Jayne Ann Krentz

Nejkrásnější kouzlo

PROLOG

Trent Ravinder stál ve stínu starého domu, naslouchal šeptání větru ve větvích a pozoroval rudovlasou královnu elfů, která si o půlnoci šla tajně zaplavat.

Byla velmi okouzlujícím skřítkem: drobná, štíhlá, uličnická, záhadná a k zešílení. Už celé dny se snažil dostat ji, ale kdykoliv pronikl do její blízkosti, vždy se Jí podařilo proklouznout mu mezi prsty.

Čarovná žena - skřítek.

Myslela si, že teď v noci bude sama a také by byla, kdyby se Trent nerozhodl zmírnit své napětí půlnoční procházkou. Ale štěstí či osud nebo prostě jen náhoda jej přivedly za roh hotelu právě včas, aby ji spatřil, jak klouže pod vodní hladinou. V okamžiku, kdy vycítil její přítomnost, znehybněl strachem, aby nenarušil kouzlo okamžiku.

Stál tam a pozoroval její laškování, dokud se konečně nevynořila z vody. Bledý, stříbřitý svit měsíce se zaleskl na jejích hebkých ňadrech a na smyslné křivce boků.

Když se natáhla po ručníku, Trent uvažoval o tom, zdají o sobě má dát vědět. Konec konců, to ona mohla za jeho nutkání jít se procházet takto pozdě v noci. Byla to Filoména Cromwellová, která do jeho života vnesla dříve nepoznaný nepokoj. Měl by jí vyčíst, co všechno způsobila.

Ale ne dnes. Dnes jí dovolí zmizet zpět v bezpečí své ložnice či houbového paláce nebo kdekoliv se bude dnešní noci chtít skrýt. Není kam spěchat, říkal si Trent v duchu, když ustupoval hlouběji do stínu. Čas se jí krátí. Brzy zjistí, že bez ohledu na to, jak obratně se mu vyhýbá, stejně mu neunikne.

Jednoho dne bude Filomena Cromwellová jeho.

Usmál se nad ukvapeným slibem, který dal sám sobě. Jediné, co musí udělat, pomyslel si, je získat její pozornost. Což zřejmě nebude tak jednoduché, jak se na první pohled zdálo.

PRVNÍ KAPITOLA

Filomena Cromwellová se skvěle bavila. Hudba byla výborná, třebaže hrála jen místní kapela. Restaurace country klubu v Gallant Lake praskala ve švech hosty, kteří sem přišli na večeři nebo si zatančit. Musela sice uznat, že jídlo a atmosféra jsou hodně vzdálené New Yorku, San Francisku či Seattlu, ale jinak jí bylo velmi příjemné, že oči všech přítomných se upírají na ni a na muže, se kterým tančila.

Pohodila hlavou, vědomá si toho, že její dlouhé rudé vlasy intimně dopadly Trentu Ravinderovi na rameno. Když tančila s mužem tak velkým jako Ravinder, musela vynakládat nesmírné množství fyzického úsilí, aby ji k sobě nepřitáhl ještě blíž. Velcí muži vždy měli tendenci ženu tak drobnou a štíhlou, jako byla ona, přímo pohltit.

Ale zvykla si na manévrování vyžadované k přežití na tanečním parketu a oči se jí uličnicky leskly, když na něj vzhlížela zpod svých dlouhých řas.

„Jsem ráda, že ti to v té tlačenici tak jde, Trente,” usmála se.

Trent na ni z výšky pohlédl svýma okouzlujícíma zelenýma očima, napolo přivřenýma a ostražitýma. „Je to jako tanec v akváriu,” utrousil s odměřenou zdvořilostí. „Kdybych věděl, že budeš tolik přitahovat pozornost, vzal bych si svou svítící kravatu a psí dečky.”

Filomena se potěšené zasmála. „To by určitě všem přítomným nesmírně zpříjemnilo večer.”

„Tím si nejsem jistý,” řekl zamyšleně a kriticky sjel pohledem po jejích šatech. „Mám dojem, že moje svítící kravata by se tomu, co máš na sobě, jen stěží vyrovnala.” Svými horkými, něžnými prsty přejel po nahém trojúhelníku ženské kůže odhalené v odvážném výstřihu na zádech.

Filomena se uraženě zamračila. „Tobě se nelíbí moje šaty? To neříkej. Navrhla je moje partnerka. Glenna vždycky ví, co mně sluší. Co se oblékání týče, naučila jsem se věřit jejímu úsudku. Patří mezi ty zaměstnance firmy, kteří mají skutečný talent. Já

zas mám talent na výběr materiálu a barvy. Tvoříme spolu dobrý tým.”

Filomena se potěšené usmála a Ravinder s nelibostí pohlédl na její tmavě zelené šaty. Přiléhavý žerzej krásně zdůrazňoval její štíhlou postavu, objímal každou křivku. Dlouhé rukávy a nepatrný výstřih vpředu poskytovaly iluzi diskrétnosti, která byla vzápětí otřesena odvážným výstřihem vzadu až do pasu. Látka splývala v dlouhou zavinovací sukni,, která se Filomeně nádherně vlnila kolem nohou. Odhalená záda svědčila o tom, že nemá podprsenku.

„Blahopřeju ti k partnerce. Ví, jak tě oblékat způsobem, který v muži probouzí touhu svléknout tě. To je v oblasti módního návrhářství skutečně čertovský talent.”

Filomena se zamračila. „Vidím, že to neschvaluješ, Trente. Člověk by dokonce řekl, že jsi prudérní. Nebo puritán? Z viktoriánské éry? Začínám se divit, proč jsi mě vůbec vyzval k tanci.”

„Zatraceně dobře víš, proč jsem to udělal.” Filomenin zachmuřený výraz vystřídal hrdelní smích. „Samozřejmě že vím. Mé rodině prokazuješ čest a je to od tebe velmi šlechetné. Ne každý muž by dobrovolně souhlasil s tím, že se dnes večer postará o mou zábavu a tím se dostane do problémů.”

„Proto si myslíš, že jsem tě vzal tančit? Že tím tvojí rodině prokazuju čest?”

„Zajisté.” Filomena přesvědčeně přikývla. „Od té doby, co jsem před dvěma týdny přijela, je nad slunce jasné, že všichni jsou k smrti vystrašení, že je přivedu do choulostivé situace, ze které se nedokáží vzpamatovat, a tím že překazím svatbu své sestry, nemluvě o společenském postavení mé rodiny tady v Gallant Lake. Ale byl jsi tu ty, letní host v našem hotelu. Moje matka si tě vyhlédla a rozhodla se, že budeš spásou rodiny. Doufají, že dokážeš zabránit všem mým případným uličnickým kouskům, alespoň do té doby, než bude po svatbě. Vlastně si myslím, že polovina města čeká jen na to, jestli to skutečně dokážeš. Druhá polovina přirozeně doufá, že se ti to nepodaří.

Už se těší na ty řeči. To víš, Gallant Lake je po většinu času takové malé, nudné městečko.”

„A ty se jistě snažíš ze všech sil, aby ses obecenstvu rodného města náležitě předvedla, že ano?” poznamenal Trent kriticky. „Od té doby, co jsi přijela, je to jedno divadýlko za druhým, počínaje tím zopakováním maturitního plesu minulý týden.”

„Právě na tom plese jsem nikdy nebyla,” začala vysvětlovat Filomena. „Ten večer před deseti lety jsem strávila hlídáním dítěte, protože jsem neměla chlapce. Což je stěží překvapující, když si uvědomíš, že jsem s nikým nechodila po celou dobu studií na střední škole. Vlastně jsem ráda, že jsem na tu velkou událost čekala deset let. Jsem si jistá, že minulý týden jsem se bavila mnohem lépe, než bych se byla bavila před deseti lety.”

„Tvoje matka mně pověděla, že většina Gallant Lake o tom mluvila celý minulý týden. Tvůj otec zas říká, že jsi utratila hříšné peníze za šampaňské a konfety.”

„Jaký by mělo smysl znovu pořádat svůj maturitní ples, kdyby měl být bez všeho, co k němu náleží? Kromě toho,” dodala Filomena bezstarostně, „já si to mohu dovolit.”

„Tobě nevadí, že ses stala předmětem všech těch spekulací a pomluv?”

„Tentokrát ne,” ujistila ho Filomena.

„Co tím chceš říct?”

„Jen to, že když o mně celé město mluvilo posledně, všichni mě litovali.”

„Tomu nevěřím. Kdy to bylo?”

„Ach, už dávno,” odpověděla Filomena. „Před devíti lety.”

„To znamená, že ti tehdy bylo devatenáct?”

„Hm. Některé ženy jsou v devatenácti už-docela zkušené a světa znalé. Já k nim nikdy nepatřila. Navíc jsem byla poněkud obtloustlá, staromódní a příliš jsem nevynikala v duchaplných rozhovorech s muži.”

Trent se pousmál. „Tebe si neumím představit v situaci, kdy bys nevěděla, co říct. Co způsobilo takový rozkvět Filomeny Cromwellové?”

„Nesmírně mi pomohl odchod z Gallant Lake. První rok v koleji jsem začala chodit do kurzů společenského chování. Nebyla to

velká změna, ale stačila, aby vzbudila zájem jednoho člověka tady ve městě. Začali jsme se scházet, když jsem přijížděla domů na víkendy a prázdniny. Byl o pár let starší, zkušený, milý, hezký. Hrozně mně to imponovalo. Toho jara prvního roku v koleji jsem už vlastně byla zasnoubená. Nemohla jsem tomu věřit. Byl to první muž, který mě doopravdy chtěl. Mě, Filomenu Cromwellovou.” Zavrtěla hlavou a trpce se usmála při vzpomínce na to, jak naivní kdysi byla. „Pak jsem ho jednoho dne našla v posteli s jinou. Bývalou spolužačkou.” Usmála se. „Určitě si dokážeš představit, jaká to pro mě byla rána. Během čtyřiadvaceti hodin to vědělo celé město. Můj přítel zasnoubení zrušil a všem řekl, že se chce oženit s tou druhou, protože ji už dlouho miluje. Já byla jen pro ukrácení dlouhé chvíle a naprosto špatně jsem si vyložila jeho úmysly. Tehdy jsem si myslela, že takové pokoření nepřežiju. Víš přece, jaké to je, když je člověku devatenáct.”

„Pro citlivou, nejistou mladou ženu to musel být skutečně šok,” řekl Trent vážně. „Mohla bys mi povědět, kdo byl tím tvým snoubencem?”

„Ty to nevíš?” zeptala se Filomena překvapeně. „Jak nečestné od mé rodiny, že tě pověřila úlohou zabránit tomu, abych způsobila skandál, a přitom ti neřekli, o co ve skutečnosti jde. Není to žádné tajemství. Jmenuje se Brady Paxton. Dnes večer je tady se svou ženou. Sedí tamhle.”

Otočila hlavu a podívala se na velkého muže s pískově světlými vlasy, sedícího u stolu na opačném konci sálu. Pozoroval ji při tanci a když pohlédla jeho směrem, zmateně uhnul očima. Neodvrátil se však dost rychle a Filomena v jeho výrazu zahlédla rozpaky. Usmála se pro sebe.

Ravinder se nadechl a jeho stisk kolem Filomenina pasu náhle zpevněl. „Ty jsi ale vykutálená,” zamumlal. „On je tebou okouzlený, viď? A ty tu pořádáš představení pro celé město.” Filomena zavrtěla hlavou a úsměv jí odumřel na rtech. „Ne. Netěší mě to, třebaže všechny tady to vzrušuje. Vím, že Brady a jeho žena mají doma problémy. Vědí to všichni. Na malém městě je nemožné udržet něco v tajnosti. Dlouho jsem byla pryč a nějak jsem ztratila kontakt s místním děním. Během posledních

pár let jsem několikrát přijela domů na krátkou návštěvu na Vánoce a občas na víkend. Nikdy ne na tak dlouho, abych Bradyho stačila potkat, natož ho ještě svádět. Teď jsem tady poprvé na delší dobu po devíti letech. A vypadám trochu jinak než tehdy, když jsem v devatenácti s hanbou odešla.”

„Není to jenom tvůj vzhled, co se změnilo, že ne?” zeptal se Trent bystře. „Máš také styl a dosáhla jsi povážlivého finančního úspěchu. Tvoji rodiče mi řekli, že si skvěle vedeš v módním byznysu. Žila jsi v San Francisku a v New Yorku, kde ses učila řemeslu a teď máš v Seattlu vlastní návrhářskou firmu zabývající se sportovním oblečením. Tvůj otec mi pověděl, že během posledních pár let jsi cestovala po celém světě, hledala jsi cizokrajné látky a návrhářské nápady a navazovala obchodní kontakty. Říkal, že ta tvoje firma, jak se to jmenuje…? Aha, Cromwellová a Sterlingová, si v posledních letech přišla na zakázkách na pěkné peníze. A tento rok to prý možná bude ještě lepší.”

Filomena se dala do smíchu. „Obávám se, že ani já, ani Glenna milionářkami nejsme. Alespoň zatím. V oděvním byznysu se většina zisku okamžitě musí vložit do další operace.”

„To platí pro většinu nových firem,” řekl Trent vážně. „Stejně ale mám pocit, že toho ne zrovna málo zbývá pro tebe, viď? Ten ples, co jsi uspořádala, byl opravdu prvotřídní. Ani ten nablýskaný zelený Porsche, ve kterém jsi přijela, určitě nebyl zadarmo a vsadil bych se, že ty náušnice, co máš, taky nejsou z umělé hmoty.”

„K čemu by byl úspěch, kdyby si člověk občas nemohl dopřát malé potěšení?” odpověděla Filomena otázkou.

