Jayne Ann Krentz

Láska na překážku

PRVNÍ KAPITOLA

Nevěsta nervózně upila další doušek šampaňského a snad potisící ji napadlo, jestli nedělá obrovskou chybu.

Katy Randallová-Coltraneová pevně stiskla skleničku, aby uklidnila své roztřesené prsty. Jestli si nedá pozor, polije si tu úžasnou róbu, kterou si tak dlouho vybírala.

Nic se přece neděje, uklidňovala se. Všechno je v pořádku. Rozhodla se správně. Muže, který se dnes stal jejím manželem, k zbláznění miluje. Kromě toho je jí osmadvacet, takže by už mohla vědět, co dělá.

Přesto ji znepokojilo, když před pár minutami nechtěně vyslechla v zahradě hotelu rozhovor dvou žen, jejichž slova jí stále ještě zněla v uších.

„Randallovi rozhodně vdávají svou jedinou dceru, jak se sluší a patří,” poznamenala Leonora Batesová. „Harryho s Wilmou to muselo stát celé jmění.”

„Mohou si to dovolit,” mávla rukou její společnice. „Podle mě jsou šťastní, že si Katy našla vůbec nějakého manžela. Katy je takové tiché, nesmělé stvoření. Vždycky jsem si myslela, že ji nezajímá nic jiného než chovní koně jejího otce. Zajímalo by mě, co si o zeťovi myslí její matka.”

„Wilma Coltrana přijala, protože ho schvaluje její manžel. Věří Harryho úsudku o lidech. Víš stejně dobře jako já, že Harry má ve zvyku soudit lidi podle toho, co sami dokázali, ne podle jejich

původu. A Katy si manžela nenašla,” dodala Leonora významně. „Coltrane si našel ji. Podle mě mu stačil jediný pohled na Katy a usoudil, že to je přesně to, co chce. Když si ji vezme, přižení se do skvělé rodiny. A to nemluvím o penězích.”

„Coltrane má přece úspěšnou firmu, která nabízí poradenství v oblasti vedení farem a rančů. Zřejmě si také nevede špatně,” podotkla druhá žena. „Má svoje peníze.”

„To je pravda,” souhlasila Leonora, „ale to zřejmě podle jeho názoru nemůže vyvážit jeho nízký původ, obyčejné vzdělání a divokou pověst. Vždyť je to bývalý honák. Tím, že si vezme Katy Randallovou, se posune hodně nahoru.”

„Víš, když ten kluk odešel s rodeem z města, myslela jsem si, že ho vidíme naposledy. Kdo by si to byl pomyslel, že se po všech těch letech vrátí a vezme si dceru člověka, u kterého kdysi uklízel ve stájích.”

„Zajímalo by mě, jestli Katy ví, do čeho jde. Garrett Coltrane je tvrdý, nelítostný, vychytralý…”

Katy se vytratila pryč dřív, než Leonora dokončila svoje mínění o Garrettu Coltraneovi.

led, ukrytá za džunglí rostlin v rohu elegantního hotelového salónku, nervózně pohlédla na zlatý kroužek na své levé ruce. Najednou ji vyrušil rozesmátý hlas.

„Tak tady se schováváš. Co tu děláš, Katy? Dneska je přece tvůj den. Máš být středem pozornosti.”

Katy se šokované otočila a dlouhé těžké sukně se jí rozvlnily kolem kotníků. „Ach, ahoj, Julie. Já se neschovávám, jen.” Zmlkla, když se jí pod vahou sukní, které se daly do pohybu, podlomil bolavý kotník. Automaticky rozhodila rukama a podařilo se jí zachytit obřího květináče s velikou palmou. Ze sklenky, kterou držela v ruce, vyšplíchlo šampaňské a rychle se vsáklo do hlíny. „Sakra,” zamumlala.

„Takhle mluví nevěsta ve svůj svatební den?” Julie Talbotová podepřela Katy za loket. „Jsi v pořádku?” „Jo, jsem. To jen ten můj kotník.”

Julie se na ni zazubila s nenuceností dávné přítelkyně. Julie Talbotová byla světlovlasá, modrooká krasavice Katyina věku. Před rokem si vzala syna jedné z místních dobře situovaných rodin.

Místní komunita, kterou Katy nazývala celý život svým domovem, byla malou enklávou bohatých Kaliforňanů sídlících v prestižní části Zlatého pobřeží jižní Kalifornie. Existovala i bohatší města, ale jen málo z nich se mohlo pochlubit tak hlubokými společenskými kořeny. Obyvatelé jejich malého, rozkošného městečka se považovali za lepší, než byli snobští obyvatelé Los Angeles, kteří své peníze povětšinou vydělali na filmech a podezřelých podnicích. Z Randallových a jejich přátel vyzařovala sebedůvěra a kultivovanost lidí, kteří vědí, že původ jejich peněz a pozemků sahá mnohem dál než jen k předchozí generaci. Dědictví některých rodin mělo kořeny už ve španělských dobách. Přátelé Randallových neinvestovali do filmů a pochybných podniků. Investovali do pozemků, nádherných koní a starožitností. Řada z nich vlastnila velké farmy. Byli to chytří podnikatelé, kteří ke svému dědictví přistupovali s velkou péčí.

Lidé jako oni si obvykle najímali takové, jako byl Garrett Coltrane, aby pečovali o jejich půdu, o jejich koně a krásné zahrady. Nestávalo se často, že by se někdo z nižších vrstev přiženil do socioekonomické třídy, kam patřili Randallovi. Katy věděla, že Leonora Batesová pravděpodobně není jediná, kdo má pochybnosti o Garrettových úmyslech. Říkala si, že na tom nezáleží. Věděla, že ji Garrett miluje, a instinktivně cítila, že je příliš hrdý na to, aby si ji vzal pro peníze.

„Nevím, jestli to bylo kotníkem, nebo přemírou šampaňského,” poznamenala Julie. „Ale kvůli tvému kotníku jsem ráda, žes měla dost rozumu a vzala si boty bez podpatků.”

Katy se ušklíbla. „Nejsem cvok. Na podpatkách bych skončila Garrettovi u nohou jako hromádka neštěstí. To by byl trapas.”

„Pro tebe, ale pro něj ne. Myslím, že Garretta jen tak něco z míry nevyvede.” Julie pohlédla směrem, kde se Garrett Coltrane bavil se skupinkou svatebčanů.

Moc toho nenamluvil. Jako obvykle zamyšleně poslouchal ostatní. Ale když konečně něco řekl, všichni mu naslouchali. Garrett

už prostě na lidi takhle působil, bez ohledu na to, v jaké společnosti se zrovna nacházel. Měl vrozený talent získat si pozornost druhých. Díky němu také asi měla jeho poradenská firma takový úspěch.

Katy sledovala Juliin pohled a musela dát přítelkyni zapravdu. Garrett měl sebedůvěru, kterou nemohlo hned tak něco otřást. Byl to člověk, který věděl, co chce, kam směřuje a jak se tam dostane. Měl neuvěřitelnou zásobu fyzických i psychických sil.

Nebyl velký, měřil těsně pod sto osmdesát centimetrů, ale když stál v nějaké skupině, všimli jste si ho na první pohled. Byl pružný a štíhlý a v jeho pohybech se skrývala jakási uhlazená kočičí elegance, která byla ještě patrnější, když seděl na koni. Vlasy měl uhlově černé. Nosil je nakrátko ostříhané, a když byl venku, míval je obvykle zakryté kloboukem. Měl ostře řezané rysy a výraznou dolní čelist. A velice zajímavé oči nezvyklého odstínu jantarově zlaté barvy. Doufala, že v nich jednoho dne spatří city, o kterých s jistotou cítila, že je k ní chová.

Garrett Coltrane byl ze staré školy. Patřil k tomu typu mužů, kteří dokáží uspět ve všem, co si zamanou. Byl to takový ten solidní, mlčenlivý typ. Nikdy nemluvil o svých emocích, ale to, že o nich neuměl nebo nechtěl mluvit, ještě neznamenalo, že není citlivý. Katy si byla v hloubi duše jistá, že ji Garrett tím svým solidním, mlčenlivým způsobem miluje. Nebo si tím alespoň byla jistá, když přijala jeho věcnou, střízlivou nabídku k sňatku.

Katy přemítala, kdy přesně se během těch čtyř týdnů, které od té chvíle uplynuly, začala ptát po jeho skutečných citech k ní. Zatím své pochybnosti vždycky rozhodně odstrčila stranou a zabrala se ještě více do plánování svatby a stěhování ke Garrettovi. Ale teď, když už bylo povšem, se pochybnosti a obavy zase začaly vynořovat na povrch.

„To, co cítíš, je jen nervozita ze svatby,” ozvala se vedle ní Julie. „Uvolni se.”

Katy se lítostivě pousmála. Měla tušit, že to na ní Julie pozná.

„Taky jsi byla nervózní?”

„Taky,” přiznala Julie. „Neboj. To přejde. Ukaž mi prsten.” , Katy poslušně nastavila ruku, aby Julie mohla prozkoumat

jednoduchý zlatý kroužek. „Garrett je trochu staromódní.”

„Jo, vím, co myslíš. Ale mně se ten prsten líbí, Katy. Hodí se k

tobě.”

„Obyčejný prsten pro obyčejnou ženu?”

„Co to plácáš? Ty jsi přece moc hezká a dneska obzvlášť. V kostele jsi doslova zářila. Líbí se mi, když máš rozpuštěné vlasy.” Kriticky se zadívala na Katyinu tmavě hnědou hřívu. „Sluší ti to. Měla bys je tak nosit častěji.”

„Snad,” odpověděla Katy nezávazně. Garrett dnes o jejích vlasech nic neříkal. Ale on nikdy nekomentoval ani její obvyklý účes - praktický ohon. Garrett prostě nepatřil k mužům, kteří si všímají, jak se žena obléká nebo češe.

„Ale zpátky k tomu prstenu,” pokračovala Julie paličatě, „myslím, že je to zdařilá volba.” Zajiskřilo jí v očích. „Víš, že svatební prsteny bývaly symbolem plodnosti?”

Katy se ušklíbla.

„Vy chovatelé koní přece o plodnosti leccos víte. Vaše rodina chová nádherné arabské koně už od doby, kdy ses narodila, a ty jsi poslední čtyři roky vedla chovný program. A velice úspěšně, musím dodat. Tak mě napadá, jestli jsi použila své znalosti z chovu zvířat při výběru manžela.”

„Julie! Proboha. Co to říkáš?!”

Julie se zachichotala. „No, já si opravdu myslím, že z Garretta bude skvělý chovný hřebec,” pokračovala nezlomně. „Z čistě technického hlediska jste skvělý pár. Ty máš aristokratickou krev, on zase sílu a vitalitu. Nemůžu se dočkat, až uvidím vaše děti. A řekla bych, že tví rodiče jsou na tom podobně. Určitě už mají v kalendáři poznačený den, kdy uplyne devět měsíců od vaší svatební noci.”

Katy zrudla. „Radši by se neměli moc těšit. Nemám v úmyslu uspěchat něco tak důležitého, jako je dítě.”

„A co Garrett? Ten do toho nemá co mluvit?”

„Zatím jsme spolu o dětech nemluvili,” přiznala Katy. Ve skutečnosti spolu nemluvili o spoustě dalších osobních věcí.

Julie se zamračila. „Nebylo by rozumnější, kdybyste se na takových zásadních věcech dohodli před svatbou?”

Katy cítila, jak rudne ještě víc. Uhnula pohledem. „Garrett je velice uzavřený člověk. Není snadné mluvit s ním o.”

„A ty jsi úplně stejná,” obvinila ji Julie. „Zajímalo by mě, o čem se vy dva bavíte, když jste spolu sami. Ale Katy, nemůžeš se stydět mluvit s ním o věcech, jako jsou děti. Vždyť jde o tvoji budoucnost.”

„Neboj, Julie. Já vím, co dělám.”

Julie se na ni zamyšleně zadívala. „Z nějakého důvodu si tím najednou nejsem tak jistá.”

„To ti teda pěkně děkuju. Je mi osmadvacet, jsem inteligentní a vzdělaná. Beru si muže, se kterým mám společné obchodní a profesionální zájmy. Je naprosto logické, že si Garretta beru. Dává to smysl. Věř mi trochu.”

Julie se pořád tvářila pochybovačně. „Doufám, že aspoň Garrett ví, co dělá.”

„On to ví vždycky, vid?” odtušila Katy nejisté, a aby skryla své pochybnosti, zářivě se usmála na svou matku, která ji přišla hledat.

Na druhé straně místnosti Garrett pohlédl směrem ke skupince velkých zelených rostlin v rohu místnosti a spatřil mezi nimi Katy, jak se tam baví se svou matkou a Julií Talbotovou. Byl rád, že se jí nepodařilo nikam schovat.

Věděl, že by toho byla schopná. Ne že by byla tak plachá nebo nesmělá. Byla prostě tichá a uzavřená. Netoužila na sebe poutat pozornost. Měla v sobě jakousi nenápadnou, kultivovanou vznešenost. To se mu líbilo. Byla to jedna z mnoha věcí, které se mu na Katy Ran-dallové líbily.

Byl velmi šťastný, že celý jeho život konečně dostává ten správný směr. Měl firmu, která dobře prosperovala, nový dům, který vyhovoval životnímu stylu, jaký chtěl vést, a teď měl i manželku, která mu bude obchodní partnerkou, hostitelkou i prostě ženou. Měl teď ženu do postele i uznávanou odbornici na chovné programy do své poradenské firmy. Měl někoho, s kým bude moci snídat a s kým se bude moci zároveň podělit o pracovní problémy.

Až do minulého týdne moc nepřemýšlel nad tím, co bude to, že má ženu, znamenat pro jeho osobní život.

Rozhodnutí vzít si Katy se v něm zrodilo téměř okamžitě, co ji po všech těch letech zase spatřil. Rozjel se na farmu Randallových, protože věděl, že to je jedna z nejlepších farem v zemi. Navíc chtěl ukázat Harrymu Randallovi, že z toho rošťáka, kterému dal kdysi

práci, přestože ho nikdo jiný nechtěl zaměstnat, nakonec přece jen vyrostl slušný člověk.

Bylo to pro něj překvapení, když zjistil, že ta malá holka, která trávila všechen svůj volný čas v otcových stájích, je dnes geniální manažerkou Randallova chovného programu. I dnes se celý její život točil kolem koní, jen už nejezdila.

Garrettovi jeho instinkt okamžitě napověděl, že by mu dospělá Katy Randallová byla dokonalou ženou. Hodila se k jeho životu, byla by přínosem pro jeho firmu a rozuměla by si s lidmi, s nimiž se stýkal. Nikdy by mu nedělala scény. Nikdy by se nezačala nudit, až by opadla novota manželství. Také nebyla ten typ, který by utekl za dobrodružstvím. To dokázala, když se po dokončení univerzity vrátila z Los Angeles zpátky na otcovu farmu.

Líbilo se mu, že se s ním dokázala bavit o věcech, které pro něj byly důležité. Navíc byla svým nenápadným, kultivovaným způsobem nesmírně přitažlivá. Momentálně se s nikým nescházela. Garrett neviděl důvod, proč by spolu nemohli dobře vycházet. Katy zřejmě byla stejného názoru.

Ale dnes měla přijít jejich svatební noc a Garrett zjišťoval, že přemýšlí o dalších věcech kromě logických úvah, které ho vedly k manželství. Měl právo si dnešní noc užít. Vždyť dnes koneckonců převzal své manželské povinnosti. Zlatý prsten na jeho ruce to dokazoval.

Garrett na něj pohlédl. Nebude ho samozřejmě nosit pořád. Pro člověka pracujícího venku mohou být prsteny nebezpečné. I když teď dělal poradce, stále trávil hodně času ve stájích, stodolách, na pastvinách a polích, a tam je snadné přijít o prst, když se prsten zachytí za povytažený hřebík nebo kus plechu. Ale byl rozhodnutý nosit ho při společenských příležitostech. A líbila se mu představa, že Katy bude ten svůj nosit pořád na znamení, že je zadaná.

Při pocitu známého fyzického nepohodlí přešlápl z nohy na nohu. Ano, v poslední době začínal čím dál víc přemýšlet o dalších právech a výhodách, které dnes získal se svým postavením manžela. Během posledních týdnů hodně uvažoval o tom, jaké to s ní bude v posteli. Podle toho, jak ostýchavě reagovala na jeho polibky, usuzoval, že

nemá mnoho zkušeností, a říkal si, že to pro něj alespoň bude snazší. Nebude ho mít s kým srovnávat.

Přesto ji ale chtěl uspokojit. Přál si, aby byla šťastná a spokojená se svým místem v životě. Dnes večer udělá, co bude v jeho silách, aby jí dal v posteli všechno, co bude potřebovat, přestože ani on sám nebyl žádný Don Juan nebo Casanova a trávil víc času s koňmi než se ženami.

Přistihl se, jak ji svléká očima a představuje si, co najde pod tím vším hedvábím a saténem. Viděl ji už v džínsech a přiléhavých tričkách, takže měl dost přesnou představu, co čekat.

Byla o kousek menší než on, měřila kolem sto sedmdesáti a měla pěknou, štíhlou postavu. Dokonalou, až na ten levý kotník. Ňadra měla vysoko postavená a krásně klenutá, pas útlý, boky oblé. Byla pravda, že její slabé kulhání trošičku kazilo eleganci zbytku jejího těla, ale bylo tak nepatrné, že si ho Garrett zpočátku vůbec nevšiml. Když to zjistil, připadalo mu to zvláštním způsobem roztomilé. A napadlo ho, že v posteli to vadit nebude.

Opět se podivil, proč se vlastně nepokusil dostat Kaly do postele před svatbou. Částečně to bylo z praktických důvodů. Po první návštěvě na farmě neměl moc času, který by mohl Katy věnovat. Vídal se s ní jen během krátkých, uspěchaných víkendových návštěv. Navíc Katy žila v domku hned vedle hlavní budovy ranče a Garrett si nebyl jistý, jak by jí bylo, kdyby její rodiče věděli, že s ním strávila noc, i když jí bylo už osmadvacet. Nechtěl se dopustit žádné neomluvitelné společenské chyby. Kromě toho měl pocit, že Katy je typ ženy, na kterou se nesmí spěchat.

Měl řadu důvodů, proč se nechtěl s Katy vrhnout do postele. Ten hlavní však spočíval v tom, že měl strach, aby si to Katy s tou svatbou nerozmyslela, kdyby nesplnil v posteli její očekávání. Měl strach, aby tím, že by ji svedl, něco nepokazil. Většinou nebýval takhle nejistý. Dávno pochopil, že když něco chce, nesmí se nechat omezovat pochybnostmi. Jenže s Katy to bylo něco jiného.

Náhle ho ze zamyšlení vytrhl známý mužský hlas. „Začínáš být nedočkavý, Garrette? Nemůžu tě vinit z toho, že pomýšlíš na odjezd. Je skoro devět hodin a do toho hotelu na pobřeží je to hodina jízdy. Wilma povídala, že to místo vybrala Katy?”

Garrett pohlédl na svého nového tchána a krátce přikývl. „Ano. Řekl jsem jí, že se v tom nevyznám.”

Harry Randall se chápavě zazubil. „Jo, ženské takovýmhle věcem rozumějí líp.”

Garrett měl Harryho Randalla rád. Když pro něj začal před lety pracovat, byl Randall nejbohatším člověkem, kterého znal. Od té doby sice poznal řadu lidí, kteří měli více peněz než Randall, ale nikdy k žádnému nepocítil takovou náklonnost a úctu jako k Harrymu Randallovi.

Nebylo to jenom tím, že mu Randall dal práci v té důležité době. Garrett Randalla respektoval i z profesionálního hlediska. Při práci v jeho stájích se naučil spoustu věcí. Randall věděl většinu věcí, které bylo třeba znát o technikách chovu, prodejních dražbách a přehlídkách koní. Byl to skvělý manažer a řada manažerských technik, které od něj Garrett tenkrát pochytil, se dala přímo použít i v dalších oblastech rančerské a farmářské činnosti.

Randall byl mohutně stavěný muž. Vlasy mu už sice kvetly stříbrem, ale pořád měl postavu atleta. Se svou ženou Wilmou tvořili krásný pár. I ona si zachovala díky každodenním projížďkám na koni pěknou figuru a navíc to byla skvělá hostitelka, což bylo v Randallově branži nedocenitelné plus.

„Katy mi bude chybět, Garrette. Je to nejlepší manažerka, jakou jsem kdy měl. Má pro to talent. Získal jsi po čertech dobrého obchodního partnera.”

„Já vím,” přikývl Garrett.

„Katy se určitě těší, až uvidí svůj nový domov.” Harry se láskyplně usmál směrem, kde se Katy bavila se skupinkou gratulantů, a jeho oči zvážněly.

„Nemusíš se bát, Harry,” odpověděl Garrett na nevyslovenou otázku. „Já se o ni dobře postarám.”

„Já vím, Garrette. Uděláš pro mě něco?”

Garrett k němu vzhlédl. „Co by to mělo být?”

„Pokus se ji časem dostat zpátky do sedla.”

„Wilma tvrdí, že není šance. Prý už na koně nikdy nevsedne.”

„Vždycky jí to v sedle slušelo,” zalitoval Harry Randall. „I jako malé holce. Vzpomínáš? Když seděla na koni, každý vypadal jako

šampión. Navíc nějak dokázala, žc se tak i cítil. Mockrát získala ocenění za zvíře, do kterého bych to nikdy neřekl. Úžasný talent, a teď je fuč, jenom kvůli tomu, co se stalo tenkrát při tom požáru ve stájích.”

„Byla těžce zraněná, vid?” opáčil Garrett s očima upřenýma na svou ženu. Vzpomínal si, jak ráda jako dítě jezdila. Když jela na přehlídku, vždycky se vrátila se spoustou cen. Harry měl pravdu, Katy se narodila pro koně.

„Ano, hodně těžce,” přitakal Harry tiše. „Ale ještě víc byla vyděšená. Tak vyděšená, že odmítla začít znovu jezdit.”

„To její kulhání je pozůstatkem zranění, která utrpěla té noci?” chtěl vědět Garrett. Nikdy se na to Katy neptal. Skládal si ten příběh z útržků, které mu řekli druzí.

„Málem přišla o život, když koně dostávala ven.” Harryho hlas ztvrdl. „Vyváděla posledního do bezpečí, když před něj spadl trám ze střechy. To zvíře bylo i tak na pokraji paniky, a teď se splašilo. Byl to velký a silný hřebec. Katy neměla šanci ho zvládnout. Srazil ji na zem, jak se snažil utéct před ohněm.”

„Kdo ji dostal ven?” ptal se Garrett. Poprvé slyšel, jak to bylo.

„Já,” řekl Harry prostě. „Netušil jsem, že je ve stájích, dokud mi někdo neřekl, že nikde není. Našel jsem ji, jak leží v prachu a kouři v bezvědomí. Plameny dosahovaly málem až k ní. Našel jsem ji a vynesl ven. Když v nemocnici přišla k sobě, řekla mi, že už nikdy nechce jezdit. Ten strach a bolest v ní něco zlomily.”

„Začala se koní bát,” usoudil Garrett. „Měl jsi ji posadit zpátky do sedla, hned jak se vrátila z nemocnice.”

Harry zavrtěl hlavou. „To nešlo. Už nebyla dítě. Byla to dospělá, dvacetiletá žena s ošklivými jizvami na duši. Rozhodla se, že už nikdy nebude jezdit, a já jsem na tom nemohl nic změnit. Když jsem viděl strach, který se jí objevil v očích, když jenom pomyslela na ježdění, nedokázal jsem ji k ničemu nutit. Ale třeba ji časem přesvědčíš, aby to zase zkusila.”

„Proč si myslíš, že bych ji mohl přimět udělat něco, co se nepodařilo ani jejím rodičům?” chtěl vědět Garrett.

Harry pokrčil rameny. „Nevím,” řekl tiše. „Asi to bude v tom, jak se na tebe dívá. Myslím, že tě moc miluje.”

Garrett se nad tím zamyslel. „Možná máš pravdu,” řekl nakonec. DRUHÁ KAPITOLA Největší chyba jejího života.

Katy tupě zírala z okna Garrettova bílého mercedesu a přesvědčovala se, že se zbytečně nervuje. Všechen ten předsvatební shon už má za sebou a svatba skvěle vyšla. Je konečně s manželem o samotě. Může se uvolnit.

Jenže místo toho se jí pořád svíral žaludek a pociťovala něco mezi strachem a divokou panikou.

„Není ti nic, Katy?” Garrett po ní vrhnul od volantu starostlivý pohled. „Vypadáš napjatě. Jsi unavená. Nechceš se trochu prospat, než dojedeme do hotelu?”

„Já v autě neusnu.”

„Tak si pojď povídat,” navrhnul Garrett.

Katy se zhluboka nadechla a rychle zamrkala, aby zahnala pálení v očích. Chová se jako cvok. Nic se neděje. Vdala se za muže, kterého miluje. Musí se uvolnit. Všechno je v pořádku.

„Oslava se povedla, vid?” nadhodila snaživě.

„Hm,” odpověděl Garrett nepřítomně. Zjevně přemýšlel o jiných věcech. „Víš, lásko, nemůžu se dočkat, až uvidíš náš nový domov. Bude se ti líbit.”

„Už se těším,” řekla Katy zdvořile.

„Možná jsem ti měl ten dům ukázat, než jsem ho koupil.”

„Vždyť jsi ho koupil dřív, než jsi mě požádal o ruku,” připomněla mu Katy, pobavená jeho momentálními pochybnostmi. Věděla, že mu dlouho nevydrží. Garrett byl neuvěřitelně sebejistý. „Měl jsi už najatou i bytovou návrhářku, než jsi mi řekl, žes ho koupil.”

Garrett se zamračil a jeho kratičký záblesk nejistoty rychle zmizel.

„Nemohl jsem s koupí otálet. Když se Atwood konečně rozhodl, že ten dům prodá, musel jsem jednat rychle. Nechtěl jsem o něj přijít. A co se týče té bytové návrhářky, věděl jsem předem, co chci.”

„Já vím. Vždycky jsi říkal, že bys chtěl dům, jako mají naši.”

Garrett přikývl.

„Líbí se mi ten styl. Budeš tam šťastná.”

„Návrhářka určitě odvedla dobrou práci.” Katy bylo dobreku. Mají před sebou svatební noc. Měli by si povídat o sobě, ne o bytové návrhářce.

„Ještě je potřeba dodělat stáje. Jak jsem ti už říkal, svého milovaného koně, Rudého paprska, mám zatím ustájeného u známých. Ale snad to nebude trvat dlouho. A výborné je, že u nás zůstanou Brackenovi, starý domovník a jeho žena, kteří ti budou pomáhat s domem. Slouží tam odnepaměti.”

„Už se na ně těším.” Katy se snažila, aby to znělo nenucené.

„Když se neosvědčí, můžeme je nechat jít. Ale cítil jsem, že bychom jim měli dát šanci. Silas Atwood mi vyprávěl, že pracují pro jeho rodinu už léta a že by byl nerad, kdyby teď měli skončit na

ulici.”

„Je hezké, že na ně takhle myslel.”

„To bylo jediné, co ho zajímalo,” odtušil Garrett. „Tohle a to, aby jeho pozemky nezískal jeho soused, Royce Hutton. Starý Silas ho neměl rád.”

„Proč?” zeptala se Katy, i když ji to nezajímalo.

„Huttonův a Atwoodův syn byli přátelé. Když se Atwoodův syn před pár lety zabil, mladý Hutton byl mezi partou kluků, kteří byli při tom. Jestli jsem to dobře pochopil, tak Atwood nikdy žádnému z těch mladíků neodpustil, co se tenkrát stalo, i když to byla nehoda.”

„Aha. No, jsem zvědavá, jaké to tam bude.” Katy se snažila, aby to znělo trochu nadšeně. Co to s ní dneska je? Nikdy jí přece nevadilo povídat si s Garrettem o jeho firmě, o její roli v té firmě nebo o domě, který nedávno koupil. Pořád si říkala, že Garrett prostě nerad mluví o citech.

