédla na Logana. Ráno ji udivilo, jak chladně ji přivítal. Ani se neobtěžoval přeptat na otcovo zdraví. Krátce nato začali zkoušet. Proto usoudila, že Scott má bud příliš práce, anebo jsou mu její soukromé záležitosti dočista lhostejné.

Ostré divadelní světlo rozžínalo v jeho vlasech ryšavé plamínky a podtrhovalo výrazné rysy v jeho obličeji. „Jak se daří vašemu otci?” otázal se bez úvodu.

„O hodně lépe. Děkuji.”

„A co vaše různice? Vyřešili jste je?”

Z nějakého důvodu s odpovědí zaváhala. Připadalo jí příliš osobní rokovat s ním o těchto věcech. Ale nesvěřila se mu se svým tajemstvím už dřív? Kromě toho věděla, že je spolehlivým důvěrníkem. „Vlastně ano. Zdá se, že otec lituje, čeho se dopustil. Vyjádřil přání učinit pokání. Dokonce mi

věnoval nezbytné podklady, takže v případě potřeby mohu kdykoliv požádat o anulaci.”

Oči se mu zatřpytily neskrývaným zájmem. „Jak se rozhod-nete?”

Julia pomyslela na opětovné setkání s Damonem a žaludek se jí stáhl podivným, téměř radostným očekáváním. „Já nevím.” Pochmurně nakrabatila čelo. „Na jednu stranu z celého srdce toužím jít za lordem Savagem a říci mu, jak moc ho miluji…, ovšem zároveň chci žít pouze pro divadlo. Nikdy by mě nenapadlo, že jednou budu stát před takhle těžkou volbou.”

„Existují i jiné možnosti,” nadnesl Logan a zatvářil se tajuplně.

„Například?”

„Třeba si o nich někdy popovídáme.”

Zmatená dívka civěla za jeho vzdalující se postavou. Krátce se uchechtla. To je celý Logan. Prohodí jakousi záhadnou narážku a zmizí. Mezi kumštýři je mistr. Přesně ví, jak upoutat pozornost publika a udržet si ji.

Julia se zvolna proplétala mezi stánky s vystavenými knihami a vychutnávala si vůni svěžího vzduchu, kožených vazeb a prachu. Některé svazky byly nové, jiné staré a ohmatané, avšak všechny slibovaly záplavu neobyčejných příběhů, jejichž prostřednictvím unikne do jiných světů. Počet zakoupených výtisků utěšeně narůstal, až se proměnil v těžkou hromadu, nebezpečně balancující v její náruči. Zdálo se, že Arlyss a Michael se více než o četbu zajímají jeden o druhého. Smáli se na sebe, šeptali si, vyměňovali si významné pohledy, a když se domnívali, že se na ně nikdo nedívá, kradmo se navzájem dotýkali.

Přestože Julia usoudila, že knih už má víc než dost, upoutala její pozornost šarlatovo-zlatá vazba. Otevřela tlustý svazek,

ale sotva pohlédla na první stranu, zaslechla poblíž povědomý hlas. Pozorně se zaposlouchala a přes hustý závoj, halící její obličej, zapátrala po jeho majiteli.

Srdce jí poskočilo, když mezi stánky spatřila vysokého muže s havraními vlasy a ostře řezanými rysy. Damon, napadlo ji. Ale nebyl to on. Dívala se na jeho mladšího bratra, lorda Williama. O stohy knih nejevil sebemenší zájem. Právě sděloval svému společníkovi, kterého Julia neviděla, že už musí jít. „Mám na práci lepší věci, než se hrabat v papíru,” ohradil se podrážděně. „Copak sis těch zatracených spisků neprohlédl už dost, bratře?”

Takže Damon je tu taky. Julia napínala zrak. Konečně v davu rozpoznala jeho široká ramena. Zřejmě vycítil její pohled, neboť se vzápětí otočil a zadíval se přímo na ni. Ihned ji poznal. Julia se kvapně obrátila zpátky k pultu. Srdce jí bušilo jako splašené. Tiskla k sobě zakoupené knihy a s přimhouřenýma očima vyčkávala, zda k ní manžel zamíří.

Posléze vytušila, že stojí za jejími zády. Ocitl se blízko, ale nedotýkal se jí. Jeho dech si pohrával se závojem připevněným k úzké krempě klobouku. Na pozadí okolních zvuků k ní doléhal jeho tlumený šepot. Připomínal jí důvěrný hovor, který spolu vedli o společné noci.

„Jak dopadla návštěva Buckinghamshiru?” Ráda by se k němu otočila, ale zdálo se, že vrostla nohama do země. Hrozilo, že začne nervózně drmolit. Nějak se jí podařilo ovládnout se a zachovat klid. „Otce sklátila horečka. Jakmile jsem se to dozvěděla, vydala jsem se za ním.”

„Otce?” podivil se o poznání hlasitěji. „Domníval jsem, že ochořela lady Hargateová.”

„Kdepak. Té se naopak daří velmi dobře. Pečuje o tátu a ten už vypadá o hodně lépe. Uzavřeli jsme spolu… jakési příměří.” Ucítila na sobě Damonovu paži a pohlédla na něho.

Stále svírala v náruči stoh knih. Všimla si, jak muži svítí oči. Tvářil se zamyšleně.

„To mě těší,” pravil tiše. „Čekali jste na ně dlouho.

Nepochybuji, že se vám oběma výrazně ulevilo.”

„Ano,” přisvědčila. Docházel jí dech, nedokázala pustit Savagea z očí. Proč musí být tak hezký? Proč se tváří tak vážně a zamyšleně? Proč při pohledu na něj propadám pokušení ho něčím rozesmát? Postarat se, aby se přísně stažená ústa zvlnila v milém úsměvu, na nějž si moc dobře vzpomínám. Nejradši by knihy zahodila a vrhla se mu do náruče. Toužila po něm, hladověla po jeho dotycích. Jenže on jí nikterak nenaznačil, že cítí totéž. „Já…

Mrzí mě, že jsem ti neoznámila, že odjíždím. Ale měla jsem málo času a…”

„Na tom nezáleží,” prohodil ledabyle a natáhl se pro knihy.

„Smím ti to vzít?”

„Ne, děkuji.” O krok se od muže odtáhla, svůj náklad přitiskla těsněji k tělu.

Damon krátce přikývl, jako by její odmítnutí očekával.

„Musím ti něco říct,” oznámil jí věcně. „Večer odjíždím do Londýna. Dlouho jsem odkládal určité záležitosti, které je zapotřebí vyřídit.”

„Aha.” Julii se podařilo chápavě usmát. Ještěže má závoj! Damonovi by nikterak neprospělo, kdyby si všiml jejího zklamání. Náhlý pocit prázdnoty se šířil jejím tělem jako jed.

„Vydáš se za lady Ashtonovou?”

„Počítám s tím.”

Stručná odpověď ji odradila od dalšího vyptávání. V mysli jí vířily desítky otázek, které by mu ráda položila. Zmocnilo se jí nervózní vzrušení. Co se odehraje mezi ním a Paulině? Třeba se s ní pokusí usmířit. Lady Ashtonová ho jistě ráda přijme

zpátky. Dychtivě ho přivítá a začnou spřádat plány na společný život s dítětem.

Aby se zbavila znepokojivých představ a dopřála duši klid, tiše se zeptala: „Vrátíš se do Bathu?”

Zaváhal, aniž ji spustil z očí. „Přeješ si to?”

Ano, křičela v duchu, avšak náhle ji přepadly pochyby.

Nedokázala víc, než na něj mlčky zírat.

„K čertu s tebou!” zavrčel. „Co ode mě vlastně chceš, Julie?”

Dříve než se vzmohla na odpověď, zaslechla opodál Arlyssin troufalý hlas. Zpola z něho zazníval obviňující tón, zpola provokace. „Překvapuje mě, že si ještě pamatujete moje jméno, pane. Dal jste mi jasně na srozuměnou, že náš vztah nebyl víc než pouhou epizodou.”

K Juliinu zděšení William zahlédl mezi stánky Arlyss a neztrácel čas. Julia se kvapně otočila a sledovala scénu před sebou. William zíral na drobnou herečku s významným leskem v očích, Arlyss se před ním vyzývavě nakrucovala. Pospíchal k nim očividně naježený Michael Fiske. Vypadalo to, že se strhne rvačka.

Julia se bála domyslet, jak by takový incident mohl ovlivnit slibně se vyvíjející vztah její přítelkyně.

„Prosím,” obrátila se proto na Damona. „Nedopusť, aby tvůj bratr dělal potíže.”

Zdálo se, že hrozící střet je Savageovi zcela lhostejný.

„Žádné nebudou. Ledaže k nim ta tvoje hloupoučká kolegyně zavdá důvod.”

Julia tlumeně zaklela. Přelétavý a lehkovážný William se právě chystá pošlapat Arlyssino štěstí. Začne jí lichotit, aby zhojil její pošramocenou pýchu. Slíbí jí hory doly, ale jakmile dosáhne svého, znovu ji odkopne. A týmž způsobem s ní

skoncuje i Michael Fiske. Už nebude chtít s Arlyss mít nic společného.

William se na drobnou herečku svůdně zazubil, okouzlující modré oči se mu třpytily. „Ovšemže si pamatuji tvoje jméno, zlato. Pamatuji si toho mnohem víc. Přijel jsem do Bathu, protože se mi stýskalo po tvém. omračujícím šarmu.”

Bylo nad slunce jasnější, že takovému pochlebování Arlyss neodolá. „Trmácel ses takovou dálku, jenom abys mě viděl?” zeptala se ostražitě.

„Samozřejmě. Copak by mě sem mohlo přivábit něco jiného?”

Do rozhovoru se zapojil Michael Fiske. Probodával svého soka nenávistným pohledem. „Arlyss je nyní se mnou. Odejděte, a už ji neobtěžujte.”

Williama jeho žádost zjevně pobavila. Obrátil se k Arlyss s dotazem: „Obtěžuji tě, puso?”

Oslovená dívka stála mezi oběma muži a těkala pohledem z jednoho na druhého. Kudrnatá čupřina jí přitom legračně poskakovala. Posléze váhavě přistoupila k Michaelovi. „Pan Fiske má pravdu,” prohlásila, ale neznělo to zrovna přesvědčivě. Scénograf však víc nepotřeboval.

Přivinul přítelkyni k sobě a letmo ji políbil na rty. Arlyss se zachichotala. Těšilo ji, že jí veřejně projevuje náklonnost. Vzápětí ji Michael zvedl do vzduchu a přehodil si ji přes rameno. Arlyss vykřikla ohromením, načež se hlasitě rozchechtala, což vzbudilo všeobecnou pozornost. Michael si vítězoslavně odnášel svou milou, vyprovázen mnohými pohledy.

„Jen se na to podívejte…,“ užasl William a chtěl se vydat za nimi. Zadržela ho Damonova paže.

„Wille…, najdi si na hraní jinou kočičku.”

Bratr zaváhal, nesouhlasně zíral za vzdalující se dvojicí.

„Dobře víš, jak miluji výzvy,” pravil popuzeně.

„Tak tuhle zkrátka nepřijmeš,” usadil ho Damon. „Beztak jsi už nadělal dost trablů. Mimoto večer odjíždíme do Londýna. Copak jsi zapomněl?”

Mladík souhlasně zabručel a přikývl. Nato se mu vrátila dobrá, nálada. Darebácky střílel očima z Julie na Damona a zase zpátky. „Hlavně nezapomeň, co jsem ti poradil.” Široce se zazubil, spiklenecky mrkl a odporoučel se.

Julia pohlédla na Damona. „Co je to za radu?”

„William tvrdí, že ženy jsou rády dobývány a sváděny.”

Kysele našpulila ústa. „Co se týče žen, má se tvůj bratr hodně co učit.”

„Tvoji přátelé se někam ztratili. Smím tě doprovodit?” Odmítla a pro větší důraz zavrtěla hlavou. „Hostinec je hned za rohem.”

„Vyháníš mě a zároveň mě k sobě vábíš. Někdo by vás označil za pokušitelku, paní Wentworthová.” „To si o mně myslíš?”

„Osobně se domnívám, že komplikovanější bytost jsem dosud nepoznal.” Přestože jeho poznámka vyzněla posměšně, hladil ji pohledem. „Pořádně si rozmysli, co vlastně chceš, Julio. A to brzy. Moje trpělivost má svoje hranice.” Nechal ji stát mezi stánky a odešel. Nestaral se, jak čertovsky se dívka mračí.

Navzdory novinovým článkům referujícím o smůle, která v Londýně postihla představení Moje přítelkyně Přetvářka, bylo Nové divadlo v Bathu obsazené do posledního místečka. Zdálo se, že se dostavil každý významnější obyvatel městečka. Publikum dychtivě vyčkávalo, až se rozhrne opona. Julia se připravila na svůj první výstup. Povzbudivě se usmála na kolegy, s nimiž se míjela v zšeřelém zákulisí.

Soustředila se na svou roli. Chtěla odvést prvotřídní výkon, takový, jaký si úspěšná hra zaslouží. Nicméně nedokázala zcela

vytěsnit z mysli události uplynulých dnů. Ustavičně se v duchu zabývala příměřím, které s ní uzavřel otec, přehrávala si dnešní setkání s Damonem a přemítala o svobodě, již má na dosah. Savage má pravdu. Musí se rozhodnout a to brzy. Už proto, aby konečně měla klid v duši.

Navzdory úskalím svoji profesi milovala. Těšilo ji být herečkou, na jevišti se jí dostávalo naplnění. Představa, že se divadla nadobro vzdá, byla k nesnesení. Jenže nevidět už nikdy Damona… Anebo hůř - sledovat, jak vede k oltáři jinou, zatímco ona žije v osamění… I tohle pomyšlení se jevilo stejně hrozivé.

„Duchem jste někde úplně jinde,” ozval se za ní tichý hlas.

Ohlédla se přes rameno a spatřila Logana Scotta.

„Myslím na tisíc různých věcí,” přiznala se. „Jak jste to po-znal?”

„Jste napjatá jako struna.”

Julia se ušklíbla a svěsila ramena. Zhluboka se nadechla a na okamžik zadržela vzduch v plicích. Potom jej zvolna vypustila ven. Když se odvážila zase podívat na Scotta, zdála se mnohem klidnější.

„To už je lepší.”

Soustředila se na jeviště tonoucí v polotmě. Za zataženou oponou nebyly kulisy a rekvizity téměř vidět. Okamžiky těsně před začátkem představení milovala. Zachvívala se očekáváním. Dnes však z neznámého důvodu zároveň zakoušela smutek. Připadala si jako malá holčička, která právě rozbalila nádherně lákavý dárek a shledala, že nedostala víc než prázdnou krabici. „Jak dlouho se budu moci věnovat

herecké profesi?” otázala se znenadání a jakoby sama sebe.

„Deset let? Dvacet?”

Logan na ni vrhl hodnotící pohled. „Odvažuji se tvrdit, že před sebou máte dlouhou kariéru. Vzhledem k vašemu věku a talentu na vás čekají rozličné role a postavy, včetně velkých klasických partů.”

Unaveně se pousmála. „Ale bude mi to stačit?” „Na tuhle otázku si dokážete odpovědět jenom vy sama.” Mlčky vyčkávali, až se rozhrne opona. Skutečný svět se rozplynul a do popředí vystoupila iluze.

Představení se odvíjelo s udivující rychlostí. Čas přestal existovat, dvě hodiny splynuly v jeden soudržný celek. Když Julia neúčinkovala na scéně či se nepřevlékala do jiného kostýmu, netrpělivě přešlapovala v zákulisí. Hra ji fascinovala stejně jako obecenstvo. Sotva se ocitla v popředí a jala se odříkávat svou roli, stala se součástí onoho kouzla. Vycítila, že publikum visí na každém jejím slově, nespouští oči z jejích gest, upíná se na každý pohyb.

Vytušila, že lepší výkon spolu s Loganem nikdy nepodali. Romantické výstupy přetékaly emocemi, jiskřily inteligentním humorem a touhou. Ona sama jako by nakrátko přestala existovat. Zcela se převtělila do své postavy a prožívala pouze to, co scénář předepisoval její hrdince. Když spadla závěrečná opona, věděla, že splnila očekávání všech zúčastněných a odvedla svoji práci na výbornou. Spokojeně se nechala Loganem doprovodit na jeviště, kde sklidila zasloužené ovace. Celá zářila, když se vděčně klaněla burácejícímu davu.

Potlesk dlouho neutichal, trvalo několik minut, než se odhodlala odejít z jeviště. Logan ji odmítal pustit. Popadl ji za ruku a přivedl zpátky, ještě blíže k povykujícím divákům. Přivítal ji ohlušující jásot. Na scénu pršely květiny a drobné dárky. Scott se shýbl pro bílou růži a podal ji Julii. Stiskla

dlouhý stonek v prstech, vysekla děkovné pukrle a navzdory mnohonásobným žádostem, aby zůstala, zamířila do zákulisí.