„Takže dnes máš všechno, co jsi neměla před devíti lety,” poznamenal Trent. „Styl, krásu a peníze. Přijela jsi do rodného města, abys jim všem ukázala. A tvůj starý přítel, nyní ženatý a očividně nespokojený, si může nehty ukousat nad tím, co všechno si nechal ujít. Není divu, že si tvoje rodina dělá starosti. To je přímo recept na skandál.”

Filomena se na chvíli zamyslela. „Je sice zajímavé kochat se pohledem na Bradyho, jak přemítá o tom, co před lety zahodil,”

řekla po chvíli, „ale mám dojem, že nejsem jediná, kdo je tady středem pozornosti.”

„Co tím myslíš?” zeptal se Trent nechápavě.

„Všimni si, jak se dívají na tebe,” řekla poťouchle. „Nejsem to jenom já, o kom se tady v Gallant Lake povídá, Trente. Ty jsi na tom naprosto stejně. Určitě víš, že nikdo ani v nejmenším nevěří tomu, že trávíš šest týdnů v Oregonu jen proto, aby sis tu zarybařil.”

Trent se pomalu usmál, ale v křivce jeho úst zůstalo něco tvrdého. „Je to pravda. Jsem tu na dovolené.”

„Jenomže všichni jsou přesvědčení, že to je pouze záminka. Myslí si, že jsi tady na obhlídce území pro svou firmu. Asgardova stavební společnost, či tak nějak, že ano? Všimni si všech těch lidí, co nás rádoby nenápadně pozorují. Myslí si, že máš v úmyslu koupit velký pozemek u jezera a postavit na něm letovisko za multimiliony dolarů. Všichni, včetně Bradyho Paxtona, se pokoušejí přijít na způsob, jak by na tom mohli zbohatnout.”

„Jestli si myslíš, že to jsem já, na kom dnes Brady může oči nechat, tak jsi vedle. Ten přímo slintá nad tebou. A co se mě týče, dávám ti čestné slovo, že jsem tu opravdu na dovolené.”

„Když to říkáš,” ujistila ho Filomena s pobaveným leskem v očích. „Máš nárok na malé obchodní tajemství. Věř, že já bych byla poslední, kdo by to prozradil. V návrhářském byznysu musí člověk umět držet jazyk za zuby.”

„Takže ty mně nevěříš?” zeptal se Trent bez sebemenšího náznaku humoru.

„Proč bych měla?”

„Protože já nelžu, Filomeno, a nesnáším, když někdo lže mně,” odpověděl s chladnou arogancí. „Když o něčem nechci mluvit, tak o tom nemluvím, ale rozhodně bych nikomu nelhal. Snaž se to laskavě pochopit.”

Filomeniny oči se rozšířily údivem. „Dobrý bože, já tě přece nechtěla urazit. Jsem si jistá, že jsi právě tak čestný, jako kterýkoliv průměrný podnikatel.”

„Především čestný. A od lidí, se kterými mám co do činění, očekávám, že se ke mně budou chovat stejně.”

„Nebo?” zeptala se Filomena škádlivým tónem. „Opravdu to chceš vědět?”

Nejisté zamrkala. Bylo zřejmé, že se odvážila na nebezpečné území. „Ne, myslím, že raději ne. Mám dojem, že stejnou váhu jako čest a důvěra u tebe má i odplata, že ano? Tvoje slovo je zákon a všichni ostatní musí mít stejné kvality, jinak jsi schopný štvát je na kraj světa. Pochopila jsem to správně?”

„Zdá se, že jsi pochopila podstatu.”

„Proč?” řekla Filomena tiše.

„Co proč?” zeptal se Trent nechápavě.

„Proč bych ti měla bezmezné důvěřovat? Proč bych ti měla věřit já nebo kdokoliv jiný?”

Trent jí pohlédl do obličeje. „Protože to říkám.”

„To mně má stačit? To ti mám věřit jen proto, že to říkáš?”

„Buď mně budeš důvěřovat, Filomeno, nebo ruce pryč ode mě.”

Cítila, jak jí po jeho slovech přeběhl mráz po zádech. „Nu, alespoň jsi mně dal na výběr,” odpověděla suše. „Jsem ráda, že s tebou nemusím nic mít. Pokud mě omluvíš, zdá se, že hudba dohrála.”

Prudkým pohybem se snažila vyvinout z jeho sevření. Chvíli se nedělo vůbec nic. Trent ji nepustil a Filomena si uvědomila, že ji dobrovolně jít nenechá. Cítila sílu jeho paží, svírajících ji v pevném objetí, a to ji vylekalo.

„Vystrašil jsem tě?” zeptal se Trent tiše.

„Ani v nejmenším. Jen jsi mě rozčilil. Mám dojem, že velcí muži vždy využívají svou velikost, když mají co do činění s někým menším a slabším, než jsou sami.”

„Nechtěl jsem tě polekat,” řekl Trent upřímně a nadále ignoroval její marné úsilí osvobodit se. „Jenom jsem chtěl, abychom si ujasnili pár věcí.”

„Jedinou jasnou věcí je to, že jsme poslední dva lidé na parketu. Jestli tu předtím byl někdo, kdo se na nás nedíval, tak teď to určitě dělá.”

Trent se rozhlédl kolem sebe po moři zvědavých obličejů a zamračil se. Bez dalších řečí ji vzal za paži a vedl ji pryč z

parketu. Filomena opět rychle získala svůj obvyklý smysl pro humor.

„Myslím, že moje rodina ti za tohle asi nepoděkuje. Poučovat mě o pravdomluvnosti, cti a bezúhonnosti uprostřed tanečního parketu pravděpodobně nebylo na seznamu povinností, které bys podle nich měl plnit.”

„Víš, že jsi občas pěkně jedovatá? Což je typické pro druh.”

„Pro jaký druh?”

„Elfy, skřítky, rarášky a nejrůznější potvůrky, které rády páchají neplechu.” Když ji vedl zpět k velkému stolu, u kterého seděla její rodina, tvrdost z jeho výrazu ustupovala. „Není divu, že tvoji příbuzní a většina města jsou jako na trní v očekávání, co zase provedeš.”

„Myslím, že stejně zvědaví jsou na to, co provedeš ty,” odsekla Filomena. „Ale musím uznat, že sis vedl výborně, když jsi se mnou tančil a dělal pro ně divadlo. Ne každý by to dokázal. Tobě to nevadilo?”

Trent se na ni úkosem podíval. „Připouštím, že mám rád své soukromí, zvlášť když to má cokoliv společného s tebou. Ale dovedu snést i menší horko, když není zbytí.”

Filomena se zasmála. „To bych se vsadila, že dokážeš. Díky za tanec, Trente. Líbilo se mi to. Alespoň do doby, než začala ta tvoje přednáška.”

„Potěšení je na mé straně, Filomeno. Mám pocit, že touhle zkušeností jsme získali něco společného, nemyslíš? Čelili jsme spolu bezmála polovině obyvatel Gallant Lake.”

„Takhle by se na to taky dalo dívat,” odpověděla sarkasticky

Když šli ke stolu, Filomena si ho prohlížela koutkem oka. Věděla, že není jediná, kdo Trenta Ravindera pozoruje. Všimla si upřených pohledů svých rodičů, tety Agnes, strýce George i své sestry Shari. Shariin snoubenec, Jim Devore, vypadal pobaveně. V jeho pohledu však byla vidět také úcta. Trent jejich prohlídku snášel dobře, což nebylo překvapující. Filomena vytušila jeho chladný vnitřní klid a jistotu už v okamžiku, kdy byli před téměř dvěma týdny představeni jeden druhému. Trávil dovolenou v hotelu jejích rodičů a od samého začátku se zdálo, že je něčím víc než jen platícím hostem. Rychle

získával statut rodinného přítele. Což se jen tak nestávalo. Cromwellovi byli štědrými hostiteli, ale své hosty mezi sebe přijímali zřídkakdy.

Vnitřní síla Trenta Ravindera se projevovala i navenek. Byl to vysoký, štíhlý, širokoplecý muž, který se pohyboval se sebejistotou a vrozenou živostí. Měřil přes šest stop a Filomeně se zdál až příliš velký. Ona měřila jen pět stop a tři palce a instinktivně neměla ráda, když se nad ní ostatní lidé, především muži, tyčili jako hory. Jedinou výjimkou v tomto pravidle byl její otec.

Největší pozornost na Trentově ostře řezaném obličeji poutaly jeho oči, vypadající jako úlomky zelených drahokamů. Prozrazovaly chladnou inteligenci, rozhodnost a pevnou vůli, která člověka nutila věřit tomu, že by dosáhl úspěchu v čemkoliv, co si zamane.

Měl husté, tmavé vlasy a první záblesky stříbra na spáncích dávaly tušit, že už dávno překročil třicítku. V den, kdy ho Filomena poznala, automaticky okem znalce ohodnotila jeho oblečení. Zdálo se, že dává přednost spíš konzervativnímu stylu. Slušel mu. Vypadal však dobře a cítil se pohodlně v čemkoliv od ošoupaných džínsů, které nosil přes den, až k drahým oblekům, jaký na sobě měl dnes večer. Filomena věděla, že za to, aby ušili oblek dokonale padnoucí jeho pevné, mohutné postavě, musel dát hodně peněz.

Celkově Trent působil dojmem velmi úspěšného, sebejistého muže. Rozhodně nevypadal jako člověk, který si uprostřed léta jen tak vezme šest týdnů dovolené a odjede si rybařit do oregonských lesů. Všichni byli přesvědčeni, že sem přijel obchodně.

Zjistila, že na ženu, která se vyžívá v rozruchu, jaký způsobila ve svém rodném městě, je tím, že byla zatažená do veřejné scény s Trentem Ravinderem, poněkud znepokojená. Možná to způsobil podvědomý strach, že pokud někdy dostane ránu pod pás, určitě to bude v nějaké konfrontaci s mužem. Filomeně se ten pocit nelíbil. Zvykla si už vyhrávat.

Během posledních pár let se naučila těšit se ze své vlastní osobní síly, odhodlání a schopností. Už dávno nebyla naivní

chudinkou, která ze sebe kvůli jednomu muži z Gallant Lake v Oregonu kdysi udělala takového idiota. Úspěch v podnikání, náročné cestování a nutnost spolupráce s řadou lidí, kteří představovali špičku ve svém oboru, to vše ji přivedlo k poznání, kolik vlastní vnitřní síly má. Oplývala množstvím jistoty a sebedůvěry. Nelíbila se jí představa, že Trent Ravinder, muž, kterého stěží zná, by měl, byť jen na okamžik, tyto její pracně získané vlastnosti oslabit. Dobře dělala, když si ho během uplynulých dvou týdnů držela hezky od těla.

Když přišli ke stolu, Trent Filomenu neochotně pustil a usmál se na její rodiče. Filomena poznala, že jsou jím přímo okouzlení.

„Tady vám ji v pořádku vedu zpět.”

Amery Cromwell se potěšené usmál. Filomena po svém otci zdědila rudé vlasy a oříškově zlaté oči. „Samozřejmě. Co by se taky mohlo přihodit na tanečním parketu? Posaďte se k nám. Agnes a George objednali šampaňské, abychom mohli připít snoubencům.”

„Já tak ráda oslavuju zásnuby,” zvolala teta Agnes vesele. Byla starší než její bratr, nedávno překročila šedesátku. Kdysi tmavěrudé vlasy se věkem změnily v šedé, avšak Agnes odmítala smířit se s nevyhnutností. Také nerada platila kadeřníkům. Takže si potřeby k barvení vlasů kupovala v místní drogerii a nikdy si pozorně nepřečetla návod. Buď to anebo se snažila uplatnit svou vlastní kreativitu. Výsledkem byla záplava krátkých, křiklavě oranžových kudrlinek.

George Buckner, Agnesin manžel, byl typickým příkladem člověka, který se vypracoval z ničeho a samozřejmě na to byl patřičně hrdý. Během uplynulých čtyřiceti let úspěšně investoval do pozemků. Byl to velký muž a Filomena a její sestra už od kolébky poznávaly, že stejně velká jako on je i jeho štědrost.

George a Agnes nikdy neměli vlastní děti a nacházeli potěšení v tom, že svým neteřím často dávali nejrůznější dárky. Dali by Filomeně a Shari za ta léta mnohem víc, kdyby Amery a Meg Cromwellovi nezaujali proti takové spoustě dárků zásadně odmítavé stanovisko. Rodiče se obávali, aby Agnes a George jejich dcery nezkazili. Ti si však přesto našli způsob, jak svým neteřím propašovávat malé, roztomilé dárky v okamžicích, kdy

si mysleli, že se Amery a Meg nedívají. Filomena věděla, že strýc George a teta Agnes jsou na vrcholu blaha, když jí a její sestře mohou udělat radost.

Poté, co Trent nabídl Filomeně židli, přejel pohledem rodinné shromáždění. Všiml si, že Agnes pije další Martini, dnes už třetí. Protože ji už nějakou dobu znal, nepřekvapilo ho to. Usmál se na starou ženu a posadil se vedle Filomeny. „Překvapujete mě, Agnes. Očekával bych, že pro Shari a Jima objednáte láhev ginu, ne šampaňského.”

„Já si vážím starých tradic,” řekla Agnes rozhodně. „Kromě toho, gin je pro učitelky v důchodu. Mladí jako Shari by stále měli zkoušet něco nového.” Připila na zdraví své neteři, která se měla co nevidět vdát.

„Je špatné, že ne každý má takovou úctu k tradicím,” poznamenal George směrem k Filomeně.

Ta se na něj podívala s nevinným výrazem ve tváři. „Chceš snád říct, strýčku, že já postrádám úctu ke svatebním zvykům a konvencím?”

„Doslechli jsme se o té „dámské jízdě\ kterou jsi pro Shari uspořádala předevčírem.”

„Bylo to moje rozloučení se svobodou,” namítla Shari. „Každá žena na ně má právo. Muži si také pořádají mládenecké večírky, ne snad?”