V posledních měsících měla pocit, že si s Garrettem začínají být blízcí. Za jejich společnými zájmy ležel ještě jeden příslib. Katy si byla hned od počátku vědoma silné přitažlivosti mezi nimi. Zbožný obdiv, který pociťovala jako dívka ke svému dětskému hrdinovi, nebyl nic v porovnání s návalem vzrušení, který jí projel, když se u nich Garrett Coltrane znovu objevil.

Ne že by po něm celé ty roky truchlila. Až do té nehody jezdila po výstavách s otcovými hřebci. Potom se zcela ponořila do studií na

vysoké škole. Později se zabrala do práce. V posledních letech si na Garretta vzpomněla jen občas. Ale když před pár měsíci znovu vstoupil do jejího života, bylo to, jako by se její staré dětské city probudily ze zimního spánku.

Říkala si, že Garrett cítí fyzickou přitažlivost mezi nimi stejně jako ona. Ujišťovala se, že k ní cítí totéž, co ona k němu. Ze to byly jen praktické důvody, které jim až do dnešního večera neumožnily dát těm citům průchod. Kromě toho měla pocit, že na ni Garrett nechce spěchat.

Dvořil se jí, ale nesnažil se dovést intimní stránku jejich vztahu příliš daleko. Samozřejmě se líbali, ale ve všech jeho projevech přízně byla určitá zdrženlivost.

Říkala si, že je to obdivuhodné. Většina dnešních mužů se chce se ženou vyspat a druhý den ráno bez závazků odejít. Oceňovala Garrettův přístup, protože sama byla spíše ostýchavá a nechtěla se nechat příliš rychle vtlačit do fyzického vztahu. Potřebovala čas. A ten také dostala. Jenže ho bylo až moc. Dost na to, aby v ní začaly bujet pochybnosti. Teď ji čekala svatební noc. Třeba pro Garretta bylo snadné držet se od ní v posledních týdnech dál proto, že ho vůbec nepřitahuje. Třeba ji vůbec nemiluje. Třeba měla Leonora Batesová pravdu.

Ale to se už brzy dozví. Při milování pozná, co k ní Garrett doopravdy cítí. Ráno bude moudřejší.

O hodinu a půl později ležela Katy v posteli a čekala, až Garrett přijde z koupelny. Když slyšela, že vypnul sprchu, zhasla lampičku na nočním stolku. Romantický pokoj zahalily stíny. Katy si hned připadala o něco lépe.

Hotelové apartmá pro jejich svatební noc vybrala podle brožurky. Fotografie v ní nelhala. Apartmá bylo celé růžové, stříbrné a bílé, zdobené a romantické. V nebesích nad postelí bylo vsazeno zrcadlo, ve stříbrné nádobě se chladilo šampaňské a na stolku pod oknem stála mísa exotického ovoce. V koupelně visely růžové župany s nápisy On a Ona.

Když je sem hotelový sluha zavedl, musela potlačit nervózní zachichotání. Garrettova síla a mužnost ostře kontrastovaly s

nadýchaností a ženskostí pokoje. Vypadal jako zdivočelý hřebec, který se z nějakého důvodu ocitl zamčený v budoáru.

„Jak jsi tohle místo našla?” zeptal se, když sluha odešel.

„Nebylo to lehké,” ujišťovala ho Katy. „Prošla jsem spoustu brožurek, než jsem v jedné našla reklamu na tohle apartmá.”

Garrett na ni užasle vykulil oči. „Chceš říct, že jsi věděla, jak to tu vypadá, když jsi to tu rezervovala?”

Katy pohasl úsměv na rtech. „Na obrázku to vypadalo romanticky.”

Garrett vypadal, že by na to rád řekl víc, ale galantně to spolkl a tiše navrhl, aby se Katy vysprchovala první. Když Katy váhavě vyšla ve své nové noční košilce koupelny, Garrett rázoval sem a tam po růžovém koberci. Jakmile ji spatřil, zastavil se a přejel po její postavě oblečené v hedvábí tak hladovýma očima, že ji to vyvedlo Z míry. Uvědomila si, že byla příliš zvyklá na jeho zdrženlivost. Potom s krátkým, překvapivě něžným úsměvem zmizel v koupelně.

Teď na něj čekala a připadalo jí snazší čekat potmě.

Miluje ji, přesvědčovala se. Nemohla se v něm přece úplně zmýlit. Jen to neumí říct. Ale až přijde z koupelny a pomiluje se s ní, zbaví ji jednou provždy pochybností.

Garrett se mezitím v koupelně energicky utíral. Nevzpomínal si, že by někdy cítil takovou touhu. Bolest v jeho slabinách byla téměř nesnesitelná. V posledních osmi týdnech myslel na spoustu různých věcí, na svůj nový domov, na budoucnost své firmy, na to, jak se k němu bude Katy hodit a jak příjemné je vědomí, že je dost dobrý na to, aby mu Harry Randall dal dceru. Myslel na všechno kromě toho, jaké to doopravdy bude, mít za ženu sladkou, něžnou, poddajnou Katy Randallovou.

Dnes večer už ale nemyslel na nic jiného než na nejo-sobnější, nejintimnější stránku manželství, a důsledky těchto úvah byly patrné na rychle rostoucí touze jeho těla.

Když otevíral dveře koupelny, třásly se mu prsty.

Na chvíli zůstal stát ve dveřích, ručník volně omotaný kolem pasu, aby si jeho oči zvykly na nečekanou temnotu.

Usmál se, když si uvědomil, co to znamená. Měl vědět, že se Katy bude v této fázi ostýchat. „Hej,” řekl tiše a vstoupil do pokoje. „Jsi tam někde, lásko?”

„Jsem tady,” zašeptala Katy z postele.

Zaslechl v jejím hlase nervozitu a pocítil nával něhy. Doufal, že z vrozené ostýchavosti nezpanikaří a neochladne.

Také byl trochu nervózní. Po všech těch letech bylo konečně všechno tak, jak mělo být. Měl firmu, domov a ženu.

Pomalu usedl na okraj postele a pohlédl na svou manželku.

Teď, když jeho oči přivykly tmě, si všiml upřeného, tázavého výrazu v jejích očích. Koutky jejích úst pohrával nejistý úsměv. Chtěl ji utěšit a uvolnit, aby si mohla plně vychutnat vášeň, která mezi nimi měla propuknout. Uchýlil se k slovům, která pro něj byla nezvyklá.

„Dneska ti to slušelo,” řekl.

„Děkuju. Tobě taky.”

Tolik k lichotkám. Nebyly jeho silnou stránkou. Přemítal, co dalšího by jeho žena chtěla slyšet.

„Zapomněl jsem se tě zeptat, jestli nemáš hlad. Na hostině jsi toho moc nesnědla. Támhle je ovoce, kdybys chtěla.”

„Nemám hlad,” odpověděla tiše.

Tolik tedy k tématu jídla. Možná by se měl přestat snažit o uklidňující konverzaci. Vždyť koneckonců nejsou děti. Oba ví, co se teď má stát. Ale Garrett cítil nelogickou potřebu zbavit svou ženu alespoň části napětí, které z ní cítil. Něco v jejích očích ho znervózňovalo.

„Mohli bychom si otevřít šampaňské,” navrhl a kývl hlavou směrem ke stříbrné nádobě s tajícím ledem. „Jestli chceš,” řekla Katy zdvořile.

„Ne, nechci.” Dost těchhle nesmyslů. Možná bude lepší, když se s ní pokusí komunikovat prostším způsobem. Vstal a stáhnul ze sebe růžový ručník. Beze slova odhrnul přikrývku a vklouzl vedle Katy. Okamžitě ucítil teplo jejího štíhlého, jemně tvarovaného těla a zmocnila se ho touha. Neváhal a přivinul ji k sobě.

„Katy, to je tak krásné, dotýkat se tě,” vydechl chraptivě.

„Nápodobně,” zašeptala s ústy na jeho rameni.

(larrett neviděl důvod pro další řeči. Tělo mu pulzovala touhou a byl si teď jistý, že ho Katy také chce. Možná i’\la plachá, ale nebránila se mu. Naopak, ochotně se I minu přitulila po celé délce těla.

(larrett nějakou chvíli bojoval s její noční košilí, potom Krátil trpělivost. „To je horší než se snažit zkrotit divokého mustanga. Proč ženské nosí do postele tak složité věci” Nakonec popadl lem košile a stáhl ji Katy přes hlavu.

„Myslela jsem, že to bude vypadat romanticky,” mumlala ze záhybů košile.

„Je to jen pro zlost.”

„A co jsem si měla vzít? Deku na koně?” Garrett se zamračil do tmy a přemýšlel, jestli se neurazila. „Radši ne, ta noční košile je přece jen hezčí.”

„A co já?”

To ho vyvedlo z míry. „Jak to myslíš?” „Jsem pro tebe dost hezká?”

„Co to říkáš za nesmysly?! Samozřejmě, že jsi dost hezká.” Nechápal, co to do ní vjelo. Od svatby se chovala divní Sklonil se, aby ji políbil. „Katy,lásko, dneska večer nechci nic jiného než tebe. Jsi nádherná.”

Jakmile se jeho ústa dotkla jejích, trochu se uvolnil. Je-|i rty zareagovaly okamžitě a vstřícně. Garrett zasténal a pomalu polibek prohloubil. Dychtivě přejel rukou po jejím nahém těle.

Katy mu ovinula paže kolem krku. Vklouzl jazykem mezi její pootevřené rty, aby ji ochutnal. Jeho tělo se chvělo touhou po ní. Garrett věděl, že už nedokáže moc dlouho čekat. Nevzpomínal si, že by někdy chtěl nějakou ženu tolik jako dnes večer Katy. Někde v jeho nitru praskla přehrada, která se naplňovala celé týdny. Pohladil Katy a pocítil nával uspokojení, když tiše zasténala a vzepjala se k němu.

Reagovala na jeho dotyk tak nádherně. Překvapilo ho to, ale zároveň potěšilo jako nic na světě. Vzal do dlaní její ňadra a zatajil dech, když se jejich vrcholky svraštěly do napjatých poupat. Tomu se nedalo odolat. Sklonil hlavu, aby je políbil. Když obkroužil špičky

obou jejích ňader jazykem, Katy se zachvěla. Garrettovi její reakce učarovala.

„Ty jsi tak sladká,” zamumlal.

Sklouzl rukou níž a dychtivě vyhledal hebkou houštin-ku, která ukrývala Katyina nejintimnější tajemství. Když ji našel, zalapala po dechu a napjala se, jako by měla strach, že jí ublíží. „Neboj se, miláčku,” zašeptal. „Uvolni se a nech mě, abych se tě dotýkal. Bože, ty jsi horká. A tak měkoučká.” Našel citlivé, vlhké místečko mezi jejíma nohama a přitiskl na něj prsty.

Sevřela jeho vlasy v prstech a divoce se mu prohnula vstříc. Garrett začínal zjišťovat, že její střízlivý, ostýchavý zevnějšek má i druhou, smyslnou a vášnivou, stránku.

Chtěl ji. Nevzpomínal si, že by někdy po nějaké ženě toužil tak.naléhavě. Netoužil po ničem jiném než proniknout hluboko do jejích sametových hlubin. Tlumené výkřiky, které se jí draly z hrdla, mu říkaly, že je stejně dychtivá jako on.

„Rozevři nohy, miláčku,” vypravil ze sebe chraptivě a překulil se na ni. „Pusť mě k sobě. Chci tě.”

Katy ostýchavě roztáhla stehna a Garrett se se zasténáním nasměroval tak, aby mohl proniknout do jejího žáru.

Když do ní tvrdě pronikl, zasykla a celá ztuhla. Garrett strnul, když si uvědomil, jak je malá a úzká. Nesmí jí ublížit. Musí se postarat o to, aby se jí to líbilo. Možná už všechno zkazil, že na ni šel tak rychle.

„Garrette, ach, Garrette, lásko, já tě tak miluju,” mumlala Katy a tiskla se k němu, jako by na tom závisel její život.

Garrett zavřel oči a zaplavila ho úleva. Všechno bude v pořádku. Chce ho. Pomalu se v ní začal pohybovat, ale když ucítil okamžitou reakci jejího těla, rychle nad sebou ztrácel kontrolu. Vzal Katy za oblý zadeček a nadzvedl ji, lby do ní mohl pronikat co nejhlouběji.

„Chci jen tebe,” zašeptal chraptivě. „Chci každičký kousek tvého

těla.”

Nic neřekla, ale znovu vykřikla, když do ní pronikl. Garrett vklouzl rukou mezi jejich těla a vyhledal pulzující jadérko její rozkoše. Odměny se mu dostalo okamžitě. Křečovitě ho v sobě sevřela a zdálo se, jako by pod ním explodovala. Garretta pohltil vír

vášně. Cítil, jak se mu Katy prohnula vstříc, a s chraptivým výkřikem uspokojeni jí dal sám sebe.

Katy byla překvapená pocitem rozkoše, která se rozhořela hluboko v jejím nitru. Nikdy nic takového nezažila.

Trvalo dlouho, než se vrátila zpátky do reality. Garrett byl stále ještě v ní, ležel na ní a vtlačoval ji svou vahou do matrace. Vypadal spokojeně. Jako tělesně uspokojený muž.

No, ona si také nemohla stěžovat. Rozdíl byl v tom, že Garrettovi zjevně tohle uspokojení stačilo. Jí ale ne. Když mu řekla, že ho miluje, nezareagoval. Dokonce ani ve víru vášně nedokázal dát své lásce podobu slov.

Řekl jí, že ji chce. Ale o lásce se nezmínil.

Pomalu otevřela oči a zadívala se do ztemnělého zrcadla nad sebou. Bude se muset smířit s pravdou. Ať už k ní Garrett cítí cokoli, láska v tom není. Udělala příšernou chybu.

Garrett se konečně pohnul. Dlouze, spokojeně vydechl, pak zvedl hlavu a pohlédl na Katy. Viděla, jak se na ni v šeru usmál. Nepřítomně jí odhrnul z obličeje zpocené vlasy.

Katy si pomyslela, že by totéž udělal klisně, která mu vyhrála nějakou hodnotnou cenu.

„Bylo to pro tebe trochu nové, vid?” zeptal se klidně.

Katy si jeho poznámku ve svém přecitlivělém stavu vyložila jako urážku.

„Trochu,” řekla ostražitě. Přikývl, zjevně ho to nepřekvapilo. „Myslel jsem si to.” „To jsem byla tak špatná?”

Šokované na ni vykulil oči a s nečekanou naléhavostí popadl její obličej do dlaní. „O čem to mluvíš? Bylo to skvělé. Celé. Nikdy jsem necítil…” Zmlkl. „Zapomeň na to. Moc se mi to líbilo a měl jsem pocit, že tobě taky.” Překulil se na záda a přitáhl si ji na sebe. „Nemusíš se stydět za to, že jsi od té doby, co jsme se viděli naposled, nevedla zrovna nejdivočejší život.”

„V porovnání s tvým životem ti musí ten můj připadat nudně.”

„Ne, nepřipadá. Připadá mi vřelý, bezpečný a pohodlný. Jsem rád, že jsi byla celé ty roky v bezpečí. Nejsi ten typ, který by se dral do první řady.”

To Katy popudilo. „Abys věděl, tak mám spoustu přátel a vedu docela aktivní společenský život.”

„Hej, uklidni se, netvrdím, že jsi žila v naprosté izolaci.”

Pokusil se ji uklidnit konejšivým pohlazením, které jí ale jenom připomnělo techniky, jaké používal k uklidňování koní. Garrett to s koňmi vždycky uměl. Nikdo nedokázal zvládnout zvířata ve stájích jejího otce lépe než on. Zavrtěla se a pokusila se vstát. „Prosím,” zašeptala, „chci se jít umýt.”

Objal ji pevněji. „Všechno je v pořádku, víš. Nemusíš se stydět. Je to všechno přirozené. Spi, Katy. Byl to dlouhý a náročný den. Jen

spi.”

Věděla, že mu neunikne, aniž by musela ztropit scénu, takže ležela vedle něj a čekala, až usne sám. Ze scén měla hrůzu. Nemusela čekat dlouho. Garrett usnul během pár minut.

TŘETÍ KAPITOLA

Chvíli po jedné hodině se Katy podařilo vlézt zpátky do postele, aniž by probudila Garretta, a usnout. Byl to dlouhý, únavný den a ona si potřebovala odpočinout.

Probudila se krátce před svítáním. Odhrnula přikrývku a opatrně, aby nevzbudila manžela, který ji sice nemiloval, ale měl teď právo s ní spát, se posadila. Její krásná noční košile ležela na hromádce na podlaze vedle postele. Katy se natáhla po županu a navlékla si ho na sebe.

Ve světle blížícího se svítání vypadalo novomanželské apartmá povrchně, skoro až směšně. Bylo stejně falešné a plné iluzí jako její manželství. Cestou do koupelny si všimla, že v nádobě na led už je jen voda. Stěží odolala nutkání vylít její obsah nic netušícímu Garrettovi na hlavu.

Než vyšla z koupelny, kde se umyla a oblékla do džínsů a zelené blůzky, vykouknuly nad obzorem první paprsky slunce. Pohlédla na postel a zamračila se na Garrettovu postavu roztaženou na růžovobílém prostěradle. Ani si nevšiml, že mu zmizela žena, pomyslela si lítostivě a zamířila k oknu.

Chvíli jí trvalo, než si uvědomila, co cítí. Neměla s takovými věcmi, jako je vzdor a zlost, moc zkušeností.

Venku si slunce pohrávalo s Pacifikem a měnilo barvu oceánu do syté modři, která se táhla až na konec světa. Katy zírala do nekonečné dálky a divila se síle zloby, která v ní zuřila. Byla pro ni svým způsobem stejně překvapivá jako síla vášně, kterou v sobě objevila včera v noci.

„Dobré jitro, miláčku,” ozval se za ní Garrettův hlas, V němž podezřele zaznívala vzpomínka na noční uspokojení. „Jsi vzhůru nějak brzy. To už jsi odpočatá? A proč ses oblékla? Nač ten spěch? Máme spoustu času. Co kdyby sis sundala džíny a vlezla si zpátky ke mně do postele?”

„Proč?” opáčila Katy přes rameno. „Řekni mi jediný důvod.”

Následovala dlouhá odmlka, jako by si Garrett začínal uvědomovat, že věci nepůjdou tak, jak by si představoval.

„Chceš důvod?” zeptal se přátelsky. „A co ten, že jsme se včera vzali a novomanželé obvykle tráví víc času v posteli?” Vstal a zamířil k ní.

Katy ho slyšela, jak kráčí bosý po koberci. Bála se otočit a spatřit ho celého v denním světle. Měl dostatečnou moc, aby jí pomátl smysly i za tmy. Nechtěla mu čelit ve dne.

„Katy?” ozval se netrpělivě.

„Ty mě nemiluješ,” pronesla bez hnutí a věděla, že po jejích slovech zůstal nehnuté stát i on. „Sakra, Katy, od svatby říkáš samé divné věci. Co se

děje?”

„Děje se to,” vysvětlovala pomalu, slovo po slově, jako kdyby mluvila s tupohlavým oslem, „že mě nemiluješ.”

Zhluboka se nadechl, ve snaze zachovat trpělivost a pochopení. Obojí mu zjevně bylo vzdálené. „Katy, nechápu, co to do tebe vjelo. Od včerejška nebo od minulého týdne nebo měsíce se nic nezměnilo. Všechno probíhá přesně tak, jak jsme si to naplánovali. Cítím k tobě to samé, jako když jsem tě žádal o ruku.”

„Já vím.” Z jejího hlasu odkapávalo znechucení. „Není to tvoje vina.”

„No, to se mi tedy ulevilo,” opáčil. „A čí je to tedy vina? A co vlastně?”

Katy sevřela v hrsti záclonu. „Je to moje vina,” opáčila věcně. „Myslela jsem, že mě miluješ a že to jenom neumíš říct. Není to legrační?” Prudce se k němu otočila, jenže se jí podlomil zrádný levý kotník.

Garrett ji pohotově zachytil. „Opatrně,” zamumlal. „Uklidni se, miláčku, nebo si ublížíš. Hlavně klid.” Řekl to přesně tím tónem, jakým vždycky uklidňoval koně.

Katy zavřela oči v návalu zloby a ponížení. Vytrhla se mu, opřela se o stůl a znovu na něj pohlédla. Oči jí zářily silnými emocemi. „V posledních týdnech jsem měla čím dál větší pochybnosti o tom, jestli nedělám největší chybu svého života. Říkala jsem si, že jsem nervózní ze svatby, jenže ve skutečnosti jsem si nechtěla přiznat, že jsem se v tobě zmýlila. Dneska v noci jsem se ale musela postavit tváří v tvář pravdě.”

Garrett na ni zíral, jako kdyby se zbláznila. Nevěnoval pozornost tomu, že je nahý, a přistoupil k ní. V očích se mu zračilo znechucení a narůstající zoufalství. „Jediná pravda, které ses musela postavit včera v noci,” řekl, „byla ta, že jsi nesmírně smyslná žena. Nechápu, co je na tom tak zničujícího. Pokud jsem to mohl posoudit, tak se ti líbilo, co jsi našla v mém náručí.”

Katy se rozčílila ještě víc. „Já nemluvím o sexu, ale o lásce. A tu jsem včera v tvém náručí nenašla, Garrette. Sex bez lásky nestojí za

nic.”

V jeho očích se objevily první známky skutečného hněvu. „To, co se stalo včera v noci, bylo po čertech dobré. Nesnaž se to popírat.” Katy rozhodila rukama.

„Proč se tu s tebou vůbec dohaduju? Ty to stejně nechápeš. Vzal sis mě, protože jsem Katy Randallová. Protože máš rád mého otce. Protože rozumím chovným programům. Protože jsi v životě došel do bodu, kdy jsi chtěl na seznam svých aktiv připojit manželku.”

Garrett si prohrábl vlasy prsty. Pořád ještě zachovával trpělivosti „V jedné věci máš pravdu. Nechápu tě. Katy, celou tu dobu, co jsme se v posledních měsících vídali, ses chovala jako rozumná ženská.

Máme spolu hodně společného. Známe se roky. Jeden druhého přitahujeme. Co víc chceš? Nikdo tě nenutil, aby sis mě brala.”

„V noci jsem ti řekla, že tě miluju.”

Jeho výraz zjihl. „Já vím,” řekl něžně. „Byla jsi sladká.”

Ignorovala ho. „Ale tys na to nereagoval.”

„Nereagoval! Vždyť jsem se s tebou miloval.”

„To se nepočítá.”

Garrett zaklel. „A co jsi ode mě čekala? Že ti budu uprostřed noci skládat zamilované verše?”

„Chtěla jsem jen, abys mi řekl, že mě taky miluješ. ( htěla jsem nějaké ujištění, že jsem se rozhodla správně.”

„To si piš, že ses rozhodla správně.”

Katy měla co dělat, aby na něj něco nehodila. Zvedla hlavu a probodla ho pohledem. „Chceš říct, že jsem se mýlila? Že se rozčiluju pro nic za nic? Že mě miluješ?”

„Chci tě, vážím si tě, postarám se o tebe,” prohlásil zarytě. „Nikdy jsem neudělal nic, čím bych v tobě mohl vzbudit opačný dojem. Vždyť jsem se tě ani nesnažil dostat do postele, dokud jsem ti nenavlékl na ruku prsten. Myslel jsem, že aspoň tohle oceníš, když už nic jiného.”

„Ale nemiluješ mě.”

Něco v jeho sebeovládání se zlomilo. „Tak jo, jestli to chceš slyšet, tak tě nemiluju.”

Katy cítila, jak v ní umírá poslední zbytek její naivní naděje. Rychle zamrkala a polkla, aby zaplašila slzy, které s jí draly do očí. Prsty se jí třásly a musela se zachytit stolu, aby se jí nepodlomila kolena. „Asi je lepší, že jsme si to vyříkali už teď, i když i to je trochu pozdě,” špitla.

Garrett ji pozoroval přimhouřenýma očima. Potom udělal dlouhý krok kupředu a chytil ji za paže. „Řekla jsi, co jsi chtěla, Katy, teď poslouchej mě. Není to moje chyba, že máš nějakou naivní, romantickou představu o lásce a manželství. Myslel jsem, že stojíš pevně nohama na zemi a že chápeš, co je důležité a co ne. Láska je stejná pohádka jako tenhle načančaný růžový pokoj - růžovobílá pěna, která se vypaří na slunci nebo rozpustí v dešti.” „Nevíš, o čem mluvíš.”

„Ale vím,” procedil. „Je snadné říct, že někoho miluješ. Myslíš, že jsem to nikdy neslyšel? A myslíš, že nevím, jak prázdná jsou tahle slova? Na slovech o lásce nezáleží, Katy. Jde o závazek. O upřímnost. O to, zda se ti dva vhodně doplňují. O sex.”

„Co tím myslíš, že jsi už slyšel slova o lásce?”

„Katy, je mi pětatřicet,” připomněl jí rozladěně. „Jsem trochu zkušenější než ty.”

„Aha. Takže nejsem první ženská, která ti v posteli řekla, že tě miluje, je to tak?” vyštěkla.

Garrett se tvářil rozhořčeně.

„Ne, nejsi.”

„Dal jsi těm ostatním stejnou lekci, jakou teď dáváš mně?”

„Ty to říkáš, jako kdybych měl stovky žen,” opáčil. „Katy, jsem tvrdě pracující člověk. Nemám čas na nekonečný řetěz milostných románků.”

„Tak jo, zapomeň na čísla,” vypálila nazpátek. „Stačí, když mi řekneš, kolik z těch žen jsi taky miloval.”

Nebezpečně se mu zablýsklo v očích. „Tu chybu jsem udělal jen jednou a bylo to už dávno. Stalo se to poté, co jsem odešel od tvého otce a dal jsem se na dráhu profesionálního jezdce rodea. Byla to nejkrásnější žena, kterou jsem kdy viděl, a chtěla mě. Mě, kluka, jehož největším úspěchem v té době bylo, že neměl problémy se zákonem. Kluka bez rodiny a bez budoucnosti. Nemohl jsem jí nabídnout víc než spoustu snů, nadějí a plánů. Ale jí na takových věcech nezáleželo. Byla to rozmazlená bohatá holka, která si ráda užívala s kovboji. Některé ženské jdou po rockových hvězdách, některé po automobilových závodnících. Ona šla po kovbojích. A když ji jeden omrzel, našla si dalšího.” „Garrette.”

„Tvrdila, že mě miluje, ale když jsem ji požádal o ruku, vysmála se mi do obličeje. Vzal jsem si z toho ponaučení.” „Jaké ponaučení?” pěnila Katy.

„Že až si příště budu chtít někoho vzít, postarám se o to, aby náš vztah měl pevnější a spolehlivější základy, než je nějaká vysněná

láska!”

„Takže ty sis myslel, že náš vztah je založen na něčem pevnějším a spolehlivějším, než je láskaje to tak?”

„Správně. Myslel jsem si,” pokračoval, „že jsem si ten-lokrát vybral tu pravou.”

„A ona je přitom úplně stejná jako všechny ostatní ženské.”

„Katy, přestaň. Uklidni se a poslouchej mě. Celý život zjišťuju, že není dobré věřit krásným slovům. Můj otec uvěřil slovům bankéře, který ho nechal zadlužit ranč tak, že už se z dluhů nikdy nedostal. Banka mu ranč nakonec sebrala. Moje matka věřila otci, když jí tvrdil, že zbohatne na pěstování dobytka. Otec věřil mámě, že bude stát při něm, když půjde do tuhého. Oba se dočkali jen zklamání. Katy, krásná slova nic neznamenají. Záleží na činech.”

Katy zahořelo v očích. „Ty se jen vymlouváš. Třeba se jen bojíš zamilovat. Třeba patříš k těm mužům, kteří si myslí, že budou zranitelní, když řeknou ženě, že ji milují. Zamilovat se znamená riskovat. tak, jako jsem riskovala já, když jsem si tě včera brala.”

„Miláčku, jsi teď moje žena. Patříme k sobě. Proč se snažíš všechno zničit jen proto, že nejsem dost romantický, abych splnil tvé ženské představy o tom, jak se má chovat manžel?”