Kolegové jí upřímně blahopřáli, zalykala se spokojeným smíchem. Komorná Betsy ji doprovázela do šatny. „Připravila jsem vám džbán limonády,” zdůraznila a vykročila ke dveřím. Věděla, že po představení Julia touží strávit několik minut o samotě. „Za chvíli se vrátím pro kostým.”

„Děkuji,” odvětila Julia a povzdechla si, vděčná za klid a pohodu panující v nevelké komůrce. Postavila se před zrcadlo a začala si vpředu rozvazovat šaty. Vzrušení z obdivuhodného výkonu zvolna odplouvalo a nahradila je únava. Kostým měla propocený, nalíčení začínalo blednout a rozpouštět se.

Vtom spatřila, jak do šatny vklouzl temný stín. Příšerně se polekala. Obrátila se na patě a tlumeně vykřikla. Stál před ní Damon. Toho tu rozhodně nečekala. Zdálo se, že představení na něho neučinilo sebemenší dojem. Namísto dobré nálady a obdivu z něho sálal hněv. Tváře měl brunátné a oči mu zle plály. Zlobil se na ni…, a nehodlal ji svého vzteku ušetřit.

Hleděla na manžela v němém úžasu. Přiblížil se k ní o dva kroky a ona se vyděšeně přitiskla k zrcadlu. Širokou dlaní ji popadl za paži, druhou jí stiskl bradu.

„Myslela jsem, že odjíždíš do Londýna,” vysoukala ze sebe.

„Nejprve jsem tě musel vidět.”

„Sledoval jsi představení…“

„Ano. Neušlo mi, jak se na jevišti vyžíváš. Co tvůj výkon znamená pro publikum i pro každého, kdo je nějakým způsobem spjat s tímhle zatraceným místem.”

Nechápavě zavrtěla hlavou, mátla ji jeho zlost.

Stisk Damonových prstů sílil, muž jí bezděčně ubližoval.

„Rozhodneš se pro divadlo, že?” procedil skrze zuby.

„Nebudeš schopná se ho vzdát. Julio, pověz mi pravdu.”

„Ted ne…“

„Ano, právě teď! Dříve než odcestuji, potřebuji to od tebe slyšet.”

„Jak by ses zachoval ty, kdybych tě požádala, abys kvůli mně všechno obětoval?”

„To je tvoje odpověď?”

„Nejsem si jistá, jak zní otázka!” vykřikla a pokusila se osvobodit.

„Chci tě,” zamumlal.

„Ale jenom za podmínek, které sám stanovíš.”

„Přesně tak. Přijmeš moje jméno, budeš žít v mém domě a každou noc spát v mé posteli. Budeš bezvýhradně mou… Každou částí svého těla, každou myšlenkou… Každým slovem, které proneseš.”

Náhle ucítila na ústech jeho rty a přestala se s ním prát. Horoucí polibek ji připravil o dech. Julii napadlo, že ji svým polibkem touží navěky poznamenat jako cejchem, proniknout silou své žárlivosti až na samé dno její duše. Hrubě ji sevřel, hrozivě se nad ní tyčil.

Nemínila mu vycházet vstříc, avšak nakonec se mu se zoufalým vzlykem podvolila.

Objala ho kolem krku a zabořila mu prsty do vlasů. Damon zasténal, uchopil ji za zadničku a přitiskl k sobě. „Jsi moje,” zašeptal. „Ať se budeš sebevíc snažit, nikdy se mě nezbavíš.”

Téměř ho nevnímala. Slepě k němu lnula, toužila po rozkoši, kterou jí dokázal poskytnout. Damon sáhl po cípech jejího živůtku a škubnutím jej rozevřel. Nechal sklouznout ramínka spodní košilky, aby obnažil dívčina oblá ňadra. Potěžkal je hřejivýma rukama a palci ozkoušel vnímavé bradavky. Julia zalapala rozkoší po dechu a nabídla se mu. Zavrtěla se tak, aby mu ňadra vklouzla hlouběji do dlaní.

Opřel ji o toaletní stolek a sklonil k nim hlavu. Laskal je jazykem a sál růžové hroty. Dívka svírala mužovo tělo mezi

stehny, aby neztratila rovnováhu. Držela se ho kolem pasu. Toužila po něm a zároveň ho chtěla odmítnout. Věděla, že důvěrnost, po níž tolik prahne, zároveň znamená její zkázu.

„Přestaň prosím,” zasténala. „Nedělej mi to.”

Zdálo se, že ji Damon neslyší. Cele se nechával strhnout vá-bením ženina štíhlého těla a hladově se s ním mazlil. Nezbývalo, než ho od sebe prudce odstrčit. Propaloval ji pohledem, zatvrzele držel v dlaních její hlavu. „Odjedu do Londýna,” pravil ochraptěle, „a zase se k tobě vrátím.”

„Ne…“

„Nikdy se tě nevzdám. Nepřestanu na tebe dotírat, dokud se mi zpříma nepodíváš do očí a neřekneš, že mě nemiluješ… Že dokážeš strávit zbytek života bez lásky… a beze mě.”

Sledovala, jak se mu chvějí rty, ale mlčela.

Ozvalo se tiché klapnutí dveří. Oba úlekem nadskočili. Na prahu se objevila služebná Betsy s košíkem prádla. „Ach,” vydechla úžasem a vytřeštila na nečekaného návštěvníka oči.

Damon se postavil před Julii tak, aby ji skryl před zraky vy-kulené komorné. Manželka zatím nervózně zápolila s tkanicemi živůtků. „Promiňte, paní Wentworthová,” zadrmolila služka a zmizela. Rázně za sebou přibouchla dveře.

Uzardělá Julia si dál upravovala oblečení. Savage z ní nespouštěl zrak. „Nejezdi za mnou, prosím,” žebronila, aniž se na něho odvážila pohlédnout. „Neměli bychom se nějakou dobu vídat. Potřebuji přemýšlet.”

„Chceš tím říct, že potřebuješ čas, abys sama sebe přesvědčila, že jsi pořád schopna žít jako před naším seznámením? Nepůjde to, Julio. Už nikdy to nebude stejné jako dřív… I já jsem se změnil.”

„Ovlivníš můj umělecký výkon. Když tě budu mít věčně za zády, nedokážu přesvědčivě hrát. Nesvedu se soustředit.”

„Brzy se vrátím,” trval na svém. „A vyřešíme naši záležitost jednou provždy.”

Ani se nepohnula, když odcházel. Opřela se o toaletní stolek a trhaně vydechla. Zdálo se, že s konečnou platností ztratila nad svým životem vládu, kterou si po odchodu z domova tak těžce vybudovala. Přemítala o dokumentech, které jí věnoval otec. Klíč ke svobodě. Najde v sobě dostatek odvahy je použít? Cítila se jako ochromená a proklínala se za to. Přemáhal ji hrozný strach, že Damona nadobro ztratí. A stejnou měrou se mu bála odevzdat.

KAPITOLA 21

Zvolna se svlékala. Kostým se proměnil v pomačkanou hromádku u jejích nohou. „Paní Wentworthová?” ozvala se Betsy a nesměle zaťukala.

„Ano, pojď dál.”

Děvče se provinile zardívalo. „Moc se vám omlouvám za vyrušení, madam. Netušila jsem, že…“

„To je v pořádku,” odvětila Julia. „Pomoz mi do šatů.”

Betsy jí ochotně vyhověla, zručně zapínala řadu knoflíčků na zadním dílu zelené hedvábné róby. Jakmile si sepnula vlasy v týle, pustila se Julia do odličování obličeje. Posléze zkontrolovala svůj vzhled v zrcadle. Rty měla opuchlé, líce brunátné a na krku se červenalo několik škrábanců od Damonových tvrdých vousů. Opatrně je skryla pod vysokým límcem. Vtom k ní z chodby dolehl hluboký hlas Logana Scotta.

„Na slovíčko, paní Wentworthová.”

Julia kývla na služku, aby otevřela dveře. I kolega se již stačil převléknout a odlíčit, vlasy barvy třešňového dřeva se mu dosud vlhce leskly.

Betsy se chopila košíku, popřála těm dvěma dobrou noc a odešla.

„Jdete vyjádřit spokojenost s dnešním představením, anebo přinášíte slova kritiky?” vyzvídala dívka.

Logan se zazubil. „Předčila jste veškerá očekávání, které jsem do vás vkládal. Odraz vaší slávy zasáhl každého člena tohoto divadla, včetně mé maličkosti.”

Nečekanou chválou vyvedl Julii dokonale z míry. Nejisté se pousmála a dala se do uklízení potřeb na toaletním stolku.

„Zahlédl jsem tu lorda Savagea,” poznamenal. „Z jeho výrazu jsem usoudil, že vám nepřišel poblahopřát.”

„Ne, to tedy nepřišel,” přiznala a ruce jí zmrtvěly. Tiskla prsty tak silně, až jí zbělely. Dávala si pozor, aby bezděčně neprozradila, co se mezi ní a manželem odehrálo.

Logan si ji zamyšleně prohlížel. Poté krátce přikývl, jako by dospěl k nějakému rozhodnutí. „Pojeďte se mnou, Julio. Chci se s vámi podělit o jistý nápad.”

Obrátila se k němu, neschopná skrýt svůj úžas. „Už je pozdě.”

„O půlnoci budete ve svém pokoji.” Povzbudivě se pousmál. „Mám pro vás návrh týkající se vaší budoucnosti.”

Julia se napřímila. „Ven s ním.”

„Až v soukromí.” Logan jemně sevřel její paži a táhl dívku ze šatny.

„Kam jdeme?” vyhrkla a na poslední chvíli popadla z háčku plášť.

„Poblíž řeky mám dům.”

Následovala ho bez dalších otázek, třebaže v nitru pociťovala naprostý zmatek. Nechápala, proč je Scott ochoten ukázat jí další ze svých rezidencí, a uvést ji tím ještě o krok dál do svého osobního světa, který si žárlivě střeží.

Jakmile se prodrali davem přešlapujícím před divadlem, kočár je odvezl do malé elegantní vily obklopené lesíkem. Stejně jako Loganův londýnský příbytek i tento byl zařízen v italském stylu a čišela z něho atmosféra přepychu.

Julia se se sklenicí vína v ruce uvelebila na empírové pohovce v salonu. Plna očekávání hleděla na Logana. Pohrával si s několika předměty, vkusně naaranžovanými na stolku s mramorovou deskou - čínskou vázou, krabičkou ze zeleného malachitu a ebenovými hodinami z časů Ludvíka XIV Kradmo se na ni díval, jako by odhadoval její náladu.

„Vypadá to, že se mě chystáte k něčemu přemlouvat,” poznamenala.

„Taky že ano,” přiznal s odzbrojující otevřeností. „Ale dříve než se do toho pustím, povězte mi, jak to vypadá mezi vámi a lordem Savagem.”

Julia soustředěně lovila ve sklence nepatrný kousek korku. Posléze k muži vzhlédla a rozpačitě se usmála. „Smím vědět, proč se ptáte?”

„Nechci se mezi vás plést… a zasahovat do vašeho manželství.”

„Není to opravdové manželství,” poznamenala bezbarvě.

„Je mi jasné, že oběma by se ulevilo, kdybychom je oficiálně zrušili. Lord Savage s tím bohužel nesouhlasí… A když si něco zamane, umí být neskutečně paličatý.”

„Bohužel si usmyslel, že dostane právě vás,” usoudil tiše Logan.

„Chce mít po boku typickou paní choť.” Julia upila vína.

„Žádá po mně, abych se stala lady Savageovou a postarala se, aby po Jessice Wentworthové nikde nezůstala ani stopa.”

„To nepřichází v úvahu. Rozhodně ne při vašem talentu.”

„Kéž bych byla muž!” povzdechla si hořce. „Potom bych směla mít všechno… Práci, rodinu, nezávislost, právo rozhodovat sama za sebe… Nikdo by mě nesoudil. Ale protože jsem žena, prakticky nezáleží na tom, co si nakonec vyberu. V každém případě budu nešťastná.”

„Chvíli snad. Bolest ze ztráty časem pomine.”

Logan hovořil tak sebevědomě a věcně, jako by měl srdce z kamene. Julia si nebyla jistá, zda mu jeho chlad závidí, anebo ji spíše děsí. „Řekl jste, že pro mě máte návrh. O co jde?” zeptala se.

Usadil se na druhý konec pohovky a oslovil ji příkrým tónem obchodníka. „V průběhu několika následujících let se chystám učinit v Capitalu několik změn.”

„Ano?”

„Mám v plánu sestavit renomovaný soubor z těch nejlepších herců světa. Potřebuji, abyste se stala jeho součástí.”

„Lichotí mi, jak vysoce smýšlíte o mé práci.”

„Nikdy jsem nikomu nelichotil, Julio - obzvlášť ne lidem, kterých si vážím. Musíte pochopit, že pro divadlo představujete neocenitelný přínos. Považuji vás za jeden z pilířů jeho úspěchu. Jsem ochoten nabídnout vám podíl na zisku výměnou za to, že v Capitalu zůstanete.”

Julia oněměla úžasem. O podobné nabídce z Loganových úst nikdy dřív neslyšela.

„Představujete pro mě dobrou investici, a já udělám všechno pro to, abych ji ochránil,” prohlásil. „Vím, že před sebou máte těžkou volbu, a jako přítel bych vám ji rád ulehčil.”

Nachýlila hlavu a zamračeně uvažovala o jeho slovech. „Zní to, jako byste mi nabízel obchodní partnerství?”

„Klidně si tomu tak říkejte. Ale tohle partnerství by mohlo zahrnovat víc, než jen byznys.”

Co tím chce naznačit? Julia z něho nespouštěla zrak. V Loganově pohledu se neobjevila žádná dravost, nic, co by svědčilo o postranních úmyslech. Co tím myslí? Protože nebyla ze stávajícího rozhovoru nikterak moudrá, tázavě se podívala na svého společníka. „Asi byste mi to měl vysvětlit.”

Scott se nepřítomně zatahal za ryšavé kučery. „Kdysi jsem se vám svěřil, že nevěřím na lásku. Nicméně věřím na přátelství - na takové, co zahrnuje úctu a upřímnost. Z lásky bych se nikdy neoženil, avšak jsem ochoten tak učinit z praktických důvodů.”

„Oženit se?” opakovala udiveně, načež se rozesmála.

„Snad mi nenavrhujete, abychom se my dva… Ale já bych si nikdy nemohla vzít muže, jehož nemiluji!”

„Proč ne?” otázal se chladně. „Vždyť by vám náš svazek přinášel samé výhody! Chránil bych vás, dělal vám společnost… Sdílíme tytéž zájmy… Nelžeme si… Nehrozí nám falešné sliby a nezvládnuté emoce. Jsme zkrátka dva přátelé, kteří si mají vzájemně co nabídnout. Je v našich silách vybudovat divadlo, jaké tenhle svět dosud neviděl. Jsme si podobnější, než si myslíte. Oba se pohybujeme na hraně společnosti, která na nás shlíží spatra -a současně se neobejde bez toho, co jí poskytujeme.”

„Ale proč bychom se kvůli tomu měli brát?”

„Jakožto moje choť mě budete doprovázet na všech vyhlášených akcích v Londýně, Paříži a Římě. Hraní můžete věnovat tolik času, kolik budete sama chtít. Vyberete si role anebo hry pro příští sezony… Neznám jinou ženu, která by měla v téhle profesi takový vliv, jaký nabízím já vám.”

„Ani ve snu by mě nenapadlo, že dostanu další nabídku k sňatku,” vydechla ohromeně Julia.

„Je v tom zásadní rozdíl. Savage vás chce mít jenom pro sebe. Já vám nabízím jak manželství, tak uměleckou svobodu a finanční nezávislost.”

Rozrušená Julia dopila víno a postavila číši na stůl. Nato se jala nervózně přecházet po místnosti a opakovaně si uhlazovala dlouhé rukávy svých šatů. „To bychom spolu… také spali?” vyhrkla, aniž se na muže podívala. „Tvořilo by to součást dohody?”

„Pokud bychom byli oba pro, nevidím důvod se tomu bránit. Nicméně každý bychom pochopitelně sledovali vlastní zájmy. Nemíním si vás přivlastnit, Julie. Nemám na vás žádné právo - ani vy na mě.”

Dívka vzala rozum do hrsti a zpříma se podívala na svého přítele. Rozvaloval se na pohovce a tvářil se naprosto spokojeně. Choval se, jako by jí místo svatebního obřadu

nabídl uspořádat odpolední svačinu. „Proč zrovna já?” zeptala se otevřeně. „Potencionální nevěsty se k vám jenom hrnou. Snadno byste se mohl přiženit do nějaké šlechtické rodiny.”