„O to tu nejde,” řekl strýc George. Otočil se k Shariinu snoubenci. „Slyšel jsi o tom jejich večírku?”

„Slyšel,” odpověděl Jim suše. „Abych pravdu řekl, čím méně toho vím, tím lépe. Mám dojem, že tohle je jeden z případů, kdy nevědomost je požehnáním.”

Agnes ztišila hlas a pohlédla na Filomenu. „Sejde z očí, definitivně neznamená, sejde z mysli. Ne v městečku, jako je tohle. Víš přece, o čem si všichni povídají, ne snad? Slyšela jsem, že kromě vína a obložených chlebíčků jsi přivezla striptéra. Nikdo to ale neví jistě, protože všechny ženské, které tam byly, mlčí. Dozvěděla jsem se,” dodala zlověstně, „že podmínkou účasti na večírku byl slib mlčenlivosti.”

„Ráda bych využila příležitosti, abych kategoricky a definitivně prohlásila, že jsem na Shariin večírek žádného striptéra nepřivezla,” řekla Filomena odhodlaně.

Shari málem zaskočilo. Jim Devore si svou nastávající změřil přísným pohledem.

Trent, který stejně jako všichni ostatní v hotelu slyšel v den konání večírku zpoza zamčených dveří staré tančírny smích a bujaré výskání, tázavě zvedl na Filomenu obočí. Rozpustilost by toleroval, ale už by mohla vědět, že jí nedovolí žádné lži. „Je to pravda?”

Filomena zvedla hlavu, v očích jiskřičky veselí. „Ano, je to pravda. Damian Fontaine není žádný vulgární striptér.”

„A co je tedy?” zeptal se Trent zdvořile. V mysli se mu vybavila vzpomínka na to, jak zahlédl štíhlého svalnatého mladíka, pašovaného dovnitř mezi hloučkem dodavatelů potravin, kteří přijeli ze sousedního města.

„Pan Fontaine o sobě říká, že je exotický tanečník,” vysvětlila Filomena. „Abyste věděli, má klasické baletní vzdělání.”

U stolu se rozlehlo mumlání. Shari měla co dělat, aby se nedala do hlasitého smíchu.

„Měl jsem vědět, že ty řeči jsou pravdivé,” poznamenal Jim rezignovaně. „Dej si pozor, Trente. Ženy v této rodině potřebují sakramentsky pevnou ruku.”

„Och, drahoušku,” řekla Filomenina matka utrápeným tónem. „Takže je to pravda, že v hotelu předevčírem byl striptér. Jak nám to vysvětlíš?”

„To nebyl striptér!” opakovala Filomena vzdorovitě.

Trent se na Meg Cromwellovou podíval pohledem plným ujištění. „Navrhuji vám, abyste se nad to povznesli a předstírali, že se nic nestalo. Doufejte, že si to ony dámy, které večírek navštívily, nechají pro sebe a řeči přestanou.”

„Mám dojem, že od té doby, co Filomena před dvěma týdny přijela, jsem se už hodně nadoufala.”

Trent na ni zúčastněně pohlédl. Měl Meg rád. Byla v hotelu v Gallant Lake skvělou hostitelkou. Celé to místo dýchalo pocitem uvolnění, ale pod povrchem bylo všechno spravováno pevnou rukou. Měl dojem, že je to především zásluhou Meg

Cromwellové. Její manžel měl talent na jiné věci. Amery byl prvotřídní účetní a rybář. Hotel spoléhal na jeho dovednost v obou ohledech.

Do rozhovoru opět zasáhla teta Agnes. „Varovala jsem vás, že až tahle rudovlasá holka přijede, budete ji muset hlídat. Ta je celá žhavá působit problémy. Jen se podívejte na ty neslušné šaty, co má na sobě. Je jí vidět celý zadek. Před pár lety by ji Amery poslal zpátky, aby se převlékla.”

Filomena se na svou tetičku láskyplně podívala. „Buď ráda, teto Agnes, že mně není vidět taky celý předek. Mám jedny šaty, které jsou zrovna takové.”

Agnes položila sklenici na stůl a dala se do smíchu. Svým zářivě nalakovaným nehtem ukázala na Trenta. „Vidíte? Nic než potíže, holka jedna. Jedovatá, nezávislá a lehkomyslná. Potřebovala bys manžela, aby na tebe dohlížel, Filomeno Cromwellová. Někoho, kdo by tě držel na uzdě.”

„Víš přece, co si o manželství myslím, teto Agnes.”

„Však ty bys změnila názor, kdybys potkala toho pravého.” Agnes si strastiplně povzdechla. „Kdo by si pomyslel, že něco tak malého dokáže napáchat tolik darebností? Myslíte, že si s ní dokážete poradit, Trente?”

Trent si všiml, že Filomena ho zpražila pohledem, ale rozhodl se ignorovat ji a odpovědět její tetě. Věděl, že třebaže to byla Agnes, kdo se zeptal, stejně ustaraní byli v tomto ohledu i ostatní členové rodiny. V očích se mu pobaveně zablesklo. „Věřte mi, teto Agnes. Uchráním ji od problémů.”

Všichni kromě Filomeny se dali do smíchu, jako by řekl dobrý vtip, ale Ravinder v jejich humoru postřehl tón úlevy. Filomena mlčela. Upíjela ze sklenice bílé víno a pozorovala ho přes její okraj, jako by byl nějakým odpudivým hmyzem. Trent věděl, že je rozhodnutá, co s ním udělá. Chladný, vypočítavý výraz v jejích oříškově zlatých očích mu napověděl, že ještě neví, jak to provést. Jakmile se rozhodne, stane se mu silným protivníkem.

Pokud ji předtím neodzbrojím, pomyslel si Trent. Pokud ji nezměním v sladké, milující stvoření, které si všechen svůj oheň nechá do ložnice. Do mojí ložnice. Ucítil, jak jeho tělo tuhne nepříjemným, ale stále známějším návalem touhy. Začal tyto

nečekané záchvěvy sexuálního vzrušení prožívat brzy poté, co se s Filomenou seznámil. Nebyl na něco takového zvyklý. Léta se chladnokrevně dokázal ovládat ve všech ohledech, včetně sexuálních potřeb. Zjištění, že ta křehká rudovlasá žena dokáže ohrozit jeho mužské sebeovládání, ho rozčilovalo i vzrušovalo zároveň.

Pohlédl na Filomenu, zatímco konverzace se změnila v diskusi

0 novém domě, který si Jim a Shari chtěli koupit. Zdálo se, že Filomenu to zajímá, ale Trent vycítil, že nadále vnímá i jeho. Bylo mu útěchou vědět, že ho nedokáže nadobro vypudit z mysli,

1 když její pozornost poutá něco jiného. Nicméně, její zaujetí novým tématem mu poskytlo příležitost důkladně si ji prohlédnout.

Jako obvykle vypadala jako královna skřítků mezi skupinou obrů. To byl Ravinderův dojem, když ji spatřil poprvé, dojem, který se mu vracel, kdykoliv ji viděl obklopenou členy rodiny. Ve srovnání s ostatními Cromwellovými byla Filomena skutečně malá. Dokonce i ženy z její rodiny byly vysoké. Její matka, sestra a teta byly o šest či sedm palců vyšší než ona a poněkud statných postav. Muži byli ještě větší. Filomenin otec a její strýc George měli hodně nad šest stop. Nejnovější člen rodiny, Jim Devore, měl vysokou statnou postavu fotbalisty.

Filomena byla drobná, křehká a k nakousnutí. Rafinované šaty, které měla na sobě, zdůrazňovaly její útlý pas a oblou, něžnou křivku boků a stehen. Byla by dobrým studijním objektem pro přednášku o zázraku lidských proporcí, pomyslel si Trent v duchu. Během uplynulých dvou týdnů poznal, že by se dokonale hodila do jeho postele. Pomyšlení na to, jak leží pod jeho tělem a vstřícně reaguje na jeho pohyby, stačilo k tomu, aby mu z úst uniklo bezděčné zasténání.

Filomena v tom samém okamžiku otočila hlavu, krátce mu pohlédla do očí a Trent věděl, že si přečetla jeho myšlenky. Viděl, jak se jí do tváří vlil slabý, zrádný ruměnec. Usmál se na ni. Odpovědí na jeho vědoucí úsměv byl rychlý záblesk ženského hněvu v jejím pohledu, který vzápětí odvrátila a už se na něj nepodívala.

Trent se napil piva a pozoroval Filomenin profil. Rudé vlasy jí v bohatých vlnách splývaly po zádech a takřka žadonily, aby se člověk začal prsty proplétat v jejich hloubce a cítil jejich žár. Oříškově zlaté oči rámovala měkká, ležérně načesaná ofina, která jen podtrhovala půvab jejího obličeje. Nebyla oslňující krasavicí, ale člověku chvíli trvalo, než si uvědomil, že to je proto, že její rysy jsou tak výrazné. Po tomto uvědomění už na klasické kráse nezáleželo. Filomena nabízela mnohem víc.

Trent si vzpomněl na to, jak řekla, že kdysi byla tlustá. Pobavilo ho, když si ji takovou představil. Nicméně, vsadil by se, že Filomenu by shledal stejně sexy s deseti kilogramy navíc. Přemýšlel o roli, kterou mu Cromwellovic rodina víceméně přidělila. Věděl, že Filomenini příbuzní si dělají starosti. Dokonce i k němu se donesly řeči o Paxtonových problémech. Dříve v průběhu večera viděl Glorii Paxtonovou, jak sedí u stolu se svým manželem. Bylo zřejmé, že kdysi to byla velmi přitažlivá dívka, ale její přirozenou krásu dnes skrýval výraz vzdoru a deprese. Byla smutná, zahořklá a nespokojená, a bylo to na ní znát.

Trent slyšel, jak Meg Cromwellová jednou poznamenala, že Glorie přibrala po druhém porodu. To by ovšem nemuselo být na závadu její přitažlivosti, pomyslel si Trent, kdyby se oblékala tak, aby se to hodilo k její postavě. Bohužel bylo zřejmé, že Glorie Paxtonová se stále snaží předstírat, že má velikost číslo osm. Byla vecpaná do stříbrných flitrových šatů, její velké poprsí hrozilo každým okamžikem vytrysknout z výstřihu, zatímco švy podél linie stehen vypadaly, že co nevidět prasknou. Sukně byla příliš krátká.

Gloriiny vlasy nepřirozeného platinového odstínu byly tuhé lakem a učesané v odvážném stylu, který se vůbec nehodil k jejímu obličeji. Byl to účes, který by slušel studentce před deseti lety. A korunou všeho bylo příliš mnoho makeupu.

Celkově bylo Trentovi Glorie Paxtonové líto. Stěží si dokázal představit, že právě ona Filomeně před devíti lety přebrala snoubence.

Zde Trentovy sympatie k Paxtonovým končily. Pokaždé, když na sobě zachytil pohled Bradyho Paxtona, necítil nic než potřebu

dát mu najevo, že Paxton už na Filomenu Cromwellovou nemá nárok.

Protože navzdory tomu, co mu Filomena řekla na tanečním parketu, Trent podle Paxtonova pohledu poznal, že ten muž má v úmyslu znovu se pokusit o ženu, kterou kdysi odkopl. Byl stěží schopen odtrhnout od ní oči. Ušmudlaná chudobka ze včerejška rozkvetla v nádhernou exotickou květinu a Paxton zatoužil utrhnout ji.

A právě z toho důvodu Trenta přemluvili do role Filomenina hlídače. Poslední věcí, po které Cromwellovi toužili, byl skandál na svatbě jejich dcery Shari. Filomena by si pak spokojeně odjela zpátky do Seattlu, jenomže oni by tu museli zůstat a snášet následnou hanbu.

Filomena Cromwellová byla v očích své rodiny a většiny sousedů divokou kočkou, nepředvídatelnou a potenciálně nebezpečnou.

Trent zjistil, že se usmívá v očekávání.

nuži

DRUHÁ KAPITOLA

Filomena se po zbytek večera chovala, jak nejlépe uměla. Dobře věděla, že Trent Ravinder jako honící pes čeká jen na to, až udělá špatný krok. Pobaveně si pomyslela, co by vlastně mohl udělat, kdyby skutečně měla v úmyslu něco provést.

Usmívala se na lidi, kteří přišli k jejich stolu poblahopřát Shari a Jimovi k zásnubám. Krátce pohovořila s několika starými známými ze školy, z nichž mnozí si ji měřili pohledy plnými obdivu. Brady Paxton očividně nebyl jediným, kdo se divil, co se stalo s předchozí verzí Filomeny Cromwellové.

Ovšem skutečně vzrušujícím se večer stal až tehdy, když se Glorie a Brady Paxtonovi zvedli od svého stolu a zamířili ke

Cromwellovým. Dokonce i na dálku bylo patrné, že to nebyl Gloriin nápad. Filomena se poprvé od svého návratu měla osobně setkat s Bradym a jeho ženou. Slyšela, jak se její sestra rychle nadechla, když se Paxtonovi prodírali přeplněnou místností. Jim svou snoubenku s ujištěním chytil za ruku. Meg Cromwellová na Filomenu pohlédla s obavami, zatímco Ameryho pohled byl zlověstný. Teta Agnes a strýc George byli očividně vzrušení.

Trent se nepohnul, jen zvedl svou sklenici s pivem a varovně se na Filomenu usmál. Filomena měla co dělat, aby se nedala do smíchu.

Napadlo ji, že všem řekne, aby si nedělali starosti, že ta poslední věc, po které touží, je získat Bradyho Paxtona zpět, ale pak si pomyslela, proč by měla kazit legraci. Místo toho využila příležitosti, aby si Bradyho Paxtona pořádně prohlédla. Nepochybovala o tom, že před devíti lety byla naprostý blázen. Co na něm tehdy proboha viděla? Když se na něj dívala, uvědomila si, že necítí nic než jen lítost nad tím, že se kvůli němu po celý první rok v koleji zbytečně trápila.