Garrett zesílil své sevření a Katy náhle vycítila tělesnou změnu, která se v něm odehrála. Instinktivně pohlédla dolů. Málem se zadusila zlobou a další stejně nebezpečnou emocí, když si uvědomila, že je kompletně vzrušený. Honem se odvrátila a zadívala se upřeně na obraz na zdi. „Proboha, oblékni se.”

„Co se děje, Katy? Copak tobě se nelíbí, že na mě máš takový vliv?” odtušil pobaveně. „Ani ne.”

Garrett si ji s úsměvem přitáhl blíž. Jeho hlas zněžněl. „Nevěřím ti. Co kdybychom se vrátili do postele a začali dnešní ráno tak, jak mělo začít?”

Katy se od něj odtáhla. „Prosím, Garrette. Říkal jsi, že nemáš zájem o lásku. Já zase nemám zájem o sex bez ní. Vzala jsem si tě na základě. nedorozumění. Byla to hrozná chyba. Není to tvoje vina. Tys mi nikdy nelhal. Klamala jsem sama sebe. Ale teď už vím, na čem jsem.” Pokusila se vymanit z jeho objetí.

Nepustil ji.

„A co chceš jako dělat?”

„Když jsi usnul, přemýšlela jsem o tom. Požádám o rozvod. Nemělo by to být moc složité. Nebudu po tobě nic požadovat.”

„Rozvod! Katy, nezbláznila ses? Máme před sebou celou naši budoucnost.”

„Ne, ty máš před sebou celou svou budoucnost. Já si najdu nějakou jinou.”

„Chceš totéž, co já. To je jeden z důvodů, proč jsem si tě vzal.”

„Jenže já jsem si tě vzala z lásky, ne proto, že jsem chtěla podobnou budoucnost!” protestovala.

„Nevěřím ti. Neříkej, že nemáš zájem o budoucnost, kterou jsem nám chtěl vystavět.”

„Já jsem měla dost dobrou budoucnost i na farmě svého otce. Pusť mě. Je zjevné, že ti to nevysvětlím.” Probodla ho pohledem. „Říkala jsem, pusť mě.”

Garrett pomalu zavrtěl hlavou. „Dnes ráno jsi nějaká jiná. Nikdy jsem tě takhle neviděl. Vždycky jsi bývala mi-l.i a rozumná a…”

„A poddajná, vychovaná a poslušná, co?” dořekla za m i „Jako dobře vychovaná klisna. No, mám pro tebe no-\ niku, Garrette-já nejsem kůň. Omlouvám se, jestli jsem 1111 m způsobila nějaké problémy. A teď se běž obléct. Nelit xllám se tu s tebou dohadovat, zatímco tu stojíš úplně nahý a vypadáš jako hřebec, který byl právě představen klisně, kterou má oplodnit.”

Garrett ztuhnul, potom Katy pustil, se zavrčením se otočil, popadl džíny a zamířil do koupelny. „Tak jo, ospr-chuju se a obleču. Myslím, že oba potřebujeme chvíli času na to, abychom vychladli. Tahle diskuse se nám totálně vymkla z rukou.” Tiše za sebou zavřel dveře.

Ani ve snu by ho nenapadlo, že by ráno po jejich svatební noci mohlo vypadat takhle. Katy byla obvykle milé, něžné stvoření. Příjemná, vyrovnaná, rozumná mladá žena. Dokonalá manželka pro člověka jako on.

Situace, ve které se ocitl dnes ráno, ho zastihla naprosto nepřipraveného. Cítil se zmatený a podvedený. Usínal vedle křehkého motýla a ráno se probudil vedle divoké kočky. Změna, která se v ní odehrála během noci, pro něj byla naprosto nečekaná.

Asi ho měla varovat už okázalost samotného včerejšího obřadu a následné hostiny. Nikdy by si nemyslel, že Katy bude stát o takové pozdvižení. Její volba apartmá pro svatební noc pro něj byla dalším překvapením. Katy zjevně byla romantičtější, než si myslel. S tím ve svých plánech nepočítal.

Náhle ho napadlo, jestli právě tahle skrytá romantická stránka její povahy nemůže být příčinou celého tohohle zmatku. Možná prostě čekala víc, než v noci dostala.

Ta představa byla překvapivě bolestivá. Garrett vylezl ze sprchy a sáhl po ručníku. Pomalu začal zkoumat možnost, že v noci opravdu něco pokazil. Třeba na ni šel moc rychle. Hrozně ji chtěl. Podle jejích reakcí soudil, že nikdy nepoznala takové uspokojení. Dala se mu z celého srdce.

Ale třeba to pro ni i tak bylo trochu zklamáním, myslel si Garrett nejisté. Možná si při své nečekaně romantické povaze a nedostatku zkušeností představovala, že se nad postelí objeví polární záře, rozezní se orchestr a ze stropu se na ně sesype záplava oslnivých hvězd.

Garrett zaúpěl. Jak si říkal už na té hostině, nebyl žádný Don Juan nebo Casanova. Doufal, že něžnou, inteligentní, vyrovnanou Katy jako milenec uspokojí, ale možná, že se mu to nepovedlo.

Neměl včera po milování usnout. To byla chyba. Katy zjevně po zbytek noci přemítala o tom, že ji v oddělení manželů podvedli. Do rána se propracovala do stadia hysterie.

Garrett ale věděl, že tam někde pod tím nezvyklým projevem ženských emocí pořád musí být skutečná Katy, žena, kterou poznal v posledních dvou měsících. Stačí objevit způsob, jak ji znovu najít.

Odpověď byla nasnadě. Připomene jí její závazky. Byla nesmírně čestná a zodpovědná. Působit na tak citlivé stvoření, jako byla ona, hrubou silou, by byla chyba, ale rozumně dávkovaná vina udělá své. Potřebuje jen trochu času. Dříve či později se vrátí do normálu.

Pověsil ručník na věšák a vůbec si nevšiml propletených srdcí vyšitých na froté látce. Myslel na svůj problém. Potřeboval získat čas. Zkusí to uhrát na půl roku.

Ve vedlejší místnosti zatím Katy upíjela čaj, který si objednala od hotelové služby, a přemítala o tom, co dál. Nepojede přímo domů.

Najde si nějaké místo, kde by mohla být chvíli sama. Potřebuje čas, aby se vzpamatovala.

Po dvaceti minutách se z koupelny vynořil Garrett v džínsech. Katy křečovitě sevřela v rukou hrníček, ale nechtěla, aby na ní poznal, jak je nervózní. Ještě si nevzal košili a na široká ramena mu dopadaly zářivé paprsky ranního slunce.

„Nedáš si hrníček čaje? Objednala jsem konvici pro dva,” nabídla mu Katy zdvořile.

Garrett se krátce zamračil na naleštěnou stříbrnou konvici, potom pokrčil rameny. „Tak mi jeden nalij. Chci si s tebou promluvit.”

„Myslím, že není o čem.” Katy se trochu třásly ruce, když zvedala konvici.

Garrett popadl jednu z malých růžových židliček, otočil ji a obkročmo na ni usedl. Potom se natáhl po hrníčku, který Katy právě nalila. „Je toho spousta, o čem bychom si měli promluvit, Katy. Čím dříve, tím lépe.”

„Například?” Bojovně zvedla bradu.

„Zdá se, že si připadáš naším manželstvím podvedená. Z nějakého důvodu jsi usoudila, že od něj nedostaneš to, co jsi čekala. Myslím, že se mýlíš. Až se uklidníš, uvědomíš si, že chceš totéž co já. Ale do té doby máme problém. Víš, taky jsem očekával pár věcí. Počítal jsem s tím, že ode dneška budu mít ženu, která mi pomůže vybudovat v mé firmě oddělení poradenství pro oblast chovných programů. Počítal jsem s tím, že získám partnera, ženu, která bude ochotná pracovat stejně tvrdě jako já.”

Katy se provinile kousla do rtu. Měl pravdu. Také byl podveden. Sel do tohoto manželství s vlastními představami a ona mu neřekla vůbec nic o těch svých. „Já vím, Garrette.”

Napil se a pokračoval: „Když teď ode mě odejdeš, necháš mě v pěkné bryndě, Katy. Spoléhal jsem na tebe. Chtěl jsem to oddělení rozběhnout během příštího půl roku.”

Rozpačitě si poposedla. „Já vím. Ale, Garrette, copak nevidíš.”

„Jediné, co vidím,” přerušil ji nemilosrdně, „je, že mám pěkný problém.”

Katy mlčela. Osobně si myslela, že Garrett dokáže zvládnout jakkoli vážný problém, ale nemohla popřít, že mu zhatila plány.

Navíc ho ani nemohla obvinit z toho, že by ji chtěl podvést. Nikdy nic nepředstíral a nenabízel jí nic, co by jí nechtěl dát. To ona si stavěla hrady z písku a propadla vlastním představám.

„Spoléhal jsem na tvou pomoc, Katy. Měl jsem spoustu plánů.”

„Ano, ale.”

„Pomohlo by mi, kdybys se mnou mohla aspoň chvilku zůstat,” řekl tiše.

Katy k němu tázavě vzhlédla. Tón jeho hlasu byl znepokojivý.

„Na chvilku?”

„Na půl roku, Katy. Víc nežádám. Co se stalo, to se stalo. Jednou jsi za mě vdaná a strávili jsme spolu noc. Nic horšího se už stát nemůže, ne? Zůstaň a pomoz mi. Můžeš to považovat za pracovní úkol. Budeš dělat stejnou práci jako pro otce. Uděláme to oficiálně. Budu ti dávat plat.”

Katy na něj konsternované vytřeštila oči. „Půl roku! Ale.”

„Tak jo,” řekl unaveně. „Vyhrálas. Tři měsíce.”

ČTVRTÁ KAPITOLA

Tři měsíce! Katy se choulila na své straně mercedesu, nehnuté zírala na ubíhající silnici a pořád nemohla uvěřit lomu, že se od něj nechala přemluvit. Bude to utrpení.

Přesto se jí částečně ulevilo. Milovala Garretta, a když mu říkala, že se chce rozvést, měla pocit, že se jí rozskočí srdce. Teď měla tříměsíční odklad. Vmanévroval ji do něj Garrett, ale pravdou bylo, že mu to dovolila. Pocit viny byl sice mocnou motivací, ale nebyl natolik silný, aby ji udržel u Garretta, kdyby tam nechtěla být. Katy to věděla. Nechtěla se prostě zatím vzdát svého snu.

Byla to hloupost, začít znovu snít. Za tři měsíce se nic nezmění. Garrett bude stejný jako teď: upřený na svou vlastní vizi budoucnosti. Neměl v životě prostor na něco lak sentimentálního, jako je láska. Sám to přiznal. Ale Katy stejně začala znovu doufat. Tři měsíce jsou dlouhá doba. Za tři měsíce se může ledacos přihodit. Když bude mít štěstí.

Pohlédla po očku na Garretta, který řídil se svou obvyklou uvolněnou soustředěností. Od okamžiku, kdy opustili hotel, toho moc nenamluvil.

„Máš hlad?” přerušil dlouhé mlčení.

Katy si ke svému překvapení uvědomila, že ano.

„Trochu.”

„To mě ani nepřekvapuje. K snídani jsi skoro nic nesnědla. Říkal jsem ti, ať si toho vezmeš víc.”

„Já vím. Ale neměla jsem hlad.” Katy slepě zírala z okna. „Spíš jsi mě nechtěla poslechnout,” opáčil Garrett. „Možná.”

„No, aspoň že to přiznáš. To se budeš celé příští tři měsíce chovat tak, jako kdyby se ti zastavil celý život?” „A není to tak?”

„Jsi na tom stejně, jako kdybys pracovala pro otce. Budeš dělat stejnou práci.” Zamyslel se. „Téměř stejnou,” dodal.

Katy měla nejapný pocit, že Garrett svoje tvrzení poopravil, protože si právě vzpomněl, že je za něj vdaná a že mu jeho postavení manžela pořád ještě přináší určitá manželská privilegia. Cítila, jak jí zahořely tváře. Během těch okamžiků, kdy byla v jeho náručí, se cítila jako královna. Garrett byl nesmírně štědrý, myslel při milování jenom na ni. S rozkoší si užívala jeho pozornosti, dokud na ni nedopadla ve vší své tíze realita. Ale bylo zjevné, že Garrettovi vůbec nepřipadá, že by jeho chování v posteli bylo v rozporu s tvrzením, že ji nemiluje. Katy měla vztek, že může být tak skvělý milenec, a přitom ji nemilovat. Teď od ní Garrett s typickou mužskou arogancí očekává, že převezme své povinnosti v jeho posteli i firmě.

„Ty si myslíš, že se chovám jako idiot, co?” poznamenala.

Vrhl na ni zkoumavý pohled, jako by zvažoval, jestli snese pravdu. „Nemyslím, si, že bys byla idiot. Na to tě znám moc dobře. Jsi chytrá, systematická a efektivní.”

„Pěkně děkuju.”

Ignoroval její sarkasmus a pokračoval: „Ale zabředáš do tohohle zmatku zbytečně hluboko. Děláš z toho zbytečnou vědu. Do tohohle manželství jsme oba šli s otevřenýma očima. Řekl jsem ti, co přesně

chci a očekávám. A tys přiznala, že jsem ti nikdy nelhal ani se tě nesnažil podvést.”

„A co moje očekávání a potřeby?” opáčila.

„Myslel jsem,” pravil vehementně, „že vím, co chceš od manžela. Nikdy jsi mi nenaznačila, že ti nestačím.”

„Asi jsme spolu měli víc mluvit,” odtušila Katy lítostivě.

„Namluvili jsme toho spoustu.”

„Mluvili jsme o koních, o chovných programech a tvých plánech do budoucna. Mluvili jsme o mé nové práci ve tvé poradenské firmě. Mluvili jsme o tvém novém domě. Ale nikdy jsme nemluvili o nás. o tobě a mně.”

„Když jsme mluvili o plánech do budoucna, mluvili isme i o tobě a o mně.”

„Pokud ano, máme asi vážný problém s komunikací, nemyslíš?” střelila nazpátek.

„Nic, co by se nedalo časem vyřešit,” řekl tiše. „Začneme na tom pracovat za pár týdnů.”

„Není třeba, abychom následující dva týdny předstírali, že jsme na líbánkách. Co se mě týče, to, co teď máme, je obchodní dohoda, ne manželství.”

„Nenapadlo tě, Katy, že já mám ve hře víc než jen obchodní

dohodu?”

Katy se po něm zvědavě otočila. „Například?” „Například svou hrdost,” opáčil Garrett pevně. „Jo tak.” Katy ztratila o toto téma zájem.

Garrett se dopálil. „Tobě možná na mojí hrdosti ani za mák nezáleží, ale mně ano. Nechci, aby se moji zaměstnanci a přátelé dozvěděli, že se se mnou moje žena rozhodla rozvést hned o svatební noci. Budeme se před lidmi chovat jako novomanželé. Kromě toho potřebuju dodělat pár věcí na domě a ve stájích. Potřebuju čas. Za posledních pět let jsem si udělal volno je na pár víkendů.”

„Jestli chceš příští dva týdny vyplýtvat, nebudu ti to vymlouvat.” Katy byla rozhodnutá tuhle konverzaci ukončit. „Podívej, bufet. Můžeme si tam koupit něco k jídlu.”

Ke Garrettovu novému domu dorazili chvíli po setmění. Měsíc zastiňovaly mraky, a tak nebylo skoro nic vidět.

Ale když jí Garrett začal popisovat noční scénu, Katy cítila, jak je spokojený. „Dům je támhle nalevo za těmi stromy. Za chvíli ho uvidíš. Je téměř na vršku útesů. Bude se ti líbit, Katy. Střecha z červených tašek, bíle omítnutá fasáda a spousta velkých oken a dveří. Veliká zahrada. Támhle napravo jsou stáje a výběhy. V současné době je tam místo pro dva koně. Na tom kopečku nad stájemi je domek Brackenových. Počkej, až to celé uvidíš za denního světla. Je to krásný kus země.”

Katy se snažila ignorovat nadšení v jeho hlase. Nebylo to jednoduché, protože se jí zmocňovala zvědavost. Až do včerejšího večera se těšila, že tu bude žít. Myslela si, že tohle místo bude jejím domovem. A teď bude jejím domovem jen na tři měsíce.

„Zdá se, že Bracken nerozsvítil. Sakra, říkal jsem mu, že chci, aby nechal svítit světlo na zápraží.” Garrett zpomalil a nakonec zastavil na dlouhé, okrouhlé příjezdové cestě. Zamračil se na ztemnělý dvoupatrový dům. Reflektory odhalily široké, klenuté dveře a část skalky s květinami.

„Třeba zapomněl,” uklidňovala ho Katy, pomalu otevřela dveře a vystoupila. Garrett za sebou zabouchl dveře na druhé straně vozu. „Jo, možná zapomněl,” zamumlal, zatímco hledal klíč od domu. „Nebo začal pít moc brzy odpoledne.”

„On má problémy s alkoholem?”

„Atwood něco v tom smyslu naznačoval. Neříkal nic podrobného. Ráno si s Brackenem promluvím. Jestli tu chce zůstat, bude se muset naučit poslouchat příkazy.”

Katy nic neříkala, ale v duchu doufala, že Emmett Bracken rychle pochopí, že jeho nový zaměstnanec flákače netrpí. Jako dospívající mladík vždycky odváděl ve stájích jejího otce dobrou práci. Katy v posledních dvou měsících pochopila, že se v tomto ohledu nezměnil. Pracoval tvrdě a od ostatních očekával totéž.

Garrett otevřel dveře a nahmatal vypínač. Katyinu zraku se naskytl pohled do prostorné vstupní haly s podlahou z naleštěných kamenných dlaždic. Vešla dovnitř a proti své vůli se usmála. „Ach, to je krása, Garrette,” zašeptala, když se rozhlédla kolem. Nad hlavou jí svítil krásný lustr z tepaného železa a skla. Podívala se na sebe do ozdobně zarámovaného zrcadla, které viselo nad dlouhým,

nablýskaným stolem. Žena, která se v zrcadle objevila, ji trochu překvapila. Zdálo se, že jejímu obličeji dominují oči, ve kterých se jí zračila zvláštní kombinace ostražitosti a únavy. Vlasy měla celé rozcuchané, zelenou blůzku zmačkanou od dlouhých hodin strávených v autě. Nevypadala vůbec tak elegantně, schopně a profesionálně jako jindy.

„Jsem rád, že se ti dům líbí. Myslel jsem na to, když jsem říkal té bytové návrhářce, co od ní chci.”

Společně zamířili do obývacího pokoje.

Garrett rozsvítil, a zatímco se Katy rozhlížela kolem, cítila na sobě jeho upřený pohled. Podlaha byla ze dřeva. Jedné stěně dominoval masivní kamenný krb. Kolem krbu stála skupinka krásného koženého nábytku. Velký koberec s třásněmi, který ležel ve středu místnosti, byl moderní verzí indiánského vzoru. Stěnu s výhledem na ztemnělé moře vyplňovala okna od podlahy až ke stropu.

„Návrhářka odvedla skvělou práci,” připustila Katy.

V Garrettových očích se objevilo hloubavé uspokojení. „Řekl jsem jí, že chci, aby se tu mojí ženě líbilo.”

Katy si připadala provinile, když si uvědomila, jak moc se Garrett snažil, aby se tu cítila dobře. Raději si připomněla, že pro to měl čistě pragmatické důvody.

„Kuchyň je támhle,” řekl Garrett, když se Katy otočila. „Je veliká a kompletně vybavená.”

Katy prošla jídelnou s elegantním borovým stolem do obrovské kuchyně, zjevně zařízené pro někoho, koho baví vařit.

„V posledních měsících jsem zjistil, že ráda vaříš,” zamumlal Garrett.

Katy prudce zvedla hlavu. Přece jen v posledních týdnech věnoval pozornost některým osobním věcem. Nic neřekla a otevřela dveře lednice. Byla prázdná.

„Dobře, že jsme cestou nakoupili,” poznamenal Garrett při pohledu na prázdné police. „Mám hlad jako vlk.”

Katy přemítala, jestli to má být narážka, že by se měla chopit svých ženských povinností. Zastrčila si ruce do kapes a zamyšleně

pohlédla na Garretta. Tvářil se nevinně. Chvíli bojovala sama se sebou. Také měla hlad.

„Co kdybys přinesl to, co jsme koupili, a já bych udělala něco k večeři?”

Garrett se spokojeně pousmál. „Dobrý nápad.”

O tři čtvrtě hodiny později měla Katy hotový salát z rajčat, okurek a ovčího sýra, rýži a jednoduché kari s krevetami. Garrett mezitím vyložil auto. Vrátil se do kuchyně ve chvíli, kdy prostírala stůl.

„Je to už pěkná doba, co jsme naposledy jedli,” prohlásil. Došel ke stolu a zadíval se na úhledně upravený salát a kari. Vypadal potěšené. „Voní to hezky. Otevřela jsi víno?”

„Ne.” Katy ho pozorovala od posledních příprav koutkem oka. „Nevěděla jsem, jestli ho budeš chtít.”

Garrett přimhouřil oči. „Tohle je naše první jídlo v našem novém domě. Řekl bych, že taková příležitost si zaslouží přípitek.”

„Ano?” Nikdy by ji nenapadlo, že by Garrett mohl být oslavovací typ. „No, vzhledem k okolnostem našeho manželství si nemyslím, že bychom museli dnes večer slavit.” Sedla si a natáhla se po míse se salátem.

„Je to zvláštní příležitost,” pravil Garrett rozhodně, „a my ji oslavíme s náležitou úctou.” Dvěma dlouhými, netrpělivými kroky došel k ledničce a trhnutím otevřel dveře. Sáhl dovnitř a vytáhl láhev šampaňského, kterou Katy viděla naposledy v chladicí nádobě plné roztátého ledu.

„My jsme to víno nenechali v hotelu?” Dívala se, jak Garrett otevírá láhev.

„Kdyby bylo po tvém, nechali bychom ho tam. Ale já jsem si řekl, že když už jsme za ten pokoj zaplatili takové peníze, musíme se z toho pokusit aspoň něco vyzískat. A vzhledem k tomu, že to šampaňské bylo jediné, co se dalo odnést, vzal jsem ho s sebou.” Střelil po Katy pohledem, a pak se zase začal věnovat zátce.

Katy cítila, jak rudne. Nemusel říkat, že považuje všechno ostatní v tom hotelovém pokoji za naprostou katastrofu. To ona také. Ale stejně jí připadalo zvláštní, že to víno vzal s sebou. Ona na něj ani nepomyslela. Chtěla jen být co nejdřív pryč.

Zátka vyletěla s tlumeným žuchnutím do stropu. Z láhve ale neunikla jediná bublinka. Katy si vzdorně pomyslela, že to je pro Garretta typické. Vždycky měl všechno pod kontrolou.

Když se vrátil ke stolu se dvěma skleničkami na dlouhé nožce, všiml si jejího výrazu. „Vzpomeneš si na naši svatební noc pokaždé, když budeš pít šampaňské, lásko?”

Škádlivý tón jeho hlasu se jí nelíbil. „Kdo ví? Pár skleniček a třeba na naši svatební noc úplně zapomenu.”

„Ani nápad,” zamumlal, usedl naproti ní a nalil šampaňské. Odložil láhev, podal jí jednu skleničku a pozvedl druhou. Pohlédl přes její okraj na Katy. „Možná to nebylo všechno, co jsi očekávala od svatební noci, ale byla to naše svatební noc a já tě na ni rozhodně nenechám zapomenout.”

Katy ztuhla. „Na některé věci je lepší zapomenout, Garrette.”

„Některé věci,” opravil ji, „se zlepšují s praxí.” Katy se pomalu nadechla, aby se uklidnila. Věděla, co tím myslí. Říkal tím, že s ní hodlá i nadále spát.

O dvě hodiny později se už Katy chystala do postele. Než zhasla lampičku na nočním stolku, rozhlédla se po místnosti. Byla v jednom z pokojů pro hosty, zařízeném v příjemných podzimních tónech. Hlavní ložnici nechala Garrettovi.

Když se přikrývala, pocítila záblesk vzdoru smíšeného s hlubokým smutkem. Raději se soustředila na ten vzdor.

Garrett se mezitím o pár pokojů dál vynořil z koupelny, oblečený jen v džínsech, a zjistil to, co tak trochu očekával. Byl v krásné ložnici sám.

Ani nepředpokládal, že by se Katy beze slova smířila s tím, že by s ním příští tři měsíce spala v jedné ložnici. Ale stejně v to doufal. Bylo by to tak jednodušší. Kdyby mohl delší dobu působit na její něhu a smyslnost, časem by ji přesvědčil, že to, co mají společného, je dostatečné.

Jenže Katy, jak se zdálo, byla rozhodnutá ignorovat, že si jsou nejbližší právě v posteli.

Stál uprostřed pokoje, oči zavřené, čelo podmračené. Katy musela být v jedné ze tří dalších ložnic v domě. A bylo jasné, že za ním

nepřijde. S tichým zaklením došel ke dveřím, otevřel je a vyšel na chodbu.

Našel ji v poslední místnosti a usoudil, že kdyby ho opravdu nechtěla vidět, byla by se zamkla. Jeho pohled okamžitě upoutalo šokované trhnutí v posteli. V pološeru viděl její bledý obličej a roztomile rozcuchané tmavé vlasy. Vypadala na té velké posteli velice osaměle a zranitelně.

„Garrette!”

„Koho jsi čekala? Pohádkového prince, o kterém sis myslela, že sis ho vzala? Je mi líto, lásko, ale zbyl ti jen starý žabák.” Založil si ruce na prsou a opřel se o zárubeň.

Zvedla se na loktech, aby na něj viděla.

„Možná to nebyl dobrý nápad, nechat tě dopít to šampaňské samotného.”

„Mohla ses nabídnout, že mi pomůžeš. Ale tys to vzdala po první skleničce.”

„Neměla jsem na šampaňské chuť.”

„Proč ne?” opáčil vyzývavě, protože ranila jeho city. „Není to snad romantické?”

Zachránil tu hloupou láhev jen kvůli ní a ona nevypila ani půl skleničky. Otrávilo ho to. Ráno mu to připadalo jako nesmírně romantický tah.

„Garrette, prosím. Jestli chceš zvládnout příštích pár měsíců, budeš se muset snažit být zdvořilý.” „Chlap nemůže být pořád zdvořilý.” „Ty jsi byl, dokud…”

„Nemusíš mi opakovat, kdy přesně sis uvědomila, že nejsem tvůj vysněný rytíř v lesklé zbroji. Už vím, že to bylo v okamžiku, kdy sis uvědomila, že se s tebou dokážu milovat, aniž bych tě zahrnul prázdnými vyznáními nehynoucí lásky.”

„To stačí, Garrette,” řekla tiše, ale rozhodně. „Tohle nemusím poslouchat.”

„Ale musíš. Jsi moje žena. “

„Jsem tvůj zaměstnanec,” vypálila nazpátek. „Teď zavři dveře a vrať se do svého pokoje, než na tebe podám žalobu za sexuální

obtěžování.” Znovu si lehla, otočila se čelem ke zdi a přitáhla si deku až ke krku.

„Řekni mi jen jednu věc, Katy.”

„Jakou?”

„Chci vědět, jestli jsem vážně tak nešikovný milenec, že led nemůžeš vystát představu, že bych se tě dotýkal.”

Následovalo šokované ticho, než Katy prkenně odpověděla: „To snad víš.”

„Ne, nevím. Kdybych to věděl, neptal bych se.” „Proboha, Garrette.” „Řekni mi pravdu. “

„Tak dobře,” zavrčela a přetáhla si deku přes hlavu. „Řeknu ti pravdu. Co se týče tělesné stránky věci, všechno bylo. bylo dokonalé. Tak. Jsi spokojený? V téhle oblasti nemám žádné stížnosti. Teď odtud zmiz.”

Garrett začal beze slova couvat z místnosti. Když Katy vykoukla zpod deky, zastavil se. „Garrette?”

Zaplála v něm naděje. „Copak, miláčku?” „Byla krásná?”

Zatvářil se nechápavě. „Kdo jako?”

„Ta žena, kterou jsi tehdy před lety miloval.”

Naděje se změnila v rozladění. „Co je to za hloupou otázku, Katy? Vždyť už ani nevím, jak vypadala. Řekl jsem, že jsem si z ní vzal ponaučení, ne že nosím v peněžence její fotku.”