„Nestojím o to, aby se po mně nějaká snaživá dáma pnula jako břečťan a chlubila se mnou kamarádkám. Představuji si partnerku, která sleduje tytéž cíle jako já. Jakožto herečka máte schopnost vidět dál než já. Jako člověk… se mi líbíte. Věřím, že by nám to mohlo klapat.” Nespouštěl pronikavý zrak z dívčina pobledlého obličeje. „Navíc,” dodal tiše, „vám tenhle nápad pomůže vyřešit vaše dilema. Jakmile se stanete mou chotí, Savage vás přestane obtěžovat.”

Vpíjela se do živě modrých očí, ale ty se zčistajasna změnily v ocelově šedé. V hlavě se jí rozezněl Damonův hlas. Jsi moje… Ať se budeš sebevíc snažit, nikdy se mě nezbavíš.

Nabízel se jí jediný možný způsob, jak uniknout z Damonova vlivu, jímž nebezpečně ohrožoval její nezávislost a hereckou kariéru. V hloubi duše věděla, že když nepřijme Loganův návrh, nedokáže odolat Savageově neutuchající vášni. Ustavičně ji bude pronásledovat, přesvědčovat a svádět… A ona mu nakonec podlehne a může toho litovat po zbytek života. Ačkoliv svého manžela upřímně milovala, příčilo se jí proměnit se v ženu, jakou si přál mít po svém boku.

Byla plná pochybností. Zmítala jí spousta protichůdných myšlenek. Zdálo se, že nemá na vybranou. Když konečně promluvila, připadal jí její hlas cizí a vzdálený. „Já…Nejprve musím něco zařídit.”

„Poslužte si.” Loganovy oči se spokojeně třpytily. „Kdy by se podle vás měly konat oddavky?”

„Co možná nejdřív,” pravila škrobeně. „Ráda bych to měla brzy za sebou.”

Logan k ní přistoupil, pohledný obličej mu pojednou zjihl.

„Julio, pokud potřebujete čas na rozmyšlenou…“

„Ne,” přerušila ho a napřímila se v ramenou. „Tohle je správné rozhodnutí.”

„Souhlasím.” Vzal ji za ruku a jemně ji stiskl. „Zakrátko zjistíte, že jsem dobrý přítel, Julio. Můžete se na mě vždy a za všech okolností spolehnout.”

Přikývla, a přestože jí bylo těžko, přinutila se usmát. Cítila se, jako by jí na hrudi spočíval mohutný žulový balvan.

Následujícího rána přišel Julii do hostince vzkaz od její staré přítelkyně a učitelky paní Florenceové. Stárnoucí herečka zavítala do lázní, aby udělala něco pro své zdraví a také se trochu povyrazila mezi lidmi. Kromě toho pěla chválu na Juliin výkon v Mé přítelkyni Přetvářce. Paní Florenceová své žačce navrhla, aby se dopoledne sešly na kolonádě. V tu dobu bývala plná lidí. Julia nezaváhala a pozvání přijala. Neviděly se již několik měsíců, přestože v Londýně bydlely v téže ulici. Čas má totiž ve zvyku plynout příliš rychle a Julia si vyčítala, že si nevyšetřila chvilku, aby za přítelkyní zaskočila.

Po příchodu na kolonádu s potěšením shledala, že paní Florenceová je tak jako vždycky plná života. Prošedivělé rusé vlasy měla upravené do úhledného účesu, z jejího laskavého obličeje sálala pronikavá inteligence. S přibývajícím věkem se vyrovnávala s grácií, připomínala vznešenou mramorovou sochu. Seděla u stolku, popíjela minerálku a naslouchala smyčcovému kvartetu. Sotva Julii spatřila, oči se jí rozsvítily očekáváním.

„Paní Florenceová!” Julia byla upřímně ráda, že se s ní zase setkává. Shodou okolností se její rádkyně objevila v Bathu přesně v tom okamžiku, kdy ji nejvíc potřebovala. Posadila se vedle ní a uchopila do dlaní její měkkou vrásčitou ruku. Prsty zdobily masivní šperky, zápěstí ovíjela šňůra drobných perel.

„Náramně vám to sluší. Jako pokaždé.”

„Dlouho jsi mě nenavštívila,” zazněla mírná výčitka. „Nakonec mi došlo, že když tě chci vidět, musím za tebou do Bathu.”

Julia se začala překotně omlouvat a vysvětlovat. Pokrotle se usmívala. „Nevěděla jsem, kam dřív skočit. Neumíte si představit…“

„Velice dobře,” skočila jí přítelkyně suše do řeči. „Nejsem tak stará, abych si nepamatovala, jaké nároky jsou kladeny na oblíbenou herečku.” Vlídně se na dívku zahleděla. „Klidně si sundej ten závoj, dítě. Věř mi, že dokážu všechny zvědavce a tvoje ctitele udržet v patřičných mezích.”

Julia poslechla. Vzápětí se stala terčem pozornosti všech přítomných. Stočily se k ní mnohé páry očí. Dvě kypré matrony okamžitě vyskočily ze židlí a vydaly se k ní. Paní Florenceová nezaváhala a chopila se elegantní špacírky zaháknuté na opěradle. Výmluvně ji namířila na příchozí. „Až jindy,” ucedila ledově. „Vedeme zde soukromý rozhovor.”

Ponížené obdivovatelky se poslušně stáhly. Vracely se na svá místa a tiše si jedna druhé stěžovaly. Julia stěží potlačovala smích. „Vy jste tygřice, paní Florenceová.”

Stařena odbyla slova chvály mávnutím ruky. „Požehnán bud den, kdy jsem konečně mohla být na lidi hrubá. Většinou moji neomalenost omlouvají pokročilým věkem.” Spokojeně se na dívku zazubila. „Stala se z tebe úžasná herečka, Jessiko. Moc mě to těší. Když jsem tě včera sledovala na jevišti, dmula jsem se pýchou. Troufám si tvrdit, že i já jsem alespoň malým dílem přispěla k tvému úspěchu.”

„Vděčím vám za všechno. Radila jste mi a vedla jste mě. Povzbuzovala jste mě, abych se ucházela o místo v Capitalu.”

„Zdá se, žes dosáhla všeho, o čem jsi snila,” poznamenala učitelka, avšak neopomněla tázavě vyklenout obočí. „Proč z tebe nesálá štěstí?” |

Julia si zahanbeně uvědomila, jak dobře ji má paní Florenceová prokouknutou. Tu neošálí falešnou veselostí. Pohodlně se opřela a povzdechla si. „Vzpomínáte si, jak jste mi před několika roky vyprávěla o tom, že jste se neprovdala, neboť váš vyvolený žádal, abyste kvůli němu opustila divadlo? Naznačila jste, že i já mohu jednoho dne řešit totéž dilema. Nevěřila jsem vám.”

„A nyní došlo na moje slova,” dořekla stárnoucí herečka a oči se jí soucitně zatřpytily. „Věř mi, že z toho nemám žádnou radost, Jessiko. Tohle bych ti nikdy nepřála. Nesmírně to bolí, že?”

Julia přikývla. Pojednou nemohla mluvit. Hrdlo se jí stáhlo, na hrudi ji tížilo závaží.

„Předpokládám, že tě požádal o ruku,” pokračovala stařena. „Co jsi mu odpověděla?”

„Já… Rozešla jsem se s ním. Ale včera v noci se vyslovil další muž. Pan Scott.”

Paní Florenceová se zarazila. „Miluje tě?”

„Kdepak, nic takového. Popsal náš vztah jako manželství z rozumu.”

„Aha, už chápu.” Zena se tiše rozesmála. „Ambice pana Scotta holt neznají hranic. Kdybys odešla z Capitalu, zbyla by po tobě mezera, kterou by horko těžko zaplnil. Nicméně kdyby tě povýšil na svoji zákonitou choť, otvírala by se jeho souboru skvělá budoucnost. Proto je ochoten s tebou uzavřít sňatek. Otázka zní, zda jsi kvůli divadlu ochotna obětovat toho druhého? Toho, který tě miluje. A vyměnit ho za vzkvétající kariéru.”

„Vy jste to udělala,” zdůraznila Julia.

Paní Florenceová se odmlčela a napila se nahořklé minerálky. „Ale také jsem se ti svěřila, jak jsem svého

rozhodnutí posléze litovala,” přiznala a cípem krajkového kapesníčku si otřela koutky úst.

„Tedy kdybyste se měla rozhodnout znovu…“ „Zadrž,” skočila jí přítelkyně rázně do řeči. „Jakmile se jednou pro něco rozhodneš, nikdy se neohlížej zpátky. Pokračuj směrem, který sis vybrala, a opakovaně si připomínej, že jsi zvolila nejlepší možnou cestu.”

Julia na ni vrhla prosebný pohled. „Kéž byste mi dokázala poradit… Udělala jste to už tolikrát předtím…“

„Co se týče divadla, mileráda ti kdykoliv sdělím svůj názor. Ale v otázkách osobního života se musíš rozhodnout sama. Hlavně se neohlížej na to, že já jsem kdysi konala jinak. Minulost nelze změnit.”

Dívka protáhla obličej. Doufala, že jí paní Florenceová poví, jak se má zachovat. „Jsem si jistá pouze jedinou věcí,” zamumlala. „A to že bezpečnější je řídit se hlavou než srdcem.”

„Souhlasím.” Stařena na ni pohlédla se směsicí sympatií a pobavení. „My musíme zůstat v závětří, ať to stojí, co chce. Nebo ne?”

William vstoupil do salonu ve svém apartmá v St. James, kam majordomus před chvílí doprovodil lady Ashtonovou. Nikterak ho nepřekvapilo, že ho Paulině poctila návštěvou v pozdní večerní hodinu. Ihned po návratu do Londýna William v určitých kruzích rozhlásil, že je zpátky a nějakou dobu se zde zdrží. Kromě toho se neopomněl zmínit o tom, že právě dostal košem a moc postrádá milou ženskou společnost. Paulině neztrácela čas a přispěchala za ním, aby nahodila udičku.

Chytře se postavila k oknu a okatě stavěla na odiv svoje přednosti. Nacvičeným pohybem se k muži otočila, na rtech jí pohrával náznak úsměvu. Ve splývavých sametových šatech v barvě burgundského jí to nesmírně slušelo. Vkusně ladily s

výrazně pánským zařízením pokoje. Výsledný dojem však poněkud kazil výstřih, který byl o několik centimetrů hlubší, než se slušelo, a nestoudně odhaloval bělostná ňadra. Probouzel v mužích živočišné fantazie. A o to Paulině přesně šlo.

„Lady Ashtonová…, to je překvapení,” zadrmolil William, když k ní mířil s napřaženými pažemi.

„Lorde Williame,” zavrněla, jakmile se dotkli prsty.

„Musela jsem vás okamžitě vidět. Doufám, že vám to nevadí. Jsem příšerně rozrušená.”

Zahleděl se na ni s předstíraným znepokojením. „Ale proč, lady Ashtonová?”

Zčistajasna se v jejích tmavých očích zaleskly slzy. „Musíte mi říkat Paulině. Známe se dostatečně dlouho na to, abychom si mohli tykat.”

„Paulině,” opakoval poslušně. „Neposadíš se?”

Neochotně pustila jeho ruce a přešla k pohovce.

Rozprostřela širokou sukni na hladký damaškový potah.

„Dáš si něco k pití?” otázal se její společník. Přikývla. Nalil tedy dvě sklenice vína, jednu jí podal a usadil se na opačném konci lenošky. Paulině si jemně pohrávala s číší, dlouhými prsty přejížděla po jejím okraji i tenké stopce.

„Doufám, že jsem ti nezhatila plány na dnešní večer,” zacvrlikala, aniž ho spustila z očí.

„Nebylo co,” zabručel.

„Vypadáš opuštěné, chlapečku ubohý.” Ženin hlas se změnil v hrdelní šepot. „I já jsem sama.” Náhle se mu opírala hlavou o rameno. Rozčileně se ošil.

„Lady Ashtonová… Paulině… Neuraz se, prosím, ale tato pozice mi připadá poněkud nevhodná. Podezíravý člověk by ji považoval přímo za kompromitující. Přece jenom musím být loajální ke svému bratrovi…“

„Právě kvůli němu jsem rozčilená,” skočila mu do řeči. Uhladila látku mužova kabátce a znovu se k němu přitulila.

„Nerada bych slyšela, že k němu mám nějaké závazky, když on se očividně domnívá, že nedluží nic mně. Až na tebe nemám nikoho, komu bych se mohla svěřit se svými nejniternějšími pocity. Přece bys nebyl tak krutý, abys mě od sebe odháněl, že ne?”

William se rozpačitě zavrtěl. „Nemůžu se mezi vás dva plést…“

„Já nechci, aby ses mezi nás pletl,” ohradila se a začala ho laskat na hrudi. „Všechno, co potřebuji, je dobrý přítel. Chci toho po tobě tolik, Williame? Tvůj bratr ke mně není poslední dobou zrovna milý. Umíš si představit, jaké to pro ženu v mém postavení je? Potřebuji nějakou společnost.”

„Bezpochyby snadno najdeš někoho, kdo ti ji bude ochotně dělat. Se mnou nepočítej.”

„Jenže žádný mi není schopen nabídnout to co ty, Williame.”

„Ale můj bratr…“

„Damon je pryč. Nezajímá ho, čím se bavím po dobu jeho nepřítomnosti. Záleží mu jedině na tom, abych byla po ruce, až si na mě zase vzpomene. Nečiní si na mě žádný nárok. Dobře to víš. No tak, Williame, přece nejsi včerejší? Copak je něco špatného na tom, když spolu přátelé stráví nějaký čas v soukromí?”

Dříve než jí stačil odpovědět, sklonila se nad ním a přitiskla rudé rty k jeho ústům. Drobnýma rukama hladově přejížděla po mladíkově těle. Její exotický parfém zahalil Williama jako neviditelný mrak.

„Paulině!” vykřikl vyděšeně a škubl sebou, když mezi stehny ucítil její dobyvačné prsty.

„Všechno je v pořádku,” zavrněla a přitiskla se k němu.

„Nikomu o tom nepovíme. Copak tě nikdy nenapadlo, jaké to se mnou asi je, Williame? Poskytnu ti takovou rozkoš, jakou si neumíš představit. S bratrem si nedělej starosti. Copak na něho nežárlíš? Dalo by se předpokládat, že ano. Damon je prvorozený, shrábl veškeré peníze i vliv. Zasloužíš si mít totéž co on. A já ti to dám.” Bez skrupulí si nacpala Williamovu ruku do výstřihu. „Ano, dotýkej se mě,” předla jako kočka. „Dotýkej se mě všude… Vezmi mě do své ložnice… Ach Williame…“

Ovíjela mládence jako liána. Vtom jí na tvář dopadl stín. Poplašeně zvedla vějíře hustých řas a hned nato vytřeštila oči. Užasle hleděla na zakaboněného Damona. Stál před ní, jeho pohled mrazil. Obličej měl jako vytesaný ze žuly.

Ve vzduchu se vznášelo napětí. Sotva se vzpamatovala, žena energicky odstrčila mládence stranou. Zuřivě zápolila s živůtkem ve snaze bleskově jej přetáhnout přes obnažená ňadra. Marně. Když se konečně odvážila pohlédnout na Damona a promluvit, třásl se jí hlas. „Mrzí mě, čeho ses stal svědkem, miláčku. Zjištění, že si na mě tvůj bratr dovoloval a chystal se mě zneužít, musí velice bolet.”

Muž se cynicky zazubil. „Paulině, všechno jsem slyšel.”

William vyskočil z pohovky a jal se upravovat kravatu a kabátec. Tvářil se jako uražená stará panna. „Už jsem se bál, žes tam zamrzl,” mračil se na bratra. „To ses nemohl objevit dřív?”

„Takže tys to na mě nastražil?” vyjela Paulině. Hněvivě těkala pohledem z jednoho Savagea na druhého. „Vy dva jste se proti mně spikli a pokusili jste se mě zesměšnit?” Vrhla se na Damona se zaťatými pěstmi. Obličej jí zbrunátněl vzteky.

„Není ve vás kousek slušnosti! Nenechám se podvádět ani sebou manipulovat, vy parchanti!”

Vtom Damon zaburácel smíchy. „Tebou že někdo manipulu-je?”

„Přesně tak. Hodně mi dlužíš za měsíce, které jsme spolu strávili. Tělesně jsi mě zneužíval a uváděl mě v omyl…“

„Za tvoji přízeň jsem ti bohatě zaplatil,” oznámil jí rozchechtaný Damon. „A co se týče uvádění v omyl… To bys mi asi měla vysvětlit, protože přesně nevím, co tím myslíš.”

„Díky tobě jsem žila v přesvědčení, že se postaráš o naše dítě!”