Na střední škole Brady hrával fotbal, ale nyní se mu pod košilí začínalo rýsovat typické bříško. Tráví hodně času za pracovním stolem, pomyslela si Filomena. Nějaký ten kilogram navíc přesto nestačil ubrat nic z jeho dobrého sportovního vzhledu.

Stále ještě měl ty svoje hluboké modré oči a záplavu pískově světlých vlasů. V dobře padnoucím obleku by podle všech měřítek byl pohledným mužem, ale Filomeně se zdál podivně změkčilý a ani trochu zajímavý. Tehdy, když jí táhlo na dvacítku, si toho nevšimla, ale nyní už věděla, co Bradymu schází. Nebyla v něm žádná hloubka, nic, co by vyžadovalo respekt nebo v případě potřeby poskytlo emocionální sílu.

A právě tehdy si Filomena uvědomila, že mu scházejí přesně ty vlastnosti, které vycítila v Trentu Ravinderovi. Instinktivně a s jistotou, kterou nedokázala vysvětlit, věděla, že třebaže Ravinder je možná arogantní, náročný, tvrdohlavý a občas nesnesitelný, je také pevnou skálou, o kterou se člověk kdykoliv může opřít.

Pomyslela si, že ona naštěstí žádné skály nepotřebuje.

„Dobrý večer, Amery, Meg…” Brady Paxton se s každým zdvořile pozdravil, dokud neobešel celý stůl. Amery mu představil Ravindera. Oba muži krátce, úsečně pokývli hlavou. Bradyho oči se neustále vracely k Filomeně, která na něj v odpověď vrhala svoje nejzářivější úsměvy. „Jsem rád, že tě zas potkávám, Fil. Dlouho jsme se neviděli.”

Vědomá si nepřátelství v Gloriiných očích, Filomena se v duchu probírala několika odpověďmi, až se nakonec rozhodla pro tu nejnevinnější: „Ano, to ano. Čas letí, Brady. Jak jdou obchody?” Brady začal krátce po sňatku s Glorií pracovat v pojišťovací agentuře jejího otce. Jméno agentury bylo neprodleně změněno z Halseyho pojišťovny na HalseyPaxtonovu. Tehdy to Bradymu připadalo nejdůležitější věcí na světě.

Brady spokojeně přikývl. „Nemůžu si stěžovat. Slyšeli jsme, že i ty si vedeš velice dobře, Fil.”

„Ano, Fil, prý pracuješ v módním byznysu,” řekla Glorie. „Samé cestování, módní přehlídky, jednání se spoustou lidí. Kdo by si pomyslel, že budeš mít talent právě na tohle?”

Filomena ji obdařila okouzlujícím úsměvem. „Na střední škole jsem pro něco takového nadání rozhodně nevykazovala, viď? Vždy jsem měla ráda barvy, látky, styl. Jenom jsem nechápala, jak je správně uplatnit na dívce takové velikosti, jakou jsem tehdy měla já.”

Gloriin výraz zhořkl. „To je správné, že se zaměřuješ na šaty pro malé ženy. Nic pro mě.”

„Máš pravdu. Naše firma navrhuje modely výlučně pro drobnější ženy,” zamumlala Filomena a v duchu si vzpomněla na to, jak Glorii kdysi záviděla její dokonalou, vysokou štíhlou postavu, se kterou mohla jít dělat modelku. „Existují miliony žen, které nejsou dostatečně velké, aby vypadaly dobře v oblečení standardních velikostí.”

„Já vím,” řekla Glorie s uštěpačnou lítostí. „Chudinky. Ve všem vypadají jako utopené, bez ohledu na to, kolik za své šaty daly. Rukávy jsou jim příliš dlouhé, v pase jim to nepadne, sukně na nich visí jako pytel. To musí být hrozně skličující.”

Filomena koutkem oka zahlédla Shari, která se kousla do rtu. Přesně tak Filomena kdysi vypadala. Ani její baculatost tehdy nepomohla. Věděla, že její sestra je připravená vyskočit a začít ji bránit, dokonce i přesto, že právě to by způsobilo scénu, které se rodina ze všech sil snažila zabránit. Filomena svou sestru pod stolem kopla, což byl starý způsob varování, který přetrval z jejich dětství. Shari se zamračila, ale spolkla, ať už to bylo cokoliv, co měla na jazyku.

„To všechno je pouze otázka proporcí, Glorie, jak si jistě uvědomuješ,” řekla Filomena nenucené, rozhodnutá situaci zachránit. Glorie Paxtonová ji nezajímala. Pokud něco, cítila k ní lítost. „Stačí, aby šaty dobře padly a hned je poznat rozdíl.”

„Nu, tvoje šaty s tebou rozdíl určitě udělaly,” poznamenala Glorie chladně. Narážka byla jasná. Glorie veškerý Filomenin úspěch a styl připisovala pouze jejím šatům.

Když si Filomena vzpomněla na všechna ta léta dřiny, v očích jí zajiskřilo. Šaty, které měla na sobě, byly tou poslední důležitou změnou, která se v jejím životě udála. Přesto se usmála, vřele a upřímně a zvedla svou sklenici.

„Díky, že sis toho všimla, Glorie. Vím, že jsem se v posledních letech změnila. To je pro mě štěstí, ne? Ani se neodvažuju pomýšlet na to, jaká by to pro mě byla katastrofa, kdybych se tehdy v devatenácti vdala a usadila. Člověk v tom věku tak snadno dělá hlouposti, že ano?” Usmála se. „Jen pomysli na to, co by se ze mě stalo, kdybych byla zůstala tady Gallant Lake. Žádný styl, žádný Porsche, žádné cestování, žádná zábava. Žena občas potřebuje být sama sebou.”

Kolem stolu se na okamžik rozhostilo ticho. Všichni se v duchu domýšleli, že Glorie Paxtonová možná myslí na to, že to byla ona, kdo v devatenácti udělal chybu. Její obličej zrudl. Shari a její matka učinily pár neúspěšných pokusů o konverzaci,

aby zažehnaly rozpačitou situaci, ale podařilo se to teprve Amerymu. Odkašlal si, odhodlaně pohlédl na Bradyho. „Poslyš, myslím, že je načase, abych obnovil svou protipožární pojistku, co, Brady? Dej mi vědět, dokdy musím zaplatit. Ve své branži si nemohu dovolit být bez pojištění.”

„Já ji pro vás obnovím, Amery,” řekl Brady nepřítomně. Jako by nepřátelství své ženy vůbec nevnímal. Přesunul svou pozornost k Trentovi. „Jak se vám líbí trávit léto u jezera, Ravindere?”

Trent se významně usmál na Filomenu. „Nemyslím, že bych se

nudil.”

Brady se zamračil. „Slyšel jsem, že pracujete pro pozemkovou firmu Asgard.” „To je pravda.”

„V poslední době stavěli hodně letovisek v Arioně a na Havaji. Podle řečí vás sem Asgard poslal, abyste se tady porozhlédl.”

„Vy si myslíte, že to je pravda?” zeptal se Trent nenucené. „Znáte přece řeči. Mohu vás ujistit, že jsem tady skutečně na dovolené, ne pracovně.”

Brady se usmál a zvedl ruku. „Víc neříkejte. Chápu to. Ve svém povolání musíte umět držet jazyk za zuby. Kdybych vám ale mohl být nějak nápomocný a lépe vás obeznámit s touto oblastí, dejte mi vědět.

Žiju tady od narození a mám hodně styků. Znám každého, kdo má něco společného s místními lesy. Víte, sám jsem párkrát investoval do pozemků. Mám pro tuhle oblast cit.”

„Děkuji vám,” řekl Trent zdvořile. „Budu na to myslet.”

Brady se otočil zpět k Filomeně. „Hej, kamarádko, my dva se spolu někdy musíme sejít. Zavzpomínat si na staré časy. Je toho hodně, o čem si můžeme popovídat, ty a já. Říkala jsi Trentovi, že jsme kdysi byli zasnoubení?” Glorie za ním vypadala vzdorovitěji než jindy.

Filomena chtěla zdvořile namítnout, že si s Bradym nemá o čem povídat, ale nedostala šanci. Trent odpověděl za ni.

„Obávám se, že Filomena má hodně práce. Ach ano, o tom zasnoubení se zmínila. Jak řekla, člověk v devatenácti snadno chybuje. Teď už zná svou cenu. Ona a já jsme zjistili, že máme hodně společného.”

Bradymu přelétl přes obličej jedovatý výraz. „Takže takhle je to?” Upřel oči na Filomenu. „Vidím, že se tu nenudíš.”

„Přesně tak.” Filomena si Trenta změřila přísným pohledem. „Občas si připadám trapně, ale nudím se zřídkakdy.”

„Snažím se vyhovět,” řekl Trent s arogantně samolibým výrazem.

Filomena za svým sladkým úsměvem sevřela zuby: „Otázkou je, jestli je ta tvoje snaha dobrá.”

„Praxe dělá divy. Až tě dnes večer odvezu domů, pokusím se zdokonalit ještě víc.”

Teta Agnes se málem udusila, jak se snažila potlačit smích. Filomena cítila, že rudne, zatímco všichni kolem stolu se začali smát. Brady Paxton se také pokoušel tvářit pobaveně, ale jeho úsměv byl poněkud trpký. Glorie jen hleděla na Filomenu. Pak z Paxtonovi omluvili a odešli, zatímco kolem Gromwellovic stolu se stále ještě rozléhal smích. Filomena se na Trenta nejdříve zamračila, pak se vyzývavě usmála. „Jsem si jistá, že co se týče navrhování letovisek za multimiliony dolarů, jsi jednička, Trente, ale tohle je zcela jiná záležitost, poněkud mimo oblast tvých dovedností. Byla bych nerada, kdyby sis ukousl větší sousto, než dokážeš strávit.”

„Neměj péči, Filomeno,” usmál se na ni Trent. „Já mám výdrž.”

„Poslouchej ho, děvče,” vmísila se do jejich rozhovoru teta Agnes. „Pro muže je důležité mít elán a energii. Takový Paxton ji nemá. Já především bych to měla vědět. Učila jsem ho v šestce. Toho dne, kdy ses s ním zasnoubila, jsem věděla, že jsi udělala velkou chybu. Ani nevíš, jak ráda jsem byla, když to skončilo.” „Agnes,” přerušil ji George, „netahej ty staré věci na světlo.” „To je v pořádku,” řekla Meg klidně a pohlédla na Filomenu. „To všechno už je minulost. Jsem si jistá, že Filomena nemá v úmyslu rozdmýchávat starý popel, viď, Fil?”

„Kdo, já?”

„Filomena by musela ztratit rozum, kdyby Paxtona chtěla zpátky,” vyhrkla Shari. „Rozhodně ji ale nemůžete vinit z toho, když se mu bude chtít alespoň trošku pomstít. Určitě by to nebylo nic strašného. Jen se trošku pobavit na jeho účet.” „Bylo by to tak snadné, jako zastřelit rybu v sudu,” poznamenal Trent odměřeně. „A proto si Filomena nějakou odplatou vůbec nebude lámat hlavu, nemá to zapotřebí.”

Filomena se opřela v židli a pohrávala si se svou sklenicí. Ravinder jí začínal jít na nervy. „Jak víš, co já potřebuju, Trente?”

Amery si hlasitě odkašlal. „Ehm, už je pozdě, co? Ráno musíme brzy vstávat, jdeme přece na ryby, Trente. Meg, Agnes, Georgi, půjdeme už. Shari a Jim tu asi budou ještě chtít zůstat a zatančit si, ale my ostatní se potřebujeme především vyspat.”

Filomena se dala do smíchu. „Pokoušíš se vystrnadit mě z očí veřejnosti, tati? Nech toho. Já se dobře bavím. Myslím, že tady zůstanu s Shari a Jimem. Určitě jim to nebude vadit.”

„Samozřejmě, že nám to nebude vadit,” řekl Jim Devore galantně. „Odvezeme tě pak domů, Fil.”

Ale Trent už byl na nohou. „Amery má pravdu. My ostatní bychom měli jít a to se týká i tebe, Filomeno. Odvezu tě do

hotelu.”

„Ne, díky.” Filomena zůstala sedět, zatímco všichni ostatní už stáli. „Ráda bych si ještě zatančila.”

„Ano?” zeptal se Trent sarkasticky a když nevstávala, položil jí ruku na rameno. „A s kým máš v úmyslu zatančit si?”

„Ach, vždyť je tu plný sál lidí, nevidíš?” Mávla rukou kolem sebe. „Jsem si jistá, že se mezi nimi najde někdo, kdo bude odpovídat mé výšce. Co třeba Derek Overton, Shari? Měří jen pět stop a šest či sedm palců. To je pro mě ideální výška. Žije ještě ve městě?”

Shari se zamračila. „Obávám se, že ne. Derek prohlásil, že je homosexuál, stal se právníkem a před pár lety se odstěhoval do Portlandu.”

„Nevadí, najdu si někoho jiného.” Filomena zamávala Trentovi na rozloučenou. „Jdi, Trente. Já tady zůstanu. Dovedu na sebe dávat pozor i sama, třebaže moje rodina je jiného názoru.”

Trent položil své velké, silné dlaně na její ramena. Postavil ji tak lehce, jako by nevážila víc než pírko. „Mám takové tušení, že bych se cestou k hotelu mohl ztratit, kdybych neměl průvodkyni. Řekni dobrou noc, Filomeno.”

Uvědomovala si, že její rodina ji nedočkavě pozoruje a několik lidí od vedlejších stolů projevuje nezastřenou zvědavost.

Filomena se rozhodla vzdát to. Neměla v úmyslu způsobit scénu, která by přivedla do rozpaků všechny zainteresované. „Dobrou noc, Shari, Jime. Bavte se dobře.” Ale to už ji Trent odváděl pryč. „Nesnaž se mluvit tak pateticky a zbědované,” řekl, když ji před sebou strkal ke dveřím. „Bavila ses skvěle, co?”