„Jen mě to zajímalo.”

„Chceš říct, že jsi byla zvědavá, jestli toho pořád ještě lituju,” vyštěkl Garrett podrážděně. „Odpověď zní ne.” „Jak to můžeš vědět?” naléhala Katy.

„Protože jsem ji před pěti lety znovu potkal,” vysvětloval Garrett. „Tehdy jsem ji už mohl mít. Místo toho mi stačil jediný pohled na ni a děkoval jsem Bohu, že jsem tomu poprvé unikl. Byla to studená, vypočítavá děvka. Spokojená?” Garrett se otočil na podpatku a vrátil se chodbou do samoty svého pokoje. Tělo měl napjaté nevybitou vášní. Pohlédl na prázdnou postel, která na něj čekala, a zamířil znovu do koupelny, aby se podrobil léčivému působení studené sprchy.

PÁTÁ KAPITOLA

Katy druhý den ráno zrovna dodělala palačinky, když se ozvalo zaklepání na dveře. Během dlouhé, neklidné noci si říkala, že Garretta nechá, aby se o sebe postaral sám, ale nějak na to neměla nervy. Odložila talíř s palačinkami a zamířila ke dveřím. Říkala si, jestli by neměla zavolat Garretta. Pokud věděla, byl ještě ve sprše. Za posledních čtyřiadvacet hodin se sprchoval už poněkolikáté.

Otevřela dveře a zjistila, že na prahu stojí větrem ošlehaný muž, kterému mohlo být cokoli mezi padesáti a sedmdesáti. Měl na sobě džíny, obnošené jezdecké boty, vybledlou plátěnou košili a zmačkanou kšiltovku. Dotkl se dvěma prsty kšiltu a upřel na ni kalné modré oči. Roky pití v nich zanechaly své známky, ale bylo zjevné, že dnes ráno nepil.

„Dobré ráno, madam. Jsem Emmett Bracken. Vy asi budete paní Coltraneová. Pan Coltrane říkal, že si přivede ženu.”

„Těší mě.” Rozhodla se, že nebude své postavení v domácnosti rozebírat. Bylo by to obtížné, zvlášť když měla na ruce snubní prsten. Připomněla si v duchu, že si ho pak musí sundat. „Ráda vás poznávám, Emmette. Slyšela jsem, že se o tenhle dům staráte už odnepaměti.”

„Nikdy by mě nenapadlo, že na tomhle místě někdy bude žít někdo jiný než pan Atwood. Málem nás to se ženou porazilo, když jsme se doslechli, že to prodal. Bylo to smutné, sledovat ho, jak postupně rozprodává všechny pozemky. Royce Hutton pěkně zuřil, když zjistil, že dům a tenhle poslední kus země připadne novému majiteli.” „Royce Hutton?”

„Jo, patří mu pár akrů v sousedství. Pěstuje drahý dobytek a prodává ho po světě lidem, kteří se snaží vylepšit svůj chov. Měl na tenhle kus země spadeno už léta. Snažil se pana Atwooda přesvědčit, aby mu to tu prodal, ale pan Atwood si stál za svým. Syn pana Huttona byl s mladým panem Atwoodem, když se stalo to neštěstí. Pan Atwood už od té doby nechtěl mít s panem Huttonem nic

společného. Vlastně s žádným z rodin těch chlapců, kteří u toho

byli.”

„Aha,” přikývla Katy. Matně si vzpomínala, že jí o tom Garrett vyprávěl. Modlila se, aby už Garrett přišel. Nevěděla, o čem se má s Emmettem Brackenem bavit. „Mohu vás pozvat na kávu, Emmette?”

„Ne, díky. Právě jsem jedno kafe měl. Zastavil jsem se tu, protože pan Coltrane chtěl, abych začal brzy ráno dělat na těch stájích. Prý si sem chce brzy přivézt svého koně.”

„Jsem si jistá, že se bude chtít pustit do práce co nejdřív, ale ještě ani nesnídal. Přijde za vámi hned, jak se nají.” Bracken přikývl.

„Tak jo. Řekněte mu, že budu ve stájích.” „Dobře.”

Bracken nakouknul kolem ní do kuchyně a zaváhal. „Vidím, že se to tu dost změnilo. Jako kdyby to vůbec nebyl ten samý dům. Je zvláštní, že tu už nebydlí žádný Atwood.” Zavrtěl hlavou. „Celé ty roky. Já a moje paní jsme si byli jistí, že tu jednou bude bydlet Silas ův syn Brent.”

„To je pochopitelné.”

„Chodil s mojí dcerou Felice, víte.” V jeho hlase bylo slyšet hrdost.

Katy si odkašlala. „Ne, to nevím.”

„Moje Felice je krasavice. Měli se brát. Potom se stala ta nehoda. Všechno se zhroutilo. Silasova žena zemřela a Silas postupně tak nějak ztratil o tohle místo zájem. Moje žena se z toho nikdy pořádně nedostala.”

„Život se občas ubírá jinými cestami, než si naplánujeme,” řekla Katy z vlastní nedávné zkušenosti.

„To je pravda.” Bracken se znovu dotkl dýnka kšiltovky. „Tak zatím, paní Coltraneová. Za chvíli vás přijde pozdravit moje žena. Vyřiďte manželovi, že začnu sám.”

„Vyřídím,” slíbila Katy. Když pomalu zavírala dveře, vycítila za sebou Garrettovu přítomnost.

„To byl Bracken?” zajímal se Garrett, zatímco si vyhrnoval rukávy modré pracovní košile.

„Ano.” Katy ho pozorovala se smutným pocitem v srdci. Jak řekla Emmettu Brackenovi, život se občas ubírá jinými cestami, než

si naplánujeme. Tohle bylo její první ráno v novém domově. Mělo vypadat jinak. „Mám ti vyřídit, že začne s prací ve stájích.”

Garrett zběžně přikývl. „Dobře. Co je k snídani?” Pohlédl na sporák.

„Palačinky s javorovým sirupem. Káva je hotová.” Okamžitě se přiměla k ostřejšímu tónu. Přece dokáže být tak efektivní a profesionální jako on. Odlepila se od dveří a zamířila ke sporáku. „Sedni si, já ti to přinesu. Emmett říkal, že se prý o tenhle dům a pozemky zajímal Royce Hutton.”

„Hutton se bude muset naučit žít s tím, že nedostal, co chtěl,” pravil Garrett lakonicky. „To se dříve či později stane každému z nás, ne?”

Katy přemýšlela, jestli tím myslel ji. Odnesla na stůl talíř s palačinkami. „Jo, to je pravda.” Posadila se. „Kdy myslíš, že budeš mít připravenou stáj a výběh pro Rudého paprska?”

„Brzy. Jeden z boxů bychom měli být schopni dát do pořádku během pár dní. Stačí jen objednat seno a zrní.”

Katy přikývla, rozhodnutá zachovat obchodní atmosféru, která mezi nimi tak nějak vznikla. „Paní Brackenová dnes dopoledne přijde, aby si se mnou prošla dům.”

„Dobře,” zamumlal Garrett. Na chvíli se odmlčel, aby mohl ochutnat palačinky. „To je dobře, že umíš vařit,” řekl nakonec pochvalně. „Brackenová žena se může postarat o jídlo během dne, ale jinak bych byl raději, kdybys vařila ty. Nemám rád, když se mi po ránu nebo při večeři pletou pod nohy cizí lidi. Mám rád soukromí.”

„Znamená to, že mám připojit vaření ke svému popisu práce?” opáčila kousavě.

Garrett po ní střelil pohledem. „Vidím, že máš moje důvody, proč jsem si tě vzal, prokouknuté, co?”

„Prokoukla jsem je pozdě, ale myslím, že už je chápu.” Garrett si vzal další sousto.

„Ty jsi ale paličatá ženská. Nechápu, jak jsem si toho mohl před svatbou nevšimnout.”

„Možná ses na mě pořádně nedíval,” řekla Katy tiše. „Viděl jsi jen všechna ta lákadla, která mě obklopovala. Společenské konexe,

dobrý původ, kvalitní vzdělání. Všechny ty věci, které tobě chyběly, když jsi dospíval. Navíc jsem vždycky působila přívětivě, nenáročně a povolně. Co jiného by mohl muž od ženy chtít?”

Garrett ji probodl varovným pohledem. „Katy, beztak je mezi námi dost napětí. Pro dobro nás obou bych ti radil, abys mě moc nedráždila.”

Katy si nebyla jistá, jak toho docílit, a tak raději mlčela.

K jejímu překvapení se situace během následujících dvou dní trochu uklidnila. Snažila se ke Garrettovi chovat zdvořile a profesionálně, on jí oplácel odtažitou zdvořilostí, která však nedokázala úplně zakrýt jeho nespokojenost. Katy měla pocit, že je rozhodnutý dát té situaci čas.

Ukázalo se, že Nadine Brackenová, zarputile se tvářící žena stejně neurčitého věku jako její manžel, je poměrně šikovná a užitečná, ačkoli není zrovna výřečná. Když ji

Katy chválila za to, jak skvěle se stará o dům, jen pokrčila rameny. „Starám se o něj odnepaměti. Vždycky se mi tu líbilo,” řekla. „Začala jsem u Atwoodů pracovat, ještě když jsem byla na střední škole. Emmett také. Atwoodovi se k nám vždycky chovali jako k členům rodiny, jestli víte, co tím myslím. Dokonce to vypadalo, že jednou opravdu rodina budeme.” Věnovala Katy zvláštní pohled. „Emmett a já jsme si mysleli, že naše dcera, Felice, tu jednou bude žít.”

Katy nevěděla, co na to říct, a tak obrátila list. „Ta bytová návrhářka to tu asi trochu změnila, viďte?”

Nadine sjela zhoubným pohledem nový nábytek v obývacím pokoji. „Jo. Chovala se, jako kdyby jí to tu patřilo. Převrátila celý dům vzhůru nohama.”

„Teď je to tu ale hezké,” řekla Katy. Cítila zvláštní potřebu návrhářku obhájit. Garrett dal dům předělat, protože chtěl potěšit svou novou ženu. Katy si při tom pomyšlení připadala provinile.

Třetího dne dopoledne přijel na návštěvu Royce Hutton. Garrett byl venku a zrovna dohlížel na závěrečné přípravy pro Rudého paprska, a tak sousedovi přišla otevřít Katy. Byl to pohledný muž, kterému mohlo být necelých čtyřicet, s nakažlivým úsměvem. „Vy jste určitě paní Colt-aneová. Já jsem váš soused, Royce Hutton.

Přišel jsem se vám představit a ještě jednou si zalitovat, že se mi nepodařilo tenhle kus země koupit. Doufám, že se vám tu líbí.”

Katy nedokázala odolat veselí v Huttonových oříškových očích. Po několika dnech strávených vedle chmurného Garretta to byla úleva, setkat se s někým, kdo se snažil být milý. „Prosím, pojďte dál, Royci. Už jsem slyšela, že jste měl o ten dům a pozemek také zájem. Je tu krásně, viďte?”

„Jo, to máte pravdu.” Royce ji následoval do obývacího pokoje. Přejel očima nové zařízení a poznamenal:

„Coltrane se vytáhl, co? Slyšel jsem, že za nové zařízení domu utratil celé jmění. Vypadá to tu jako ze žurnálu.”

„Že ano? Garrett chtěl, aby všechno bylo dokonalé. Mohu vám nabídnout šálek kávy?”

„Děkuji.”

Ve dveřích se nehlučně zjevila Nadine Brackenová, utěrku v ruce. „Já to obstarám, paní Coltraneová.”

Katy se vděčně usmála. „Díky, Nadine.”

Když podmračená žena odešla, Royce povytáhl obočí. „Oni tu žijí odnepaměti, víte,” zamumlal. „Bylo to pro ně těžké, když to tu starý Silas prodal. Chce si je Garrett nechat?”

„Pokud vím,” odpověděla Katy vyhýbavě, „zatím se nerozhodl ani tak, ani onak. Prosím, posaďte se.”

„Díky.” Royce se pohodlně uvelebil v bílém koženém křesle. „Slyšel jsem, že jste se za svobodna jmenovala Randallová a že váš otec chová araby. Nejste dcerou Harryho Randalla?”

„Novinky se šíří rychle, viďte?”

Royce se uchechtnul.

„Coltrane se s tím nijak netajil. Mám dojem, že je hrdý na to, že si vás mohl přivést domů.”

Hrdý na to, že si mohl přivést domů Randallovou, myslela si Kate. Naštěstí ji od odpovědi zachránil příchod paní Brackenové. „Á, tady máme kávu. Díky, Nadine.”

Nadine přikývla, nic neřekla, postavila tác na stůl a zase zmizela. Katy se pustila do nalévání.

„Před nějakou dobou jsem s vaším otcem obchodoval,” pokračoval Royce nenucené. Vzal si od Katy šálek. „Posílal jsem mu

jednu ze svých nejlepších klisen k oplodnění Stříbrným měsícem. Mám od něj teď úžasného hřebečka.”

„Jak se ta klisna jmenovala?”

„Ranní rosa.”

Katy se usmála. „Vzpomínám si na ni. Donedávna jsem vedla otcův chovný program. Stříbrný měsíc je nádherný hřebec. Jeho potomci vždycky zdědí jeho inteligenci a postavu. S tím hřebečkem určitě vyhrajete nějakou cenu.”

Royce se zazubil. „Měl jsem s tou klisnou přijet sám. Byl bych vás poznal dřív než Coltrane.”

Na naleštěné dřevěné podlaze zavrzaly kroky a do konverzace se s ostrostí břitvy vložil Garrettův hlas: „To by vám nepomohlo, Huttone. Tou dobou jste byl ženatý.” Garrett vešel do místnosti, letmo se podíval na svou ženu, potom pohlédl na Huttona.

„Další příklad mého špatného načasování,” opáčil Royce suše.

„Někdo má štěstí, někdo zase smůlu.” Garrett se posadil na gauč vedle Katy. Vůbec ho nezajímalo, že by mohl neposkvrněné kožené potahy umazat špínou z pracovních kalhot. Zdálo se, že ho mnohem víc zajímá to, aby sousedovi ukázal, že je Katy zadaná.

Katy byla na rozpacích. Z Garretta vyzařoval nový druh napětí, takový, jaký u něj ještě nikdy nezažila. Na okamžik ji napadlo, že to je žárlivost, ale pak si řekla, že to bude spíš projev jeho vlastnické pýchy.

Nenucenost Royce Huttona však trapnou situaci rychle zahnala. Zdálo se, že je ochotný respektovat Garrettův zjevný nárok na dům i jeho ženu. Katy si nebyla jistá, jestli se jí líbí, že se s ní nakládá jako s něčím majetkem, ale byla ráda, že nevznikne scéna.

„Nepřišel jsem jen proto, abych se představil a abych tady Coltraneovi způsobil škodolibou radost,” usmál se na Katy, když dopil kávu. „Chtěl jsem vás oba pozvat, jestli nechcete večer přijít na malou sousedskou party. Vím, že přicházím dost pozdě, ale říkal jsem si, že jste na líbánkách, a tak asi nebudete mít po večerech plno společenských akcí.”

„To by bylo hezké, poznat sousedy,” řekla Katy rychle, i když se Garrett zamračil. Nebyla si jistá, jestli chce pozváni přijmout proto, že nechce být s manželem zase celý večer sama, nebo jestli se mu

prostě chtěla alespoň v něčem nenápadně postavit. Poslední dobou si nerozuměla.

Garrett jí věnoval dlouhý, zamyšlený pohled, ale nakonec bez přílišného nadšení přikývl. „Budeme tam,” oznámil Huttonovi.

„V tom případě jsem splnil své poslání,” prohlásil Royce a zvedl se na nohy. „Už půjdu. Mají mi odpoledne přivézt nějaká zvířata.”

„Díky, že jste se zastavil,” řekla Katy vřele, když otevírala vchodové dveře. Budeme se na dnešní večer těšit.”

„To jsem rád. Tak zatím.” Royce došel ke svému BMW, nastoupil, nastartoval a vycouval z příjezdové cesty.

„Nemusíš stát ve dveřích a zasněně za ním zírat,” zabručel Garrett.

Katy překvapeně zamrkala. „Já jsem za ním nezírala.”

„To doufám. Byl bych nerad, kdyby sis o Huttonovi začala dělat nějaké naděje. A už vůbec nechci, aby si on začal dělat nějaké naděje o tobě.”

Katy se zašklebila. „To těžko,” opáčila.

„Myslíš že ne? Je rozvedený teprve pár měsíců. V poslední době jde po všem, co vypadá jen trochu jako žena.” „Garrette, nebuď směšný.” „Jsem jen opatrný.”

„Nevím, co se tak rozčiluješ,” procedila Katy skrz zuby. „Koneckonců, Royce věděl všechno o farmě mého otce. Věděl, že jsem dcera Harryho Randalla, a jsem si jistá, že to dnes večer vyzvoní i všem sousedům. To byl také jeden z důvodů, proč sis mě vzal, ne? Abys mohl těžit z konexí mé rodiny. Chtěl jsi dokázat sám sobě i ostatním, že jsi už dost bohatý a úspěšný na to, aby sis mohl vzít dceru muže, kterému jsi kdysi čistil stáje. Díky Royceovu dnešnímu pozvání se se mnou budeš moci večer pochlubit.”

Garrettovi zaplála v očích divoká zloba.

„Nevíš, co říkáš.”

„Říkám jen to, co si povídali lidé na svatbě.” Upřel na ni pohled. „A tys tomu věřila?”

„Tehdy ne. Dokud jsem si neuvědomila, že mě nemiluješ. Fakt, že jsem dcera Harryho Randalla, vysvětluje velkou část tvého zájmu

o mě. Byla jsem hloupá, že jsem se nezajímala o tvé skutečné důvody dřív, než jsem si tě vzala.”

„Sakra, Katy. Já jsem si tě přece nevzal proto, že bych chtěl někomu něco dokazovat. Uvažuj hlavou, proboha. Vážně si myslíš, že bych si uvázal na krk na ženskou, kterou nechci, jen proto, abych dokázal, že si ji můžu vzít?”

Přerušil ho zvuk přijíždějícího auta. Katy vděčně vykoukla ze dveří. K domu se blížil náklaďák s přívěsem pro koně.

„Myslím, že je tu Rudý paprsek,” řekla prkenně.

Garrett si postrčil klobouk hluboko do očí a vyšel ven. „Bylo na čase.” Dlouhými, netrpělivými kroky vyrazil k autu.

Katy stála ve dveřích a litovala, že raději nedržela jazyk za zuby. Po chvíli jí slabé zašimrání v zádech prozradilo, že není sama. Nervózně se otočila a spatřila Nadine Brackenovou, jak stojí ve dveřích do obývacího pokoje. Tvářila se vykuleně. Katy přemítala, kolik toho asi slyšela.

„Vy jste mě vylekala,” řekla a přinutila se k úsměvu.

„Chtěla jsem se zeptat, jestli nemám převléknout postele.”

Katy si šokované uvědomila, že Nadine Brackenová ví, že její noví zaměstnavatelé nespí spolu. „Ne, to může počkat do zítřka. Můžete už jít. Myslím, že už vás dnes nebudeme potřebovat. Večer se chystáme pryč.”

„Dobře.” Nadine nehlučně zmizela.

Katy se otočila a zadívala se znovu ven. Garrett se bavil s řidičem náklaďáku. Vyšla ven a pomalu zamířila k přívěsu pro koně. Byla na Rudého paprska zvědavá. Hlavou jí probleskla vzpomínka na tajnou návštěvu rodea, když jí bylo asi patnáct. Měla tenkrát oči jen pro Garretta, přesto si však matně vzpomínala na ospale vypadajícího hnědáka. Vzpomínala si také, jak se ten ospalec najednou probral z letargie a vyrazil jako blesk za pronásledovaným teletem. Katy se pousmála. Pro Garretta to tehdy bylo velké vítězství.

Rudému paprskoví už musí být pěkných pár let, uvědomila si Katy. Sedmnáct nebo osmnáct. To bylo na koně dost. To, že ho Garrett pořád měl, vypovídalo hodně o jeho povaze.

Když došla k přívěsu, Garrett zrovna Rudého paprska vyváděl ven. Bylo však zjevné, že Paprsek jeho pomoc nepotřebuje. Byl na

vykládání z auta zvyklý. Pozdravil Garretta tichým zaržáním, potom znuděně švihnul ocasem.

„Vypadá stejně ospale, jako když jsem ho viděla naposledy,” poznamenala ve snaze zbořit tu novou nepříjemnou bariéru, kterou před chvílí úspěšně postavila mezi sebe a manžela.

Garrett na ni zkoumavě pohlédl, jako by se snažil zjistit, proč je najednou tak přátelská. Rudý paprsek při zvuku jejího hlasu nastražil uši a otočil velkou hlavu, aby se na ni líně podíval.

„Paprsek takhle vypadá od chvíle, co se narodil. Šetří si síly. Není jako ti napjatí, křehcí arabi, které pěstuje tvůj otec.”

„Ne,” souhlasila Katy. „Na Rudém paprskoví není nic křehkého.” Ani na jeho majiteli, dodala si pro sebe.

Garrett pohladil hnědáka láskyplně po krku, potom zvědavě pohlédl na Katy. „Jak to, že jsi už Paprska někdy viděla?”

„Když mi bylo patnáct, utekla jsem ze školy na rodeo. Doslechla jsem se, že tam budeš…” Honem zmlkla, když si uvědomila, co přiznává, a pokrčila rameny. „Prostě jsme se s několika kamarády rozhodli, že půjdeme za školu a vydáme se na rodeo. Bylo to vzrušující. Nikdy jsem za školou nebyla. Byla to pro mě velká událost. Vzpomínám si, že jste tam s Rudým paprskem taky byli.”

„Vážně?” opáčil Garrett nevinně. „Proč jsi tam šla? Myslel jsem, že ses v té době zajímala o velkolepé přehlídky v nazdobených sedlech, vyšívaných bundičkách, rajtkách a botách ke kolenům.” Do hlasu se mu vkradlo veselí. „Proč jsi chtěla vidět hrstku chlapíků v odraných džínech, kteří každou chvíli spadnou do bláta?”

Katy zvedla bradu. Přece ho nenechá, aby se tu takhle chvástal. „Byla to změna.”

„Tomu docela věřím. Líbilo se ti, když jsem spadnul?”

Katy se kousla do rtu, pak připustila: „Říkala jsem si, že si jednou polámeš všechny kosti v těle, jestli budeš dál jezdit rodeo.”

„Měla jsi pravdu. Je to zábava pro mladé kluky. Nemá to budoucnost. Proto jsem s tím taky přestal.” Garrett na ni zkoumavě hleděl a nepřestával při tom bezmyšlenkovitě hladit Rudého paprska. „Myslela sis, že jsem si tenkrát něco zlomil?”

„Jo.” Ještě teď se chvěla, když si vzpomněla na tu hrůzu, která ji polila, když ho spatřila vjet do arény na hřbetě obrovského býka.

Vydržel na něm hodně dlouho, ale nakonec ho býk stejně shodil. Chvíli to s ním vypadalo bledě, dokud okolní dav nerozptýlil býkovu pozornost a Garrettovi se nepodařilo vyškrábat na nohy. Katy se celou dobu vyděšeně klepala. O chvíli později Garrett vyhrál soutěž v chytání telat do lasa, jako by se nechumelilo a jako by mu před půl hodinou vůbec nic nehrozilo.

„Ale nakonec to dopadlo tak, že ses zranila sama tak, že už nikdy nechceš vsednout na koně,” podotkl Garrett 1iš&.v

„Život má někdy zvrácený smysl pro humor.” Katy se obrátila k odchodu. „Katy.”

Neochotně se zastavila a ohlédla se po Garrettovi.

„Co je?”

„Ten den, kdy jsi šla za školu, abys mohla na rodeo.”

„Co s ním?”

„Udělala jsi to jen proto, abys mě viděla jet?” zeptal se Garrett tiše.

On to ví, myslela si. Postřehl, jak se před chvílí podřekla, a dal si dvě a dvě dohromady. Pokusila se o povýšený úsměv. „Už je to dávno, Garrette. Nevím, proč jsem s: myslela, že by rodeo mohlo stát za vynechání školy.” Katy rozhodným krokem zamířila k domu.

Garrett se za ní díval a mlčky obdivoval křivku jejích boků, zdůrazněnou přiléhavými džínsy. Pořád si pamatoval, jaká je ta křivka na dotek, a ta vzpomínka vyvolala nepříjemný pocit napětí v přední části jeho vlastních džínsů. Když se po očku podíval na řidiče náklaďáku, zjistil, že není sám, kdo se kochá výhledem, který se jim naskytl. Měl pocit, že mu dnes jeho ženu každý okukuje. Nejprve Hutton, teď zas tenhle chlap. „Odvedu Paprska do stáje,” oznámil mu strohým tónem, aby upoutal jeho pozornost. „Hned jsem zpátky.”

„Jistě,” přitakal mladík a začervenal se. „Já počkám.”

Rudý paprsek znovu zaržál a zkusmo vzal mezi pysky rukáv Garrettovy košile. Garrett jemně zatáhl za udidlo. „Pojď, kamaráde. Chceš něco vědět? Ona lhala. Viděl jsem jí to na očích. Katy neumí lhát. Šla tenkrát za školu jen proto, aby se na nás mohla podívat.” Rudý paprsek zafrkal, ale dalo se těžko říct, jestli reagoval na Garrettova slova, nebo jestli projevoval mírnou znuděnost. Garrett ho zavedl do prostorné stáje s výběhem. „Víš, Paprsku, za dob naší

slávy nám to spolu vážně slušelo,” řekl Garrett koni a otevřel dveře připraveného boxu. „Škoda, že si už na tebe teď nemůžu vylézt a vypadat zase jako rytíř v lesklé zbroji.”

Rudý paprsek ho už ale nevnímal. Všiml si sena v rohu svého nového domova. Přiměl se k rychlejšímu kroku a vešel dovnitř. Garrett za ním zavřel dveře a právě je pečlivě zajišťoval, když do stájí vešel Emmett Bracken.

„Takže to je to zvíře, které jsme čekali?” Emmett si narazil klobouk na hlavu a zadíval se na Paprskový svalnaté zadní nohy.

„Přesně.” Garrett se opřel o dveře Paprsková boxu. „Víte, Emmette, myslím, že je na čase, abych se začal poohlížet po nějaké dobrosrdečné klisně pro mou ženu.”

„Ona jezdí?” zajímal se Emmett.

„Před pár lety se zranila a od té doby v sedle neseděla. Má strach. Ale myslím, že by se už měla do sedla vrátit.”

„A co si o tom myslí ona?” V Emmettových očích se zračila skepse.

„Víte dobře, Emmette, že ženských se je lepší na nic neptat,” opáčil Garrett.

Nechal Rudého paprska ve stájích a vrátil se k muži, který ho přivezl. Čím víc přemýšlel o tom, že by Katy přiměl znovu jezdit, tím víc se mu ta představa líbila. Ježdění by je spojilo. Mohli by jezdit spolu. Měli by další společnou věc.

Kromě toho by mu Katy mohla být vděčná, kdyby jí pomohl překonat strach, který ji jímal od toho požáru ve stájích. A s vděčností se toho dá udělat hodně.

Třeba ji i přeměnit zpátky na lásku.

ŠESTÁ KAPITOLA

O pár hodin později stál Garrett tiše ve dveřích vedoucích na terasu domu Royce Huttona. Byl teplý večer, ale od moře přicházela bouře. Zřejmě pojedou domů za deště.

Hutton sezval na svůj večírek většinu lidí ze sousedství. I když byli neformálně oblečení, bylo na nich na první pohled patrné, že jsou to úspěšní, vlivní lidé. Garrett řadu z nich znal. Bylo tu několik

profesorů z místní univerzity a spousta dalších,‘od majitelů počítačových firem až po vinaře a několik farmářů chovajících plnokrevníky.

Byla to skupina lidí, o kterých Garrett věděl, že by mu před deseti lety nevěnovali pozornost, ale dnes ho přijali za sobě rovného. Přijali i jeho ženu. Její původ jí, přesně, jak očekával, umožnil přístup přímo do středu společnosti.