„Zádně dítě není! Tedy ne že by ses nesnažila…“

„Dělala jsem to pro nás,” vypálila vehementně. „Dobře víš, že se k sobě náramně hodíme, Damone. Lepší ženu, než jsem já, nikde nenajdeš. Jsme stvořeni jeden pro druhého.”

„Pochopil jsem, že se chystáš svést mého bratra, aby sis dopomohla k vytouženému těhotenství, Paulině. Potom bys vydávala jeho potomka za mého,” prohlásil Damon tiše. „Byl by to mistrovský tah, má milá, přestože by ze mě a z Williama udělal naprosté hlupáky.”

„Byla bych uspěla, kdybys neměl svého mladšího bratříčka dočista pod palcem. S tím jsem nepočítala.” Nenávistně se na Williama zahleděla. „Ty nemáš žádnou vlastní vůli, co?” ucedila opovržlivě. „Celý život budeš ve stínu úspěšnějšího bratra…“

„Tak dost!” obořil se na lady Ashtonovou William. Přistoupil k ní a nevybíravě ji popadl za paži. „Ať mě vezme čert, jestli se nechám urážet pod vlastní střechou!” Nekompromisně vlekl ženu pryč z místnosti. Prskala a syčela jako rozzuřená kočka.

Když se vrátil, vypadal uštvaně a vyčerpaně. Na pravé tváři měl zřetelný otisk ruky.

„Už je pryč?”

„Ano. Odporoučela se poté, co mi na rozloučenou vyťala pořádný políček.” William si bezděčně podrbal tvář. „Propána, v posteli musela řádit jako tygřice. Divím se, že tě zaživa nesežrala. Jsi lepší chlap než já, bratříčku. Osobně dávám přednost kratším typům.”

„Díkybohu, že jsem se jí konečně zbavil,” vydechl si Damon. Klesl na židli a natáhl nohy.

William se zazubil. Neušlo mu, jak moc se bratrovi ulevilo. Přistoupil k příborníku a nalil oběma brandy. „Předpokládám, že o tom za tepla zpravíš Julii.”

„Ano - přestože to nevyřeší náš problém.”

„Co vás dva může teď trápit?”

Damon se zachmuřil a převzal podávaný drink. „Když jsem naposledy mluvil s otcem, prohlásil, že se mi žádná ženská nezavděčí. Měl pravdu. Dal jsem Julii jasně na srozuměnou, že chci, aby hrála úplně jinou roli… Roli spořádané, oddané paničky, která má na mysli výhradně blaho svého chotě.”

„Nechápu, co je na tom špatného?”

Bratr zavrtěl hlavou a tiše zasténal. „Julia je úplně jiná než ostatní ženské, které znám. Bohužel všechno, co ji činí výjimečnou, brání šťastnému a spokojenému manželství.”

„Chceš po ní, aby se nadobro vzdala divadla,” konstatoval William.

„Nevidím jinou možnost. Bůh ví, že nedokážu žít s vědomím, že se moje manželka předvádí na jevišti před tisícovkami lidí. Zkoušel jsem si to představit…“ Damon se zarazil a promnul si spánky. „Ale nejde to,” přiznal chmurně.

„Zároveň se jí nedokážu vzdát.”

„Určitě se to časem zlepší,” odvětil diplomaticky William.

„Na světě je spousta žen a některé jsou stejně krásné a okouzlující jako Julia. Většina z nich s radostí obětuje, co bude třeba, jen aby se stala příští vévodkyní z Leedsu.”

„Jenže já žádnou jinou nechci.”

„Ty a ty tvoje ženské…“ William zavrtěl nechápavě hlavou a ušklíbl se. „Vždycky si vybereš ty nejkomplikovanější. Já naštěstí nemám vybrané chutě. Ubezpečuji tě, že barmanky a lehké holky mi nikdy nezatopily tak, jako pravé dámy tobě.”

Damon se vrátil do své londýnské rezidence. Rozhodl se, že se pořádně vyspí a potom se vrátí do Bathu. Avšak komorník ho probudil ještě před východem slunce. Tiše a vytrvale klepal na dveře, dokud se jeho pán neposadil na posteli. „Co je?” zabručel.

Dveře se pootevřely. „Velice se omlouvám, lorde, ale je zde lokaj z Warwickshiru. Přinesl vám dopis. Prý to velice spěchá. Napadlo mě, že bych vás měl okamžitě informovat.”

Savage prudce zavrtěl hlavou, aby zahnal dřímotu. „O čem?”

Sluha vstoupil do místnosti s lampou v ruce. Postavil ji na noční stolek a předal pánovi zapečetěný list.

Žluté světlo přimělo Damona zamrkat. Rozlomil pečeť a zběžně přelétl vzkaz očima. Pocházel od otcova lékaře.

„Kruci!” ulevil si tiše a ke svému úžasu shledal, že se mu pergamen chvěje v ruce.

Komorník se zatvářil soucitně a odvrátil zrak. „Přejete si, abych uvědomil vašeho bratra, pane?”

KAPITOLA 22

Již po týdnu sklidila hra Moje přítelkyně Přetvářka nadšený ohlas, který překonal hranice města a rozletěl se po celé Anglii. Divadla od Bristolu po York žádala ředitele Capitalu, aby k nim zavítal se svým souborem. Kritika se nechávala slyšet, že Christine je jedna ze stěžejních rolí Jessiky Wentworthové a žádná jiná herečka ji není schopna interpretovat s takovou přesvědčivostí jako ona.

Leč Julia s úžasem shledala, že jí vysněný úspěch nepřináší takové uspokojení, jak očekávala. Ožívala výhradně na jevišti, avšak stačilo přejít do zákulisí a obklopila ji prázdnota. Nyní přesně chápala, co pro Logana divadlo znamená. Obětovala své profesi vše, co jí bylo v životě drahé, a nezůstalo jí nic víc než iluze prožívané před publikem.

Scott se nabídl, že Julii vystrojí velkolepou svatbu, ale jí se ta představa nezamlouvala. Požádala ho, aby zařídil skromný obřad v soukromí, ale hlavně aby držel jejich plány v tajnosti. Nebyla zdaleka připravená čelit zvědavým dotazům z řad rodinných příslušníků a přátel, kteří se budou dožadovat vysvětlení, proč si za partnera zvolila zrovna Logana. Ten s ní pohotově souhlasil. Rozhodně netrpěl sentimentem. Mezitím se poradila s právníkem, který potvrdil všechno, co jí řekl otec. Damon každým dnem obdrží dopis s žádostí o vrácení jejího věna.

Měla za sebou předposlední představení v Bathu. Seděla ve své šatně a odličovala si obličej. Tupě civěla do zrcadla a kladla si otázku, jak se zbavit netečnosti, která ji sužovala.

„Jessiko!” vtrhla bez varování do komůrky Arlyss. Celá záři-la vzrušením. „Musela jsem tě okamžitě vidět. Dozvíš se to jako první.”

Přítelkyně se k ní otočila s mdlým úsměvem na rtech.

„Co?”

Arlyss se začala plaše ošívat. Posléze k ní natáhla ruku.

„Právě jsem od Michaela dostala tohle.”

Julia se předklonila a zaostřila na prsteníček své kamarádky, kde se na úzkém zlatém kroužku třpytil droboučký briliant.

„Propána,” vydechla a zahleděla se na Arlyss. „Znamená to, že…“

„Ano!” vykřikla dívka halasně. „Není to trochu brzy?”

„Ostatním to možná tak připadá, ale mně ne. Michael je jediný muž na světě, který to se mnou myslí vážně. Navíc ho upřímně zbožňuji.” Arlyss pyšně zírala na zásnubní prsten a pohybovala rukou tak, aby zachytil co nejvíc světla. „Že je pěkný?”

„Je moc krásný,” ubezpečila ji přítelkyně.

„Kromě toho jsem dostala tohle.” Arlyss se vytasila s polovinou stříbrné mince. „U Fiskeů je to tradice. Když se někdo z jejich rodiny zasnoubí, rozlomí peníz. Druhou půlku má Michael. Není to romantické?”

Julia se natáhla po minci a pečlivě si ji prohlížela. Hořce se usmívala. „Potkalo tě velké štěstí, Arlyss. Málokdy se stane, že se žena provdá za muže, jehož miluje.”

Kamarádka si všimla smutku zračícího se v Juliině tváři. Opřela se bokem o toaletní stolek a ostře se na ni podívala.

„Co se děje, Jessiko? Máš nějaké starosti se svým milencem? Týkají se lorda Savagea?”

„Není mým milencem. Už se nestýkáme. Já…“ Julia zaváhala. Pečlivě volila slova. „Postarala jsem se, aby náš vztah jednou provždy skončil.”

„Nechápu proč? Savage je hezký, bohatý a chová se jako gentleman.”

„Uvědomila jsem si, že s ním nemám žádnou budoucnost.”

„Ale i kdyby… Proč si neužít milostného vzplanutí, dokud trvá?”

„Protože se hodlám…“ Překotně se zarazila. Došlo jí, že po-kud chce chystaný sňatek udržet v tajnosti, musí před Arlyss mlčet. Jenže se toužila někomu svěřit. Nevyslovená věta ji pálila na rtech.

„Co se děje?” naléhala kamarádka. Znepokojeně se kabonila. „Přece víš, že mně to říct můžeš, Jessiko.”

Dívka sklonila hlavu a zahleděla se na ruce složené v klíně.

„Hodlám se provdat za pana Scotta.”

Arlyss vytřeštila zrak. „Tomu nevěřím! Proč bys to proboha dělala?”

Julia se vzmohla pouze na bezmocné pokrčení rameny.

„Vždyť ho nemiluješ,” pokračovala Arlyss. „Každý to vidí. Máš finanční potíže? Anebo se míníš obětovat kvůli kariéře?”

„Kdepak… Jenom mi to připadá jako nejlepší řešení.”

„Děláš chybu,” nechala se slyšet přítelkyně. „Nepatříš k němu. Kdy se koná obřad?”

„Pozítří.”

„Díkybohu je pořád čas jej zrušit.”

Julia se zprvu domnívala, že když zpraví kamarádku o svém úmyslu, uleví se jí. Avšak její naděje vzaly rychle za své. Uvědomila si totiž, že projevy sympatie ani dobře míněné námitky na výsledku nic nezmění. „To nemůžu dopustit,” hlesla a vrátila Arlyss rozlomený peníz. Nato se chopila mokrého hadříku a jala se z obličeje stírat poslední stopy růže.

Arlyss zatím přemítala o rozhodnutí své přítelkyně. Její bystrá mysl čile těkala od jedné spekulace ke druhé. „Ach Jessiko… Ty jsi těhotná, že jo?”

Dívka zavrtěla hlavou a hrdlo se jí stáhlo přívalem emocí.

„Kdepak, kdepak. Nic takového. Zkrátka nemůžu mít muže, kterého chci. Z mnoha důvodů. Těžko se to vysvětluje. Prostě

s ním nemohu žít. Tak proč nespojit svůj osud s panem Scottem?”

„Ale…,“ vyhrkla Arlyss, „copak jsi mi ustavičně nekladla na srdce, že žena se má vdávat výhradně z lásky? Tvrdila jsi, že…“

„A také jsem myslela vážně každé slovo,” ujistila ji ochraptěle Julia. „Bohužel ne každému se splní jeho sen.”

„Přece musí existovat způsob, jak ti pomoct.”

Julia se natáhla pro ruku své přítelkyně a něžně ji stiskla. Zčistajasna jí zvlhly oči. „Nejde to,” zamumlala. „Ale mockrát ti děkuji, Arlyss. Jsi opravdová kamarádka a já jsem velice šťastná, že tě mám.”

Arlyss neodpověděla. V obličeji se jí usadil ustaraný výraz. Pohřeb vévody z Leedsu provázela zvláštní atmosféra.

Obřad se konal v úzkém kruhu několika přátel a příbuzných. Damon se nemohl vyrovnat s vědomím, že otce ukládají k věčnému odpočinku. Už nikdy se spolu nebudou hádat, nikdy ho ničím nerozčilí ani nepobaví. Pohlédl do bratrovy napjaté tváře a vycítil, že William se potýká s touž neuvěřitelnou směsicí smutku a zmatku.

Jakmile spustili rakev do prochladlé půdy a o její naleštěné víko zaduněly první hroudy země, vrátili se pozůstalí do hradu, kde na ně čekalo občerstvení. Damon a William kráčeli zcela vzadu, schválně zvolili pomalé procházkové tempo.

Vítr Damonovi čuchal vlasy a ochlazoval rozpálené tváře. Muž klouzal očima po usínající podzimní krajině, v níž převažovaly hnědavé tóny. Pohled na důvěrně známý starý hrad, masivní a mohutný, mu přinášel nemalé uspokojení. Uvědomoval si, že pouze jeho vlastní zásluhou zůstalo panství nedotčené. Frederick málem promrhal celé rodinné jmění. Přestože sobecký a rozmarný vévoda nedbal na nikoho ze svých blízkých a staral se výhradně o sebe, jeho odchod

nikomu nepřinesl zadostiučinění. Damon věděl, že mu otec bude chybět… Fakticky mu chybí už teď.

„Otec vedl báječný život, nemyslíš?” zamumlal William.

„Dělal si, co se mu zlíbilo, a kašlal na následky. Jestli ho nepřijali v nebi, vsadím se, že právě teď v pekle mastí se starým Luciferem karty.”

Damon se nad tou představou skoro pousmál.

„Hodně se mu podobám,” přiznal bratr. „Skončím stejně jako on. Budu sám, ale zato s láskou vzpomínat na svoje nepřeberné vylomeniny. A každou služku, která se ke mně přiblíží, plácnu přes zadek.”

„K tomu nedojde,” ubezpečil ho Damon. „Nedopustím to.” William si zhluboka povzdechl. „Zatím ses v tomto směru moc nesnažil. Nezastavil jsi mě. Měl bych převzít vládu nad svým životem, bratříčku, a dělat něco víc, než jen honit sukně

a utrácet za chlast, oblečení a koně.”

„Nejsi jediný, kdo se musí změnit.”

Damon onu větu pronesl obzvlášť pochmurným tónem a bratr se k němu užasle otočil. „Ted určitě nemluvíš o sobě. Ty jsi přece rozumný, zodpovědný, nemáš žádné zlozvyky…“

„Jsem panovačný až běda. Vždycky musí být po mém.

Každý musí skákat tak, jak pískám.”

„Odjakživa jsem se domníval, že tohle je privilegium prvorozeného syna. Někteří lidé je dokonce povýšili na ctnost.”

„Julia mezi ně nepatří.”

„Nuže, řekněme, že není příkladem typické ženy.” William se zakoukal na majestátní stavbu před sebou. Ostré linie a důstojné kamenné oblouky se zhlížely ve stříbrné hladině jezera. „Umíš si představit, že bys žil takhle daleko od všech lákavých svodů Londýna?” prohodil nechápavě. Sám to nedokázal.

Damon ano. V duchu viděl, jak se s Julií po boku projíždí po okolních lesích a kopcích a její zlatisté vlasy vlají ve větru… Anebo jak vítá hosty na soukromém plese, ladně se pohybuje v záři křišťálových lustrů… Popřípadě jak se k němu tulí na velkém lůžku v panské ložnici, kde je každé ráno probudí vycházející slunce.

Ve chvíli, kdy ve společnosti svého sourozence vstupoval do sídla, měl hlavu pořád plnou Julie. Minuli hlouček pozůstalých a zamířili do knihovny, kde už na ně čekal Archibald Lane, rodinný právník. Ačkoliv jeho poněkud omšelý zjev a pomalé jednání vyvolávaly opačný dojem, ve skutečnosti šlo o nesmírně bystrého a inteligentního člověka. Byl pouze o několik let starší než Damon, avšak kvůli brýlím a řídnoucím vlasům vypadal starší a důstojnější.

„Pane Savagei…, chtěl jsem říct pane vévodo.” Lane potřásl Damonovi pravicí. „Doufám, že je všechno v pořádku a obřad proběhl v souladu s očekáváním.”

Damon přikývl a nabídl advokátovi drink. Muž jej odmítl.

„Předpokládám, že se v otcově poslední vůli neskrývá žádné překvapení,” poznamenal a kývl hlavou ke kopičce papírů na stole.

„Neshledal jsem nic mimořádného, pane. Nicméně než přistoupíme k věci, je záhodno cosi probrat…“ V Laneově úzkém obličeji se objevil ztrápený výraz. „Nedávno jsem obdržel dopis, týkající se slečny Hargateové a okolností vašeho… sňatku.”

Damon se na něho ostražitě podíval.

„Zdá se, že tento svazek je od prvopočátku neplatný,” pokračoval právník. „Dále bychom měli přihlédnout k tomu, že nebyl nikdy naplněn. Z tohoto důvodu vás lord Hargate žádá o vrácení věna své dcery.”