„Nechápu, proč si všichni myslí, že jsem tady proto, abych působila problémy,” stěžovala si Filomena. „Přijela jsem do města na svoji těžce zaslouženou dovolenou a na svatbu své sestry. To je všechno.”

„Ehm, ehm. Proplouváš zdejšími vodami jako zákeřná malá barakuda, která se vydává za neškodné neviňátko.”

„Jsem neškodné neviňátko.”

„Houby jsi. Viděl, jsem jak se ti blýskalo v očích, když k našemu stolu přišli Paxtonovi.”

„Sám jsi řekl, že pokoušet se pomstít těm dvěma by bylo jako zastřelit rybu v sudu. Měl jsi pravdu. A pokud jsi čestný, tak přiznáš, že dnes večer jsem se chovala velmi dobře.”

Koutky Trentových úst se zvedly v slabém náznaku úsměvu. „Dobrá, připouštím, že se ti podařilo odolat pár zjevným pokušením. Neflirtovala jsi s Paxtonem a nebyla jsi ošklivá na jeho ženu, třebaže chvilku to bylo jen o vlásek.”

„Provokovala mě.”

„To je pravda.” Otevřel velké prosklené dveře a odvedl ji do sametové temnoty oregonské letní noci. „Přesto přemýšlím o tom, jak daleko by věci došly, kdyby kolem tebe nebyli ostatní, kteří tě drželi na uzdě.”

„Ne moc daleko.” Filomena zamávala svému otci, který právě usadil matku do rodinného vozu. „Popichování Paxtona by se velmi brzy změnilo v nudu. A kdo stojí o nudu?”

„Já se pokouším nenudit tě, Filomeno,” řekl Trent chladně, když otevřel dveře svého šedého mercedesu a pomohl jí na přední sedadlo.

Zatímco obcházel vůz, Filomena jej rozjařeně pozorovala přes přední sklo. Než se ale posadil do sedadla vedle ní, veškerý humor ji přešel. Najednou si uvědomila, kolik místa Ravinder ve voze zabírá. Byl to skutečně velký muž. Když si zapínala bezpečnostní pás, automaticky se schoulila ještě hlouběji do

sedadla. Trent si svlékl své drahé sako a ledabyle je hodil na zadní sedačky. „Celá tahle věc je opravdu směšná, viď, Trente?”

Trent otočil klíčkem v zapalování a obratně s mercedesem vycouval z místa na parkovišti. „Mám dojem, že pro tebe je všechno jen samá legrace. Když sis myslela, jak zábavné to bude vrátit se do rodného města a ukázat všem, jak ses změnila, proč jsi to neudělala už dřív?”

Filomena pokrčila rameny. „Neměla jsem k tomu moc příležitostí. Toto je vlastně moje první skutečná dovolená po letech. Obvykle se mi podaří získat tu týden, tam týden a upřímně ti řeknu, že existují víc vzrušující místa ke strávení víkendu než právě Gallant Lake. Tvoje povolání je taky náročné na čas. Sám jistě víš, jaké to je.”

„To ano,” řekl překvapivě procítěně. Vjel s vozem na úzkou silnici, která vedla kolem jezera k hotelu. „Někdy musíme zpomalit a udělat si čas na to, abychom si ujasnili, co je pro nás prvořadé. Já jsem tu přece taky na dovolené, pokud jsi nezapomněla.”

„Brady Paxton si to nemyslí.”

„Mě nezajímá, co si myslí Paxton. Zajímá mě, co si myslíš ty.” „Proč ti záleží na tom, co si myslím, Trente?” „Opravdu to chceš vědět?”

Přikývla. „Opravdu. Vím, že jsi mé rodině prokázal laskavost tím, že jsi mě dnes doprovodil, ale proč by tě mělo zajímat, co si o tobě myslím?”

„Pokud se na to musíš ptát, tak ses toho během posledních pár let zas tolik nenaučila. Možná bychom tu mezeru ve tvém vzdělání měli důkladněji probrat.”

Než mohla Filomena odpovědět, najednou zpomalil a odbočil na úzkou vedlejší cestu.

Filomena ztuhla ve svém sedadle. „Kam jedeme, Trente?”

„Na rybářské místo, které mi tvůj otec ukázal dnes ráno.” Zpomalil ještě víc, protože vůz nyní jel po kamenité cestě, zatáčející dolů k jezeru hustým borovým a smrkovým hájem.

Filomena si v duchu pomyslela, že by měla začít odhodlaně a neústupně protestovat, ještě než přijedou ke břehu. Byla si téměř jistá tím, že když bude mít námitky, Trent vůz otočí. Konec

konců, je to rodinný přítel. Otec ho má rád a důvěřuje mu a Trent stejnou úctu chová k Amerymu. Určitě by jeho důvěru nezneužil. Kdyby chtěla, aby jel rovnou domů, Trent by to udělal. Filomena si tím byla jistá.

Možná právě kvůli své jistotě ho o to nepožádala. Trent má zřejmě v úmyslu políbit ji, ale to nebude problém. Snadno si s ním poradí.

Když Trent zastavil na břehu jezera, Filomena se uvolnila v sedadle. Vypnul motor a otevřel okénko na své straně. Dolehl k nim šepot větru v korunách stromů. Na temné hladině se slabě odrážel měsíční svit. Občasná jiskřička světla na vzdálené straně jezera značila dům nebo automobil jedoucí po silnici podél břehu. Tady však byli zcela sami.

Trent si rozepjal bezpečnostní pás a mírně se otočil, s paží spočívající na volantu. Filomena si pomyslela, že rozhodně vyplňuje víc než svou polovinu vozu. A nemohla si nevšimnout lesku v jeho očích.

„Včera za svítání jsme si tady skvěle zarybařili,” začal Trent tiše. „Jezero bylo jako sklo a když připlula nějaká ryba, byla zřetelně vidět každá drobná vlnka. Při pohledu na tebe mám stejný pocit. Tvůj obličej je jako ze skla a člověk v něm snadno rozpozná jakékoliv emoce. To se mně líbí. Smích hýbe tvýma očima a ústy jako vlny na hladině. Stejně tak podráždění, soucit, přátelství a hněv.”

„To jsi mě sem přivezl jenom proto, abys mi řekl, že se dám tak snadno přečíst?”

„Ne.” Natáhl se k ní a rozepjal jí bezpečnostní pás. „Přivezl jsem tě sem proto, abych se přesvědčil, zda tebou stejně jako jiné city hýbe i vášeň. Chci vědět, jestli ucítím podobné vlny.”

V tom okamžiku ji vzal do náruče a přitiskl její hebké, křehké tělo proti své pevné hrudi. Cítila jeho žár a vnímala jemnou vůni mýdla a kolínské a čistě mužský pach, který hrozil pohltit její emoce.

„Takže se mnou vlastně provádíš pokus?” vydechla.

„Říkej si tomu, jak chceš.” Pohlédl jí do očí a jeho ruka projela jejími vlasy a našla trojúhelník nahé kůže ve výstřihu na zádech.

Když ucítila dotek jeho horkých prstů, Filomena zachvěla. „Hlavně nezapomeň na to, že nejsi jediný, kdo tady může provádět nějaké pokusy.” Špičkami prstů hladil hebkou pokožku jejích zad. Podělím se s tebou o výsledky, když ty se podělíš svoje.”

Filomena se zmítala mezi hlubokou, smyslnou zvědavostí a náhlým výbuchem nejistoty. Neměla z Trenta strach, spíš ze situace jako takové. Po dva ,dny se snažila, aby k něčemu podobnému nedošlo, nyní jí bylo rozhodování odňato z rukou. Ale bylo již příliš pozdě přestat. Filomena se v objetí jeho silných paží cítila jako v pasti a zároveň podivně spokojená. Dlaněmi se zapřela o Trentova široká ramena. Zvedla obličej, aby v jeho očích nalezla pravdu, ale jeho ústa klesla dolů na její ještě předtím, než si z jeho pohledu stačila něco přečíst. Když Filomena odolávala prvnímu náporu polibku, její rudé nehty reflexivně sklouzly na látku Třenový bílé košile a zaťaly se do pevné, svalnaté hrudi pod ní. Ohromeně si uvědomila, že to nebylo takové, jak si představovala. Vlastně ani nedokázala přesně popsat, co vůbec očekávala. Pak jí ale došlo, že Trent není druhem muže, který něco dělá polovičaté nebo s nedostatkem odvahy ukazoval to i jeho polibek, hluboký a dobyvačný, který Filomenu zcela pohltil. Její ústa se otevřela sama od sebe, umožňujíc mu ještě intimnější přístup, když ucítila pátravý dotek jeho jazyka, zachvěla se. Trent reagoval stenem hladové touhy. Jeho ruka klouzala po jejích nahých ramenou k úzkým rukávům šatů a zase zpět. „Věděl jsem to, „ zamumlal ústy na jejích. „Věděl jsem, že ucítím vlny, které tebou procházejí.” „Trente…”

Ale jeho prsty už na ramenou vnikly pod látku jejích šatů. Neuvěřitelně rychle jí shrnul rukávy dolů k zápěstím a linii výstřihu až téměř k pasu.

Filomena ohromeně zalapala po dechu. Obnažil ji tak rychle a dlouho předtím, než by něco takového dovolila sama. Snažila se couvnout, ale zjistila, že je jako svázaná, ruce uvězněné v rukávech šatů. Pohlédla na něj rozšiřujícíma se očima.

„Klid, miláčku. Neublížím ti.” Trent popadl její zápěstí a začal jí osvobozovat ruce. Očima se pásl na jejích nahých

ňadrech a těsně předtím, než jí zápěstí uvolnil docela, sklonil hlavu a lehce ji políbil na vztyčenou bradavku.

Filomenou projel další záchvěv touhy, následovaný vlnou nervózního napětí. „Trente, zašel jsi příliš daleko,” začala klidným, hrdelním hlasem, o kterém věděla, že jím dokáže zamaskovat své emoce.

„Jenom jsem se tě chtěl dotknout.”

Jeho hlas byl zastřený touhou, ale Filomena v něm cítila také sebeovládání. Byla tak bezpečná, jak sama chtěla být. Když se jeho prsty sevřely kolem jejích malých, kulatých prsou a jemně se kradly k bradavkám, zasténala.

A pak měla ruce volné, ale místo aby ho odstrčila a znovu se oblékla, Filomena zjistila, že se k němu tiskne. Zabořila obličej do košile na jeho rameni a zavřela oči ve vzrušení, které se jí přelévalo.

„Věděl jsem to,” zašeptal Trent drsně. „Od té doby, co jsi před dvěma týdny přijela, jsem to věděl. Pokaždé, když jsem se na tebe podíval, jsem věděl, že to bude takové. Ani nevím, jak dlouho jsem na tohle čekal.”

„Ach, Trente.”

„Pšt. Uvolni se a dovol, aby se to stalo. Víš, ono se to stane.” „Ne dnes.”

„Když ne dnes, tak jindy. Stejně dobře by to mohlo být dnes.”

Zoufale se snažila odolat smyslnému tónu jeho hlasu. Pomyslela na rodiče, kteří se teď už určitě netrpělivě dívají na hodiny a přemýšlejí, kde se Trent a jejich dcera zdrželi. „Naši!” vydechla. „Ví, že jsme odcházeli hned za nimi. Když nepřijedeme domů včas, budou vědět -”

„Co budou vědět? Že jsme se cestou na chvíli zastavili? Proč by je to mělo překvapit? Vědí přece, že tam v hotelu nemáme moc soukromí. Pochopí to.” Jeho velké ruce klouzaly po jejím těle, prozkoumávaly její tvary.

„Trente, nechci, aby si každý myslel, že ti podlehnu hned poprvé, kdy se s tebou ocitnu o samotě!”

„Proč by ti mělo záležet na tom, co si kdo myslí?” Klouzal prsty kolem jejího pasu a sunul ruce stále níž, dokud jemně

netiskl křivku jejích hýždí. „Je ti osmadvacet a všem jsi jasně dala najevo, že už jsi dospělá. Můžeš si dělat, co chceš.”

„Přesně tak,” podařilo se jí vyhrknout, když bojovala o zdravý rozum. „A co nechci, to, aby na mě zítra ráno u snídaně všichni dělali obličeje. Stěží tě znám a nedovolím ti, abys mě svedl na předním sedadle v autě.”

„Co takhle zadní sedačky?” Líbal ji na ucho v záplavě vlasů. „Bože, ty nádherně voníš.”

„Přestaň, Trente.” Už v něm ale vycítila změnu. V jeho hlase byl slyšet tón dobře naladěné rezignace. Dnes už na ni naléhat nebude.

„Jenom odsunuješ nevyhnutné, a ty to víš,” řekl tiše, když ji pustil a pomohl jí obléknout se.

„Ne, nevím to,” odpověděla ostře, upravujíc si šaty. „Nic takového nevím. Nepřijela jsem domů proto, abych prožívala letní románky s platícími hosty svých rodičů.”

„Znáš někoho v Seattlu?”

„V Seattlu znám spoustu lidí.”

„Ale žádného muže, který by byl něčím víc?”

Filomena kolem sebe pevně utáhla bezpečnostní pás. „Do toho ti nic není. Odvez mě domů, Trente. Je už pozdě.”

Nastartoval vůz a tiše vjel zpět na hlavní. Promluvil až na parkovišti před hotelem.

„Měl jsem pravdu,” řekl, jako by byl s něčím nesmírně spokojený.

„Pravdu ohledně čeho?” Filomena se na něj podezřívavě podívala.

„Cítil jsem v tobě vášeň tak zřetelně, jako jsou vidět vlny na jezeře. Bylo to moc krásné, skřítku, třebaže kvůli tomu polovinu noci nebudu spát.”