Usrkával pivo a pozoroval ji, jak se nenucené baví s nějakým postarším upovídaným mužem o plemenech koní. Zjevně svého nového známého okouzlila tím, kolik toho o koních ví. Oči jí zářily zájmem a její úsměv vzbouzel v Garrettovi touhu popadnout ji do náruče a odnést si ji do nejbližší postele. Teď, když věděl, jaká ohnivá smyslnost se v ní skrývá, musel pořád myslet na to, že ho čekají tři dlouhé měsíce nuceného celibátu. Chtělo se mu křičet, když si představil, kolik času vyplýtval před svatbou. Na druhou stranu, myslel si Garrett temně, kdyby se s Katy vyspal před svatbou, učinila by svůj zničující „objev” mnohem dřív a zrušila by svatební plány. Takhle ji mohl mít alespoň na tři měsíce. Jediný problém byl v tom, že ji nemohl mít tak, jak chtěl.

Potom si vzpomněl na výraz v jejích očích, když se podřekla, že kvůli němu před lety šla za školu. Tehdy do něj byla zamilovaná. A když se před dvěma měsíci vrátil do jejího života, přesvědčila sama sebe, že ho miluje. O svatební noci se mu dala z celého srdce. Takové city hned tak nezmizí, i když to té noci zvrzal. Musí jen najít způsob, jak překonat bariéry, které mezi nimi vystavěla.

„Tak jak se ti líbí život ženáče, Coltrane?”

Garrett při zvuku známého mužského hlasu lehce natočil hlavu, ale nepřestával se dívat na Katy. „Zajímavý, Dane.”

Dan Barvon, úpravně oblečený, šťastně ženatý muž Garrettova věku, se zazubil. Sledoval Garrettův pohled. „Vidím, že jsi pořád ještě v přivykací fázi.”

„V přivykací fázi?”

„To je fáze, kdy zjišťuješ, že nedokážeš vždycky odhadnout, co si myslí. Ženy jsou zvláštní stvoření, příteli. Fascinující, ale zvláštní.”

„Jo, to máš pravdu.” Garrett upil další doušek piva. Měl Dana rád. Seznámil se s ním, když je oba pozvali na místní univerzitu, aby

tam přednášeli o svých zkušenostech v praxi. Dan byl účetní. Jeho pojednání o finančním řízení farmy skvěle doplnilo Garrettovu řeč o vedení farmy. Od té doby se s Danem často setkávali v podobných situacích.

„Rád vidím, že sis vybral ženu, která ví něco o tvém oboru. Před chvílí jsem s ní mluvil. Je to odbornice.”

„Její rodina chová odnepaměti araby,” vysvětloval Garrett. „Když byla mladší, vyhrála s nimi spoustu cen. Posledních několik let řídila otcův chovný program.”

„Bude velkým přínosem pro tvou poradenskou firmu. Zdá se, že to bude dokonalé manželství.”

„Taky že jo,” přísahal si Garrett tiše. Potom si všiml, že ke Katy míří davem hostů Royce Hutton. „Omluv mě, Dane. Vrátím se raději ke své ženě.”

Dan povytáhl obočí a věnoval Garrettovi vědoucí pohled. „To chápu. Hutton je v poslední době jako utržený ze řetězu.”

Katy si všimla, jak k ní současně míří Royce Hutton i Garrett. Napadlo ji, jestli je to náhoda, nebo jestli chce Garrett chránit svůj majetek. Nakonec usoudila, že se pokusí myslet pozitivně, a uvítala manžela úsměvem. Když jí ovinul paži kolem pasu, nebránila se. O vteřinu později k nim dorazil Hutton.

„Zdá se, že si Coltrane pořád pamatuje pár triků z dob, kdy jezdil rodeo. Drží si vás na pěkně krátkém lase, Katy.”

Katy se začervenala, pár okolních lidí se zasmálo. Cítila, jak Garrett zesílil své sevření.

„Žijeme v nebezpečné době,” pravil Garrett neurčitě. „Člověk si musí své poklady hlídat.” Pohlédl na hodinky. „Myslím, že je na čase, abychom se vydali domů, miláčku,” řekl Katy.

„Tak mluví čerstvý ženáč,” uchechtnul se někdo. „Nemůže se dočkat, až se vrátí z večírku domů.”

„Dobře si na tu dobu pamatuju,” povzdechl si jiný muž. Jeho žena ho dloubla do žeber. Následovalo množství dobře míněných poznámek a přání všeho nejlepšího novomanželům.

Katy cítila, jak se červená. Vzpomněla si na dvě oddělené postele, které je čekají doma. Tohle škádlení by bylo hrozné, i kdyby jejich manželství bylo opravdové. Takhle bylo téměř nesnesitelné. Nepřála

si nic jiného, než už být pryč. Když ji Garrett jemně pobídnul směrem ke dveřím, ochotně poslechla. „Dobrou noc, Royci. Díky za pozvání. Ráda jsem všechny poznala,” řekla honem ještě.

„Bylo mi potěšením, Katy.” Royce se na ni zazubil. „Doufám, že vás zase brzy uvidím.”

Když vyšli ven, lilo jako z konve. V dálce burácel hrom.

„Zůstaň tady,” přikázal jí Garrett a nechal ji stát pod přístřeškem u dveří. „Dojdu pro auto.”

„Není tak daleko,” protestovala Katy. „Doběhneme k němu.”

„Sakra, Katy, říkal jsem, zůstaň, kde jsi. Je zbytečné, abychom promokli oba dva. Hned jsem zpátky.” Nechal ji na horním schodě a rozběhl se do deště.

Katy potlačila povzdech. Chtěla mu pomoci, ne mu být na obtíž. Garrett si vzal partnerku, připomněla si. Byla rozhodnutá chovat se tak.

Jenže on vypadal rozhodnutý chovat se k ní jako k manželce.

To vědomí v ní vyvolávalo záplavu rozporuplných pocitů. Bojovala s nimi už tři dny a nevěděla, jak dlouho to ještě vydrží. Pravdou bylo, že svého manžela velice milovala a zároveň si uvědomovala, že on ji chce. Navíc žili pod jednou střechou. Taková kombinace emocí a okolností by dokázala podkopat i to nejpevnější rozhodnutí.

Hleděla skrz provazce deště a najednou viděla svou bezprostřední budoucnost s ničivou jasností. Nikdy nedokáže vydržet tři měsíce hrát roli Garrettovy obchodní partnerky a spolubydlící, když ve skutečnosti chce hrát úlohu manželky.

Pořád ještě se snažila vyrovnat s tím vědomím, když déšť prořízla světla mercedesu. O pár sekund později stál vůz před ní a dveře pro spolujezdce se otevřely.

„Pospěš si, Katy, ať nepromokneš.”

Katy seběhla se schodů tak rychle, jak se se svým slabým kotníkem odvažovala. Naštěstí se do auta dostala bez toho, aby se na schodech rozmázla. „Ta bouře přišla pěkně rychle,” poznamenala neutrálně, když si zapínala pás.

„Jo.” Následovalo dlouhé mlčení, jaké doprovázelo i jejich cestu k Huttonovi. Minuty míjely. „Bavila ses dobře?” zeptal se Garrett

nakonec.

„Byl to hezký večer. Zdá se, že to jsou většinou milí lidé.” Garrett pokrčil rameny. „Ano. Hutton je teď od toho rozvodu trochu divoký a pár dalších má tendenci si myslet, že oficiální hranice chudoby je cokoli pod příjmem sta tisíc dolarů ročně, ale jsou to slušní lidé.” „Já ti věřím.” Další odmlka.

„Katy, ti lidé mě během minulých pěti let přijali mezi sebe. Nepotřeboval jsem tvé jméno, aby mě začali uznávat. Stačilo mít s nimi srovnatelné příjmy a umět mluvit jejich jazykem.”

Katy se zahleděla na své ruce složené v klíně.

„Mrzí mě, že jsem to dnes odpoledne řekla, Garrette. Neměla jsem právo vinit tě, že sis mě vzal jen kvůli konexím mojí rodiny.”

„Možná se ti nelíbí všechny moje důvody, proč jsem si tě vzal, ale chci, abys věděla, že jsem tě nikdy nechtěl použít jako návnadu na přilákání důležitých klientů nebo získání přístupu do určitých společenských kruhů.”

V tu chvíli pochopila, jak hluboce ho ranila. Křečovitě si propletla prsty. „Já vím, Garrette. Jsi moc hrdý na to, abys mě dokázal takhle využít. Byla jsem ráno naštvaná a rozrušená. Oba v posledních dnech zažíváme spoustu napětí.”

„Zbytečného napětí,” poznamenal Garrett přátelským tónem.

„Žijeme ve velice složité situaci,” řekla Katy opatrně.

„Žijeme v zatraceně nepřirozené situaci. Hloupé situaci. Zvrácené situaci. Jeden by se z toho zbláznil.”

Katy na něj po očku pohlédla. Tvářil se nepřístupně. Volant svíral tak křečovitě, až měla strach, že praskne. „Takhle to nepůjde, vid, Garrette?” zeptala se nakonec velice tiše.

„Co nepůjde? Žít vedle sebe tři měsíce jako kamarádi, kteří si spolu pronajali byt? Ne, to nepůjde.”

Katy se zhluboka nadechla. Musí se rozhodnout. Takhle už to prostě nejde dál. „Možná,” začala opatrně, „možná bychom to mohli zkusit znovu. Tedy jestli chceš.”

„Katy. “Znělo to šokované.

„Asi máš pravdu,” říkala pomalu a snažila se utřídit myšlenky, které ji strašily v posledních dnech. „Asi jsem do tohohle manželství šla za špatnými věcmi. Možná jsem vážně čekala moc. Nechala jsem se unést spoustou starých, dětinských emocí, kterých jsem se měla už dávno zbavit.”

„Katy…”

Ignorovala ho, upřeně se mračila do tmy a snažila se uvažovat logicky. Zmatek, který se jí zmocnil o svatební noci, se pomalu začal uklidňovat a ona poprvé od té doby začala pohlížet na celou situaci racionálněji. „Máš ve spoustě věcí pravdu, Garrette. Mohli bychom být dobrý tým. Máme společné zájmy a vzájemnou úctu a až do svatební noci jsme měli docela hezký vztah.”

„Katy, miláčku, konečně jsi to pochopila.” Garrettův hlas zněl ve tmě podezřele chraptivě. Povolil smrtící sevření, v němž svíral volant, pak ho zase sevřel pevněji. „Mrzí mě, že naše svatební noc nesplnila tvoje očekávání. Byla to moje chyba. Byl jsem unavený a než jsme se dostali do postele, bolestně jsem po tobě toužil. Je to už dlouho, co jsem, no, byl s nějakou ženou. V každém případě jsem na tebe šel moc rychle. Teď už to vím. Měl jsem postupovat pomaleji, aby se ti to taky líbilo. A pak jsem na tobě usnul. To bylo hloupé. Jen jsem měl dojem, že se už nechceš znovu, no, milovat, a. No nic. Řekněme, že vím, že jsem to nezvládl a že mě to mrzí. Jestli mi dáš druhou šanci, udělám, co bude v mých silách, aby se ti to líbilo. Přísahám.”

Šokované Katy konečně došlo, co si Garrett poslední dny myslel. „Garrette, o čem to mluvíš? Vždyť mně se to líbilo. Říkala jsem ti to. Bylo to neuvěřitelné. Netušila jsem,

že bych mohla někdy cítit něco takového. Jsi. fantastický milenec.” Katy zrudla a honem se zadívala z okna.

Garrett odtrhnul na okamžik oči z mokré silnice a probodl ji pohledem. „Kdybych byl tak fantastický, nikdy bychom se nedostali do tohohle zmatku. Neměla bys tolik pochybností a nejistot. Neprobudila by ses s pocitem, že mě nenávidíš.”

„Garrette, já přece neříkám, že tě nenávidím.” Katy na něj vykulila oči, šokovaná, že mohl dojít k takovému závěru.

„Proboha, lásko, já.”

To, co chtěl říct, zůstalo navždy nevyřčeno, protože v příštím okamžiku Garrett šlápl bleskurychle na brzdy.

Z křoví se doprostřed silnice vrhl obrovský tmavý stín. Na pár oslepujících sekund ozářila světla reflektorů Rudého paprska. Nevypadal vůbec ospale jako jindy. Napjatý kůň se třásl uprostřed úzké silnice, zatímco mercedes zastavil jen pár centimetrů od něj. Zablýsklo se. Vyděšené zvíře sebou trhlo a vyrazilo na druhou stranu silnice.

V okamžiku překonalo krátký násep a zmizelo v dešťové cloně. „To byl Paprsek,” zašeptala Katy vyděšeně. „Málem jsme ho

srazili.”

Garrett zajel s autem k okraji silnice a vypnul motor. „Jak se dostal ven? Sám jsem ho kontroloval, než jsme odjížděli.”

„Musíme za ním. Je vyděšený a ztratil se. Mohl by vběhnout pod další auto.”

„Já ho najdu,” prohlásil Garrett. Natáhl se na zadní sedadlo pro laso. „Ty odvez auto domů.”

„Nejdřív ti ho pomůžu najít.” Katy otevřela dveře.

V jeho stavu možná bude zapotřebí nás obou, abychom ho

chytili.”

„Přestaň, Katy, zničíš si šaty. Já to zvládnu.” Ale Katy už byla venku a rychle promokala. „Pozdě. Už je mám zničené. Ještě štěstí, že nosím nízké podpatky. Představ si, že bych se musela tímhle bahnem belhat v lodičkách.” „Tak jo, tak mi pomoz.”

Ale Katy už přecházela silnici a mířila směrem, kterým utekl Rudý paprsek. Garrett s tlumenou kletbou popadl baterku a vydal se za ní.

Když se vyškrábali na násep, pronikavě zahvízdal. „On za tebou přijde, když zapískáš?” zeptala se Katy, zatímco se prodírali mokrým křovím. „Když se mu chce.”

„Snad ho zase přepadne ta jeho obvyklá dřímota, než se dostane moc daleko. Musím ale připustit, že před chvílí nepůsobil zrovna ospale.”

„Ne,” řekl Garrett zamyšleně, „vypadal pěkně vyplašeně. To dá dost práce, vyplašit starého Paprska.”

„Třeba se vylekal bouřky.”

„Jo. Otázkou ale zůstává, co dělal venku.”

„Vandalové?” spekulovala Katy. „Vadný zámek na dveřích?”

„To kdybych věděl,” bručel Garrett, zatímco kroužil kuželem baterky deštivou tmou. „Ale rozhodně to hodlám zjistit.” Znovu zahvízdal.

Katy zahlédla koutkem oka pohyb. „Támhle, Garrette.”

„Taky jsem ho viděl. Běž doleva a opatrně ho obejdi z druhé strany. Nedělej žádné prudké pohyby. Hlavně opatrně.”

„Já vím, jak zacházet se splašeným koněm.”

Garrett se zazubil. „Promiň. Nějak jsem zapomněl, koho mám za ženu. Tak na něj, kovboji.”

Katy se zamračila, ale beze slova zmizela v dešti.

Chytání netrvalo dlouho. Rudému paprskoví se viditelně ulevilo, když si uvědomil, kdo pro něj přišel. Po chvíli konejšivého přesvědčování přišel ke Garrettovi a nechal si k udidlu připevnit laso.

Katyin úhybný manévr byl zbytečný. Když dorazila ke Garrettovi a koni, bylo jasné, že Rudý paprsek už má nočních vycházek v dešti dost a že chce být co nejdřív doma.

„Já vím,” řekl Garrett, když ho Paprsek šťouchnul hlavou do ramene. „Je na čase, abychom se všichni vrátili domů.”

Impulzivně chytil Katy za hlavu a vtiskl jí hlasitý polibek. Potom se bez námahy vyšvihl na koně. „Dojedu na něm zpátky. Ty přivez auto. Až přijedeš domů, vlez si do sprchy.”

„Dobře.” Garrett ji doprovodil k autu. Když nastupovala, sklonil se k ní. „Jeď opatrně, Katy. Nejsme daleko od domu, ale tahle silnice je v noci a za deště nebezpečná.”

„Ano, Garrette.” Katy usoudila, že je od něj hezké, že má o ni starost. Od nynějška bude v takových věcech hledat jen to dobré.

„Za chvíli ahoj.”

Katy naposledy poslušně přikývla a zavřela za sebou dveře auta. Chvíli nehybně seděla a vychutnávala chuť Garrettova polibku, zatímco Garrett s koněm mizeli ve tmě. Paprsek poslušně reagoval na neviditelné signály, které mu Garrett dával koleny. Možná většinu

času vypadal, jako že napůl spí, ale ve skutečnosti byl skvěle vycvičený.

Když muž s koněm zmizeli ve tmě směrem ke stájím, rozjela se k domu. Hlavu měla plnou rozhodnutí.

Svým způsobem to bylo jako rozhodnout se znovu vdát. Jenom trochu těžší. Věděla, že se nechává vést svou láskou ke Garrettovi, a logická část jejího já ji před tím varovala.

Vracela se zpátky do intimního vztahu s mužem, který ji nemiluje. Riskovala, protože se nechtěla Garretta vzdát.

Možná neumí milovat, ale je to citlivý člověk a třeba se časem milovat naučí. A kdo jiný by ho to měl naučit, než jeho vlastní žena. Když vystupovala z auta a běžela deštěm k domu, byla plná optimismu.

Všimla si, že se ve stájích svítí. Garrett s Paprskem už tam dorazili. Bude to ale chvíli trvat, než se Garrett dostane domů. Napřed musí koně vysušit a připravit na noc. Katy se rozhodla, že se zařídí podle jeho pokynů.

Připadala si velice odvážně, když vešla do hlavní ložnice a svlékla se z promočeného oblečení. V posledních dnech se o ní naučila uvažovat spíš jako o Garrettově pokoji. Než se vydala nahá do přilehlé koupelny, rozhlédla se kolem. Během těch několika dní, kdy Garrett v ložnici bydlel, jí nějak vtiskl svůj ráz. Když se po ní Katy rozhlížela, viděla dvě protichůdné stránky jeho já.

V šatníku byly jak vybledlé džínsy, tak drahé obleky. Vedle odřených jezdeckých bot stály nablýskané polobot-ky. Na háčku viselo několik tenkých pásků z jemné kůže, které patřily k oblekům. A vedle nich se houpal široký, hrubě opracovaný pás kůže zakončený obrovitou nablýskanou stříbrnou přezkou. Katy musela uznat, že Garrett ušel od té doby, co čistíval stáje jejího otce, obrovský kus cesty. Naučil se spoustu věcí, jen ne milovat. Ale třeba ještě nebylo pozdě.

Vešla do koupelny, pustila si sprchu a vlezla si pod ni.

Právě se začínala trochu uvolňovat, když jí závan vzduchu řekl, že někdo vešel do koupelny. Nervózně sevřela v ruce kostku mýdla. „Garrette?”

Když se nečekaně rozhrnuly dveře sprchového kouta, vyjekla.

Garrett stál ve dveřích a opájel se pohledem na její tělo omývané proudy vody. Byl svlečený a úplně vzrušený. Vešel dovnitř a zavřel za sebou dveře.

„Tohle je prý romantické,” řekl, aniž by z ní spustil zrak.

„Co jako?” Instinktivně si držela před ňadry žínku. Potom si uvědomila, jak málo zakrývá, a rozechvěle se usmála.

„Společně se sprchovat.” Pousmál se, objal ji kolem krku a zvedl jí palci bradu. „Myslím, že bych si na takovou romantiku dokázal zvyknout.”

„Mám obrovskou důvěru ve tvou adaptabilitu.” Katy zářily oči. Položila mu roztažené dlaně na hrud, aby si mohla vychutnat drsnou strukturu jeho chloupků. Cítila, jak reaguje, a vědomí, že na něj má takový vliv, v ní vyvolalo bezstarostný pocit. Její ostýchavost rychle zmizela, stejně jako když ji Garrett poprvé objal.

Garrett ji vzal za ramena a upřeně se na ni zahleděl. „Katy, lásko, nebudeš litovat, žes nám dala druhou šanci, přísahám. Patříme k sobě. Jsme pro sebe jako dělaní. Všechno bude v pořádku.”

„Zdá se, že si tím jseš jistý.”

„Kdybych si tím nebyl jistý, nebral bych si tě. Vím, co chci, a jsem ochotný na tom zapracovat. Jediné, co žádám, je, aby ses taky pokusila vyvinout nějaké úsilí pro to, aby naše manželství fungovalo.”

Vzala jeho obličej do svých hebkých dlaní. „To žádáš docela dost, ne?” Přitáhla si jeho hlavu dolů a v němém vyzvání pootevřela

rty.

„Katy, moje sladká Katy.” Chraptivě zasténal, když jeho ústa hladově přikryla její.

Katy cítila, jak se Garrett chvěje a snaží se udržet nad sebou kontrolu. Byla jeho zjevnou snahou nespěchat na ni dojatá.

„Tentokrát chci mít šanci prozkoumat tě,” zašeptala s ústy na jeho mokrém hrudníku.

„Ano, Katy, lásko, cokoli, co chceš. Cokoli. Máš čas. Můžeš se mě dotýkat, kde budeš chtít.” Vzal její zadeček do dlaní a jemně ho stiskl. „Chci, abys mě poznala. Aby ti se mnou bylo hezky. Chci, abys mě poznala tak dobře, že už nikdy nebudeš chtít jít za jiným.”

Teď, když ji zase objímal, si Katy musela přiznat, že by nedokázala jít za jiným mužem. „Ty jsi jediný, koho se chci dotýkat. Nemohla bych chtít někoho jiného.” Přejela mu prsty po mokrých ramenou.

„Ach, Katy, to je tak příjemné.” Zachvěl se, vzal ji pevněji za oblý zadeček a zvedl ji k sobě. „Podívej, co mi děláš.”

„Já to cítím.” Přivinula se k němu, ovinula mu paže kolem krku a vychutnávala sílu jeho těla.

Jemně jí stiskl zadeček. Katy tiše vykřikla, když jí projela vlna vzrušení. Zabořila mu obličej do ramene a ochutnala ho špičkou jazyka.

„Zpomal, lásko. Chci to udělat pořádně,” zasténal Garrett, když se na něm zavrtěla. Jeho tělo pulzovalo touhou.

„Přestaň se zabývat tím, co je dobře a co špatně. Takhle je to skvělé.” Láskyplně se zasmála.

„Co je tu k smíchu?” chtěl vědět.

„Nic,” řekla rychle, pak se usmála a něžně ho kousla do ramene. „Katy.11

„Jen jsem si říkala, že je zvláštní, že já uklidňuju tebe. Ty vždycky působíš dojmem, že víš, co děláš a jak to máš dělat.”

„S tebou zjevně ne. Myslím, že s tebou jsem se dopustil několika chyb, lásko.”

Se sexy úsměvem ji znovu spustil na zem, potom vypnul sprchu.

„Jestli je tohle jediná věc, ve které jsem dobrý,” zamumlal, vyvedl ji ze sprchy a chopil se ručníku, „pak bych se na ni měl zaměřit.”

Katy zavřela oči a vychutnávala si novou hlubokou rozkoš, kterou jí působilo jeho laskání ručníkem. Polaskal hrubou froté látkou její bradavky, a když byl spokojený s tím, jak se napjaly, sklonil se a každou z nich pečlivě zlíbal.

„Líbí se ti to, Katy?”

„Ano,” řekla hlasem ochraptělým touhou. „Moc.” „Řekni mi, co ještě se ti líbí. Prosím, Katy. Řekni mi, co chceš, abych udělal.”

„Všechno, co děláš, je příjemné.” Sklouzla rukou po jeho plochém břiše, a pak ještě níž.

Když ho vzala do dlaně, Garrett zasykl. „Ach, Bože, Katy.” „Dělám to dobře?”

„Až moc dobře. Mám pocit, že vybuchnu.” „To já taky.”

Garrett je oba pečlivě vysušil. Zastavil se u každé ob-linky a úžlabinky, a když skončil, Katy sotva stála na nohou. Ovinula mu paže kolem krku. „Drž mě,” zaprosila.

„Neboj se, Katy.” Popadl ji do náručí a odnesl jí do ložnice, kde ji položil na postel. „Budu tě držet tak pevně, že už nikdy nebudeš chtít odejít.”

Ulehl k ní, roztáhl jí stehna, aby mohl vklouznout prsty do jejího hedvábného, vlhkého žáru. Katy se při jeho intimním dotyku zavrtěla a pokusila se ho přitáhnout blíž.

Garrett odolal a dál ji laskal jen rukama a rty. Katy si zmámeně pomyslela, že je tak soustředěný na to, aby jí udělal hezky, jako kdyby na světě nezáleželo na ničem jiném než na ní. Ten pocit byl

opojný.

Nakonec se chvěli jeden druhému v náručí, bez sebe vášnivou touhou, která je stravovala. Katy se opět nechala ochotně vtáhnout do mocné, primitivní bouře, která je pohltila, aby jim dala na jediný zlomek sekundy společně nahlédnout do věčnosti.

SEDMÁ KAPITOLA

Rudý paprsek vypadal ráno naprosto v pořádku. Nezdálo se, že by na něm noční dobrodružství zanechalo nějaké následky. Garrett se opřel o dveře jeho boxu a díval se, jak kůň spokojeně žvýká snídani. Paprsek měl své priority jasně dané. Na prvním místě bylo jídlo, následované v těsném závěsu spánkem. „Tak bych řekl, že jsme oba měli zajímavou noc, co říkáš, Paprsku?” Garrett se spokojeně usmál, když si vzpomněl na svá vlastní dobrodružství v posteli. „Kolem a kolem se ale vsadím, že jsem na tom byl líp.” Rudý paprsek věnoval Garrettovi letmý kosý pohled a ani nepřestal žvýkat.

Garrett se dnes ráno cítil skvěle, jako už dlouho ne. „Mám sladkou, sexy ženu, Paprsku. Když se na ni podíváš, vůbec bys to do

ní neřekl. Na povrchu je chladná, zdvořilá, vážná a trochu ostýchavá. Ale v posteli se změní v dračici.”

Paprsek znovu švihl ocasem a zatahal pysky za kus sena, který nechtěl povolit. Lidská sexualita na něj zjevně neudělala žádný dojem. Garrett pokrčil rameny. Paprs-kův nezájem o divy manželského života ho nijak neurazil. „Občas je mi tě líto, Paprsku. Být valach má své nevýhody.”

Začal si hvízdat a pustil se do průzkumu zámku na dveřích boxu. Zdálo se, že je v pořádku. Nebyl důvod, proč by se měl včera v noci omylem otevřít.

Slunce svítilo, obloha byla bez mráčku, po včerejší bouři ani památky. Den plný příslibů. Stejně jako jeho manželství.

Garretta při tom pomyšlení potěšené zahřálo u srdce. Krátká, šokující a naprosto neočekávaná bouře, která vypukla to ráno po svatbě, zmizela stejně rychle jako začala. Katy byla už zase normální. Všechno bude v pořádku, tak, jak si to naplánoval. Vlastně ještě lepší, usoudil vesele. Když Katy požádal o ruku, neuvědomil si, jak je úžasně ženská. Netušil, jaké má štěstí. „Bud rád, že se nemusíš snažit rozumět ženské duši, Paprsku. Říkám ti, je to bludiště. I inteligentní, rozumně vypadající žena tě může překvapit.”

Paprsek souhlasně pokýval hlavou a natáhl se pro další seno.

„Budu na ni ale muset dohlédnout,” svěřoval se Garrett valachovi. „Viděl jsem, jak se po ní Hutton a pár dalších včera koukali. Pokaždé, když začala mluvit o chovných programech, viseli chlapi na každém jejím slově. Asi si neuvědomuje, jak je sexy, když začne mluvit o koňských plemenech, křížení a plodnosti. Je najednou tak vážná a soustředěná, že si všichni chlapi v okolí začnou myslet, že jsou hřebci.”

Rudý paprsek zastříhal ušima a pokračoval v energickém přežvykování. Garrett se znovu pustil do pohvizdování a dalšího zkoumání zámku, ze kterého ho vyrušil až Emmettův kyselý pozdrav. Zjevně si večer pořádně přihnul.

„Dobré ráno, pane Coltrane.” Emmett vešel do stájí s vidlemi. „Jak se máte?”