Novopečený vévoda zavrtěl hlavou. Snažil se pochopit, co se mu tím Lane snaží říct.

„Podle Hargatea vás Julia tímto zbavuje veškerých závazků a oba se tím pádem smíte považovat za svobodné.”

„Musím si s ní promluvit,” zamumlal Damon. Julia touží ukončit jejich manželství a zbavit ho tím veškerých nadějí. Musí ji přesvědčit, aby to nedělala. „K čertu s ní… Je to moje žena.” Ačkoliv dobře věděl, že to není pravda, nedokázal o ní smýšlet jinak. Miluje ji… a potřebuje.

„Vaše Milosti,” oslovil ho uctivě právník, „vy nejste ženatý.

Přinejmenším ne z právního hlediska.”

Nejste ženatý. Slova zlověstně zvonila Damonovi v uších, až se mu z nich zatočila hlava. Nejste ženatý.

Vtom se do hovoru vložil William. „Damone…, osud ti možná tímto dává šanci začít znovu. Otec odešel a ty jsi zase volný. Není důvod, aby sis nyní nedopřál vše, co sis musel dlouho odpírat.”

„Po všech těch letech…,“ spustil Damon. „Po všech těch letech, kdy jsem ji marně hledal, se rozběhne za nejbližším právníkem a nechá mi poslat takový dopis. Ježíšikriste, až se mi dostane do rukou…“

„Měl bys Julii poděkovat,” přerušil ho bratr. „Podle mého názoru učinila rozumnou věc. Je jasné, že k sobě nemáte žádné povinnosti. Naštěstí je natolik moudrá, aby to věděla.” Hlas se mu vytratil, neboť Damon na něho mrazivě zíral.

„Nemáš ponětí, co to tu plácáš,” zavrčel.

„Máš pravdu, nemám,” vyhrkl William. „Občas se mi stává, že mluvím rychleji, než myslím. Což se mi zhusta nevyplácí. Asi se teď odeberu nahoru.” Neztrácel čas a měl se k odchodu. Předtím však stačil pohledem varovat advokáta. Lane se nervózně ošil.

„Vaše Milosti, jestli si přejete, mohu přijet později, až bude vhodnější doba. Pak probereme záležitosti vašeho otce…“

„Běžte.”

„Ano, Vaše Milosti.” Advokát zmizel ještě rychleji než William.

Trvalo dlouho, než se Damon vypořádal se svou zlostí. Seděl za stolem, v jedné ruce držel láhev brandy a v druhé sklenici. Žár alkoholu zvolna rozpouštěl hroudu ledu, jež se mu utvořila v žaludku.

Julia ho nechce. Odmítá s ním sdílet život, který jí nabídl. Přál si, aby tu s ním teď byla a on si na ní mohl vylít zlost. Jen hloupá nána dá přednost jevišti před světem, v němž se pohybuje vévodkyně. Určitě by jí to každý potvrdil. I ona sama to musí dobře vědět, přestože dál trvá na kariéře herečky.

Začal uvažovat o pomstě. O tom, co podnikne, aby se mu podvolila. Jenže ona nikdy neustoupí. Na to je příliš paličatá. Možná by si mohl vzít za manželku svěží dcerunku nějakého šlechtice a schválně ji brát s sebou všude tam, kde bude i Julia. Přiměje ji žárlit. Bude se svou mladou chotí všude chlubit a dívat se, jak se paní Wentworthová užírá závistí a hořce lituje svého rozhodnutí. Přinutí ji uvěřit, že pro něho jejich falešný sňatek nic neznamenal a že je nakonec rád, že se Julie zbavil.

Nalil si další sklenku a ztrestal ji jedním douškem. Chtěl se opít do milosrdného bezvědomí, ale nedařilo se mu to. Jen hořkost trochu polevila. Civěl na listiny před sebou, dokud se mu slova nerozpila před očima a písmena se neproměnila v nesrozumitelné znaky. V uších mu zazníval Juliin hlas.

Budeš po mně chtít, abych se vzdala všeho, na čem jsem léta pracovala. Všeho, co potřebuji ke štěstí…

Kdybych se stala tvou chotí, dovolil bys mi jít, kam si zamanu? Směla bych si dělat, co se mi zlíbí? Obešel by se náš vztah bez ustavičných otázek a omezování… ?

Už za mnou nechoď.

Z hlubin paměti se vynořila jízlivá připomínka Logana Scotta a dokonce i nyní bolela. Můžete jí poskytnout vše, po čem touží?

Vzpomínal na Julii a na rozmanité okolnosti, za nichž se se-tkávali. Nikdy dřív nepoznal tak fascinující ženu. Zvolna začínal chápat, že ji nelze uvěznit ve zlaté kleci, jak plánoval. Nesnesla by to.

„Damone?” Zvučný hlas oznámil bratrův příchod. Mladík rázně vkročil do knihovny a mrštil před novopečeného vévodu zapečetěný list. „Tohle právě přišlo z Bathu.”

Damon zíral na obálku, aniž se jí dotkl. „Je od Julie?”

„Třebaže mi to připadá nadmíru zvláštní, zdá se, že odesilatelkou je její přítelkyně Arlyss Barryová. Napadlo mě přinést ti ho dřív, než se zpiješ natolik, že si jej nebudeš moci přečíst.”

„V tom případě jsi přišel pozdě,” zavrčel bratr a znovu si přihnul.

„Tak tedy dobrá,” prohodil vesele William. „Přestože nerad strkám nos do cizích věcí…“ Rozlomil pečeť a přelétl dopis očima. Vzápětí se přestal uculovat. Ostražitě pohlédl na Damona.

„Co tedy má milá slečna Barryová na srdci?” zeptal se kysele Damon.

William se poškrábal na zátylku a pochybovačně zavrtěl hlavou. „Vzhledem k tvému současnému stavu bych to radši probral později.”

„Ven s tím, kčertu!”

„Dobrá. Slečna Barryová píše, že ačkoliv jí do toho nic není, připadá jí správné tě zpravit o tom, co se dozvěděla od Jessiky Wentworthové. Chystá se provdat za Logana Scotta… Zítra.”

William jen tak tak uskočil. Damonova číše se roztříštila o stěnu za ním. Drobné kapičky jantarové tekutiny a skleněné střepiny se rozletěly všemi směry. Damon vyletěl ze židle, ztěžka oddechoval.

„Co hodláš dělat?” zeptal se ho opatrně bratr.

„Odjíždím do Bathu.”

„Asi bych měl jet s tebou.”

„Zůstaň tady.”

„Damone, takového jsem tě dosud neviděl, a to mě děsí. Měl bys mi dovolit…“ Ale než se mládenec stačil vyslovit, starší bratr ráznými kroky vypochodoval z místnosti.

KAPITOLA 23

V době konání posledního představení se ve vzduchu vždycky vznášelo nevšední kouzlo. Z herců jako by se linula zvláštní záře. Publikum v Bathu bylo velkorysé a nešetřilo smíchem ani potleskem. Nechalo se pohltit hrou Moje přítelkyně Přetvářka od první do poslední scény.

Avšak Julia si toho večera nedokázala pomoct - připadala si vzdálená všemu dění. Ačkoliv jako obvykle odváděla vynikající výkon, nesvedla se zcela ponořit do své role. Snad za to může zítřejší sňatek s Loganem Scottem, který je navěky spojí podivným, neosobním způsobem. I když stála na jevišti, odříkávala svou roli a vesele se smála, v duchu se zabývala touto událostí.

Touhle dobou Damon už musel dostat dopis od jejího právníka. Co na něj řekl? Jak se cítil? Zajímalo by ji, jaké to bude, až se příště setkají. Až se mu představí jako choť Logana Scotta. Takhle je to pro oba lepší, namlouvala si. Nicméně praktické důvody nikterak neumenšily bolest a obavy, ozývající se v jejím nitru.

Představení skončilo, obecenstvo hlasitě aplaudovalo. Herci se ukláněli a děkovali za pozornost a výraz uznání. Julii se nesmírně ulevilo, když ji Logan konečně odvedl ze scény. Zatahala se za propocený živůtek a povzdechla si.

Muž na ni vrhl zkoumavý pohled. „Zdá se, že jste kapku vyřízená. Běžte se pořádně vyspat,” poradil jí. Věděl, že soubor ji bude přemlouvat, aby s nimi šla zapít a oslavit premiéru.

„Obřad je naplánován na zítřejší ráno. Musíme jej stihnout před odjezdem do Bristolu.”

Julia se pokusila o mdlý úsměv. „Další štace, další předvádění… Tohle zrovna nejsou obvyklé líbánky, co?”

Podíval se na ni, jako by na něco takového ani nepomyslel.

„Copak vy byste o ně stála?”

Na zlomek vteřiny byla v pokušení přisvědčit. S chutí by odcestovala na nějaké exotické místo, kde by se konečně mohla zcela uvolnit a alespoň na chvíli na všechno zapomenout. Nicméně představa, že se někam vydá jenom s Loganem, ji znervózňovala. Kromě toho by Scott nikdy nesouhlasil s přerušením plánovaného turné. Zejména když osobně dohlíží na rekonstrukci Capitalu.

„Kdepak,” odvětila. „Není na ně čas. Snad nám to jednou vyjde, přestože…“

„Vezmu vás do Říma,” slíbil. „Anebo do Řecka. Vypravíme se na festival do Athén a vychutnáme si produkci v amfiteátru pod širým nebem.”

Julia se usmála a popřála mu dobrou noc. Uhladila si vlasy a zamířila do své šatny. V potemnělém zákulisí se potulovala spousta lidí. Přitiskla se ke stěně, aby umožnila volný průchod jakési skupině. „Paní Wentworthová?” zašeptal jí kdosi tiše do ucha. Rozpoznala hlas jednoho z kulisáků. Z druhé strany stál jeho společník. Procházející lidé je donutili přistoupit blíže k sobě.

„Ano,” ucedila neochotně. Náhle se necítila ve své kůži. „Je tu nějak plno, nezdá se vám?” Vyčkala, až se před ní vytvoří mezera, a postupovala dál. Avšak ke svému překvapení shledala, že kulisák a jeho kumpán se jí drží těsně v patách. Zmocnil se jí nepříjemný dojem, že ji sledují. Přidala do kroku. Téměř doběhla ke své šatně.

Ale dříve než stačila překročit práh, kdosi ji zezadu popadl a zmocnil se jí. Vyděšený výkřik zdusil bavlněný roubík, ruce šikovně svázané za zády se nedokázaly bránit. Přepadla ji hrůza. Marně sebou zmítala. Přehodili přes ni pláštěnku a

hlavu zakryli kapuci. Dvojice únosců ji svižně postrkovala před sebou. Pevně jí tiskli paže a nutili ji držet se zpříma.

„Promiňte, paní Wentworthová,” zamumlal jeden z nich,

„ale venku na vás čeká jistý gentleman. Slušně nám zaplatil, abychom vás přivedli. Tvrdí, že si s vámi chce jenom několik minut popovídat. To pro něj můžete udělat, ne?”

Julia ztuhla strachy. Muži ji zpola vlekli, zpola nesli zadním traktem divadla. Venku ji naložili do kočáru. Kvůli černé kápi nic neviděla. Útrpně vyčkávala, co se bude dít dál. Zhroutila se na sedadlo. Ztěžka oddechovala. V kabině panovalo naprosté ticho. Kočár se s trhnutím rozjel a vzdaloval se od divadla.

Polil ji ledový pot. Zrovna když nabyla přesvědčení, že je zde sama, vycítila vedle sebe jakýsi pohyb. Přikrčila se a snažila se odtáhnout. Vtom se jakási ruka chopila okraje kapuce a odhalila jí tvář. Opatrně vzhlédla a spatřila svého manžela - bývalého manžela - lorda Savagea.

Nejdříve ji popadla zuřivost, ale hned se zase uklidnila. Mlčky na muže zírala. Cítila, jak jí z obličeje vyprchává všechna barva. Takového jej neznala - neupraveného a nasáklého brandy.

Když promluvil, stěží mu rozuměla. „Dobrý večer, paní Wentworthová. Je od vás laskavé, že mi věnujete hodinu dvě svého drahocenného času. Odlovil bych si vás sám, ale takhle mi to připadalo snazší.” Horkými prsty ji zlehka pohladil po tváři. Julia se od něho znechuceně odtáhla. Propalovala ho nevraživým pohledem. Němě jej prosila, aby ji zbavil roubíku.

„Ne,” zabručel, jako by jí četl myšlenky. „Nechci slyšet, co máš na srdci. Jasně jsi mi to dala na vědomí tím, žes mě odkopla a souhlasila, že si vezmeš Scotta. Ano, vím o tom… Měla by sis dávat pozor a nesvěřovat Arlyss žádná svá tajemství.”

Stáhl jí plášť z ramen a nestydatě si prohlížel její tělo. Díky pažím spoutaným za zády vynikala její ňadra. Julia se ostře nadechla. Záda měla rovná, jako by spolkla pravítko.

„Už sis vyzkoušela, jaký je Scott milenec?” nedal si pokoj Damon. „Netváříš se jako spokojená ženská. Když jsem tě pomiloval já, mělas takový blažený výraz. Líbilo se ti, jak tě hladí a líbá? Jaké to je, líhat s chlapem, který je ti dočista lhostejný?”

Julia chtěla na protest zavrtět hlavou, avšak tvrdošíjně zachovávala klid. Upírala zrak na mužovu zakaboněnou tvář. Ať ho vezme čert, mizeru sobeckého! Prahne po odvetě, touží ji vyděsit k smrti. Dnes v noci se na něm cosi změnilo. Hrubost mu propůjčila vzezření satyra. Zdá se, že v tomto rozpoložení je schopen úplně všeho. Jako zraněné zvíře, které nalézá radost v ničení všeho, co se ocitne v jeho dosahu.

„Nemiluje tě,” trýznil ji Damon. „Ani já bych tě nemiloval, kdybych si dokázal pomoct. Udělal bych cokoliv, abych tě vyhnal ze své hlavy a jednou provždy zapomněl na tvou líbeznou tvář…, sladké tělo…“ Dotkl se jejích ňader. Nejprve jemně, ale vzápětí je sevřel prudkou silou, až se Julia poplašeně zavrtěla. „Tohle patří mně,” zasyčel jí do tváře.

„Pořád jsi moje žena! To se nikdy nezmění. Žádný světský či božský zákon mě nepřinutí se tě vzdát.”

Rozčilená dívka se pokusila dostat co nejdál od něho, ale přišpendlil ji k sedadlu. Mysl jí vypověděla službu, když se nad ní s nesrozumitelným mumláním sklonil a začal ji líbat na hrdlo. Nemotorně, leč vášnivě ji přitom hladil. Zavřela oči a pokusila se mu vzepřít. Marně. Její tělo podvědomě reagovalo na důvěrně známé laskání a vůni.

Damon ji zasypával hladovými polibky, které ji pálily, a zůstávala po nich vlhká stopa. Zasténala. Zvedl hlavu a vítězoslavně se na ni podíval. Nedokázala před ním skrýt svoje

vzrušení. Tváře jí horečnatě plály, srdce bilo jako o závod. Bleskově ji zbavil roubíku a přisál se k jejím ústům. Divoce je prozkoumával zvědavým jazykem.

Když následně zdvihl hlavu, Julia se snažila vzpamatovat a zachovat klid. „Rozvaž mi ruce!” poručila mu přidušeně. „Až si vyjasníme několik bodů.”

„Nebudu s tebou o ničem diskutovat, dokud nevystřízlivíš.”

„Nejsem opilý - ale trochu jsem bumbal, to přiznávám. Za-plaťpánbůh za brandy! Jenom díky ní jsem si cestou do Londýna udržel zdravý rozum.”

„Co máš ted v plánu?” zeptala se. „Unést mě? Nějak mi zabránit v chystané svatbě? Nezáleží na tom, pouze oddálíš nevyhnutelné.”

„Postarám se, abys s nikým jiným nebyla šťastná.” Hrubě ji popadl za krk, načež sklouzl dlaněmi po její hrudi. „Klidně mu dej přednost přede mnou, ale on ti nikdy nedá to, co já.”

„Hodláš mě znásilnit?” otázala se mrazivě. Snažila se nebrat zřetel na své tělo planoucí vášní.

„Oddáš se mi dobrovolně.”

Jeho sebevědomá arogance Julii popudila. „Chceš, abych litovala všeho, co se mezi námi stalo?”

„Přesně tak. Bude tě zatraceně mrzet, žes poznala opravdovou lásku. Jen počkej, až budeš noc co noc uléhat vedle chlapa, kterému nezáleží na ničem jiném než na vlastní kariéře.”

„Ale tohle je přesně to, co chci. Kromě toho nebudu s Loganem spát - bereme se čistě z praktických důvodů.”