Filomena vystoupila z vozu a zamířila k předním dveřím domu svých rodičů, který stál vedle hlavní budovy hotelu.

Když pospíchala nahoru po schodech, pomyslela si, že dnešní večer vůbec nebyl tak zábavný, jak čekala.

TŘETÍ KAPITOLA

Příštího rána Filomena vyrazila automobilem do Vallant Lake. Byl krásný letní den a už ráno bylo velmi teplo. Do otevřeného okénka Porsche pronikala svěží vůně lesa lemujícího silnici. Konečně sama, pomyslela si Filomena s úsměvem, je sice pravda, že do města ji poslala matka, ale to je pořádku. Ráda nakoupí pár dalších maličkostí nezbytných pro Shariinu svatbu a kromě toho, je to nádhera mít od rodiny zas na chvíli pokoj.

U snídaně musela čelit předem očekávanému výslechu, ale přežila jej celkem bez úhony. Snídaně naštěstí nebyla příliš soukromou záležitostí, protože rodina měla ve zvyku snídat v hotelové jídelně společně s hosty a vždy usilovně dbala na to, aby se v jejich společnosti každý cítil co nejlépe.

Amery a Trent chyběli. Před svítáním odešli na ryby a do půl osmé se ještě nevrátili. Takže Meg Cromwellová měla ve výslechu hlavní slovo.

„Jak se ti líbil včerejší večer?” zeptala se Shari své sestry, když si nalévala kávu do šálku. Shari měla svůj vlastní domek blízko jezera, ale často snídala s rodiči v hotelu.

„Měla jsem se skvěle,” odpověděla Filomena. Když nedodala nic dalšího, do konverzace zasáhla její matka. „Není ten Trent Ravinder příjemný člověk? Jsme tak rádi, že se rozhodl strávit léto tady u nás. Rychle zapadl do rodiny. Tvůj otec říká, že je skvělým partnerem na ryby a jinak prý je také velice zajímavý.”

„Zajímavý je. To ti mohu zaručit,” odpověděla Filomena. „Ovšem nejsem si jistá, zda bych ho označila výrazem

„příjemný”.”

„Nenapínej nás,” řekla Shari s poťouchlým úsměvem. „Pokusil se o něco včera cestou domů? Maminka říká, že jste přijeli o dobrých dvacet minut později než ona s tátou.”

Filomena se sladce usmála. „Obávám se, že Trent špatně odbočil. Proto jsme se zdrželi.”

Shari se prohnula smíchy. „Ach ne, tomu nevěřím.”

„Cože? Trent že špatně odbočil?” zeptala se Meg. „To je docela pochopitelné. Víš přece, kolik je tady v kopcích vedlejších silnic. Člověk snadno sjede Z cesty, když to tu pořádně nezná.”

„To tak. Špatná odbočka? Vždyť jsi přece byla s ním. Nech toho, Fil. Znáš to tu jako svoje boty. Určitě se o něco pokusil, viď?” Shari se otočila k matce a v očích se jí přitom čtverácky blýskalo. „Vidíš? Já ti to říkala. Už nemusíš mít strach, že Fil provede nějakou lumpárnu s Brady Paxtonem. Trent se o ni postará.”

„Takový milý člověk,” opakovala Meg Cromwellová potěšené. „Víš, Fil, v poslední době jsem si dělala starosti, že co se mužů týče, jsi poněkud vybíravá. Už nejsi nejmladší a podle nejnovějších statistik je pro ženy tvého věku stále obtížnější najít si manžela.”

Filomena se dala do smíchu. „Tak abys věděla, mami, mohla bych se vdát, kdybych jen luskla prsty. Byla bys překvapená, kdybys věděla, kolik mužů už mělo zájem o manželství se mnou, když se dozvěděli kolik vydělávám. Můj příjem u firmy Cromwellová a Sterlingová je víc než dostačující, aby kompenzoval veškeré nudné statistiky.”

„Nu, Trent by si tě určitě nevzal kvůli platu,” opáčila Meg. „On sám dostává od Asgarda víc než dost. Strýček George říkal, že ten člověk má instinkt pro zemi a ví, jak na ní vydělat. Podle něho by Trent byl schopný koupit a prodat i Cromwellovou a Sterlinovou, kdyby chtěl.”

„S takovými argumenty na mě nechoď,” řekla Filomena. „Ty jsi prostě problematický člověk,” poznamenala Shari. „Měj se ale na pozoru, Trent je stále odvážnější a než si uvědomíš, co se děje, bude pozdě utéct. Jen počkej a uvidíš.” Když o tom Filomena nyní po cestě přemýšlela, pomyslela si, že ranní výslech mohl dopadnout mnohem hůř. Nepochybovala o tom, že její rodiče všichni kolem jsou Trentem Ravinderem zcela uchvácení. Když vezme v úvahu skutečnost, že jsou i také zatraceně nejistí ohledně Filomeniných možných plánů s Brady Paxtonem, je jen pochopitelné, že se budou ze všech sil snažit dát ji s Trentem dohromady.

Jedinou velkou záhadou celé té záležitosti byla otázka, proč

sebou Trent nechává tak ochotně manipulovat. Možná jí to tajemství bylo poodhaleno včera večer, když se ji pokoušel svést v automobilu. Chce ji, a proto nenamítá nic proti tomu, že se mu i všichni všemožně snaží vecpat do náruče. Dává to smysl, pomyslela si Filomena ve snaze být objektivní. Má v úmyslu strávit několik týdnů na poměrně izolovaném místě, kde mu jediné rozptýlení může poskytnout malé městečko poblíž. Možnost zaflirtovat si s dcerou hostitele není zas tak nezajímavou nabídkou, zvlášť proto, že hostitelova dcera vypadá dost stará a zkušená na to, aby věděla, co dělá. Má to pouze jeden háček. Třebaže na to, aby si dokázala poradit s Ravinderem, je skutečně dost stará, vůbec si není jistá tím, zda je dostatečně zkušená.

Pravdou bylo, že Filomenina sebedůvěra vycházela z jejích úspěchů v podnikání, ne z milostného života. Když člověk pracoval tak tvrdě, jako po uplynulých devět let dřela ona, nezbývalo mu příliš času na aktivní vztahy tohoto druhu, i kdyby se snažil sebevíc.

Korunou všeho byla skutečnost, že Filomena hluboko ve svém nitru věděla, že v žádném případě není ta pravá k prožívání jednoho milostného románku za druhým. Možná že v srdci stále ještě zůstává děvčetem z maloměsta, nebo snad ví, že když už dovolí, aby jí na někom záleželo, nedokáže pak nad takovým vztahem jen tak mávnout rukou. Ať byl důvod jakýkoliv, neměla o letní flirt s Trentem Ravinderem ani s nikým jiným zájem.

Když ale přemýšlela o tom, jak se k Trentovi chovat, Filomena si musela přiznat, že nebude snadné udržet si toho muže od těla. Polibek na předním sedadle Mercedesu jí pověděl příliš mnoho. Donutil ji postavit se čelem ke skutečnosti, že ten muž ji přitahuje. S jistotou věděla, že po ní touží. Příštích pár týdnů stráví v těsné blízkosti jeden druhého. To je příliš nebezpečné. Mnohem nebezpečnější než cokoliv, co by se mohlo přihodit s Brady Paxtonem. Napadlo ji, jak je možné, že její rodina to nevidí tak zřetelně jako ona.

Možná proto, že Trentovi slepě důvěřují. Z toho je ovšem vinit nemůže. Z Ravindera poctivost a důvěryhodnost přímo vyzařují.

Filomena okázale zaparkovala Porsche před bankou. Věděla, že má obecenstvo a nechtěla je zklamat. Vystoupila z vozu a vesele zamávala několika lidem, kteří poznali ji a její vůz. Usmála se pro sebe, když viděla, jak hledí na rafinované bílé letní šaty s širokým sexy páskem, které měla na sobě. Věděla, že jí dokonale padnou a že jsou okouzlující.

Ze všeho nejdřív vyřídila nákupy pro matku. Když dávala věci na zadní sedadla Porsche, pomyslela si, že se jí ještě nechce zpět do hotelu. Trent se už určitě vrátil a ona se ještě nerozhodla ohledně toho jak se k němu chovat.

Šálek kávy v malém bistru naproti bance byl docela lákavým řešením. Když vešla do dveří, okamžitě ji pozdravila žena středního věku za pultem.

„Propánakrále, jsi to opravdu ty, Fil? Kdosi mně říkal, že to fáro venku je tvoje, ale já tomu nechtěla věřit. Ukaž, ať se na tebe podívám, holka. Máš perfektní šaty. Otoč se, ať je vidím zezadu.”

Filomena se poslušně otočila a ukázala trojúhelníkovitý výstřih, který odhaloval nahou kůži zad a černé knoflíky na konci odvážného rozparku sukně. „Nu? Co tomu říkáš, Muriel? Je to nový model z naší letní kolekce.”

„Ty chceš vědět můj názor?” zeptala se Muriel nevěřícně. „Je to nádhera, jenomže já nejsem odborník na módu, jak dobře víš. Na tobě vypadají skvěle. Trochu ses změnila, co? Slyšela jsem, že včera večer v klubu jsi popletla hlavu pár lidem.”

Filomena sebou trhla. „To jako chceš říct, že už se ti doneslo, co se dělo včera večer v klubu?”

„Víš přece, jak rychle umějí cestovat drby. Taky jsem slyšela o tvém vystoupení před pár dny v místním dívčím klubu. Opravdu jsi je oslnila.”

„Děvčata takového věku vždy fascinuje móda a styl.” Filomena se mírně usmála při vzpomínce na výraz pobavené blahosklonnosti v Trentových očích, když do hotelu dorazila zvěst o jejím úspěšném vystoupení. Neřekl ani slovo, ale ona přesně věděla, co si myslí. Další představení pro rodné město.

Muriel se zahihňala. „Podle toho, co jsem slyšela, to nebyly jen řeči o módě, které je zajímaly. Prý jsi jim vysvětlila, že když

nebudou líné chytit za práci, mohou se stát tak úspěšnými, jako jsi ty. Dobře, žes jim to řekla. Já sama bych bývala potřebovala pár takových přednášek, když jsem vyrůstala. Takové holky by měly vědět, že existuje něco jiného než jen kluci.”

„Svůj názor na chlapce jsem jim vysvětlila taky.”

„Slyšela jsem,” usmála se Muriel. „Něco jako, že s kluky mají zacházet jako se sladkostmi, viď? Příliš mnoho jich kazí zuby.”

„Doufám, že to pochopily,” řekla Filomena s úsměvem.

„I kdyby ne, vedoucí klubu určitě ocení finanční příspěvek, který jsi jim dala a dobře s ním naloží. Myslím, že si s těmi dětmi docela dávají práci. Posaď se a pověz mi, jak se máš.”

Muriel se natáhla po konvici s kávou a posadila se do boxu proti Filomeně. Povídaly si spolu patnáct či dvacet minut, než se bistro začalo plnit dopoledními návštěvníky. Muriel se očividně nerada omluvila. „Mrzí mě to, ale musím do práce. Ty seď a dopij si kávu, Fil. Slyšela jsem, že tohle léto strávíš doma, takže snad ještě budeme mít příležitost popovídat si spolu.” „Nedělej si starosti, nějakou dobu tu ještě hodlám zůstat. Někdy se stavím.”

„Určitě to udělej. Pozdravuj ode mě matku.” „Díky, Muriel.”

Muriel se vrátila zpět za pult a Filomena zvedla svůj šálek s kávou. Pomalu ji usrkávala, hledíc přitom ven z okna na ulici s obchody, která se od doby, kdy z města odešla, změnila jen pramálo. Najednou vycítila, že někdo stojí za ní. Filomena ztuhla, povzdechla si a vzhlédla.

„Nazdar, Brady.”

„Ahoj, Fil. Kdosi mně říkal, že ten zelený Porsche venku je tvůj, tak jsem se rozhodl podívat se, jestli sis sem nezašla na kávu. Asi si taky dám šálek.” Aniž by počkal na její pozvání, posadil se proti ní a naznačil Muriel, že chce kávu. „Ty teda máš auto, Fil, to ti povím.” Naklonil se kupředu, založil si ruce na stole a usmál se.

Filomena si ten úsměv pamatovala. Kdysi jí připadal chlapecký, intimní a sexy. Nyní, po devíti letech v tvrdém světě byznysu poznala, že je to úsměv podnikatele. Znovu si

pomyslela, jak naivní byla, když jí bylo devatenáct. „Taky se mně to auto líbí.”

„Bavila ses včera večer dobře, Fil?” zeptal se Brady, když mu Muriel nalévala kávu.

Než se starší žena vzdálila, Filomena v jejím pohledu zachytila slabý náznak nesouhlasu. „Skvěle. A co ty?”

Brady pokrčil rameny. „Jako obvykle. Glorie a já chodíme do klubu téměř každou sobotu večer. Už devět let.”

„Je to tam hezké,” poznamenala Filomena neutrálně.

„Tobě to tu musí připadat dost nudné, ne? Procestovala jsi půl světa, žila jsi ve velkoměstech.” Bradyho pohled se stal naléhavějším. „Změnila ses, Fil. To auto, ty šaty a -” udělal rozmáchlé gesto jednou rukou „ - a všechno.”

Filomena věděla, že výraz „a všechno” je Bradyho pokus popsat sebedůvěru, kterou postrádala, když jí bylo devatenáct. Mírně se usmála. „Čas běží, Brady. V poslední době jsem hodně pracovala.”

„Slyšel jsem.” Naklonil se k ní ještě blíž, ve snaze o větší intimnost. „Vzpomeneš si někdy na staré časy, Fil? Na nás?” „Ne,” řekla bezstarostně. „Já ano,” zamumlal. „Zbytečně ztrácíš čas, Brady.”