Garrett mu kývl na pozdrav. „Včera v noci jsme měli problém s těmihle dveřmi.”

Emmett se zamračil a jeho kožnatá tvář se svraštěla. Přimhouřil vybledlé oči. „Jaký problém?”

„Paprsek se dostal ven. Málem jsem ho srazil na silnici, když jsem se vracel z večírku od Huttona.”

Emmet našpulil rty a pohlédl na Paprska. „Je zámek na dveřích v pořádku?”

„Ano.”

„Je to chytrý kůň. Myslíte, že mohl přijít na to, jak si otevřít sám?” zeptal se Emmett pomalu.

„Ne,” pravil Garrett na rovinu. „Sám si otevřít nemohl. Na otevření takového zámku je zapotřebí pár rukou.”

„Nebo pár rukou, které včera večer pořádně nezavřely,” podotkl Emmett neutrálním tónem.

„Kolem šesté jsem ho byl osobně zkontrolovat.”

Následovalo dlouhé mlčení. Emmett se opíral o vidle a zíral na dveře.

„Takže myslíte, že ho někdo otevřel úmyslně?” „Napadlo mě to.” Garrett Emmetta upřeně pozoroval. Stařík zavrtěl hlavou a posunul si kšiltovku do očí. „Asi to tak mohlo být.”

„Jak?” vybídl ho Garrett.

Emmett pokrčil rameny. „Mohlo to být úmyslné.” „Víte snad něco, co já nevím, Brackene?” zeptal se Garrett velice tiše.

„Vím, že pro vás ten kůň hodně znamená. To ví každý, kdo vás trochu zná,” pravil Emmett záhadně.

Garrett si založil ruce na prsou a opřel se o dveře. „Co se tím snažíte říct, Brackene?”

„Že Paprska mohl pustit někdo, kdo se vám chtěl pomstít.” Emmett začal couvat.

„Brackene.” Garrett se ani nehnul, ale Emmett se okamžitě zastavil.

Nervózně se podrbal na krku. „Kdybych byl vámi, začal bych hledat od ženských. Ženská, která má pocit, že jí bylo ukřivděno, dokáže divy.” Emmett vyrazil ven. Cestou se málem srazil s Katy. „Promiňte, madam. Neviděl jsem vás.” Šel dál, ani se nezastavil.

Katy se usmála. Začínala si na Emmettovy morousovské způsoby zvykat. Došla ke Garrettovi, který ji pozoroval se zvláštním výrazem. „Ahoj. Přišla jsem se podívat, jak se má Paprsek.”

„Je v pořádku.” Garrett ji dál zamyšleně pozoroval.

Katy nejisté polkla. Celou noc sama sebe přesvědčovala, že udělala dobře, když souhlasila, že jejich manželství bude opravdové. Teď, při pohledu na svého manžela, zapochybovala, jestli neudělala další chybu. „Stalo se něco, Garrette?”

„Právě jsme s Emmettem diskutovali o tom, že Paprska musel včera někdo pustit.”

„Cože?” Katy byla šokovaná. „Někdo mu otevřel?” „Vypadá to tak.”

„Ale kdo?”

„To je na tom to nejzajímavější. Emmett naznačoval, že to mohla být žena,” řekl Garrett. „Že se puštěním Paprska mohla chtít pomstít muži, který jí ukřivdil.”

Katy se zadrhl dech v plicích a musela se zachytit stěny stáje, když jí došlo, co přesně Garrett říká.

„Ty myslíš, že s tím mám něco společného já?” špitla. „Ty myslíš, že bych byla schopná něčeho takového? Po tom, co se stalo v

noci?”

Garrett ji dál pozoroval.

„Dostal se ven několik hodin před tím, než jsme šli spát. Nedá se přesně určit, kdy to bylo.” „Garrette!”

„Mohl se zabít. Mohl spadnout z útesu. Nebo ho mohlo srazit auto. Zatraceně, málem jsem ho zabil sám. To by byla dost strašlivá pomsta, ne?”

„Garrette, proboha.” Katy pořád nemohla uvěřit tomu, co se děje. „To si vážně myslíš, že bych udělala něco takového jen proto, že se mi nelíbilo, jakým směrem se vyvíjí naše manželství? Myslíš, že bych se mstila na koni?”

Garrett se napřímil a vykročil k ní. Vzal ji za ramena a upřeně se na ni zadíval. Bylo zjevné, že došel k nějakému vnitřnímu rozhodnutí. „Ne,” řekl chraptivě. „Nemyslím, že bys použila starého Paprska k tomu, aby ses mi pomstila. Bracken se mýlí. Ukřivděná

žena je možná schopna různých věcí, ale jedno je jisté: ty miluješ koně. Nikdy bys žádného neuvedla do takového nebezpečí, v jakém se včera ocitl Paprsek. Nepoužila bys koně k tomu, aby ses se mnou vyrovnala. Jsi čestná žena. Bojuješ čelem, ne zezadu.”

Katy se mu ochable svezla do náručí. „Konečně ti to došlo.”

Garrett zasténal, přivinul ji k sobě a zabořil rty do jejích vlasů. „Promiň, Katy. Když Emmett naznačil, že to mohla udělat žena, na chvíli jsem nedokázal myslet na nic jiného než na to, jaký jsi na mě měla od svatby vztek. Celé dny jsem nevěděl, co si myslíš, co cítíš. Byla jsi někdo jiný než ta Katy, kterou jsem si myslel, že znám. Nevěděl jsem, co se děje. Připadal jsem si jako Alenka v Říši divů.”

„Chlapa zjevně není těžké úplně zmást.”

„To víš, my jsme jednoduchá, přímá stvoření.” Usmíval se.

Katy mu ovinula paže kolem pasu a opřela si hlavu o jeho široký hrudník a cítila, jak z ní pomalu začíná vyprchávat napětí. „Tak dobře. Pokud jsme se shodli na tom, že jsem Paprska nepustila já, kdo je tedy viník?”

Garrett zavrtěl hlavou. „To kdybych věděl. V každém případě dohlédnu na to, aby se to už nestalo.”

Katy zvedla hlavu a pohlédla na něj. „Jak?”

„Ještě dnes odpoledne do stáje nainstaluju poplašný systém. Nic složitého. Jen něco, co rozezní zvukový signál v domě, když se někdo rozhodne otevřít dveře stáje poté, co budou zavřeny na noc. To by mělo případné čmuchaly odradit.”

Katy přikývla. „Mrzí mě, že sis i třeba jenom na chvíli myslel, že jsem to mohla být já, Garrette.”

Vášnivě ji objal, potom ustoupil. Jednu ruku jí nechal majetnicky ovinutou kolem ramen. „V posledních dnech jsi mě tak zmátla, že jsem nevěděl, co je pravda. Ale teď už je všechno v pořádku.” Pohlédl na ni a oči mu zářily vzpomínkami na noc. „Nebo ne?”

Katy se rozechvěle usmála a zrudla. „Já už nevím, co je normální, Garrette.”

„Pokud to bude takové jako minulou noc, myslím, že si nemáme na co stěžovat.” V jeho hlase zaznívalo pobavení a spokojenost člověka, který opět získal kontrolu nad svým vlastním soukromým vesmírem. „Víš, přemýšlel jsem, Katy. Ty a já máme hodně

společného a měli bychom toho využít. Je to dobrý základ pro manželství.”

„Odkdy jsi takový odborník na manželství?” Katy se natáhla do boxu, aby se podívala na Rudého paprska, který obětoval pár vteřin ze svého nabitého programu, aby jí nastavil hlavu a nechal se podrbat. Katy se usmála a pohlédla po očku na Garretta. K jejímu překvapení vzal její otázku vážně.

„Přiznávám, že se pořád učím. Ale mít společné zájmy dává smysl, Katy. Jeden z důvodů, proč jsme se vzali, byl, že máme spoustu společných zájmů.”

„Asi ano.” Soustředěně pozorovala Rudého paprska a přemítala, co bude dál.

„Měli bychom těch společných zájmů využít.”

„Dobře, s tím souhlasím,” pravila přívětivě.

„Myslím, že je čas, aby tě někdo vysadil zpátky na koně.”

Katy ztuhla a křečovitě se zachytila dveří Paprsková boxu. „Na to zapomeň.”

„No tak, Katy, podívej se na to rozumně. Vím, co se stalo tu noc, když vypukl požár ve stájích. Vím, jak dlouho ses uzdravovala. Ale to už je všechno pryč. Ježdění bylo velkou součástí tvého života. Není správné, abys ho opustila [en proto, žes měla špatnou zkušenost.”

„Spatnou zkušenost! Garrette, já jsem to málem nepřežila.” Katy se k němu prudce otočila. „Nedovedeš si představit, jaké to tu noc bylo. Ten kouř, plameny a vyděšená zvířata. A ta bolest. Garrette, máš ty vůbec tušení, jaké jsem zažívala bolesti? Copak to nechápeš?”

„Miláčku, já to chápu. Ale kdybys měla nehodu v autě, taky by ses dřív nebo později musela přinutit usednout zpátky za volant. Tohle je totéž.”

„Není. Mám na vybranou. Rozhodla jsem se, že už nikdy nebudu jezdit. Jsem dospělá a mám právo dělat si, co chci.”

„Ty sis z toho vypěstovala úplnou fobii. Ale ježdění pro tebe hodně znamenalo,” naléhal Garrett. „Vzpomínám si, jak si vypadala v sedle. Na koni jsi ožila, stejně jako ožíváš v mé náruči.”

Katy se začervenala.

„Proboha, Garrette, to je směšná analogie. A jak by sis mohl pamatovat, jak jsem vypadala?”

Tajnůstkářsky se usmál, namotal si na prst pramen jejích vlasů a začal si s ním hrát. „Prostě si to pamatuju. Vzpomínám si, jak jsi milovala vzrušení přehlídek. Jak soustředěná a vážná jsi byla během přehlídky a jak ses radovala po ní. Kolik hodin jsi strávila přípravou koně na přehlídku. A jak jsi byla sexy. Ježdění tenkrát bylo nejdůležitější věcí ve tvém životě. Byla jsi hodně dobrá.”

„Lidé se mění, Garrette. Ty bys to měl vědět.”

„Souhlasím. Lidé se mění. Ale některé věci zůstávají. Ty miluješ koně a kdysi ti to v sedle moc slušelo. Mohli bychom jezdit dohromady. Je to jedna z věcí, které máme společné. Je na čase, abys začala znovu jezdit. Strávila jsi moc let tím, že jsi v sobě pěstovala strach.” Garrett se na ni vřele usmál. „Já ti ho pomůžu překonat.”

„Netlač na mě, Garrette.”

„Ještě mi za to jednou poděkuješ, lásko.”

Katy se rozčílila. „Nebuď takový povýšený. Jestli ne…”

„Pšš,” řekl, sklonil se a letmo ji políbil na ústa. „Klid, miláčku. Nechci tě do ničeho tlačit. Půjdeme na to pomalu, slibuju. Stejně jako jsme na to šli pomalu dneska v noci.” Prohloubil polibek. „Chutnáš mi,” zamumlal s ústy na jejích pootevřených rtech.

„Ty se mě snažíš rozptýlit,” obvinila ho Katy, ale její strach a rozhořčení se pod jeho polibkem rychle rozplynuly. Instinktivně pootevřela ústa jeho smyslnému výpadu. Včera v noci usoudila, že má-li tohle být jediná oblast, v níž spolu dovedou doopravdy komunikovat, nezbývá jí než se tu komunikaci snažit usnadnit. Problém s tím rozhodnutím byl v tom, že často, jako například teď, měla obavu, že se příliš poddává do rukou muže, který se ji ještě nenaučil milovat. Riziko, které podstupovala, bylo obrovské, a ona to věděla.

„Já tě rád rozptyluju.” Opřel ji zády o stěnu stáje a uvěznil ji u ní svým tělem. Zatlačil kolenem mezi její nohy, a když podlehla jeho naléhavému tlaku, vklouzl intimně stehnem mezi její. „To je ono, lásko. Stiskni mě tak, jako bys tiskla hřebce. Projed se na mně.”

Katy byla rozpolcená mezi návalem žádosti a návalem paniky. „Garrette! Někdo nás uvidí. Emmett sem může kdykoli přijít.”

„To bych mu neradil,” zamumlal Garrett. „Ale vzhledem k tomu, že jsi pořád taková ostýchavá, zajistím nám nějaké soukromí.” Popadl ji a hodil si ji bez námahy přes rameno.

„To nemůžeme! Ne tady. Pusť mě, Garrette. Slyšíš mě?”

„Slyším.” Garrett ji odnesl do prázdného boxu, ve kterém byla uskladněna sláma a seno. Pevně za nimi zavřel dveře. Pomalu uložil Katy do slámy. „Tvůj problém je v tom, že sis ještě nezvykla na to, že jsi manželka.”

„Ano?” Vzhlédla k němu zpod přivřených řas. Cítila z něj narůstající sexuální napětí a byla nadšená, že na něj má takový vliv. „Předpokládám, že je tvojí povinností pomoct mi, abych si na svou novou roli zvykla?”

„Přesně tak,” ujistil ji a klesl na ni. Oči mu v šeru stáje zářily tak, jako mu zářily celou noc. Katy mu s povzdechem ovinula paže kolem krku a přitáhla si ho k sobě. Když se na ni takhle díval, nechávala se vést svými nadějemi.

Garrett je netrpělivě zbavil oblečení, potom ulehl na záda na zmuchlané oblečení a uchopil Katy za pás. Jeho vzrušené tělo bylo napjaté žádostí a ona na něj náhle byla naprosto připravená. Opatrně se jí dotkl, otestoval vlhký žár mezi jejíma nohama, a když zasténala, vydralo se mu z hrdla spokojené zavrčení. Pomalu Katy posadil na sebe. Katy zalapala po dechu a zachvěla se mu pod rukama.

„Ukaž mi, jak jsi dobrá jezdkyně,” řekl chraptivě. Potom se vítězoslavně zasmál, když mu zaryla nehty do svalů na ramenou. O pár minut později se už ale nesmál. Oba je pohltila vášeň.

O dlouhou dobu později se pod ní Garrett zavrtěl. S povzdechem z něj sklouzla. Barvitě zaklel a se zaúpěním se posadil. „Připomeň mi, že si to mám příště rozmyslet, než budu něco takového zkoušet.” Garrett ze sebe smetl stéblo slámy a podal Katy její oblečení. „Jeden by mohl při milování na slámě přijít k úrazu.”

Katy si vytáhla stéblo z vlasů a lítostivě se usmála. „Mně to připadalo docela romantické.”

Garrett vklouzl do džínů a rychle si je zapnul. „To proto, že jsi byla nahoře.”

„Byl to tvůj nápad.” Katy se soustředila na zapínání košile.

„Hej.” Garrett se k ní natáhl a vzal ji za bradu. „Žertuju.” Zadíval se jí do tváře. „Vážně ti to připadalo romantické?” Katy zaváhala, pak krátce kývla.

Garrett se náhle spokojeně zazubil. „No, mě by sice nikdy nenapadlo. To nevadí. Když ti to připadalo romantické, možná bychom to mohli někdy zkusit znovu. Chlap musí být připravený přinášet pro svou ženu oběti.”

Katy se proti své vůli usmála. „Vážně?”

„To si piš.” Garrett si zapnul košili a se zájmem se zadíval na oblékající se Katy. Potom najednou zvážněl. „Tak mě napadá, kdeBracken přišel na to, žes včera mohla Paprska pustit ty. Říkal něco o pocitu křivdy.”

Katy na něj chvíli hleděla, potom se odvrátila. „Myslím, že mám tušení.” Povzdechla si. „Nadine si všimla, že spíme každý sám. To je na lidi, kteří jsou na líbánkách, trochu zvláštní. Navíc zaslechla část naší včerejší hádky po odchodu Royce Huttona. Zřejmě si z toho vyvodila své vlastní závěry o stavu našeho vztahu a sdělila je manželovi.”

„Aha.” Garrett otevřel dveře. „To dává smysl.” Vášnivě ji objal a políbil ji na temeno hlavy. „Pojď, dáme si kafe a něco k jídlu. Zbyly od snídaně nějaké vdolky?”

„Vždyť jsi jedl teprve před hodinou.”

„Nějak jsem dostal hlad.”

Jenže když přišli do kuchyně, zvonil telefon. Garrett ho rozladěně zvednul. Katy poslouchala jednostrannou konverzaci a okamžitě věděla, že se stalo něco vážného v pobočce Garrettovy firmy ve Fresnu. „Dobře, Carsone, uklidni se. Je tam Layton? Jak to myslíš, že je na dovolené? Spoj se s ním a řekni mu, ať okamžitě přijede do kanceláře.” Následovala odmlka, a pak Garrett tiše zaklel. „Dobrá, dobrá, rozumím. Nedá se sehnat. Zatraceně. Až si ten chlap příště vezme dovolenou, dohlédni na to, aby jel někam, kde mají telefony. Zdá se, že budu muset přijet sám.” Pohlédl na hodinky. „Můžu tam být pozdě odpoledne. Řekni Bisbymu, aby se ničeho nebál. Banka nemůže jednat tak rychle jako my. V příštích osmačtyřiceti hodinách nemůže o své pozemky přijít. Tu půjčku dostane. Uvidíme se po třetí

hodině. Teď dávej pozor, Carsone. Řeknu ti, co máš udělat, než dorazím.”

Katy poslouchala, jak Garrett chrlí seznam pokynů, které prozrazovaly, že dobře ví, jak fungují a myslí bankeři a účetní. Potom hlasitě zavěsil. Natáhl se po hrnku kávy, který pod něj Katy postavila. „Slyšela jsi to?” zeptal se.

„Jedeš odpoledne do Fresna?” Katy se posadila naproti němu a sevřela v rukou svůj vlastní hrnek.

„Obávám se, že ano. Šéf firmy, Layton, je na dovolené někde v mexické divočině. Nedá se sehnat. Jeden z našich klientů má problémy s finančním úřadem a s bankou. Všichni panikaří. Zdá se, že bych tam měl zajet a uklidnit je.”

Katy přikývla.

„Bude to pro mě skvělá příležitost poznat, jak funguje jedna z tvých kanceláří. Zdržíme se přes noc?”

Garrett na ni pohlédl přes okraj hrníčku, potom rozhodně zavrtěl hlavou. „Já ano. Ty zůstaneš tady. Nevidím důvod, proč bys tam měla jezdit se mnou. Zítra se vrátím. Jsme pořád ještě na líbánkách, na to nezapomeň.”

Katy se pousmála. „Já vím, ale tohle manželství by mělo fungovat jako partnerství. Dával jsi to najevo hned od začátku. Tohle je dokonalá příležitost, jak se můžu začít seznamovat se svou novou prací.”

Zamračil se na ni.

„Na to budeš mít dost času po líbánkách.”

„Proč to odkládat, Garrette? Myslím, že by bylo rozumné, abych s tebou dnes jela. Budu mít možnost seznámit se s lidmi ve Fresnu a uvidím, jak řešíte krizovou situaci.”

„Krizová situace není dobrá chvíle na seznamování s novou prací,” prohlásil Garrett rozhodně, popadl vdolek a zakousl se do něj. „Jen bys překážela.”

Katy se raněně a trochu rozzlobeně kousla do rtu. „Držela bych se stranou.”

„Zůstaneš tady,” vybuchl. „Zatraceně, jsi novomanželka. Nemáš v téhle fázi přemýšlet o nové práci.”

„Proč ne?” vypálila Katy nazpátek. „To je přece důvod, proč jsi mě najal, ne? Abych pracovala pro tvou firmu.”

„Najal. ” Garrett hlasitě postavil hrnek na stůl a probodl ji pohledem. „Najal? O čem to sakra mluvíš? Já jsem tě nenajal, já jsem si tě vzal, ženská!”

Katy uhnula pohledem. „Promiň, přeřekla jsem se.”

„Přeřekla?” opáčil Garrett nevěřícně. „Ty zaměníš slovo ,najaP se slovem ,vzal’a nazveš to přeřeknutím?”

„Uklidni se, Garrette. Říkám, že jsem se spletla.”

Garrett vyskočil na nohy. Z očí mu sršely blesky. „Pojďme si ujasnit jednu věc, Katy: to, cos před pár týdny vyplňovala, nebyla žádost o zaměstnání, ale žádost o uzavření manželství. A momentálně nejsi ve zkušební době, ale na líbánkách. Jsi moje žena, ne můj zaměstnanec. Snaž se to během příštích čtyřiadvaceti hodin pochopit, ano?”

„Garrette.”

„Jdu sehnat někoho, kdo by přijel odpoledne nainstalovat ten bezpečnostní systém do stájí.”

Vyšel z kuchyně a zanechal Katy s pocitem, jako by právě prošla tornádem. Prsty se jí třásly, když znovu zvedala hrnek. Zhluboka se napila, aby se uklidnila. Když hrnek pokládala, usmívala se. Kdyby se podívala do zrcadla, zjistila by, že jí září oči. Učit Garretta Coltranea milovat byl riskantní podnik, ale měla pocit, že je připravená na všechna rizika, která může přinést. Navíc ji bavilo Garretta provokovat, i když prohrála. Skoro tolik, jako ji bavilo milovat se s ním. Tak či onak, konečně si jí začínal všímat.

OSMÁ KAPITOLA

Velký dům byl ten večer prázdný a osamělý. Katy si nalila skleničku vína a uvařila si lehké jídlo, které snědla v kuchyni. Poslechla si zprávy v televizi, ale pak ji zase vypnula, protože ji to nebavilo. Chvíli si četla a nakonec si dala trochu brandy na noc.

Kolem desáté si šla lehnout. Ložnice působila obrovským a hrozivě formálním dojmem. Potřebovala Garrettovu mužnou, drsnou přítomnost, která by narušila její dokonalost, usoudila Katy,

když se svlékla a vlezla si do postele. Garrett nějakým způsobem dokázal vtisknout pokoji svůj ráz.

Také dokázal dominovat posteli, když v ní byl. Katy se cítila strašně sama, když se choulila na své straně obrovského letiště. Bylo to zvláštní. Strávila v téhle posteli s manželem jenom jednu noc, ale už si zvykla na jeho přítomnost v ní. Bez něj jí připadala hrozně prázdná. Přemítala, jestli by Garrett byl rád, kdyby věděl, že jí chybí. Doufala, že mu také chybí.

Nebylo těžké domyslet si skutečný důvod, proč ji odmítl vzít s sebou do Fresna. Katy cítila, že z ní napřed chce udělat pořádnou manželku, než ji nechá, aby se stala jeho partnerkou. Bylo to svým způsobem dojemné. Zřejmě konečně pochopil, že jejich vztah je mnohem důležitější než to, aby pro něj pracovala. Jednou si snad uvědomí, že ji miluje.

Jako na zavolanou zazvonil telefon na nočním stolku. Katy ho zvedla. „Prosím?”

„Ahoj, Katy.” Garrettův hlas zněl živě a energicky. Bylo jasné, že se zatím do postele nechystá. „Říkal jsem si, že ti zavolám a ujistím se, že jsi v pořádku.”

Katy se posadila a rozsvítila lampičku. „Ano, jsem. Právě jsem si zalezla do postele. A co ty? Jak to jde?”

„Náš klient to přežije, i když stěží. Byl jsem v jeho bance osobně a získal jsem pro něj odklad. Zítra se pokusíme uklidnit finanční úřad. Vrátím se odpoledne.”

„Dobře.” Čekala, co bude dál.

„Chybím ti?”

„No, abych řekla pravdu, tak ano,” pravila ostýchavě.

Následovala odmlka, potom Garrett chraptivě řekl: „Ty mi taky chybíš. Mnohem radši bych byl s tebou než tady.”

V pozadí za ním se ozval nějaký hlas. „On je tam v tuhle hodinu ještě někdo s tebou?”

„Jo, pár lidí tu zůstalo. Vyzkoušeli jste s Emmettem ten poplašný systém?”

„Ano. Funguje. Zkoušeli jsme ho z našeho domu i od Brackenových. Garrette, věděl jsi, že Emmett má v krabici od

doutníků na krbové římse schovanou pistoli? Když jsme odpoledne zkoušeli ten poplach, ukazoval mi ji.”

„Ne, to jsem nevěděl, ale nepřekvapuje mě to.” Následovala krátká odmlka. „Vzhledem k tomu, že pije, není představa, že má po ruce zbraň, zrovna uklidňující, vid?”

„Ne, to není,” připustila Katy. Objala si rukama kolena. „Ale mám pocit, že patří k opilcům, kteří usnou a nevyhledávají potíže.”

„Nevím, co mám s těmi dvěma dělat, Katy. Nechci je vyhodit, ale zároveň si nejsem jistý, jestli si je chci nechat.”

„Vím, j ak to myslíš.”

„Promluvíme si o tom, až se vrátím. Teď tu mám svých problémů dost. Běž spát, zlato. Uvidíme se zítra.”

Katy s úsměvem zavěsila. Nerozloučili se sice jako milenci, přesto však z jeho hlasu cítila, že mu na ní záleží.

Když se natahovala, aby zhasla lampičku, všimla si zlatého záblesku z keramické mističky na toaletním stolku. Chvíli přemítala, co to je, a pak jí to došlo. Garrett si zapomněl vzít snubní prsten, když odjížděl do Fresna. Optimismus, kterého byla před chvílí plná, ji opustil. Vstala a pomalu došla ke stolku. Zvedla zlatý kroužek a narůstající depresí se na něj zadívala. Symbol jejich manželství znamenal pro Garretta tak málo, že ho tu klidně dokázal zapomenout.

Začala v ní vřít zloba. Pokaždé, když si už myslela, že s Garrettem dělá pokroky, ji něco srazilo zpátky na zem.

Stáhla si z prstu svůj vlastní prsten a s gustem ho hodila do misky vedle Garrettova. Ale náladu jí to nezlepšilo.

O tři hodiny později se Katy s trhnutím probudila. Chvíli jí trvalo, než si uvědomila, co ji vzbudilo.

Byl to nový poplašný systém ve stájích.

Nezaváhala ani na chvilku. Odhodila přikrývku, nahmatala nohama pantofle, popadla župan a vyrazila na chodbu. Cestou všude rozsvěcela světla. S povlávajícím županem se rozběhla po schodech dolů. Doufala, že si noční vetřelec uvědomí, že probudil lidi v domě, a uteče dřív, než tam dorazí.

Na posledním schodu jí vypověděl službu její slabší kotník. Zachytila se kovového zábradlí, ale věděla, že už je pozdě. Vyvrtla si

ho. Do nohy jí vystřelila ostrá bolest. Zaťala zuby a přinutila se jít dál. O zranění se postará později.

Pomalé tempo ji přivádělo k šílenství. Každý krok pro ni byl utrpením, přesto však napůl doběhla, napůl dokulhala, až ke stájím. Když k nim dorazila, ze tmy se vyloupl stín. Katy potlačila zděšené vyjeknutí a přiměla se k ostrému tónu.

„Hej, ty tam! Vypadni odtud! Zmiz, než zavolám policii!”

„Uklidněte se, paní Coltraneová… to jsem jen já, Emmett Bracken.”

Katy zaplavila úleva, když v měsíčním světle rozeznala Emmettovu postavu. Trochu se mu pletl jazyk. „Emmette! Panebože, vy jste mě vyděsil. V domě se spustil alarm. Myslela jsem, že se zase někdo snaží pustit Paprska.” Katy se udýchaně opřela o sloup. V kotníku jí pulzovala bolest.

„Probudil jsem se a nemohl jsem usnout. Tak jsem si říkal, že se půjdu trochu projít. Šel jsem zkontrolovat Paprska a asi jsem omylem spustil poplach. Slíbil jsem vašemu manželovi, že budu obzvlášť opatrný, až tu nebude. Mrzí mě, že jsem vás vylekal. Měl jsem dávat větší pozor, když nám ten montér odpoledne vysvětloval, jak se spouští poplach. Jste v pořádku, paní Coltraneová?” Emmett k ní došel.

„Ano,” řekla Katy se zaťatými zuby. „Vymkla jsem si kotník, ale to nic není.” Rozhlédla se. Stáje vypadaly poklidně. Dobelhala se dovnitř a rozsvítila. Rudý paprsek vystrčil hlavu ze svého boxu a ospale na Katy zamžoural.