Zhnuseně si nad tou představou odfrkl. „Nakonec stejně skončíš v jeho posteli. Jsi moc krásná na to, aby po tobě nezatoužil. Ale až se vedle něj probudíš, uvědomíš si, jak moc ti chybím.”

„Skutečně si myslíš, že tohle všechno nevím?” utrhla se na něho plačtivým hlasem. „Domníváš se, že pro mě bylo snadné rozhodnout se pro manželství bez lásky, když jsem mohla žít po boku muže, jehož…“

Slova jí odumřela na rtech, avšak Damon ji nutil větu dokončit. „Muže, jehož jsi co? Řekni to, Julio! Přinejmenším tohle mi dlužíš.”

Semkla chvějící se rty pevně k sobě a pohlédla na něj lesknoucíma se očima.

Savage se na ni podíval a zadržel dech. „Bůh je mi svědkem, že než tahle noc skončí, přinutím tě to vyslovit.”

„K čemu by to bylo dobré?” zeptala se. Z koutku oka jí sklouzla slza a kutálela se po tváři.

Damon ji setřel palcem. „Musím to slyšet. Potřebuji se přesvědčit, že přesně víš, co činíš.” Zblízka se k ní skláněl, do čela mu padaly rozcuchané vlasy. Oči měl podlité krví. Dlaněmi sklouzl po dívčiných pažích a začal rozmotávat zauzlovaný provaz. Sotva měla volné ruce, pokusila se mu vymanit, ale tiskl ji pevně k sobě. Zároveň jí šeptal do ucha:

„Vím, co chceš. Chceš přesně to, čeho se nejvíc bojíš… Přeješ si být upřímně milována a cele se odevzdat svému muži. Ale zdráháš se mi důvěřovat. Strachuješ se, abych nezneužil tvoje city proti tobě a nepodmanil si tě, jako otec tvou matku.”

„A zamyslel ses někdy sám nad sebou?” ohradila se a silně se zavrtěla. „Všechno vždycky musí být po tvém. Tak, jak tobě to vyhovuje. Očekáváš, že se ti bezvýhradně obětuji, jenom abys ty byl spokojený!”

„Nemusí to takhle dopadnout.”

Oba zmlkli, navzájem se měřili očima jako dva válečníci při bitvě. Kočár zastavil a Damon vyvlekl Julii vzdor jejím protestům ven. Stáli před rodinným sídlem Savageů v Laura Pláce. Dva zkoprnělí lokajové se snažili plnit své povinnosti. Po

očku pokukovali po svém zaměstnavateli, který táhl do domu vzpouzející se ženu. Julii napadlo, že na ně zakřičí, aby jí pomohli, ale zastavila ji Damonova připomínka. „Neobtěžuj se. Bez mého svolení nehnou ani prstem.”

Dívka s ním nepřestávala zápasit. Před schodištěm mu došla trpělivost a přehodil si ji přes rameno jako pytel brambor. Vykvikla úžasem a omámeně sledovala, jak se pod ní míhají jednotlivé schody. Po chvíli s ní manžel dosupěl do své ložnice, jíž dominovala rozložitá postel s modrými nebesy. Jakmile odhodil Julii na matraci, vrátil se ke dveřím a pečlivě je zamkl. Nato se otočil a klíč zahodil na koberec.

Julia se hrabala dolů z lůžka. Třásla se hněvem. „Tenhle přístup se ti osvědčil u lady Ashtonové? Protože já tě ujišťuji, že na mě podobné hulvátství neplatí!”

„S Paulině jsem se definitivně rozešel. Není těhotná, tudíž k ní nemám žádné závazky.”

Žena na sobě nedala nic znát, přestože jí srdce poskočilo radostí. „Jak ironické! V průběhu několika málo dní jsi přišel jak o milenku, tak o manželku.”

„Jsem rád, že nejsme svoji.”

„Proč tak najednou?” vypálila a pokusila se neuhnout, když se k ní zlověstně blížil.

Zastavil se několik kroků od ní a svlékl si kabátec. Upustil ho na podlahu a jal se rozepínat košili. „Ted je to čistě mezi námi. Co se odehrálo v minulosti, už neplatí, nemůžeme se vymlouvat na rodiče.”

„Řekl jsi otci o tom advokátově dopisu?” otázala se, přestože ani ona svým rodičům dosud neoznámila, čeho se dopustila.

Na mužově obličeji se objevil zvláštní popuzený výraz.

„Ne,” odsekl. „Vévoda zemřel dřív, než jsem list obdržel.”

„Cože?” Tupě na něho zírala, dokud jí do unavené mysli nepronikl celý význam jeho doznání. „Aha,” posteskla si mdle,

„tak proto ses nevrátil do Bathu. Já… Upřímnou soustrast.” Damon ukončil její rozpaky netrpělivým mávnutím ruky.

Očividně se o tom nemínil bavit. „Dlouho stonal.”

K emocionálnímu zmatku, sužujícímu nebohou dívku, se přidaly soucit a lítost. Kdyby tušila, jaká je situace, rozhodně by načasovala odeslání dopisu na vhodnější dobu. „Obávám se, že jsem si na řešení naší situace nevybrala…,“ spustila kajícně.

„Nestojím o tvoje ohledy.” Vytáhl si košili z kalhot. Bílé plátno se rozevřelo a odhalilo svalnaté břicho. „Chci, aby ses svlékla a mazala do postele.”

Julii vyschlo v ústech. Cítila, jak se jí vaří krev v žilách. „To přece nemyslíš vážně!”

„Mám ti s tím pomoct?”

„Copak ses zbláznil?” ohradila se navenek klidným, leč důrazným hlasem.

„Moc mi k tomu nechybí.” Ačkoliv se posměšně ušklíbal, Julii zamrazilo. Napadlo ji, že jí možná nelže. „Sílím od chvíle, kdy jsem tě poznal,” pokračoval. „Dodnes nechápu, proč jsem se zamiloval zrovna do ženské, která nestojí o život, který jí nabízím. Ale copak jsem někdy měl na vybranou?

Miloval jsem tě dlouho předtím, než jsem se dozvěděl, že jsi moje žena. Když jsem zjistil, že Julia Hargateová jsi ty, považoval jsem to za dar shůry. Štěstí, s nímž jsem nepočítal. Doufal jsem, že se mi podaří tě k sobě připoutat. Ale jak jsi kdysi prohlásila, naše manželství nikdy nebylo opravdové. Nemohl jsem po tobě chtít, abys dodržela slovo, které jsi mi dala jako malá holčička. Kromě toho jsi byla odhodlána jít stůj co stůj vlastní cestou. Stejně jako já. Obávám se, že ani jeden z nás příliš neovládá umění kompromisu. A ani jeden z nás

nedokáže toho druhého změnit. Takže… mi zůstalo pouze jediné přání. Chtěl bych se s tebou alespoň jedinkrát v životě naplno milovat a poslouchat, jak mi při tom vyznáváš lásku.”

Nedokázali od sebe odtrhnout zrak, vzduch v místnosti praskal napětím. Vznášela se v něm bezdůvodná naděje. Vtom se ztichlým domem rozlehl naštvaný mužský hlas. Hrozivě rezonoval v chodbě. Nadával a vyhrožoval služebnictvu, které se nezvanému hostu stavělo do cesty.

„Savagei! Chci vědět, cos udělal s Jessikou, ty zatracený zbabělce! Okamžitě ji chci vidět!”

V Julii by se krve nedořezal. Jasně poznávala Loganův hlas, ale takhle rozzuřený řádil jenom na jevišti. Jakmile zjistil, že jeho budoucí choť záhadně zmizela z Nového divadla, zjevně ho popadl ukrutný vztek. Ozvala se mu s pohledem upřeným na Damona. Z hlasu jí čišelo napětí, ale ani se nezachvěl.

„Jsem v pořádku, Logane!”

Muž se přiblížil ke dveřím, jeho hlas se ozýval mnohem silněji. „Kde jste?”

Julia ostražitě pohlédla na svého věznitele, který se ani nepohnul. Vyhlídka, že bude zakrátko čelit rozhněvanému Scottovi, ho zjevně nechávala klidným. „Jsem v komnatě vpravo od schodů,” odvětila. Váhavě se sunula ke klíči, blýskajícímu se na koberci. Nebyla si jistá, zda jí Damon nezabrání odemknout. Dříve než se odhodlala k činu, veřeje se zachvěly pod tíhou prudkého úderu, po němž následoval další. Panty na protest zaskřípaly. Stačily dvě další zničující rány a povolily.

Logan se vřítil do místnosti s vražedným výrazem ve tváři. Mahagonové vlasy mu divoce poletovaly kolem hlavy. Bleskově vyhodnotil scénu před sebou. Všiml si Juliina zuboženého stavu, kabátce odhozeného na podlahu, klíče válejícího se na koberci i Damonovy rozepnuté košile.

Zhnuseně si odfrkl. „Až s tebou skončím, už nikdy se k ní neopovážíš přiblížit.”

Savage se zakabonil. Ze zachmuřené tváře mu sálalo temné uspokojení. „Zatím ti nepatří.”

„Jsem v naprostém pořádku,” přesvědčovala Julia Logana. Vyděsilo jí ovzduší nenávisti, jež zčistajasna zaplnilo komnatu.

„Odveďte mě odsud, prosím. Později všechno vyřešíme jako dospělí, zodpovědní lidé.”

„Jediné místo, kam půjdeš, je moje postel,” nechal se slyšet Damon. „Jen co vyhodím tvého snoubence ze svého domu.”

Což byla pro Logana evidentně poslední kapka. S nečekanou prudkostí vystřelil kupředu a rozmáchl se mohutnou pěstí. S tupým nárazem přistála v Damonově obličeji.

„Ne!” vydechla dívka a rozběhla se k mužům. Náhle se bezmocně zarazila, neboť Damon se mezitím vrhl na svého soupeře. Divoce spolu zápasili a slepě bušili jeden do druhého. Marně je prosila, aby s tím přestali. Po chvíli se Savage se značným úsilím vymanil ze sokova sevření a odstrčil ho stranou. Nenávistně se měřili pohledem.

Julia okamžitě využila příležitosti se mezi ně vložit. Stačil jediný pohled do Damonovy tváře a uvědomila si, že je vzteky dočista nepříčetný. Proto přistoupila k Loganovi a položila mu dlaň na hrud. Podíval se na ni rozvášněnýma modrýma očima. Chřípí se mu chvělo, jak ztěžka oddechoval.

„Prosím,” špitla tiše. „Tohle není třeba.”

„Ted se mezi nás nepleťte,” zabručel.

Napadlo ji, že mu vyhoví, ale cosi v jejím nitru se tomuto pomyšlení bránilo. „Já… ne-nemůžu,” koktala.

„Uvědomujete si, co udělal?” obořil se na ni ostře Logan.

„Jeden z kulisáků si všiml, že vás unesli. Ihned jsem pochopil,

že v tom má prsty Savage. Bůh ví, že mě jeho chování nepřekvapilo.” Popadl dívku za ramena a zaťal do nich prsty.

„Domnívá se, že mu patříte, Julie. Neprodleně od něho odejděte a skoncujte s ním jednou provždy.”

Sklopila zrak. Už se mu nedokázala déle dívat do očí. „Ne-jde to,” vydechla. „Nic není vyřešené. Snažte se to pochopit, prosím.”

„Chápu to velice dobře,” odvětil Logan mrazivě. Dívka cíti-la, jak jeho sevření povolilo a on ji pouští. „Mám na vás počkat dole?”

„Ne, ale… Děkuji, že jste sem přišel. Chtěl jste mě bránit, a to pro mě hodně znamená.”

„Kéž bych vás dovedl ochránit před vámi samotnou!” zvo-lal ironicky. Vyměnil si s Damonem nenávistný pohled a opustil místnost. Teatrálně za sebou zavřel zničené dveře.

Julia se zahleděla na Savagea. Potřebovala zjistit, zda ještě stojí o její společnost. „Běž pryč!” Bělostným rukávem si otíral krvácející nos.

Dívka podrážděně semkla rty. Přistoupila ke stojanu s umy-vadlem, nalila do něj ze džbánu vodu a namočila do ní plátěný ručník. Damon se mezitím usadil na kraji postele. Odmítavě trhl hlavou, když se mu pokusila otřít obličej.

„Máš zlomený nos?” zeptala se. Nedala mu pokoj, dokud mu nesmyla z horního rtu všechnu krev.

„Ne.” Vyškubl jí hadřík z prstů. „A přestaň si hrát na spásného anděla. Nepotřebuji tě!”

Zvolna zavrtěla hlavou. Cítila, jak ji přemáhá příval lásky k tomuto zatvrzelému, arogantnímu, špatně naloženému muži. Odhrnula si z obličeje neposlušné pramínky vlasů a posadila se vedle něho. Něžně ho pohladila po tváři a přinutila jej se na ni podívat. Vypadal jako vytesaný ze žuly.

„Potřebuji tě,” pravila vlídně.

Kapitola 24

Damon se ani nepohnul, avšak v dlani cítila, jak pevně zatnul zuby. „Měl jsi pravdu,” pokračovala. „Bojím se ti důvěřovat. Ale když neuvěřím tobě, pak už nikomu. K smrti mě děsí pomyšlení, že budeš vyžadovat víc, než je v mých silách ti dát. Nicméně pokud jsi ochoten spokojit se s tím, co ti nabízím…“

Muž mlčky bojoval se zbytkem svého žárlivého vzteku. Šílenství, které ho posedlo ve chvíli, kdy zjistil, že se Julia hodlá stát manželkou Logana Scotta, ho zvolna opouštělo. Pohlédl na ni a shledal, že je celá napjatá.

Jemně ho hladila po tváři, modrozelené oči přetékaly citem, z něhož se mu bolestivě sevřelo srdce. Zoufale po ní toužil. Zůstalo ještě tolik nevyslovených vět… Měli si toho hodně co vysvětlovat, co řešit. Avšak v onom vyhroceném okamžiku všechny otázky ignoroval. K Juliinu úžasu ji sevřel v náručí.

Nebránila se, když zasypával její ústa hladovými polibky. Pootevřela rty, vklouzla rukama pod mužovu rozepnutou košili a laskala jeho záda. Kolik nocí o tomhle snil! Jak ji svírá v objetí a ona je vláčná a povolná, důvěřivě se k němu vine.

Otočil se k ní a opatrně ji uložil na matraci, až se jí vlasy rozprostřely kolem hlavy jako svatozář. Sklonil se nad ni, políbil ji na hrdlo a hrud, a líně se sunul pořád níž. Bradavky jí ztuhly a zahrotily se, jako by chtěly propíchnout látku divadelního kostýmu. Něžně se jich dotkl zuby a Julia zasténala.

Připadalo mu jako zázrak, že se mu nebrání. Že se krotce podvoluje každému jeho doteku. Uvědomil si, že dnes mu dovolí dočista všechno, a srdce mu začalo bít jako splašené. Roztřesenými prsty rozšněroval dívčin živůtek a stáhl jí horní

díl šatů až k pasu. Nadzvedla boky, aby mu pomohla úplně ji svléknout. Zůstalo jí jenom spodní prádlo. Opřela se o kolena a plynulým pohybem se zbavila košilky. Nabídla muži pohled na bujné křivky svého těla. Damon neodolal lákání oblých ňader a dotkl se jich. Pohlédl do Juliina rozzářeného obličeje a spatřil v něm něhu, která ho zaskočila.

„Konej, jak jsi slíbil,” prohlásila tlumeně. „Dnes v noci se se mnou miluj a dovol mi ti říct, jak moc tě zbožňuji.”

„A co se stane ráno?” nevydržel se nezeptat.

Shovívavě se usmála, jako by jí položil hloupý dotaz. Předklonila se, aby Damona políbila na ústa. „Zhasni,” zašeptala.

Poslušně sfoukl všechny lampy až na jednu, kterou nechal hořet nizoučkým plamenem. Vrátil se na lůžko. V hutném šeru mu dívčino alabastrové štíhlé tělo připadalo téměř přízračné. Zbyly na něm pouze lesknoucí se hedvábné punčochy přidržované podvazky. Muž se zbavil oblečení a položil se na matraci. Připadal si jako očarovaný. Náruživě přimkl ženu k sobě. Kdekoliv se jí dotkl, tam zažínal ohýnky vášně.

Juliiny zvědavé ruce putovaly po jeho zádech až k pevným hýždím. Dnes byla odvážnější než kdy předtím. Troufale ho hladila a líbala, jako by se s ním chtěla dokonale seznámit prostřednictvím svých úst a prstů. Proměnila se ve svůdnou nymfu, jejíž opojné doteky ho slastně mučily. Měl co dělat, aby se jí překotně nezmocnil. Toužil po rozkoši. Odepnul jeden z podvazků a jal se rolovat hedvábnou punčošku. Líbal každou píď odhalené nožky od horní části stehna po elegantně klenuté chodidlo. Julia blaženě předla a nabízela mu i druhou nožku. Rozpustile mu přejížděla prstíky, uvězněnými v punčoše, po břiše. S radostí vyhověl jejímu slastnému naléhání. Divoce se zavrtěla, když ji jazykem

polechtal v podkolenní jamce. Jakmile ji celou obnažil, položil se na ni.