„Ale někdy tě přece musí napadnout, co nám spolu ušlo, tobě a mně,” nedal se odbýt.

„Na takové úvahy nemám čas.”

„Já o tom přemýšlím často.” Pohlédl na svůj šálek s kávou a pak zpět na ni. „Glorie a já, nu, nějak to nevyšlo tak, jak jsem si představoval.”

„Věci jen zřídkakdy dopadají tak, jak bychom si přáli. V mém případě ale rozhodně dopadly lépe, než by si kdokoliv mohl myslet. Je mně líto, že tobě to nevyšlo, ale takový už je život.”

„Nikdy ses nevdala,” poznamenal Brady, jako by to bylo důkazem toho, že v ní stále ještě přetrvává stará bolest srdce.

„Ani na to jsem neměla čas.”

„Hodně jsem ti ublížil, viď?”

Filomena se zamračila. „Chceš slyšet pravdu, Brady? To, že jsem tě tehdy našla v posteli s Glorií, bylo tou nejlepší věcí, která

se mně v životě přihodila. Jsem vám za to oběma nesmírně vděčná. Když pomyslím na to, co všechno by mně ušlo, kdybych si tě byla vzala…” Nechala větu nedokončenou a zavrtěla hlavou. „Mám z toho husí kůži. Věř mi, Brady, žádná slova by nestačila vyjádřit můj vděk za to, že jsi zrušil naše zasnoubení.” V Bradyho očích se objevil záblesk hněvu a jeho ústa se stáhla. Pak chladně řekl: „Předpokládám, že jsi za tu dobu poznala hodně mužů. Ravinder má být dalším skalpem na tvém opasku?”

Filomena cítila, jak v ní roste pobouření, ale místo toho se tiše zasmála. „To je zajímavá představa.” Pomyslela si, co by asi Ravinder řekl tomu, kdyby se měl stát skalpem na jejím opasku. Pravda byla taková, že pokud si nedá pozor, ve skutečnosti se ona stane skalpem na jeho.

„Co je na tom k smíchu?” zeptal se Brady vyzývavě.

„To nic.” Dopila svou kávu a natáhla se pro kabelku. „Nu, Brady, nerada odcházím, ale matka na mě čeká. Raději už půjdu.”

„Počkej, Fil.” Natáhl k ní ruku. „Chci si s tebou promluvit.” „Nemyslím, že my dva spolu máme o čem mluvit.” „Zatraceně, je to důležité, Fil. Jde o obchod.” Obezřetně jej pozorovala. „O jaký obchod?” „O obchod s pozemky.” Brady se k ní naklonil ještě blíž a ztišil hlas. „Fil, vím, že Ravinder je ve městě proto, aby pro Asgarda obhlédl pozemky u jezera.” „Říká, že to není pravda.” „A ty si myslíš, že něco prozradí? Dej na moje slova, je tu obchodně. Víš, Fil, mohla bys mně a pár dalším lidem prokázat velkou službu.”

„O tom pochybuju,” řekla lhostejně. Nyní už věděla, kam Brady míří.

„Ty bys z toho taky nevyšla naprázdno,” přesvědčoval ji Brady úlisně. „K podnikání je vždy zapotřebí kapitál. Neříkej, že tvoje firma ho má nazbyt.”

Brady měl pravdu. Cromwellová a Sterlingová momentálně aktivně pátraly po zdroji kapitálu.

Rozhodla se, že bude lépe, když o tom Brady nebude vědět.

„Jsou v tom peníze, Fil. Ručím ti za to. Jediné, co musíš udělat, je využít svůj vliv na Ravindera a zjistit, o které pozemky u jezera má zájem. Za ta léta jsem získal předkupní právo na spoustu pozemků tady kolem, protože s tím, že se stane něco takového, jsem počítal. Stačí, když zjistíš, o co konkrétně Ravinderovi jde a já mohu uplatnit svoje právo na právě ten či onen pozemek. Pak to Asgardovi můžeme výhodně prodat.”

„Za trojnásobek ceny?” zeptala se Filomena zdvořile.

„To je přece obchod, Fil,” odpověděl Brady netrpělivě. „Je to velká šance a my z ní můžeme hodně získat, když budeme mít v ruce správné trumfy.”

„A já jsem karta, se kterou chceš hrát, že ano?”

„Podívej se, Ravinder o tebe má zájem, to ví každý. Jediné, co musíš udělat, je přinutit ho mluvit. Pro tebe to bude maličkost. Když to vyjde, moji partneři a já ti vyplatíme takových, řekněme, pět procent.”

„Tvoje štědrost je přímo omračující.” Filomena se znovu pokoušela zvednout od stolu.

„Dobrá, tak tedy osm procent. V čem je problém, Fil? Vždyť už s ním určitě spíš, ne?”

„Mýlíš se.” Filomena cítila, že ji opouští veškerá trpělivost. Chladně na Bradyho pohlédla přes stůl. „Nespím s ním. Ráda bych ti řekla, že jsem podnikatelka, ne prostitutka, a pokud mně ještě jednou něco takového navrhneš, celému městu povím, k čemu mě navádíš. A povím to i Ravinderovi. Rozumíme si,

Brady?”

„Nečerti se, Fil. Co se to s tebou ksakru děje? Jestli jsi podnikatelka, tak zatraceně dobře víš, že to, co ti říkám, je rozumné. Pomůžeš starému příteli a sama si přijdeš na pěkné peníze. Nechci po tobě přece, abys toho chlapíka sváděla. Je jasné, že vy dva už spolu něco máte. Přemýšlej o tom, Fil, přemýšlej.”

Filomena se nebezpečně usmála. „Brady, starý příteli, před devíti lety jsem se o tobě dozvěděla všechno, co jsem potřebovala vědět a tou nejdůležitější věcí ze všeho je to, že se ti nedá věřit. A já se nikdy nepouštím do obchodů s lidmi, kterým není radno

věřit. Jsem prostě rozumná. Měj se, Brady. Běž si domů ke své ženě. Před devíti lety jsi ji hrozně chtěl.”

Brady se na ni zkoumavě podíval. „Ty jsi to ještě nepřekousla, viď, Fil? Stále jsi zlá kvůli tomu, co se tehdy stalo. Proto ses nikdy nevdala, co? Proto jsi tak zahořklá. Jenomže teď už je všechno jiné. Já se změnil a ty ses taky změnila. Jsi mnohem zajímavější. Teď už bychom spolu opravdu mohli něco mít, ty a

já.”

„Šetři si dech, Brady,” řekla Filomena odměřeně, otočila se a zamířila k východu z bistra. Byla si vědomá toho, že Muriel a všichni zákazníci na ni zvědavě hledí, ale byla příliš rozčilená, než aby jim věnovala pozornost. Brady Paxton se za ta léta nezměnil. Stále je to podlý had. Bylo jí líto Glorie, která to už pravděpodobně také zjistila.

Hodila kabelku na sedadlo a vklouzla za volant Porsche. Jakmile byla v známém prostředí svého vozu, začala pociťovat uvolnění. Neměla dovolit, aby ji Brady takto vytočil. Otřásla se při pomyšlení, co by na to řekl Trent, kdyby věděl, co se právě stalo.

Lepší je psy nedráždit, pomyslela si, když zařadila zpátečku a vycouvala na hlavní. Trent tvrdí, že je tu na dovolené a ona mu věří. Je čestný a nelhal by jí. Kdyby zjistil, že Filomenu proti němu někdo naváděl, pravděpodobně by tím nebyl moc nadšený. Nemá cenu pokoušet jeho hněv. Byl by pravděpodobně mnohem horší než Filomenin.

Než přijela na parkoviště před hotelem u jezera, Filomena se jak takž uklidnila. Vystoupila z vozu a začala sbírat balíčky, které předtím uložila na zadním sedadle.

„Pomohu ti,” řekl najednou Trent Ravinder za ní.

Filomena se polekaně napřímila. Přivřela oči, hledíc na něj. Připadal jí tak obrovský, když tam stál ve svých sepraných džínsech, kostkované košili a ošoupaných botách se sluncem v zádech. V tomto oblečení se dokonale hodil do prostředí jezera, stromů a oblohy. Dnes vůbec nevypadal jako vysoce postavený podnikatel, spíš jako člověk, který se živí manuální prací venku.

„Nazdar, Trente,” řekla Filomena zdvořile a automaticky před ním o pár kroků couvla. Byl to její zvyk, který se

projevoval vždy v přítomnosti velkých lidí. „Jak bylo na rybách?”

„Dobře. Jako vždy s tvým otcem.” Vzal z její náruče jeden z balíčků a zkoumavě se na ni podíval. „Co to děláš?”

„Co jako?”

„Couváš přede mnou vždycky, když se k tobě přiblížím.”

Filomena pokrčila rameny a zamířila k domu svých rodičů. „Nemám prostě ráda lidi, co se nade mnou tyčí jako hory.”

„Obzvlášť muže?” zeptal se zdvořile, když šel za ní po cestičce.

„Obzvlášť muže. Zastiňují mi slunce. Budeme dnes mít k obědu ryby, co jste ulovili?”

„Nevím, co budou jíst ostatní, ale my si dáme sendviče s tuňákem, hranolky a nakládané okurky.”

Zastavila se a udiveně se otočila. „My?”

„Ehm.” Trent vypadal potěšen sám sebou. „Ty a já spolu jedeme na piknik. Tvoje matka řekla kuchaři, aby nám zabalil oběd. Jak je to dlouho, co jsi naposledy byla na pikniku, Filomeno?”

„Celá léta,” připustila váhavě. Piknik znamená být s Trentem o samotě. Nebyla si jistá, zda je to dobrý nápad.

„Uvolni se,” řekl tiše, jako by četl její myšlenky. „Vynasnažím se nestát ti ve slunci.”

Filomena si zahanbeně uvědomila, jak okatě dává najevo, že z něho má strach. Bylo to pokořující a rozčilovalo ji to. Konec konců, není přece nervózní puberťačkou. „Nu,” řekla zamyšleně, „dnes je den pro piknik jako stvořený, že ano?”

Pomalu, podmanivě se na ni usmál. „Ano,” přitakal, „to je.”

O čtyřicet minut později Trent konečně prohlásil, že je spokojený s místem, které Filomena navrhla pro piknik. Vybrala oblázkovou pláž u jezera. Bylo tam pár vhodných balvanů, na kterých mohli sedět, a borovice za nimi vrhaly příjemný stín. Navíc měli naprosté soukromí. Trent v duchu uvažoval o tom, jak obtížné by bylo dostat Filomenu na postel z jehličí mezi stromy. Nyní už věděl, že je v jeho moci donutit ji, aby ho chtěla. Sice možná ne tak hodně, jako on chce ji, ale byl ochoten na tom

zapracovat. Je to jenom záležitost času a on má před sebou několik dalších týdnů.

Díval se na ni, když vybalovala piknikový košík. Její rudé vlasy zářily ve slunečním světle, probleskujícím mezi stromy. Převlékla se do džínsů a modré košile, která přestože byla mužského střihu, jaksi zdůrazňovala její ženskost. Trenta mučily představy, jak v dlaních svírá Filomenin krásný oblý zadeček, jak ji zvedá vzhůru proti své hrudi a cítí její měkká, pružná ňadra. Ty fantazie ho přímo pálily v mysli, dokud neucítil náhlé napínání kalhot v klíně.

Tiše zaklel a mírně změnil svou pozici. Filomena na něho čas od času má přímo zahanbující účinek. Nevěděl, zda mu má být útěchou nebo zda ho má rozčilovat skutečnost, že ona si toho vůbec nevšímá.

„Jaká byla vyjížďka do města?” přinutil se zeptat nenucené. Už se v duchu rozhodl, že na dnešním pikniku se o nic pokoušet nebude. Včera večer se přesvědčil o jejich vzájemné fyzické přitažlivosti. Stačilo několik minut na předních sedadlech jeho Mercedesu a prakticky mu roztála v náručí. Není zapotřebí někam spěchat.

„Fajn. Musela jsem zařídit něco pro matku.”

„Tvůj otec říká, že se svým Porschem jezdíš, jako bys trénovala na okruh v Indianapolis. Já s ním jen souhlasím.”

Filomena se dala do smíchu. „Tobě dělá starosti i tohle? Ubohý Trente. Pokud ses začal starat o všechno od mých šatů k jízdě automobilem, vzal jsi na sebe příšernou zodpovědnost. Co nevidět z toho zešedivíš.”

„Teď už vím, proč je z tebe Amery tak utrápený.”

Filomena si ukousla pořádné sousto ze svého sendviče. „Moji rodiče si o mě vždycky dělali starosti. Když jsem chodila na střední školu, trápilo je, že nejsem společenská. Shari, která je o téměř dva roky mladší než já, si vesele chodívala na rande, zatímco já stále seděla doma a četla si nebo někomu hlídala děti. Shari chodila do skautského oddílu. Mě takové hry nikdy nezajímaly. Pak jsem se během prvního roku studia na vysoké začala scházet s Bradym a oni zpanikařili.”

„Nelíbil se jim?”

„Mysleli si o něm, že mě zneužívá, že si se mnou jenom hraje,” odpověděla Filomena klidně. „Stejného názoru byla spousta dalších lidí. Každý se divil, co na mně Brady vidí. Dovedeš si představit, jak to povzbudilo moji sebedůvěru. Když se pak ukázalo, že všichni měli ohledně Bradyho pravdu, naši si o mě zase dělali starosti. Věděli, jak hodně mě pokořil. Na podzim jsem se vrátila do školy a všichni si na chvíli oddechli úlevou, ale jen do té doby, než jsem začala chodit do uměleckých kurzů, místo abych si vybrala něco užitečnějšího. Když jsme si Glenna a já před třemi roky založily vlastní firmu, máma a táta zase začali zmatkovat. Podle nich to mělo skončit naprostým krachem, protože jsem neměla ani ponětí o tom, jak takový podnik vést. Zapomněli ale na to, že já se učím rychle.” Filomena se na něj usmála očima. „Mám pokračovat?”