Katy se usmála a dokulhala k němu, aby ho pohladila po krku. „Promiň to nezdvořilé probuzení, Paprsku. Běž zase spát.”

Kůň tiše zaržál a zmizel ve stínech svého boxu. Podle chroupavého zvuku, který se ozval o pár sekund později, usoudil, že si dá půlnoční svačinku, když už je vzhůru.

„Všechno je v pořádku.” Emmett Bracken jí nakukoval přes rameno. „Jen falešný poplach. Omlouvám se za to vyrušení.”

„To nic, Emmette. Chvilku to trvá, než si člověk zvykne na nový poplašný systém.” Dokulhala ven a zhasla světlo. „Na shledanou ráno.”

„Nemám vám pomoci do domu? Ten váš kotník nevypadá

dobře.”

„Já to zvládnu. Není to poprvé, co jsem si ho vymkla. Nebojte se, vím přesně, co pro něj můžu udělat.” Nic. Bude si to muset protrpět, myslela si. V duchu zaklela a pomalu zamířila zpátky k domu.

Tolik tedy k jejímu nočnímu hrdinství.

Garrett se vracel z Fresna v náladě plné příjemného očekávání. Chvíli mu trvalo, než si uvědomil, proč se tak cítí. Byl zvyklý vracet se do prázdného bytu. Teď ho doma čekala žena. A ne jen tak ledajaká žena. manželka. Jeho manželka, Katy. Garrett se opájel představou, jak na něj Katy čeká na schodech se skleničkou na přivítanou. Bude už skoro čas na večeři, takže pravděpodobně bude mít něco zajímavého na sporáku.

Po letech nestability, změn a nejistoty měl konečně něco trvalého. Trvalého? Náhle ho napadlo, že i když se jeho vztah s Katy urovnal, nemluvili už spolu o té nepříjemné záležitosti, kterou byla jejich původní dohoda, že s ním zůstane jen tři měsíce.

Ale to už snad překonali. Katy před dvěma dny, po návratu od Huttona, kapitulovala. Dala se mu toho večera se vší tou sladkou, smyslnou štědrostí své povahy. Nebyla ten typ ženy, který by se takto vzdal, pokud by to nemělo být natrvalo, říkal si Garrett. Přesto se ale ještě zjevně měl o Katy hodně co učit. Byla složitější, než si původně myslel.

Vzpomněl si na ten večer, kdy se vraceli z Huttonova večírku. O tom tříměsíčním termínu nepadlo ani slovo. Katy jen navrhla, aby spolu zase začali spát, protože spát zvlášť bylo pro oba dva moc těžké.

Z toho se nedalo dost dobře vyvozovat, že chce něco víc než tříměsíční milostný románek, uvědomil si Garrett.

Jeho nálada poklesla na bod mrazu. Bude si s ní muset vyříkat ještě spoustu důležitých věcí. Chtěl, aby mezi nimi bylo jasno. A především si’chtěl být jistý tím, že Katy stojí o pokračování jejich manželství.

Vzpomněl si, jak se včera rozčílila, když ji odmítl vzít do Fresna. Možná ji měl vzít s sebou. Ale pravdou bylo, že se mu nelíbilo nutit ji takhle brzy po svatbě do práce. Chtěl, aby se nejdřív vžila do role

jeho ženy, než se začne seznamovat s novou prací. Ale nebyl jí to schopen vysvětlit, takže jí nakonec prakticky přikázal, aby zůstala doma.

Garrett zaklel. Bude se muset ještě hodně snažit, než se naučí zacházet s ženou, jako je Katy.

O hodinu později vjel na příjezdovou cestu k domu a zaplavila ho úleva. Konečně je doma a Katy na něj bude čekat. Dnes večer si vyjasní všechny nejistoty ohledně jejich manželství.

Jenže když zaparkoval, Katy na něj nečekala. Neobjevila se, ani když otevřel dveře a vešel do prostorné haly. V domě bylo naprosté ticho. Garrett zamířil do ložnice. Svíral se mu žaludek. Kdesi hluboko cítil, že je něco v nepořádku.

První věc, která mu padla do oka, když otevřel dveře pokoje, byl lesk zlata v mističce na toaletním stolku. Opožděně si uvědomil, že si včera ráno, když obstaral Rudého paprska, zapomněl nasadit snubní prsten. Ještě na něj nebyl zvyklý.

Potom si všiml, že vedle jeho prstenu leží ještě jeden menší zlatý kroužek, a měl pocit, jako by dostal pěstí do břicha.

Katy seděla na plochém kameni s výhledem na oceán a bezmyšlenkovitě si masírovala nohu. Větřík od moře sílil a naznačoval, že přichází další bouře.

Zkusmo zakroutila kotníkem. Měla ho ztuhlý, ale nijak zvlášť nebolel. Zjevně si ho neporanila tolik, jak se v noci bála. Přesto asi neměla po obědě chodit na procházku po útesech. Trvalo jí to mnohem déle, než předpokládala.

Jenže co jiného měla dělat, když už ji nebavilo nečinně sedět v domě a čekat na Garretta. Rozhodnutí vyjít si na útesy nad mořem bylo impulzivní. Ospravedlnila ho sama před sebou tím, že potřebuje procvičovat kotník, aby jí neztuhl, ale teď začínala mít pocit, že mu měla dopřát den odpočinku.

Vítr pořád sílil a zvolna na obloze shromažďoval tmavé, zlověstné mraky. Katy se zachumlala do bundy a vstala. Měla by vyrazit domů. Při té rychlosti, jakou se dnes může pohybovat, to bude ještě dlouhá cesta.

Právě se obracela k cestičce vedoucí k domu, když zahlédla kus od sebe temnou postavu, bezútěšně zírající do moře. Nejprve osobu

zahalenou ve starém tmavém plášti nepoznala, potom si ale všimla rozcuchaných prošedivělých vlasů. „Nadine!”

Nadine nereagovala, a tak Katy usoudila, že ji Nadine ve skučení větru neslyšela. Málem už vzdala snahu pozdravit ji, ale něco ji zarazilo. Temná postava schoulená na útesu vypadala tak nešťastně, že se Katy nedokázala přimět odejít. Opatrně zamířila k ní.

„Dobrý den,” pozdravila ji znovu, když se dostala blíž. „Blíží se pěkná bouřka, viďte? Ochlazuje se a myslím, že se za chvíli spustí déšť. Nechcete se vrátit k domu společně?”

Nejprve se zdálo, že se nedočká odpovědi, ale Nadine nakonec otočila hlavu jejím směrem. Katy byla šokována výrazem v jejích očích. Nadine na ni zírala, jako kdyby ji vůbec nepoznávala. „Jste v pořádku, Nadine?”

„Samozřejmě, že jsem v pořádku.” Nadine se zadívala do vodní pěny u paty útesů. „Co tady děláte?”

„Říkala jsem si, že se trochu projdu.” Katy se snažila hovořit vesele a nenucené. Nebyla si jistá, jestli Nadine Brackenovou neruší. „Včera večer jsem si vyvrtla nemocný kotník a myslela jsem si, že bych ho mohla trochu rozhýbat.”

„Co máte s kotníkem?” Nezdálo se, že by to Nadine nějak moc zajímalo.

„Před pár lety jsem si ho ošklivě poranila. Když ho dnes moc namáhám, říkám si o problémy. Včera večer jsem to zjevně přehnala, když jsem se rozběhla do stájí.”

Nadine na ni obrátila prázdný pohled. „Emmett říkal, že omylem spustil poplašný sytém.”

Katy přikývla. „To je asi problém všech alarmů. Musíte se smířit s tím, že občas přijde falešný poplach.”

Následovala dlouhá odmlka. Katy už byla zase málem rozhodnutá odejít, ale něco ji zastavilo.

„Ochlazuje se, Nadine,” řekla jemně. „Nezajdete se mnou na šálek čaje?”

Nadine zavrtěla hlavou. „Tady se to stalo, víte,” řekla po chvíli. Katy na ni nechápavě pohlédla. „Kde se co stalo?” „Tady se zabil ten chlapec.”

Katy pohlédla z vysokého útesu. „Syn Silase Atwooda?”

„Ano. Udělali si ten večer mejdan dole na pláži. Parta bláznivých mladých kluků, znáte to. V opilosti začali místo po cestičce šplhat nahoru po skále.”

„Potmě?” Katy se otřásla.

„Dva z nich to zvládli. Ale Brentovi Atwoodovi ujela po skále noha. Zlomil si vaz.” „To je strašné.”

„Všechno se tím změnilo,” zašeptala Nadine. „Všechno. Nebylo to spravedlivé.”

Po chvíli se Nadine prostě otočila a beze slova zamířila zpátky ke svému domku. Katy na ni chtěla zavolat, ale když viděla, jak Nadine prkenně odchází, rozmyslela si to. Vycítila, že o tom už nechce mluvit. Bylo jí jí líto, ale nemohla jí nijak pomoci. Nadine zjevně cítila k rodině Atwoodových silné pouto.

Katy se pomalu vydala k domovu. Když otevírala kuchyňské dveře, začínaly padat první kapky.

Právě stavěla na sporák konvici s vodou na čaj, když za oknem spatřila Garrettovo auto. Byl doma.

„Garrette?”

Pocítila směsici emocí, nad nimiž jasně vedlo vzrušení. Odložila konvici a zamířila do obývacího pokoje. Nebyl tam. „Garrette? Kde jsi?” Možná se vydal do stájí zkontrolovat Rudého paprska. Vyrazila do schodů, aby se podívala, jestli má v pokoji tašku.

Když vešla dovnitř, spatřila ho, jak stojí u toaletního stolku, ruku sevřenou v pěst. Katy pocítila naléhavou touhu vrhnout se mu do náručí. Místo toho zariskovala úsměv.

„Ahoj, Garrette. Nevěděla jsem, že ses vrátil. Byla jsem se projít po útesech. Jaká byla cesta?”

„Cesta byla dobrá.” Jeho hlas zněl trochu ochraptěle, jako by si nebyl jistý, jak ho používat. V jantarových očích se mu zračily emoce, které Katy nedokázala rozluštit. „Všechno bylo dobré, dokud jsem se nevrátil domů a nenašel jsem tohle.” Rozevřel dlaň a ukázal jí snubní prsteny.

Katy si uvědomila, že se pohybuje na tenkém ledě, ale nakonec si řekla, že si s tím začal on. Nepřestala se usmívat. „Ano, Garrette?”

„Když jsem tu před chvilkou našel tvůj prsten, myslel jsem, žes ode mě odešla,” řekl jí chraptivě.

Katy se přiměla k ještě většímu úsměvu. „Jak vidíš, nikam jsem neodešla.” Postavila se na špičky a letmo ho políbila. Aniž by mu dala šanci jí polibek oplatit, ustoupila od něj. „Máš hlad? Zrovna jsem chtěla dát vařit večeři.”

„Zatraceně, Katy, já se s tebou snažím mluvit.”

„O čem?” opáčila nevinně.

„Můžeš mi vysvětlit, proč jsem našel na toaletním stolku tvůj snubní prsten?”

„Co chceš vysvětlovat? Tvůj tam byl taky. Promiň, musím jít udělat salát.”

Dohonil ji, ještě než se dostala ke dveřím. Chytil ji za rameno a otočil ji čelem k sobě. „Katy, co to se mnou hraješ za hru?” Zavrtěla hlavou. „Nevím, o čem mluvíš.”

„Starého čerta nevíš. Chceš mi tvrdit, že sis sundala snubní prsten, protože jsi zjistila, že jsem tu zapomněl svůj?”

Katy se přiměla k dalšímu úsměvu. „Jsme přece v tomhle manželství rovnocenní, ne?”

Z jeho očí zasršely blesky. „Teď mě poslouchej, ženská, a poslouchej dobře. Včera ráno jsem uklízel ve stájích. Při práci je nebezpečné nosit prsten. Když jsem vyrážel do Fresna, měl jsem naspěch, jak dobře víš. Naházel jsem si do tašky nějaké věci a jel jsem. Zapomněl jsem si prsten nasadit, to je všechno.”

„Možná, že už příště nezapomeneš,” zamumlala Katy. Vyklouzla z jeho sevření a pokusila se mu prchnout.

Zase ji chytil a tentokrát si ji přidržel oběma rukama za ramena. „Cos tím sakra chtěla dokázat?” Zamračeně se jí zadíval do očí. Potom to pochopil. „Tys mi chtěla dát lekci, viď? Myslela sis, že jsem tu ten prsten nechal schválně, a chtěla jsi mi dát co proto.”

Katy o tom chvíli přemýšlela. „Řekněme, že jsem prostě byla otrávená, když jsem zjistila, žes tu ten prsten zapomněl. Připadalo mi, že naše manželství bereš na lehkou váhu.”

Garrett s ní lehce zatřásl, ale k jejímu překvapení se na ni už najednou nemračil. Místo toho se usmíval. „Víš moc dobře, že naše

manželství na lehkou váhu neberu,” řekl. „Jsem ženatý člověk, ať už mám prsten, nebo ne.”

Katy vycítila hrdost v jeho hlase a uvolnila se. „Věřím ti. Pokud tě to uklidní, taky se považuju za stoprocentně vdanou, i když náhodou nemám na ruce prsten.”

Dlouho na sebe beze slova hleděli a měřili se pohledem. Potom k sobě Garrett Katy prudce přitáhl a pevně ji objal. „Jsem rád, že se považuješ za stoprocentně vdanou, protože to taky jsi. Stejně jako já jsem stoprocentně ženatý.”

Katy spolkla emoce, které ji zaplavily. Objala Garretta kolem pasu a opřela se o něj. „Vítej doma, Garrette.”

Se smíchem jí vtiskl polibek do vlasů. „Díky. Ale prokaž mi laskavost. Až se příště vrátím ze služební cesty, nepřipravuj mi žádná další překvapení. Nejsem si jistý, jestli bych ještě jeden takový šok

zvládl.”

Katy zvedla hlavu. „Byl to vážně šok, když jsi našel můj prsten

vedle tvého?”

Vpletl jí prsty do vlasů a vášnivě ji políbil. „Řekněme, že ses vyjádřila dost jasně. Až budu příště odcházet z domu, už si prsten nezapomenu.”

„To je dobře.”

Garrett se zasmál uspokojení v jejím hlase. Povalil ji na postel a padl na ni. Významně jí navlékl prsten zpátky na ruku. „Chystáš mi jedno překvapní za druhým. Kdo by si to byl pomyslel? Vždycky jsi vypadala tak. tak.”

„Rozumně? Klidně? Ostýchavě? Vyrovnaně?”

Garrett se vesele zašklebil a navlékl si i svůj prsten. Potom se pustil do rozepínání knoflíčků Katyiny košile. „Jo. Něco takového.”

„Garrette, a co večeře?”

„Můžeme se najíst později. Teď mě zajímají jiné věci.” „Všimla jsem si.”

DEVÁTÁ KAPITOLA

„Jak jsme mluvili o těch šocích,” začala Katy o hodinu a půl později, když s Garrettem konečně usedli k večeři. „Také jsem včera o půlnoci jeden zažila.”

Garrett vzhlédl od lososa se zeleninou. Jeho oči, které pořád ještě zářily spokojeností z milování, zostražitěly. „Co se stalo?”

„Emmett omylem spustil ten nový poplach ve stájích. Šla jsem se tam podívat.” Katy se pustila do vysvětlování. „Zdá se, že to je velice citlivý systém,” završila své povídání.

„Má být citlivý.” Garrett se na Katy zamračil. „Co sis ale myslela, když ses tam rozběhla? Uprostřed noci? Ve stájích mohl být kdokoli, vandal, nebezpečný tulák, kdokoli. “

Katy si v duchu povzdechla a chopila se svojí skleničky s vínem. Přesně tohohle se bála. „Uklidni se, Garrette. Nic se nestalo. Říkala jsem ti přece, že to byla nehoda.”

Garrett se nenechal tak snadno ukonejšit. „Byla to hloupost. Mělas zatelefonovat Emmettovi domů nebo zavolat policii, ale v žádném případě jsi neměla chodit do stájí sama.” Opřel si lokty o stůl a dal jí pětiminutovou přednášku o zbrklosti jejího chování.

V takovýchto situacích dokázal vyjadřovat své city bez problémů. Možná jí nedovedl říct, že ji miluje, ale rozhodně uměl dát najevo, když ho naštvala. Katy počkala, odkud se neuklidnil, pak se na něj usmála. „Už jsi skončil?”

„Ty mě nebereš vůbec vážně, co?”

Katy rychle přikývla. „Beru, opravdu. Vím, že jsem jednala ukvapeně, ale všechno dobře dopadlo a já vážně nepotřebuju přednášku. Radši mi pověz o své výpravě do Fresna.”

Garrett temně zavrčel, aby nic takového už nikdy nedělala, a dolil si víno. „Výprava do Fresna byla docela úspěšná. Bisbyovi jsme zachránili, aspoň prozatím. Klasický příklad tvrdé práce a špatného vedení. Farmáři nebo rančerovi nestačí pracovat od svítání do soumraku, pokud nezvládá management a účetní záležitosti. Management a plánování je základ. Dnes mohou uspět jenom ti, kdo vědí, jak z chovu dobytka a pěstování plodin udělat opravdový

byznys. Bisbyovi jsou úplně stejní jako můj otec. Všechno, co mají, dávají do pozemků a vůbec se nesnaží naučit, jak s nimi zacházet.”

„Tvůj otec neměl žádnou poradenskou společnost, která by mu pomohla,” podotkla Katy tiše.

„Jak znám otce, řekl bych, že by neposlouchal, ani kdyby se byl našel někdo, kdo by mu chtěl poradit. Takže skončil tak, že ztratil dvě věci, na kterých mu v životě záleželo nejvíc - svou farmu a svou ženu. Potom už, myslím, neměl pro co žít.” Garrett energicky napíchl na vidličku kus lososa.

Katy pomalu jedla a přemýšlela, co ta ztráta znamenala. Garrettův otec se zabil v autě, když bylo Garrettovi kolem patnácti. Někteří měli podezření, že šlo o sebevraždu. Jiní tvrdili, že pil. Krátce poté nabídl Harry Randall, který Coltraneovy dobře znal, Garrettovi práci ve stájích.

Jediná stálá věc v Garrettově životě byla jeho práce na částečný úvazek pro Harryho Randalla. Později, když zjistil, že může mnohem víc peněz vydělat na rodeu, odešel. Harry Randall to pochopil a popřál mu hodně štěstí.

Garrett právě dojídal poslední sousta, když Katy překvapil oznámením: „Říkal jsem si, že bych na příští pátek večer pozval pár přátel.” Pozoroval Katyinu tvář. „Boba a Dianu Greeleyovy. Bob je můj dávný kamarád. Jezdili jsme spolu rodeo. Pracovali jsme jako tým. Diana se ti bude líbit.”

Katy souhlasně přikývla. „Bob pořád jezdí?”

„Ne. Stejně jako já toho nechal dřív, než si zpřelámal všechny kosti v těle. Vrátil se na vysokou a k překvapení všech vystudoval výpočetní techniku.”

Katy se usmála. „Je to zvláštní představa, že se z kovboje jezdícího rodeo stal počítačový expert.”

„Řekni Nadine, ať ti v pátek pomůže s večeří. Nechci, abys běhala celý den kolem plotny. Chci, aby se ti ten večer líbil. Myslím, že si s Dianou padnete do noty.”

Katy přikývla a uvědomila si z jeho tónu, jak moc si přeje, aby se s neznámou Dianou spřátelily. Snažil se jí najít v novém domově kamarádku. To bylo dojemné.

Zapojit Nadine Brackenovou do příprav páteční večeře bylo nečekaně složité. Katy si s ní ve čtvrtek sedla, aby spolu prošly menu. Nastínila jí svůj plán: paellu, salát a chléb zadělávaný s kváskem. „Jako předkrm jsem myslela, že bychom si mohli dát sýrové oplatky, uzené ústřice v těstíčku a čerstvou zeleninu s nějakým dresinkem,” dodala. „Nic z toho není moc složité a všechno se dá připravit předem.”

Nadine se na menu chvíli mračila, a pak prohlásila: „Paní Atwoodová nikdy hostům nepodávala takové věci, jako je paella. Vždycky servírovala pečlivě vybrané steaky. Pan Atwood je griloval na ohništi za domem. Bavilo ho to.”

Katy zamrkala. „No, já dávám před steaky přednost mořským plodům, takže si myslím, raději dáme tu paellu. A jako dezert bych chtěla tvarohový dort.”

„Nic nebude jako dřív,” posteskla si Nadine.

Katy se chladně usmála. „Ne,” přitakala. „Nebude.”

„Nechápu, proč se musí všechno pořád měnit,” zamumlala Nadine a vstala. „Prostě nevím proč.”

Katy si povzdechla a napadlo ji, jestli by se neměla o páteční večeři postarat sama. Vařila ráda a po pravdě řečeno Nadine nechávala vařit jen proto, že si to tak přál Garrett.

Další tři dny proběhly bez problémů. Garrett pracoval v domě nebo ve stájích. Co se týkalo firmy, spokojil se jen s jedním telefonátem do kanceláře denně. Vzal Katy do San Luis Obispo na nákupy a prohlídku města a zastavili se také za Garrettovými přáteli na univerzitě.

Katy si byla celou dobu vědoma toho, že ji Garrett neustále bedlivě sleduje. Měla pocit, jako by se chtěl ujistit, že se rozhodla přijmout roli jeho ženy natrvalo. Občas ji to znervózňovalo. Jindy jí to připadalo jako dobré znamení.

Večer se s ní Garrett miloval s vášní a naléhavostí, která ji nenechávala na pochybách o tom, že se nesnaží využít sexu k tomu, aby ji k sobě připoutal. Držel se statečně zpátky, dokud nevykřikla a neroztřásla se mu v náručí v sladkých křečích. Teprve potom vyhledal vlastní uspokojení.

Ve čtvrtek ráno překvapila Katy Garretta v jeho studovně při nějakém telefonátu. Když vstoupila do dveří, okamžitě hovor ukončil. „Víš, co chci. Tady je všechno připravené. Teď je to na tobě. Zatím ahoj.” Garrett prudce položil sluchátko a zamračeně se otočil na židli ke Katy. „Co je, Katy?”

„Nic. Ráda bych vyrazila na procházku po útesech a říkala jsem si, jestli bys nechtěl jít se mnou. Ale pokud máš práci, můžeme to odložit.”

„Ne.” Vstal a hmátl po klobouku. „Trocha pohybu mi jen prospěje. Pojďme.” Vystrčil ji ze dveří, jako by ji chtěl dostat pryč od scény s telefonátem.

Páteční večer se rozběhl bez sebemenších potíží, i přes neochotu Nadine Brackenové podávat ve starém domě Atwoodových paellu.

Garretta ta malá rozepře mezi jeho ženou a Nadine v koutku duše pobavila. Pokud si Nadine myslela, že bude nové mladé paní domu poroučet, začínala chápat, že to tak nebude. Katy možná vypadala na první pohled plaše a ovladatelně, ale ve skutečnosti se pod její měkkostí skrývala pěkně tvrdá hlava. Garrett sám na ni párkrát narazil a bavilo ho dívat se, jak dostává tutéž lekci také někdo jiný.

Těšilo ho, že si Katy začíná ve svém novém domově zvykat.

Celý týden Katy bedlivě pozoroval. V posteli od ní nemohl chtít víc a přes den se zdálo, že je se svou rolí manželky také spokojená. Přesto nezapomínal, že spolu stále ještě oficiálně nehovořili o tom, co bude po skončení tříměsíční lhůty, kterou si původně vymínila. Pomyšlení, že by Katy mohla stále ještě uvažovat o odchodu, ho užíralo.

V pět hodin se Katy přišla převléknout. Garrett se zrovna sprchoval. „Je všechno v pořádku?” zeptal se, když vyšel z koupelny.

„Myslím, že ano. Večeře bude kolem půl osmé.” Katy zamířila do koupelny, ze které se ještě valila pára, a cestou si rozepínala halenku. Pořád se před ním styděla a Garrett věděl, že se svlékne až v koupelně. Bylo to zvláštní. Večer se s ním bude vášnivě milovat a nebude se stydět ani trochu.

Jestli si myslí, že od něj za tři měsíce odejde, tak to se mýlí. Odhodlaně vyrazil za ní.

„Katy.”

Zastavila se a tázavě se po něm ohlédla. „Ano, Garrette?”

Založil si ruce na prsou, opřel se o skříň a zadíval se na ni. Hořel touhou vyjasnit si s ní budoucnost. „Chci s tebou mluvit,” řekl tak neutrálním tónem, jakého byl schopen.

„O čem?”

„O tvých plánech do budoucna. Mám právo vědět, co chceš dělat po uplynutí těch tří měsíců, Katy. Chci vědět, jestli se pořád chystáš odejít.”

Vrhla na něj pohled, ze kterého se nedalo nic vyčíst. „Garrette, teď není vhodná chvíle na diskuse o našem manželství. Ani ne za hodinu přijedou hosti a já ještě nejsem oblečená.”

„Pořád ještě chceš ode mě odejít?” naléhal.

Ustoupila směrem ke koupelně. Rozepnutou halenku si tiskla k ňadrům. „Ty to říkáš tak, jako bych byla nějaká dospívající holka, která chce utéct zpátky k mámě. To je sotva můj případ. Pokud to za tři měsíce skončí, jsem si jistá, že to oba zvládneme jako dospělí

lidé.”

Garrett se celý napjal. Pořád ještě uvažuje o tom, že od něj odejde. A to měl pocit, že se už uklidnila. Těšila se, až začne pracovat v jeho firmě, a věděl, že je spokojená v posteli. Co víc může chtít? myslel si. Jeho mysl okamžitě uhnula před odpovědí, kterou mu dala druhý den ráno po svatbě. Místo toho se uchýlil k přístupu, který mu vždycky výborně sloužil. Upřeně na Katy pohlédl. „Proč myslíš, že tě nechám, aby ses chovala tak, jako kdyby to, co je mezi námi, byla jen letmá aférka, Katy?”

Udělala další krok směrem do koupelny. „Uklidni se, Garrette. Nemusíš se chovat absurdně.”

„Já se absurdně nechovám. To ty si myslíš, jaká se ti nestala křivda, když se ukázalo, že tvoje manželství není tak romantická záležitost, jak sis představovala.”

„Uklidni se, Garrette. Hosté tu budou co nevidět a já mám ještě spoustu práce.” Vkročila do bezpečí koupelny a chopila se kliky.

Garrett se odlepil do šatníku a pomalými, rozhodnými kroky zamířil k ní. „Nevím, jaké představy máš o manželství, Katy, ale myslím, že je na čase, aby tě někdo vyvedl z omylu. Manželství je podání pomocné ruky, když nastanou zlé časy nebo dojdou peníze.

Manželství je o dodržování slibů, které jsi dala před svědky. O budování něčeho trvalého. O závazcích. Jestli si myslíš, že tě nechám odejít, tak si to nemysli, dámo. Na světě není jediné místo, kam bys přede mnou mohla utéct a kde bych tě nenašel. To si pamatuj.” „Já nepotřebuju, abys mi dával lekce o manželství!” Katy uskočila dozadu a přibouchla Garrettovi dveře před obličejem. O zlomek sekundy později zaslechl cvaknutí klíče v zámku. Tiše zaklel a uhodil dlaní do dřevěné zárubně, otočil se a vydal se zpátky k šatníku, aby se oblékl. Když stahoval kalhoty z ramínka, zasykl. Ruka ho bolela jako čert.

V jedné věci měl Garrett pravdu, usoudila Katy později toho večera: Diana Greeleyová se jí opravdu líbila. Byla to malá, droboučká blondýnka, sice žádná oslnivá krasavice, ale měla krásný úsměv a laskavé modré oči. Byla v pokročilém stadiu těhotenství.

„Jsem v sedmém měsíci,” svěřila se jí Diana, když ji Katy prováděla po domě. „Už se s Bobem nemůžeme dočkat. Dlouho jsme to odkládali, než Bob dostudoval.” Rozhlédla se kolem. „Zdá se, že byste si měli s Garrettem taky pospíšit, jestli chcete takové množství prostoru zaplnit dětmi.”

Katy se rozhodla, že Dianě nebude říkat, že Garrett nikdy o dětech nemluví, a pokusila se podívat na dům Dianinýma očima. „Je to pořádný dům, co?”