„A teď povídej!” nařídil jí, zatímco se lísal k vznešené šíji. Otevřela oči a koketně se zaculila. „O čem?”

„Něco jsi mi přece slíbila.”

„Později,” odbyla ho a uchopila manželovo připravené mužství. Pokusila se ho zavést mezi svá stehna. Damon odolával. Páčil z ní slova, která mu odmítala říct. Julia se ho snažila jemně přimět k milování. Slibovala mu pomyšlení, objímala ho dlouhýma nohama. Proti své vůli se zachechtal. Hladil ji a líbal, vychutnával si, jak mu dychtivě vychází vstříc. Zrychleně dýchala, zachvívala se touhou. „Vezmi si mě,” žebronila. „Hned, hned…“

„Miluješ mě?” otázal se. Pohladil ji širokou dlaní po břiše a zabořil ukazovák do dívčina pupíku.

„Ano,” vydechla a rozevřela stehna. „Už mě nenechávej dál čekat.” Nato Damona zaplavila přívalem vášnivých vyznání, hrozeb a proseb. Nepřestala, dokud jí nevyhověl a nepřivedl k vyvrcholení.

Jakmile se vzpamatovala z omámení, zamžikala řasami a dlouze manžela políbila. Jejich těla se konečně spojila a Julia se zatetelila radostí. Pomalu, dlouze se milovali. Úpěnlivě se k muži tiskla, toužila se mu dostat ještě blíž. Zmocnil se jejích paží a přišpendlil je k matraci za manželčinou hlavou.

Cítila na sobě Damonovy rty, oživlé nevyřčenými slovy. Zkušenýma rukama si pohrával s těžkými ňadry. Bez přestání ji dráždil, až zoufale lapala po dechu. Zrovna když už si myslela, že rozkoší omdlí, přelila se přes ni horká vlna uspokojení. Divoce se zachvěla a vzepjala se v bocích.

Sotva vzrušení pominulo, otočili se oba na bok. Julia se ospale usmívala. Cítila, jak má nohy propletené s mužovými.

Opíral se jí hrudí o záda. „Líbí se mi být unesená,” zamumlala. Natáhla se pro Damonovu ruku a přitiskla si ji k ňadrům.

„Nevěděl jsem, co jiného mám dělat. Od rána jsem řádil jako pominutý.” Ukazovákem jemně obkroužil malinovou bradavku. „Julio… provdáš se zítra za Scotta?”

„Nabízíš mi snad jiné řešení?”

Damon sevřel křehké ňadro v misce dlaně. Cítil, jak Julii prudce buší srdce. Dlouho mlčel. Nabyla dojmu, že jí vůbec neodpoví. „Vezmi si mě,” zabručel posléze. „Tentokrát doopravdy.”

Zavřela oči a unaveně si povzdechla. „Jaké máš podmínky?”

„Žádné. Nebudu po tobě chtít, abys opustila divadlo.”

„Co když se ti lidé začnou posmívat za to, že sis vzal známou herečku?” zeptala se tiše.

„Pošlu je k čertu.”

Konečně dosáhla svého. Miluje ji tolik, že kvůli ní udělá ten největší ústupek ze všech. Neuměla si představit, že by Damon, tak hrdý a náročný člověk, dokázal bez skrupulí jednat ve prospěch své ženy. Uvědomila si, že mu dluží totéž. Ani ona nesmí být sobecká. „Mohla bych svoje působení v divadle omezit,” připustila váhavě. „Ponechám si pouze ty role, které mě nejvíc zajímají a… přestanu jezdit na turné.”

„Co Scott? Dovolí ti to?”

„Bude muset. Tedy jestli chce, abych v Capitalu zůstala.”

„Tvoje kariéra se od základu změní.”

„Dokud budu mít tebe, pak na tom nezáleží.”

Opatrně ji otočil čelem k sobě. Ačkoliv Julia přetékala nadějí a štěstím, muž se tvářil vážně. „Chci mít děti, Julio.” Hlas mu zněl dutě a ochraptěle, prýštily z něj hluboké emoce.

„Však já taky.” Bezmocně pohodila rameny. „Netuším, jak všechno potom zvládnu, ale… ono to nějak půjde. Přestože to nebude snadné.”

„Rozhodně snazší, než život v odloučení.” Julia přikývla a zamilovaně ho políbila.

„Co tvoje slabost pro Scotta?” zeptal se Damon, když se od sebe odtáhli.

„Nechováme k sobě žádné city. Pochopí, že si ho nemůžu vzít. Kromě toho jsem měla odmalička patřit jenom tobě.”

„To jsem rád. Jsem totiž tvým chotěm už tak dlouho, že si jinou lady Savageovou ani neumím představit.”

Zazubila se a pohladila ho po hrudi. „Připadá mi zvláštní, že jsme dlouho netoužili po ničem jiném, než se od sebe odpoutat… A teď, když by to konečně šlo, si neumíme představit, že bychom nebyli spolu.”

„Takže si vezmeš zpátky zásnubní prsten?”

„Prsten i všechno ostatní, co k němu patří.”

Damon ji popadl za ruku a pevně ji sevřel. Bezděčně se ušklíbla bolestí. Pozvedl její dlaň k ústům a horoucně políbil. Příval emocí ho dočista připravil o řeč. Zaplavil ho pocit štěstí a radosti, ale byl tu i strach, že se mu všechno jenom zdá a žena hovící si vedle něho je pouze výplodem jeho fantazie.

Julia mu vklouzla dlaní pod hlavu a přivinula ho k sobě. Nadlouho splynuli v polibku plném vzájemné lásky a odevzdání.

Ráno se Julia vydala do Loganovy vily. Bezbarvě ji přivítal. Jeho obavy prozrazovala pouze nepatrná vráska mezi ryšavým obočím. Pátravě hleděl dívce do tváře. Všiml si, jak je uzardělá a z očí jí sálá štěstí.

„Dobré jitro,” vydechla. Přikývl. Ihned pochopil, že se žádná svatba nekoná. O plánech, které spolu spřádali, se už nikdy nezmíní.

Usadili se v salonu. Služka přinesla kávu a nalila ji do titěrných zlatých šálků, které jim naservírovala. Logan jí naznačil, aby odešla, a unaveně se zahleděl na Julii. „Děláte chybu,” pronesl mdle.

Pousmála se koutkem úst. „Snad. Třeba se vskutku ukáže, že manželství s Damonem je katastrofa. Ale nikdy bych si neodpustila, kdybych to nezkusila.”

„Hodně štěstí.”

„Copak mě nehodláte přemlouvat? Nabádat mě, abych si to rozmyslela? Copak neexistuje dost dobrých důvodů, proč tohle manželství nemůže fungovat…“

„Můj názor na sňatky uzavírané z lásky přece znáte. Ted mi jde jenom o to, jak váš zásadní životní krok ovlivní moji divadelní společnost. Je nad slunce jasnější, že se něco změní.”

„Ano,” přisvědčila dívka a pokoušela se hovořit věcným tó-nem jako on. „Ráda bych i nadále v Capitalu působila jako herečka. Nicméně nepřipadá v úvahu, abych s vámi kočovala…, a také musím omezit počet představení.”

„Můžete v mém souboru zůstat, jak dlouho se vám zlíbí. Jen blázen by odmítal talent, který se ve vás skrývá, přestože jej bude smět využívat pouze omezeně.”

„Děkuji vám.”

„Přál jsem si pro vás víc, než jen tohle,” prohlásil znenadání. „Ještě jste nedosáhla hranice svých možností. Mohla jste být nejuznávanější umělkyní na anglických jevištích…“

„Zato budu šťastná,” přerušila ho. „Ani všechen úspěch světa a bohatství by mě neuchránily před samotou. Chci být milována. Toužím po smíchu a po společnosti… Ráda bych měla ze života víc než pouhou iluzi, kterou zakouším na jevišti, když předstírám, že jsem někým jiným.”

„Jste si jistá, že vám Savage dovolí dál pracovat?”

„Ach ano.” Darebácky se zazubila. „Samozřejmě se mu to moc nelíbí, ale je ochoten mou kariéru tolerovat. Jinak by mě nemohl mít za ženu.” Usrkla kávy. Přes okraj šálku lítostivě sledovala svého společníka. „Myslíte si, že jsem pošetilá, že? Neumíte si představit, že byste přistoupil na kompromis, který by vás odvedl od divadelní práce.”

„Ne, to opravdu neumím,” přiznal neochvějně Logan, avšak poprvé od jejího příchodu se mu v očích objevil záblesk přátelství. „Ale za pošetilou vás nepovažuji. Svým způsobem vám závidím. Ale neptejte se mě proč. Bůh ví, že to nedokážu vysvětlit ani sám sobě.”

EPILOG

Skromný svatební obřad se konal bez velkých fanfár v hradní kapli ve Warwicku. Zúčastnila se ho pouze rodina a nejbližší přátelé. Juliina matka Eva se nikterak netajila nadšením, že si její dcera bere právě Damona. Z výrazu lorda Hargatea bylo možné vyčíst, jak se nadmíru baví tou ironií osudu. Avšak dceřino rozhodnutí samozřejmě blažilo i jeho.

V měsících, které následovaly, převzala Julia povinnosti urozené choti s lehkostí, která udivila ji i Damona. Jestliže až dosud měla pochybnosti o tom, jak obstojí v roli vévodkyně z Leedsu, zda bude dostatečně vážená a důstojná, rychle se rozplynuly. Damon Julii rozmazloval jako nikdo jiný. Zahrnoval ji velkolepými dary a nepromeškal jedinou příležitost, aby ji odlákal od divadla a mohl s ní trávit víc času.

Na rozdíl od ní dával přednost pobytu v přírodě. Julia ho doprovázela při dlouhých procházkách a projížďkách v okolí hradu. Příležitostně se účastnila rybolovů a honů. Přestože těmto činnostem zrovna nefandila, obdivovala manželovu zručnost.

Jednou, když Damon zrovna lovil na pstruhovém potoce, doloudala se k nevelkému mostku klenoucímu se přes vodu. Užívala si sluníčka. Vyhrnula si sukně a cákala si nohy ve studené vodě. Tiše sledovala, jak manžel muškaří u vysokého břehu, v jehož stínu si hověl velký duhový pstruh. Muž se pohyboval s jistotou a elegancí zkušeného rybáře. Švihal vodu v pravidelném rytmu, zručně povoloval a navíjel vlasec s háčkem.

„Nehýbej se!” sykl tlumeně, když si všiml komíhání bílých chodidel. Pozdě. Ryba, vyrušená neznámým zábleskem, zmizela ve vířící vodě. Na to, aby skočila po návnadě, byla příliš vyplašená. Damon se zamračil. „Sakra!”

„Snad jsem ho nezahnala?” kála se Julia. „Připadá mi zvláštní, že jsou ryby tak citlivé. Dobře víš, že nikdy nevydržím dlouho klidně sedět.” Rezignovaně rozhodila ruce a položila se na omšelá prkna. Povzdechla si. „Dobrá. Tak příště radši zůstanu doma.”

Vzápětí cítila manželovu blízkost. „Tak snadno ti to nepro-jde.”

Usmála se, aniž otevřela oči. „Zato se ti bude lépe rybařit.

Nikdo tě nebude rozptylovat.”

Posadil se vedle ní a pohladil ji po koleni. „Jenže mě se vyrušování líbí,” zamumlal a přitiskl rty k manželčinu sluncem vyhřátému krku.

Aby Julii potěšil, ochotně ji doprovázel na bezpočet plesů, večírků a společenských událostí. Nesmírně příjemně ji udivilo zjištění, že manžel je vynikajícím tanečníkem a dokáže bez potíží probdít celou noc. Nejlepší okamžiky se dostavovaly v pozdních nočních hodinách. Služebnictvo již spalo, proto Damon svou ženu osobně odstrojil a miloval se s ní, dokud vyčerpáním neusnuli.

Vyklubal se z něho partner, o jakém se Julii ani nesnilo. Zajímal se o její názory a potřeby, a pokud spolu v něčem nesouhlasili, diskutovali o tom. Vážil si manželčiny inteligence, jíž by se mnozí pánové spíše hrozili. Julia zakrátko zjistila, že se na něho může obrátit s každým problémem, bez ohledu na to, jak nezávazný se jeví, a manžel se jím bude seriózně zabývat. Kdykoliv potřebovala utěšit, posadila se mu na klín, opřela mu hlavu o rameno a počkala, dokud zdánlivě nepřekonatelné potíže s Damonovou pomocí nenabudou správných rozměrů. Občas ji skoro děsilo vědomí, jak rychle se na něm stala závislou.

„Nikdy by mě nenapadlo, že zakusím tolik radosti a lásky,” svěřila se mu jedné noci, když se k sobě tulili na lůžku a

sledovali hořící oheň. „Přinejmenším bych se jich nenadála od muže, jako jsi ty.”

„Od muže, jako jsem já?” opakoval pobaveně.

„Ano. Když si vzpomenu na všechny ty řeči o obchodování a investicích, nájemcích půdy a hospodaření…”

„V porovnání s divadlem to opravdu musí být nuda.”

„Musíš připustit, že každý máme úplně odlišné zájmy.” Damon se rozesmál a stáhl manželce pokrývku z ramen.

Chladný vzduch způsobil, že se jí zahrotily bradavky. Na hebké pleti tančily odlesky plamenů. Zvolna ji hladil. „V některých směrech ano,” připustil a sklonil k ní hlavu, aby ji políbil na šíji.

„Ale několik důležitých věcí máme společných.” Zazubil se, když se pod jeho dotekem zachvěla očekáváním. „Mám ti to dokázat?” zeptal se, zatímco ji zasypával motýlími polibky.

Julia ho vášnivě objala a přimkla se k němu, jako vždycky dychtivá rozkoše, kterou jí nabízel.

Damon byl velkorysý milenec. Někdy trávili dlouhé hodiny líným milováním, jindy si dopřáli chvilku bleskové vášně. Jejich počínání Julii nesmírně vzrušovalo. Naučila se manžela rafinovaně svádět a využívala svých předností, kdykoliv si zamanula. Nosila provokativní oděv a dorážela na něho tak dlouho, dokud ji nepopadl do náruče a nedopřál jí to, oč usilovala. Kdykoliv byli spolu, zapomínala na úskalí své profese a stávala se někým jiným - lehkomyslnou osobou, nestarající se o zbytek světa.

Blížilo se září a s ním nadcházející divadelní sezona. Počet zkoušek vzrůstal. Julia bydlela v londýnské rezidenci Savageů, odkud dojížděla do Capitalu. Její nové společenské postavení a titul vévodkyně z Leedsu zpočátku uváděly některé členy souboru do rozpaků. Ale brzy si zvykli. Pohltila je práce, s níž se potýkali. Arlyss se provdala za Michaela Fiskeho a byla s ním šťastná. Její hvězda komediální herečky stoupala.

Zato Logan Scott se vůbec nezměnil - pořád byl náročný, arogantní a zcela zahleděný do svého divadla, z něhož chtěl vybudovat nejuznávanější kulturní svatostánek v Londýně. Capital vstával jako Fénix z popela a nálada jeho ředitele stoupala s každým opraveným kouskem.

„Tohle je vaše jediná opravdová láska,” nechala se slyšet Julia, když ho jednoho dne po zkoušce přistihla, jak si zálibně prohlíží nově pozlacenou předscénu. „Kolik žen by dalo bůhví co za to, kdybyste na ně pohlédl týmž způsobem! Měl byste si pamatovat, že budova vám náklonnost neoplatí.”

„Mýlíte se,” poučil ji ředitel a vrhl na ni kradmý pohled. Usmíval se. Širokými dlaněmi hladil důmyslnou řezbu. „Tahle dáma mi poskytuje víc, než kterákoliv bytost z masa a krve.”

„Copak lze divadlo považovat za dámu?”

„Copak je o něm možné smýšlet jinak?”

Julia si založila paže na prsou a věnovala mu zkoumavý po-hled. Ještěže se za něho neprovdala! Jakmile dojde na záležitosti srdce, nemá Logan svému protějšku co nabídnout, a na tom se, jak se zdá, nikdy nic nezmění. Něco v jeho nitru se brání přistoupit na důvěrnost, kterou vyžaduje plnohodnotný vztah s druhým člověkem. Nikdy nepodstoupí riziko, které se pojí s milostným poměrem.