Diana se zachichotala. „Věděla jsem, že až si Garrett jednou koupí dům, udělá to ve velkém. Vždycky má všechno důkladně promyšlené, jako generál, který jde do boje. A nikdy nedělá nic, dokud si není stoprocentně jistý. Řekla bych, že má vždycky všechno pod kontrolou, nemyslíš?”

Všechno kromě mě, myslela si Katy při vzpomínce na vášnivou debatu v ložnici. Když si uvědomila, že za pár hodin bude s Garrettem zase sama, byla na rozpacích. Bylo jí jasné, že Garrett to téma v žádném případě nepovažuje za uzavřené.

„Znáš se s Garrettem už dlouho?” zajímala se Diana, zatímco se pomalu vracely ke schodišti.

„Znala jsem ho jako holka. Ale když mi bylo dvanáct, odešel z města a vrátil se až před pár měsíci,” vysvětlovala Katy.

Diana přikývla. „Bob mi kdysi vyprávěl o Garrettově dětství. Připadalo mi dost drsné. Slyšela jsem, že jeho rodiče přišli o ranč a Garrettova matka pak odešla.” Diana vrhla na Katy zvědavý pohled. „Garrett asi vyrůstal víceméně sám, viď?”

„Ano. Když odmaturoval, začal jezdit rodeo.”

Diana se smíchem zavrtěla hlavou. „Takže vyměnil jeden nejistý způsob života za druhý. U rodea je člověk pořád někde na cestách. Jeho rodinný život je obvykle katastrofální. Nemá žádné finanční zajištění a nikdy neví, jestli si při dalším pádu zlomí vaz, a nebo jen pár kostí.” Diana se otřásla. „Nikdy nemáš žádnou jistotu. Ani nevíš, jak jsem ráda, že toho Bob nechal. Určitě musíš být taky ráda, že už Garrett nejezdí. I když si oba museli vybudovat úplně novou kariéru.”

Nikdy nemáš žádnou jistotu.

Když to Diana řekla, Katy něco došlo. Garrett téměř po celý život nepoznal žádnou stabilitu ani jistotu, kromě těch, které si sám vybudoval. Věděla to celou dobu, ale teprve teď jí došlo, co to znamená. Zastavila se na horním schodě a pohlédla na svou novou přítelkyni.

„Stalo se něco?” zeptala se Diana vyplašeně.

„Ne.” Katy zavrtěla hlavou. „Ne. Nic se nastalo. Jen jsem si právě něco uvědomila.”

„Řekla jsem něco?” zeptala se Diana nejisté.

Katy se rozesmála. „Vlastně ano. Mělo mi to dojít už dávno, ale věnovala jsem moc pozornosti svým vlastním citům a nikdy jsem se nezastavila, abych si mohla uvědomit…” Odmlčela se. „Toho si nevšímej. Pojďme dolů za mužskýma. Už určitě umírají hlady.”

Když sešly dolů, Garrett vzhlédl. Jeho pohled se setkal s jejím a Katy se z výrazu v jeho zlatých očích na okamžik rozklepala kolena. Chtěl ji. Udělal by cokoli pro to, aby si ji udržel. To pro Garretta představovalo lásku.

Měla to pochopit už dávno, říkala si Katy. Měla si uvědomit, že dělá obrovskou chybu, když Garrettovi hrozí, že od něj odejde. Tím, že mu stále držela nad hlavou meč těch tří měsíců, musel mít pocit, že mu dělá to, co mu dělali celý život všichni ostatní. Říkala mu, že se nemůže spolehnout ani na ni, ani na její lásku.

Najednou pro ni bylo velice důležité, aby Garrett pochopil, že se na její lásku spolehnout může.

Pak Bob vstal, aby své ženě podal sklenici ovocné šťávy, a kouzlo toho okamžiku bylo prolomeno. Bob byl vysoký, statný muž s veselýma hnědýma očima a úsměvem pro každého. „Pěkný dům, vid, miláčku,” poznamenal. „Právě jsem říkal Garrettovi, že ušel pěkný kus cesty od těch příšerných motelů, ve kterých jsme spávali, když jsme jezdili rodeo.”

„To ty taky,” podotkla Diana láskyplně. „Usmála se na Katy. „Zrovna jsem povídala Katy, že by si s Garrettem měli pospíšit, jestli chtějí celý tenhle prostor zaplnit dětmi. Takový velký dům potřebuje rodinu.”

Katy cítila, že na ni Garrett hledí ještě upřeněji než jindy, a zrudla.

„Pokud mě omluvíte, zajdu za Nadine. Paella už by měla být hotová.” Byla ráda, že může zmizet. Potřebovala chvilku přemýšlet.

O tři hodiny později už byla zase se svým manželem sama. Celou dobu od onoho rozhovoru s Dianou přemýšlela o tom, jak má Garrettovi říct, že chce zůstat. Nechtěla to na něj jen tak vyhrknout. „Šlo to dobře, vid?” poznamenala cestou do schodů. „Diana s Bobem jsou milí.” Garrett nic neříkal.

„Měla jsem strach, aby Nadine nechtěla sabotovat tu paellu, ale naštěstí to neudělala,” pokračovala Katy rozhodně. „Všechno vyšlo, včetně toho tvarohového dortu.”

Garrett pořád mlčel. Kráčeli teď chodbou k ložnici. Katy začínala být nervózní. Když vcházela do dveří, zhluboka se nadechla. „Garrette.”

Zavřel dveře, opřel se o ně a pohlédl na ni. „Napadlo tě, že bys mohla být těhotná?” zeptal se.

Katy chvíli nebyla schopná slova. „No, abych řekla pravdu, tak ne. Není to možné. Než jsme se vzali, zašla jsem k lékaři. Beru antikoncepci.”

„Aha.” Dál ji mlčky pozoroval.

Katy začínala mít depresi. Rozhovor vůbec neprobíhal tak, jak si představovala. „Garrette, chtěla jsem s tebou mluvit o tom. no. o tom, o čem jsme se bavili, než přišla Diana s Bobem.”

Ignoroval to a dál ji pozoroval smrtelně vážnýma očima. „Byl bych dobrý táta, Katy. Ty si to asi nemyslíš, protože víš, jaký byl můj vlastní otec, ale právě proto bych byl dobrý. Rozumíš? Já bych se o svou rodinu postaral. Nemusíš se bát, že bych tě nechal s dítětem samotnou. Můžeš mi věřit, Katy.”

Zaplavila ji ohromná vlna emocí.

„Já ti věřím,” zašeptala. „Když řekneš, že zůstaneš při mně, věřím

ti.”

„Už jsem ti přece řekl, že zůstanu. Řekl jsem to při svatebním obřadu, vzpomínáš?” „Vzpomínám.”

„To ty se nemůžeš rozhodnout, dámo. Ne, já.”

„Já vím. Mrzí mě to.” Pomalu k němu přistoupila a rozechvěle se na něj usmála. „Chci, abys věděl, že taky zůstanu při tobě. Nikam po těch třech měsících neodejdu, Garrette. Pokud to nebudeš sám chtít.” Ovinula mu paže kolem krku.

Oči mu zjihly neuvěřitelnou úlevou a spokojeností. „Katy. To je dost, žes to přiznala. To je dost.”

Zvedl ji a odnesl ji na postel. Začal ji svlékat s takovou něhou, že se Katy málem rozplakala. Místo toho si ho přitáhla na sebe a začala mu rozepínat knoflíčky u košile.

„Katy, moje sladká malá Katy.” Garrett měl hlas ochraptělý citem. „Všechno už teď bude v pořádku.”

„Ano, Garrette. Všechno bude v pořádku.”

Vysvlékl ji, a když před ním ležela nahá, zvedl se na jednom lokti a chtivě se na ni zahleděl. Něžně se dotkl jejích ňader a kroužil kolem jejích bradavek tak dlouho, dokud nezareagovaly a nesvraštěly se do malých, tvrdých vrcholků.

Sklonil se, aby je ochutnal. Současně ji vzal za ruku a zavedl její prsty na své mocné, pulzující vzrušení. Když ho vzala do dlaně, zasténal rozkoší.

Katy ho jemně dráždila a vychutnávala si tu sladkou ženskou moc, kterou nad ním měla. Potom ucítila v hedvábných chloupcích mezi svýma nohama jeho prsty a tiše vykřikla.

Garrett sklonil hlavu a posel její tělo odshora dolů pomalou řadou polibků. Když jí roztáhl nohy a políbil zranitelné místečko na vnitřní straně stehen, zalapala po dechu.

Pak už byl Garrett v ní. „Drž mě,” zašeptal chraptivě. „Drž mě,

Katy.”

Držela ho, jako kdyby na tom závisela celá její budoucnost. DESÁTÁ KAPITOLA

Garrett strávil víkend tím, že si užíval mnoha nejrůznějších radostí, jaké přináležejí šťastně ženatému muži. Zjišťoval, že to má celou řadu výhod, v neposlední řadě příjemný pocit, že je to tak správně. „Nevíš, o co přicházíš, Paprsku,” řekl valachovi v pondělí ráno.

Rudý paprsek ospale zamrkal a pomalu zamířil k plotu výběhu. Garrett se tiše zasmál a poplácal koně po krku. „Konečně se opravdu uklidnila,” vykládal mu. „Přestala s těmi řečmi o tříměsíčních termínech a „obchodním vztahu”. Byly to drsné líbánky, ale myslím, že jsme to zvládli. Kdo by si to byl pomyslel, že taková malá ženská bude takhle paličatá?”

Rudý paprsek neodpovídal.

„Miluje mě, víš,” vysvětloval Garrett. „Byla do mě zamilovaná už jako malá holka, a teď je to dospělá žena a pořád mě miluje. Řekla mi to o svatební noci.”

Ale od té doby to nezopakovala, musel si přiznat. Zbořila všechny svoje obranné zdi, kromě téhle jediné.

Říkal si, že mu to nemusí vadit a že má všechno, co od ní chce a potřebuje. Konečně uznala jejich manželství za opravdové. Dokonce mu řekla, že mu věří, že bude dobrým tátou. Tím mu spadl kámen ze srdce. Nemohl se dočkat, až bude nosit jeho dítě. Celý víkend nemyslel na nic jiného. Teprve dnes ráno si uvědomil, že mu pořád ještě zbývá překonat jednu malou, ale překvapivě důležitou překážku. Chtěl od Katy znovu slyšet, že ho miluje.

„Zdá se, že se ze mě stal pěkný hamoun, Paprsku.” Garrett valacha ještě jednou přátelsky poplácal. „No, raději půjdu zkontrolovat box tvé nové spolubydlící. Nechtěl bych ji uvést do

rozpaků. Znáš tyhle dámičky ze vznešeného rodu. S těmi se musí zacházet v rukavičkách.” Tak jako s Katy, říkal si cestou do vedlejšího boxu. Katy měla s křehkou klisnou arabského plemene hodně společného. Obě byly živé, ale jemné. Obě potřebovaly lehké, ale jisté vedení.

Chtěl s ní Katy překvapit. Věděl, že to asi zpočátku nebude moc příjemné překvapení, ale byl optimista. Časem mu Katy poděkuje.

Minulý týden objednal tuhle tříletou klisnu od Harryho Randalla a právě se s ním dohadoval telefonicky na posledních podrobnostech, když ho Katy přerušila. Klisna měla dorazit už dnes.

Katy si konečně začínala užívat líbánek. Byla to zvláštní doba, sotva idylická, ale rozhodně jí dala poznat spoustu věcí o manželovi. A vlastně i o ní samotné, myslela si cestou do stájí. Nikdy se například nepovažovala za ženu, která se nechá pohltit vášní. A nikdy se nepovažovala za tvrdohlavou, temperamentní nebo náročnou. Ale v posledních dnech zjišťovala, že se dokáže projevovat i takhle.

Když došla do stájí, usmívala se.

„Garrette? Kde jsi?”

„Tady.”

Šla po hlase. Kontroloval dveře prázdného boxu vedle Rudého paprska. „Co tu děláš?”

„Jen si procházím pár věcí,” pravil záhadně.

„Aha. Trávíš v poslední době ve stájích spoustu času. Je poplašný systém v pořádku?”

„Všechno je v pořádku,” ujistil ji. Vyšel z boxu, na tváři láskyplný úsměv. Nasadil si klobouk. „Dal bych si hrnek kávy. Co ty?” Vzal ji za ruku.

„Dobře. Pak bychom měli zajet na nákup. A už bys mě mohl provést po firmě.”

„Na to máme dost času,” mávl Garrett rukou. „Zatím si užívám

líbánek.”

„Vážně?” škádlila ho. „A co ta pracovní schůzka s chovateli dobytka, kterou máš naplánovanou na dnešní večer? Takhle se podle tebe chová chlap na líbánkách?”

Garrett zaúpěl.

„Vůbec mi to nepřipomínej. Slíbil jsem jim to před několika měsíci a nemůžu z toho vycouvat. Budu pryč jen pár hodin. Nejpozději v devět jsem zpátky.”

„Mohla bych jet s tebou,” navrhla Katy.

„Už jsem ti říkal, miláčku, že to je čistě pánská sešlost. Měla bys pocit, že tam nepatříš, a já bych musel celou dobu bojovat s jejich chlípnými poznámkami.”

„Takže je to banda šovinistů.”

„Když mluvíš o rančerech a farmářích, mluvíš o staro-módních, neosvícených mužských,” souhlasil Garrett neurčitě.

„A co ty?” smála se na něj Katy očima. „Také patříš do té staromódní, neosvícené kategorie?”

„Samozřejmě, že ne,” odpověděl Garrett samolibě. „Já pocházím z nové generace - copak sis toho nevšimla? Dokonce chci nechat svou ženu pracovat ve své firmě. Jaký další důkaz mojí osvícenosti bys ještě chtěla?”

„Nejsem si jistá, jestli to, že mě necháš pro sebe pracovat, může být důkazem tvého pokrokového smýšlení. Může to být jen způsob, jak ode mě získat práci zadarmo.”

Garrett se zatvářil naoko raněně. „Jsem zničen.”

„Víš, co si myslím? Ze jsi ve skutečnosti velice staro.” Při zvuku přijíždějícího auta zmlkla. „My někoho čekáme?” Ohlédla se.

Garrett ji vzal kolem ramen a zadíval se na blížící se auto s přívěsem pro koně.

„My,” oznámil Katy vesele, „čekáme novou spolubydlící pro Rudého paprska. Bude se ti líbit.”

„O čem to proboha mluvíš? Ty sis koupil dalšího koně?”

„Sobě ne. Tahle dáma je pro tebe.” Garrett vyšel ze stájí a jednoduše vyvlekl Katy s sebou. „Jmenuje se Stinná něha.”

„Stinná něha! To je jedna z klisen mého otce!”

„Koupil jsem ji pro tebe,” řekl prostě. Zesílil sevření ruky, kterou ji objímal kolem ramen, jako by čekal, že se odtáhne. „Uvolni se, miláčku. Půjdeme na to pomalu.”

„Na co půjdeme pomalu?” Katy zahořely oči hněvem, když si uvědomila, co na ni Garrett ušil. „Jestli si myslíš, že mě přinutíš začít

zase jezdit, tak ses zbláznil. Jak se opovažuješ vytáhnout na mě takový podlý trik?!”

„Uklidni se, lásko. Všechno bude v pořádku.”

„Nemluv se mnou, jako bych byla kůň, zatraceně!” Katy cítila, jak její hlas stoupá vzhůru po stupnici směrem k hysterii. Horečně bojovala o sebekontrolu. Krk měla náhle sevřený emocemi. „Garrette, na tohle nemáš právo, slyšíš?”

„Slyším. A taky řidič a všichni okolo. Nerad ti to říkám, ale děláš scénu a víš, jak nenávidíš scény. Co kdyby ses uklidnila a nechala mě, abych dohlédnul na vyložení naší nové klisny a její ustájení?”

Katy vstoupily do očí slzy hněvu a frustrace. „Ty tomu nerozumíš,” vypravila ze sebe přiškrceně. „Nikdo tomu nerozumí. Dokonce ani naši to nikdy nepochopili. Proč se nikdo z vás nemůže smířit s tím, že dovedu dělat svá vlastní rozhodnutí. Už nikdy nechci jezdit na koni. Jak to mám říct, abyste to pochopili?”

Garrett vzal zamračeně její obličej do dlaní. „Lásko, je na čase, abys překonala svůj strach. Ježdění bývalo důležitou součástí tvého života. Milovala jsi ho. Začneš ho zase milovat. Budeme jezdit společně, ty a já. Bude to jedna z věcí, které máme společné.”

Katy zavrtěla hlavou. „Ty tomu nerozumíš.”

„Vím, jaké to je, bát se, lásko,” překvapil ji. „A také vím, že jediné řešení je postavit se tomu strachu; Měla ses vrátit na koně už dávno.”

„Ani náhodou, Garrette. Slyšíš mě? Ani náhodou!” Katy se otočila na podpatku a bez ohlédnutí odmašírovala do domu.

O pár minut později se dívala z kuchyňského okna, jak Garrett vykládá Stinnou něhu z přívěsu a odvádí ji do stájí. Katy si na Něhu vzpomínala. Byla to krásná grošovaná klisna, elegantní a plná života, skvělý příklad úspěšnosti chovného programu Randallových. Věděla, že je skvěle vycvičená, trpělivá a hodná.

Ale také věděla, že i nejklidnější zvíře je nebezpečné, když zpanikaří. V zajetí strachu se stává pětisetkilovou ničivou silou míhajících se kopyt. Obyčejný člověk nemá proti takovému stvoření nejmenší šanci. Katy se zachvěla, když ji zaplavily vzpomínky.

Ty vzpomínky byly tak děsivé, že jí léta bránily vsednout znovu na koně. Rodiče a přátelé se ji nějakou dobu snažili přesvědčit, aby

to zkusila, ale její mlčenlivý odpor je nakonec zdolal. Nikdo na ni nechtěl příliš naléhat. Nikdo nechtěl nést odpovědnost za to, že by ji vysadil zpátky do sedla. Nikdo, až na Garretta Coltranea.

Katy se zamračeně odvrátila od okna. Zatím s tím chlapem prohrála na každé frontě. Tady ho ale zvítězit nenechá.

Najednou si v jeho prostorném domě připadala jako ve vězení. Věděla, že pro ni Garrett co nevidět přijde a bude ji nutit, aby se šla na Něhu podívat. Jenže ona potřebovala trochu času. Popadla klíčky od auta a kabelku a vydala se ven.

Když nastartovala, Garrett vyšel ze stáje. „Katy!” Vzdorně stáhla okénko a počkala, až k ní dojde. Když dorazil k autu, nasadil si klobouk, opřel se oběma rukama o střechu vozu a naklonil se do okénka. „Co to vyvádíš?” „Jedu nakupovat.”

„Dojedeme tam později. Nákup může počkat.”

„Určitě budeš mít spoustu práce s ustájením své nové klisny,” odtušila Katy. „Dojedu tam sama.” Zařadila rychlost a dupla na plynový pedál.

„Ne, Katy, poslouchej mě. Chováš se jako dítě.” Mercedes vyrazil kupředu a Garrett spěšně uskočil stranou.

Díval se za vozem, dokud nezmizel z dohledu, potom se pomalu vrátil zpátky do stájí. „Ona se uklidní,” informoval Stinnou něhu o pár minut později. „Dej jí jen chvíli času. Je teď trochu napjatá, ale to přejde.”

Stinná něha zdvořile pokývala hlavou a vydala se na průzkum připraveného jídla.

V pět hodin si Garrett začal dělat vážné starosti se svým vlastním jídlem. Katy se ještě nevrátila a on měl za hodinu vyrazit na tu schůzku s chovateli dobytka. Počítal s tím, že Katy udělá časnou večeři. Když se nevrátila do půl šesté, otevřel lednici a mrzutě prozkoumal její obsah.

Ve tři čtvrtě na šest si konečně připustil, že má strach. Bez ohledu na to, v jaké Katy odjížděla náladě, by už měla být doma. Poprvé si přiznal, že by se nemusela vrátit.

To by mu neudělala, uklidňoval se okamžitě. To by mu neudělala. Miluje ho.

Ale od svatební noci to už nezopakovala.

Garrett si uvědomil, že rázuje po kuchyni a nervózně svírá pěsti a zase je povoluje, jako to dělával, když jezdil rodeo a čekal ho souboj s nějakým opravdu nebezpečným býkem.

Takovou směsici napětí a adrenalinu už dávno necítil. Byl to přinejmenším nepříjemný pocit a tentokrát ještě mnohem horší než kdysi, protože byl protkaný syrovým strachem.

Zvuk přijíždějícího mercedesu měl na jeho strach okamžitý vliv. Překvapivě ho přeměnil v nával zuřivého vzteku.

Garrett si matně uvědomil, že to je poprvé, co s Katy ztratil nervy. Vrhnul se ke dveřím a trhnutím je otevřel.

Katy pomalu, ostražitě, stoupala do schodů. V náručí nesla papírový sáček s nákupy. Když si všimla jeho výrazu, zastavila se. „Ahoj, Garrette.”

„Kde jsi sakra byla?” Garrett si uvědomoval, že to znělo přehnaně nebezpečně, ale nemohl s tím nic udělat. Cítil se nebezpečně. Nikdy v životě nic podobného nezažil.

„Vždyť jsem ti přece říkala, že jedu nakupovat.” Popošla o krok kupředu a zase se zastavila, když nejevil známky toho, že by jí chtěl uhnout. „Potraviny.” Kývla hlavou směrem k sáčku, který držela v náručí.

Garrett si všiml, že ho křečovitě svírá jako štít. „Bylas pryč celé hodiny.”

„Promiň. Měla jsem si cvaknout píchačku, když jsem odjížděla? Mám zákaz vycházení?”

„Katy, nezahrávej si. Nezbývá mi už skoro žádná trpělivost. To, co jsi dnes udělala, bylo hloupé, emotivní a dětinské. Nenapadlo tě, že bych o tebe mohl mít strach?”

„Ne.” Riskovala další krok a zase se zastavila. „Říkala jsem si, že budeš mít dost práce se svým novým koněm.”

„Ta klisna je tvoje, Katy,” procedil. „Ať už se ji rozhodneš osedlat, nebo ne.”

„Já ji nechci.”

„To je smůla, protože ji už máš.” Garrett ustoupil stranou a nechal Katy vejít dovnitř. Udělala to neochotně a její zjevná váhavost

znovu rozpálila oheň jeho hněvu. „Katy, něco takového už nikdy nedělej.”

Katy zahořely oči vzdorem.

„Přestaň mi rozkazovat, Garrette. Už toho mám dost. Od té doby, co jsme se vzali, jsi vyhrál každou bitvu a mě už nebaví prohrávat,

slyšíš?”

Upřeně se na ni zadíval.

„Takhle ty vidíš naše líbánky? Jako řadu bitev?”

Uhnula očima a vešla do kuchyně. „Občas mi to tak připadá. Už mě to nebaví, Garrette. To, co jsi udělal dneska odpoledne, byla poslední kapka.”

Garrett zuřil. Ale také už zase začínal mít strach. Postavil se mu tak jako vždycky, čelem. „Poslední kapka? Já ti koupím nejkrásnější klisničku na světě a ty mi řekneš, že to je poslední kapka?”

Katy hodila nákup na linku a otočila se na podpatku. Tvář měla sevřenou emocemi. „Proč mě pořád do něčeho nutíš? Co ode mě ještě chceš, zatraceně?”

„Všechno,” vypěnil. „Chci všechno.”

„Na základě čeho?”

„Jsi moje žena.” A i když to třeba nepřiznáš, miluješ mě. Jednou mi to zase řekneš, tak jako o naší svatební noci.”

„Abys mi ta slova zase hodil zpátky do obličeje jako tehdy?” vyštěkla.

„To bych nikdy neudělal. Neudělal jsem to ani tenkrát a neudělám to ani teď. Pokud si vážně myslíš, že jsem ti hodil tvá slova lásky do obličeje, můžeš si za to sama, žes to tak viděla. Byla jsi rozčilená, protože jsem nebyl tak romantický, jak sis představovala.”

„Ano?” vypálila nazpátek. „No, během našich líbánek jsem se díky tobě naučila několika věcem. Ale jen se podívej, kdo si teď hraje na romantiku. Proč chceš slyšet, že tě miluju? Co z toho budeš mít? Vždyť na lásku nevěříš.”

Vykročil k ní, pak se zastavil, protože si nevěřil, že se jí může dotknout.

„Nenapadlo tě někdy, že nejsi sama, kdo během těchhle bláznivých líbánek něco pochopil?” zaburácel.

Katy vykulila oči. „Ne.”

„Ne? “Zuřil. „Ne? Ty nevěříš, že se taky dokážu učit? Myslíš si, že máš na učení monopol?” Katy si skousla spodní ret. „Garrette, uklidni se.”

„Nemluv se mnou, jako bych byl kůň. Jsem tvůj manžel.”

„Ano, já vím,” řekla tiše. „Jsi paličatý a arogantní a občas mám na tebe pěkný vztek, ale pořád jsi můj manžel.”

Garrett nedokázal říct, co si Katy myslí, ale vycítil změnu v ovzduší. „Katy, poslouchej…” začal, ale skočila mu do řeči.

„Ne, ty poslouchej mě.” Opřela se o kuchyňskou linku. Garrett si uvědomil, že k něčemu sbírá sílu. „Říkal jsi, žes mi nikdy nehodil slova lásky do obličeje.”

„To je pravda, Katy.”

„Tvrdíš, že ses v posledních dnech něčemu naučil. Zhluboka se nadechla. „Dobrá, zjistíme tedy, kolik ses toho naučil. Co uděláš, když ti teď řeknu, že tě miluju?“A

„To je jednoduché,” odpověděl Garrett bez rozmýšlení. „Řeknu ti to samé.”

Katy překvapením poklesla čelist. Ani ona, ani Garrett se nehýbali.

„Garrette, miluju tě,” zašeptala nakonec Katy. Garrett se zhluboka nadechl. „Já vím. Taky tě miluju.” Rozevřel náruč a ona se mu do ní vrhla.

„Miluju tě, Katy. Miluju tě, miluju tě, miluju tě.” Teď, když se to naučil vyslovit, se nemohl zastavit.”

Nekonečné vteřiny se objímali a šeptali jeden druhému slova lásky. Garrett si připadal jako opilý.

Nakonec objetí přerušila Katy.

„Co to tvoje jednání?” zeptala se rozechvěle. Pohlédla na hodiny. „Přijdeš pozdě.”

„Co na tom záleží?” Garrett si ji znovu začal přitahovat k sobě. Katy se tiše zasmála. „Neblázni a běž. Budeme mít pro sebe celou

noc.”

„Když mně se od tebe nechce.”

Trvalo jí dalších deset minut, než ho vypakovala z domu. Když stála na prahu a mávala mu, málem se smála nahlas štěstím. Garrett ji miluje. Přiznal to. Společně vybojovali velice důležitou bitvu.

Dobré věci si v životě občas dávají na čas, myslela si, zatímco mířila zpátky do kuchyně, aby vybalila nákup. Dobré věci stojí za trochu námahy.

Věděla, jaké to je, tvrdě pracovat na něčem, co je pro ni důležité. Naučila se to už před lety, když trénovala koně a jezdila s nimi po výstavách.

Náhle si vzpomněla na Stinnou něhu. A poprvé za celou dobu začala přemýšlet o Garrettových úmyslech. Věděla, že to myslel dobře. Chtěl jí vrátit něco, co pro ni kdysi bylo velice důležité a co s ní mohl mít společného.

Nemohla mu to vyčítat. Když nad tím přemýšlela u jednoduché večeře tvořené studenými zbytky, musela si přiznat, že ji jeho snaha dojala.

Po jídle naskládala nádobí do dřezu, vytáhla ze skříně v hale větrovku a navlékla si ji přes džínsy a tlustý svetr.

Usoudila, že není důvod, proč by se nemohla zajít podívat na Stinnou něhu. Sice na ní nechtěla jezdit, ale i tak měla koně ráda a Garrett říkal, že Něha je teď její.

O pár minut později Katy vešla do stáje. Klisna spokojeně poklimbávala ve svém novém boxu plném zlaté slámy.

Zato Rudý paprsek byl pryč.