Sezona vypukla a na Julii zaútočily hordy obdivovatelů. Někteří se chovali uctivě, jiní drze. Aby Damon zajistil své choti bezpečnost, doprovázeli její kočár ozbrojení lokajové. Stráž ji neopouštěla, ani když se vydala nakupovat či na návštěvu. Zpočátku považovala bezpečnostní opatření za přehnaná, avšak brzy pochopila, že jsou naprosto nezbytná. Sotva po vystoupení vyšla z divadla, doléhaly k jejím uším početné výkřiky. „Paní Wentworthová!” ozývalo se kolem ní.

„Vévodkyně!” Lidé se na ni bezostyšně vrhali, aby si uškubli

kousek krajky z jejích šatů, anebo jí dokonce z hlavy vytrhli několik vlasů.

Logana její popularita otevřeně těšila. Uvědomoval si, že právě Julia přitahuje do Capitalu davy obecenstva. „Provdat se za Savagea nebyl nakonec tak špatný krok,” pochvaloval si, když se přesvědčil, jaké zástupy přešlapují před budovou v naději, že zahlédnou slavnou herečku a vévodkyni v jedné osobě. „Publiku se zamlouvá představa, že se šlechtična pro jejich pobavení předvádí na jevišti. Začínám litovat, že jsem se nenarodil v rodině s modrou krví. Považte, do jakých výšin by mohla moje sláva vystoupat!”

„Těší mě, že jsem po všech těch zádrhelech přinesla divadlu nějaký prospěch,” odvětila kysele Julia. „Přestoupila jsem veškeré myslitelné meze. Ještěže z toho alespoň někdo má prospěch.”

Logan se nad jejím sarkasmem ušklíbl. „Vy sama jste dala přednost vévodovi před obyčejným komediantem,” zdůraznil.

„Potom mi nevyčítejte, že Capital profituje z vašeho rozhodnutí.”

„Ano, ale…Musíte si to tolik pochvalovat?” vyjela, načež se její vyčítavý pohled přetavil v záchvat neupřímného smíchu.

Donedávna mezi nimi panovalo nesnesitelné napětí. Zrovna minulý týden se spolu sešli ve společnosti, kde Logan chtěl ostatním dokázat, že Julia, přestože je vévodkyni z Leedsu, nepřestává být jeho podřízenou. Když se přítomní začali dožadovat zábavy, nadřazeně pokynul Julii, stojící poblíž s manželem po boku. „Smím požádat Její Milost, aby se ke mně přidala?” zacvrlikal.

Julia na něho zpod sklopených řas vrhla zlý pohled. Již dříve mu sdělila, že na večírcích odmítá být středem pozornosti. Vystupovala na nich v roli Damonovy choti, ne snaživé herečky, která na popud ctižádostivého ředitele mámí

z přítomných finanční příspěvky a na oplátku dělá opičky. Hosté ji vyzývali, aby se nenechala pobízet, ona však tvrdošíjně setrvala u manžela.

„Jsem si jistá, že pan Scott má na repertoáru i výstupy, při nichž se beze mě obejde,” odvětila. Nepřestala se strnule usmívat.

Logan ji zpražil tvrdým pohledem. Nastala bitva kdo s koho. „Pojďte, Vaše Milosti. Přece byste přítomné nepřipravila o požitek z vašeho talentu.”

V tu chvíli se do hovoru vložil Damon, jehož obličej se proměnil v neproniknutelnou masku. „Moje žena dobře ví, že se dnes večer chci těšit z její společnosti. Vám všem je zcela k dispozici v prostorách divadla.”

I Logan adresoval svoji připomínku všem zúčastněným.

„Vévodovi očividně nikdo neřekl, že se nehodí žárlit na vlastní ženu.”

Damon objal manželku kolem štíhlého pasu. „V mém případě je žárlivost omluvitelná. Stačí se na Julii podívat…“ Neušlo mu, jak je napjatá. Povzbudivě se na ni zazubil. „Vyjdi mu vstříc, jestli chceš, má drahá.”

Krátce přikývla a pousmála se. „Ale jenom kvůli tobě.” Pozdě v noci se k Damonovi přitulila na lůžku a vděčně ho políbila. „Logan se zachoval hnusně,” prohlásila. „Myslí jenom na to, jak by prospěl svému podniku. Projevil jsi nesmírné porozumění, můj milý. Díkybohu, že nepatříš k úzkoprsým manžílkům, kteří by na místě ztropili scénu!”

Damon něžně otočil její obličej k sobě. „Chci tě mít jenom pro sebe,” nechal se slyšet. Tvářil se smrtelně vážně. „Z toho nikdy neslevím. Žárlím na každou minutu, kterou se Scottem strávíš v tom prokletém divadle. Vydržím to jenom proto, že tě miluji a vím, jak jsi v Capitalu šťastná. Hlavně si propána nenamlouvej, že nejsem sobecký!”

Kajícně přikývla. Naklonila se, aby ho políbila. Snažila se mu dokázat, že vůbec nemusí žárlit.

Novou sezonu Capital zahájil hrou s názvem Jane Patricková. Námětem se stal barvitý životní příběh spisovatelky, která zakusila spoustu vítězství i proher. Díky tomu a mnoha skandálním milostným aférám se proměnila v jednu z nejpřitažlivějších postav literárního světa. Logan vyjádřil pochybnost, zda je Julia pro tuhle roli ta pravá. Připadala mu příliš jemná a křehká, zatímco hlavní hrdinku proslavila robustní postava a poněkud chlapské manýry.

Ovšem Julia se s obtížným partem mistrně vypořádala. Samozřejmě po svém. Co jí scházelo na fyzické síle, nahradila silou osobnosti. Vybrušovala svoji postavu k dokonalosti, dokud Logan nebyl zcela spokojený. On sám hrál jednoho z nejbližších přátel slavné Jane, muže, který spisovatelku třicet let tajně miloval, ale nikdy se důvěrně nesblížili. Na jevišti tvořili působivý pár - Julia přetékala sebevědomím, on jí citlivě sekundoval.

Představení vzbudilo velkou pozornost veřejnosti i přízeň kritiky. Julii nesmírně potěšilo, když i na počátku druhého týd-ne hlediště praskalo ve švech. Přesto byla ráda, že představení mají na repertoáru pouze měsíc. Hrát zcela odlišný charakter a proměnit se v naprosto jiného člověka je nesmírně vyčerpávající. Každou noc se vracela úplně vyřízená. Únavou téměř nedokázala jíst, nestála o rozhovor. Doploužila se do postele a usnula, sotva se dotkla hlavou polštáře.

Toho večera, kdy se na představení přišel podívat Damon, se Julia snažila vykřesat ze sebe ještě lepší výkon než obvykle. Věděla, že manžel bude sedět v soukromé lóži v druhém patře galerie spolu se svým bratrem Williamem a několika přáteli. Plna odhodlání se ponořila do postavy. Tropila hlasité tirády, trousila vtipná moudra a naparovala se na jevišti, jako by jí

patřilo. Diváci se smáli, vzdychali úžasem, anebo upadali do udiveného mlčení. Hra je zcela pohltila. Skončilo první jednání a nadešla scéna, v níž se mezi Loganem a Julií strhne divoká hádka. Jde o to, že přítel hlavní hrdince vyčítá její zhýralý život, na což ona zareaguje výbuchem zlosti.

Sotva se Julia pustila do svého plamenného monologu, cítila, jak ji polévá ledový pot a kostým se jí nepříjemně lepí k tělu. Po krku jí do živůtku stékaly štípající pramínky. Proto se zcela soustředila na Loganův obličej a pokračovala, přestože ji obcházely mrákoty.

Uvědomovala si, že něco není v pořádku, a zoufale si přála, aby už scéna skončila. Potom se může na chvíli někam posadit a dopřát si sklenici vody. Snad jí po ní přestane třeštit hlava.

Vtom ke své hrůze shledala, že se jí podlaha kymácí pod nohama jako paluba rozhoupané lodi. Loganův hlas začal někam odplouvat, přestože kolega stál těsně u ní. Jeho obličej ztrácel ostré obrysy, modré oči se proměnily v barevné skvrny uprostřed mlhy. Nic takového se jí nikdy dřív nestalo. ]á omdlím, pomyslela si a zachvátila ji panika. Cítila, jak se pod ní podlamují kolena.

Scott ji střelhbitě popadl do náruče a pevně ji přidržel. Vzdáleně si uvědomovala, jak bleskově improvizuje a pronáší něco jako: „Ach, Jane! Ty jsi úplně namol!” Nato ji uchopil do náruče a odnesl z jeviště. Obecenstvo netušilo, že mdloby jsou mimo program, proto propuklo v náruživý potlesk. Spadla opona.

Julia se koupala ve vlastním potu. Logan ji odnášel do šatny. Kladl jí otázky, na něž nebyla schopna odpovědět. Opatrně ji posadil na židli a rozkřikl se na kolegy, kteří dívku soucitně obklopili. „Přineste nějakou vodu! A vy ostatní tu přestaňte okounět!” Poslušně opustili místnost. Logan se tyčil nad Julií, něžně svíral její ledové ruce. „Povězte mi, co se vám

stalo?” naléhal a nutil ji, aby se na něho podívala. „Jste bílá jako stěna. Jedla jste dnes něco? Nechcete čaj? Něco silnějšího?”

„Nic,” zamumlala a kvapně si přitiskla dlaň k ústům. Náhle se jí zvedl žaludek. Logan zadumaně přimhouřil oči, ale mlčel. Nespouštěl z ní pronikavý zrak.

Kdosi vstoupil dovnitř a Logan uhnul stranou. „Je v pořádku,” ucedil stručně.

Julia pohlédla do manželova zakaboněného obličeje a pokusila se o úsměv. Damon jí ho neoplatil. Přidřepl k ní. Vzal ji za bradu a pátravě si manželku prohlížel. „Co je ti?” naléhal.

„Omdlela jsem,” přiznala omámeně Julia. Pojednou se jí strašně chtělo spát. „Zatočila se mi hlava… Už je mi o hodně lépe.” Troufla si pohlédnout na Scotta. „Jsem schopna představení dohrát.”

Damon se ozval dřív, než se ředitel vzmohl na odpověď.

„Pojedeš se mnou domů.”

„Nezávisí rozhodnutí spíše na Julii?” nevydržel Logan. Manžel se na ni vyzývavě podíval a nechal ruku klesnout.

„Ať to za tebe dohraje tvoje náhradnice. Nebo chceš zase přede všemi omdlít?”

„Nikdy jsem neodešla z představení,” zhrozila se nad tím nápadem.

„Zřejmě jsi také nikdy neodpadla uprostřed věty.” Ačkoliv se Savage ovládal, dívka vycítila, jak je rozzlobený a zmítají jím obavy. „Pojed se mnou, Julio. Nevypadáš dobře.”

Žena se váhavě postavila a pohlédla do zrcadla. Zjistila, že se jen tak tak drží na nohou. Damon má pravdu. Na první pohled nevypadá zdravě a podlamují se pod ní kolena. Věděla, že není v jejích silách dokončit fyzicky i duševně náročné představení. Zmáhalo ji i samotné pomyšlení na předpokládaný výkon.

I Loganovi došlo, že není schopná pokračovat. Nervózně si prohrábl vlasy. „Běžte,” zavrčel. „Však já si poradím.” Odmlčel se, načež zaostřil na Damona. „Ráno mi dejte vědět, jak to s ní vypadá.”

Navzdory manželčiným protestům ji Savage odnesl k zadní-mu vchodu, kde čekal přistavený kočár. Cestou domů se o muže opírala a čerpala energii z jeho pevného těla. „Netuším, co se to se mnou děje,” stěžovala si. „Asi jsem příliš vyčerpaná… Ta role ze mě vysává všechnu sílu.”

Damon neodpověděl. Hladil ji po vlasech a kapesníkem stíral pot z čela.

Lékař vyšel z místnosti. Na prahu se zastavil, aby promluvil s Damonem, netrpělivě přešlapujícím za dveřmi. Julia seděla na lůžku a pobaveně sledovala, jak se v manželově obličeji střídají emoce. Rozpoznala mezi nimi radost i strach. Když k ní poté přistoupil, pokusila se usmát. Klesl vedle ní na matraci. Uchopil ji opatrně za ruku, jako by byla z nejkřehčího skla.

„Tys o ničem nevěděla?” otázal se ochraptěle.

„Nevěděla jsem to jistě,” přiznala s provinilým úsměvem.

„Napadlo mě, že s doznáním radši ještě chvíli počkám. Těšíš se na miminko?”

„Propána, Julio… Jak se můžeš takhle ptát?” Muž se předklonil a vděčně ji políbil. Dychtivě mu vycházela vstříc, bořila prsty do jeho tmavých vlasů.

Když se jí nasytil, pohlédl Damon manželce do očí. Julia strnula. Tušila, nač se chce zeptat. Věděla, že ho stojí spoustu námahy udržet v sobě palčivé otázky.

„Hodně jsem v poslední době přemýšlela,” přiznala.

Savage mlčel, čekal, co bude následovat. Připadalo jí důležité najít správná slova, aby pochopil, k čemu dospěla.

Protože nikdy nepoznala sílu otcovské náklonnosti, instinktivně nedůvěřovala druhým. Nikdy si nebyla jistá, zda jejich láska k ní časem neodumře či nevybledne. Tohle se Damonovi podařilo změnit. Přesvědčil ji, že jeho city k ní jsou věčné. Snad proto už paličatě netrvala na své herecké kariéře. Nedržela se práce jako spásného lana. Toužila poznat i jiné stránky života. Chtěla se lásce oddávat stejně svobodně, jako své profesi.

Odjakživa se chránila a dávala si pozor, aby nepozbyla svou nezávislost. Vyhýbala se všemu, co pro ni představovalo hrozbu. Svým způsobem si kolem sebe postavila ochrannou zeď. Ta se nyní hroutila a před Julií se otvíraly netušené perspektivy.

Měly pro ni příchuť dobrodružství. Uvažovala, co zajímavého ji asi čeká, až se odváží oprostit od minulosti. Uchopila Damona za ruku a položila ji tam, kde v jejím bříšku klíčil nový život. Představila si manžela v roli otce a zaculila se. Nyní jí připadalo zvláštní, že se pomyšlení na vlastní rodinu kdysi děsila. Měla za to, že ji muž a děti připraví o svobodu. Ted ji právě s nimi znovu nachází. O něčem takovém se jí nikdy nesnilo. Její nejbližší se pro ni stanou zdrojem síly. A naopak.

„Rozhodla jsem se, že se herectví na nějaký čas vzdám,” oznámila mu. „Ted mě bude zapotřebí jinde… Alespoň po určitou dobu. Ráda bych do Capitalu investovala značnou finanční částku, abych nepřišla o všechna tamější privilegia. Tím pádem se stanu obchodní partnerkou pana Scotta… Pochopitelně menšinovou, přesto si zachovám určitý vliv.”

„K čemu to bude dobré?”

„Budu se smět podílet na řízení divadla, jednat s autory divadelních her, vyjadřovat se k práci výtvarníků, hudebníků i řemeslníků. Připadne mi právo nahlížet do účetních knih,

sestavovat repertoár, podílet se na hereckém obsazení, na pojetí kostýmů… Zkrátka se postarám o tisíc věcí, na něž pan Scott nikdy neměl

dost času! Tahle práce mě nikterak nepohltí, není tak náročná. Věnuji jí pouze tolik úsilí, kolik budu sama chtít. Zůstanu u divadla, ale nebudu ustavičně na očích veřejnosti. Copak nechápeš, jaký je to pro nás dva úžasný kompromis? Zbude mi víc času na tebe i na dítě. Strávíme spolu všechny večery. Už nikdy se k tobě nevrátím po půlnoci.”

„Zasteskne se ti po potlesku,” prorokoval Damon chmurně, zatímco si pohrával s briliantovým snubním prstenem na manželčině prstu.

„Tu a tam snad… Kupříkladu když narazím na neodolatelnou roli.”

„Co na to podle tebe řekne Scott? Snesl by jako obchodního partnera ženu?”

„Pro pěkně kulatou sumičku překousne všechno,” ubezpečila ho s darebáckým úsměškem.

Dlouho se na sebe dívali, dokud Damonova ústa nezvlnil zdráhavý úsměv. Opatrně ženu položil a natáhl se vedle ní. Sklouzl dlaní na její bříško. „Chci, abys byla šťastná,” hlesl a otřel se jí rty o líčko.

Julia si s ním propletla nohy. „Jak bych s tebou mohla strádat? Dopřáváš mi tolik věcí, o nichž jsem se ani neodvažovala snít… Lásku, domov, rodinu.”

„Pověz, co dalšího bys chtěla?” Uchopil manželčin obličej do dlaní a vroucně ji políbil na rty. „Stačí říct a obstarám ti to.”

„Ty jsi všechno, po čem toužím,” sdělila mu s leskem v očích. „Navždycky.”

„Vždyť ti od prvopočátku patřím,” připomněl jí. Přivinul Julii blíže k sobě a začal ji vášnivě líbat.