„Myslím, že to začínám chápat. Teď jsi zpátky ve městě a rodina má nový důvod ke starostem.”

„Ne jeden,” opravila ho Filomena. „Není to jenom záležitost ohledně případného skandálu s Bradym. Maminka začala být nervózní, že už je mně osmadvacet a ještě nejsem vdaná. Zřejmě čte příliš mnoho statistik. Když jí řeknu, že manželství mě nezajímá, je z toho celá nanic.”

„Je to pravda? Tebe manželství opravdu nezajímá?” zeptal se Trent ohromeně. Byl sice rád, že si v devatenácti nevzala Paxtona, ale trápilo ho pomyšlení, že by se neměla vdát vůbec.

„Abych pravdu řekla, momentálně mně dělají starosti jiné, mnohem důležitější věci.”

„Jako například?”

„Čistě obchodní záležitosti.” Podívala se na něho. „Opravdu o tom chceš slyšet?”

„Jistě.” V duchu se přesvědčoval, že se toho o ní musí dozvědět co nejvíc. „Já sám jsem přece byznysmen, nebo jsi na to zapomněla?”

„Když tě vidím v těchto šatech, snadno na to zapomínám.”

„Je špatné, když člověk dopustí, aby jedna součást života ovládala druhé,” řekl Trent vážně. „Tohle jsem si uvědomil teprve nedávno.”

„Proto sis tohle léto vzal tak dlouhou dovolenou? Pokoušíš se do svého života dostat rovnováhu?”

Její neočekávaný bystrozrak jej ohromil. Pohlédl jí do očí. „Jak jsi to poznala?”

„Nevěděla jsem to,” přiznala. „Ale významní podnikatelé si neberou jen tak šest týdnů dovolené. Pracovní zatížení jim to nedovolí. Pokud, jak tvrdíš, tu nejsi pro Asgarda, pak tu skutečně musíš být na hezky dlouhé dovolené. Napadlo mě, že tady možná taky něco hledáš. Něco osobního.”

„Jsi chytrá, Fil. Máš pravdu. Jsem tady proto, že něco hledám. Je mně šestatřicet a v mém životě dost věcí chybí. Přijel jsem sem proto, abych si ujasnil, co je pro mě prvořadé a abych se rozhodl, co vlastně od života chci.”

Filomena na něj chápavě pohlédla. „Jsi statečný člověk. Ne každý má odvahu vypořádat se se svým životem a dělat v něm důležitá rozhodnutí. Mnohým lidem se zdá pohodlnější prostě se jím nechat unášet.”

„Myslím, že jsem se ocitl v krizi uprostřed života.”

Zavrtěla hlavou. „Ne, to není krize. Ne tehdy, máš-li situaci pevně v rukou a dokážeš-li si rozumně poradit se vším, co děláš.” Trent se začal cítit nepohodlně. Přivedl ji sem proto, aby se toho o ní víc dozvěděl. Místo toho je to ona, kdo vede psychologický výslech. Je načase, aby to sám vzal do rukou. „Pověz mi o těch obchodních záležitostech, které jsou pro tebe důležitější než manželství.”

Filomena se dala do smíchu. „Obyčejné obchodní starosti. Moje partnerka a já jsme se rozhodly rozšířit naši firmu,” začala nadšeně. „Pomýšlíme na to, že si otevřeme vlastní obchody, místo abychom prodávaly jenom prostřednictvím sítě velkých obchodních. domů. To by nám poskytlo větší pružnost. Také uvažujeme o tom, že se zaměříme na sportovní oblečení pro příliš velké ženy. Návrháři je přehlížejí stejně jako nás malé.”

Trent přikývl. „A kde na to všechno hodláte vzít peníze?”

„Právě v tom je problém,” připustila Filomena. „Ale Glenna a já na tom pracujeme. Podaly jsme si žádost o půjčku do banky, která nás financovala před třemi lety. Tehdy nám ochotně vyšli vstříc, tak doufám, že to udělají znovu.”

„Možná byste se neměly pouštět do obou projektů najednou,” navrhl Trent. „Otevřít si vlastní obchody bude velmi finančně náročné, stejně jako začít s novou linií odívání. Vyberte si jedno, co zvládnete snáz a to druhé nechte ještě chvíli uzrát.”

Probodla ho pohledem. „Pochybuju, že jsi odborníkem na odívání.”

„To je pravda, ale na tohle nemusím být. Možná byste si ty a tvoje partnerka měly najmout finančního poradce, který by pro vás zhodnotil situaci ještě předtím, než se vydáte směrem, který by vás i vaši firmu mohl zlikvidovat. Znám v Seattlu jednoho vynikajícího chlapíka, jmenuje se Handel. Jeho oborem je poradenství pro rozrůstající se podniky, jako je váš. Dobře ví, jak kritická tahle vývojová stadia jsou. Spousta firem v tomto bodě svého vývoje zkrachuje.”

„Kdybych chtěla tvoji radu, požádala bych tě o ni,” řekla odměřeně.

„O tom pochybuju. Už ses pravděpodobně rozhodla, že nejsem dostatečně kvalifikovaný na to, abych ti dával rady jakéhokoliv druhu, a to kvůli mé velikosti.”

Chvíli na něj nechápavě hleděla, pak se dala do smíchu.

Trent se začal uvolňovat. To bude v pořádku, pomyslel si. Poradí si s ní. Je výzvou, ale on na výzvy umí správně reagovat. Jediné, co potřebuje, je čas.

Čas a příležitost.

Toto léto bude mít čas určitě, ale začínal si dělat starosti ohledně příležitosti. Nebude snadné zlákat Filomenu Cromwellovou k milostnému vztahu, když je celá rodina a většina místních obyvatel s živým zájmem pozorují. Filomena samotná je příliš zaneprázdněná svými velkolepými představeními pro rodné městečko. Má z toho, že je velkou rybou v malém rybníce, spoustu legrace. Nebude snadné odlákat její pozornost na tak dlouho, aby ji stačil dostat do své náruče.

Pozoroval ji, když jedla a říkal si, že ji nějak musí dostat do postele. Musí najít způsob, jak obejít její ostražitost. Také ji musí naučit, že jemu může věřit. Ale ze všeho nejdřív musí získat její plnou pozornost. Pomyslel si, že nejrychlejším způsobem, jak dosáhnout svého, bude probudit v ní vášeň, která skrytě dříme v

jejím nitru a kterou poznal včera večer na předních sedačkách Mercedesu.

Dvě hodiny poté, co vyjeli z hotelu, se Trent a Filomena vrátili. Přes široký trávník zamířili na terasu domu jejích rodičů, kde Amery, Meg a Shari právě seděli nad sklenicemi chlazeného čaje. Trenta i Filomenu současně zarazilo jejich podivné napětí.

„Hej, co se děje? Vypadáte, jako by vám předem oznámili, že co nevidět vypukne zemětřesení,” poznamenala Filomena vesele.

Amery pohlédl na Trenta, pak na svou dceru. „Nemyslím, že je to tak vážné. Ale podařilo se ti šokovat matku i Shari a spolu s nimi pěknou řádku sousedů.”

Filomenino obočí se zvedlo v údivu. „Cože? Co jsem zase provedla?”

Meg Cromwellová si povzdechla. „Doslechli jsme se o tom, drahoušku, že ses dnes ráno ve městě sešla s Brady Paxtonem. Kdosi říkal, že vás viděl, jak spolu pijete kávu v bistru u Muriel. A když jsme to slyšeli my, můžeš se spolehnout, že to vědí všichni v Gallant Lake, včetně Glorie.”

Trent cítil, jak se jeho rozhodnutí nespěchat na Filomenu pomalu rozplývá. Tak to dopadá, když se ženě dá příliš mnoho času, pomyslel si, obzvlášť takové, která má vrozený talent k lumpárnám a navíc si chce zchladit starou žáhu.

„Zřejmě jsem pořádně neplnil svůj úkol,” poznamenal chladně.

Filomena se k němu otočila. „Cože?” vyhrkla se zlověstným tónem v hlase.

ČTVRTÁ KAPITOLA

„Asi tě budu muset lépe hlídat,” řekl Trent zlověstně.

Filomena ztuhla. V očích své matky viděla obavy a měla vztek na toho, ať už to byl kdokoliv, kdo jim pověděl o jejím nedobrovolném střetnutí s Brady Paxtonem. Shari a otec nevypadali tak zdrceně jako matka, ale nebylo pochyb o tom, že ta zpráva je moc nepotěšila. Ze všeho nejvíc si Filomena uvědomovala chladný, majetnický Trentův přístup.

„Trente, ujišťoval jsi mě, že toto léto tu nejsi pracovně, takže se laskavě přestaň namáhat a tahat mě z průšvihů,” řekla ledovým hlasem.

„Hej!” zasáhla Shari rychle, „vždyť si z tebe jen dělal legraci,

Fil.”

„Nedělal,” řekl Trent. Natáhl se po džbánu s čajem a nalil si šálek. „Myslel jsem to smrtelně vážně. Víckrát už do města sama nepojedeš, Filomeno. Jak je vidět, nejsi schopná vyhýbat se problémům. Nedokážeš odolat pokušení předvádět se rodnému městu, co? Máš štěstí, že jsem ochotný postarat se o tebe.”

„Ach, vřelé díky.” Založila si ruce v bok a pohlédla na Trenta a svou rodinu zúženýma očima. „Chcete vědět, co se dnes ráno stalo u Muriel? Já vám to tedy povím. Seděla jsem tam a v klidu popíjela kávu, když vtom přišel Brady a posadil se proti mně. Hádejte, co po mně chtěl.”

„Ehm, myslím, že všichni víme, co chtěl,” řekl Amery nepohodlně.

„Jistě,” dodala Shari. „Každý ví, že skočí po jakékoliv příležitosti zašpásovat si s tebou. Je nespokojený, nudí se a všichni ve městě to vědí.”

„Takže tohle si myslíte? Nu, vtom případě pro vás mám novinu. Chtěl po mně, abych z Trenta vymámila informace ohledně plánů společnosti Asgard tady u jezera. Je přesvědčený, že Trent je tu na obhlídce vhodných pozemků. Dokonce mně nabídl slušnou odměnu, když pro něho a jeho partnery získám informace. Tak. Je tohle odpověď na vaše otázky?” Filomena zvedla bradu v triumfální výzvě.

„Ach, drahoušku,” řekla Meg, „jak odporné.”

Shari se usmívala. „Ten rošťák Brady vždycky dával přednost obchodu před potěšením.”

Amery zasténal. „Měl jsem to vědět. Slyšel jsem, že Paxton má předkupní právo na některé pozemky tady kolem.”

Byl to Trent, kdo Filomeně položil další otázku. Usmál se na ni přes okraj své sklenice s čajem. „Ještě jsi nám neřekla, jestli to uděláš nebo ne.”

„Udělám co?” zeptala se Filomena.

„Vyždímáš ze mě informace o Asgardových plánech?”

„Zdá se, že tě to moc nesebralo,” zamumlala.

„Možná proto, že jak už jsem říkal, Asgardova stavební společnost skutečně žádné plány ohledně Gallant Lake nemá. Jestli se ale přesto chceš pokusit vydolovat ze mě nějaké detaily ohledně plánů, které vlastně neexistují, nebude mi to vadit ani v nejmenším.”

Řekl to s takovou dychtivostí, že Filomena cítila, jak ji hněv opouští, opět překonán jejím smyslem pro humor. „Příliš pozdě. Už jsem Bradymu řekla, že žádné plány nemáš, takže odměnu za informace nedostanu.”

„Možná ti neuvěřil,” řekl Trent.

„Možná,” souhlasila, když si vzpomněla na to, jak byl Brady přesvědčený, že má pravdu. „To je jeho problém,” řekla s mírným úsměvem.

„Ano,” souhlasil nepřítomně, „to je.”

„To mně připomíná,” řekla Shari najednou, „že možná máš své vlastní problémy, Trente. Asi tak před hodinou sem volali z Portlandu. Máš co nejrychleji zatelefonovat jakémusi panu Reeceovi.”

Trentova dobrá nálada zmizela. „Cože? Reece volal?” Shari přikývla. „Vzala to recepční a pak mi to vyřídila. Špatné zprávy?”

„Ne, vlastně ne.” Trent dopil svůj čaj. „Reece je mým asistentem. Řekl jsem mu, aby mě tu nevyrušoval, pokud to nebude skutečně naléhavé. Omluvte mne, musím hned telefonovat.”

Amery vstal. „Raději půjdu zpátky do kanceláře. Mám ještě spoustu práce.”

Meg přikývla a odložila zpola dopitou sklenici. „A já si musím promluvit s šéfkuchařem. Uvidíme se u večeře.”

„Jdu s tebou, mami,” řekla Shari. „Chtěla bych se s Henrym dohodnout ohledně svatebního dortu.”

Když se Filomena o okamžik později rozhlédla kolem, měla terasu jen pro sebe. S úlevným vydechnutím se posadila do jednoho z křesel a nalila si zbytek čaje.

Teprve tehdy, když měl za sebou stručný rozhovor s Halem Reecem, Trent si konečně uvědomil příležitost, která před ním právě vyvstala.

Vždy se uměl správně chopit příležitosti, když se naskytla. Rozhodně si nemůže dovolit ignorovat tuhle, především nyní, když je zřejmé, že Filomena potřebuje pevnější ruku.

Posadil se na postel, s lokty na kolenou a dlaněmi volně visícími mezi nimi. Zamyšleně hleděl do prázdna. Uvažoval o své příležitosti z každého úhlu, hledal její slabiny, nebezpečí a možné krizové body. Bylo to riskantní, ale mohlo by to vyjít. Tím by vyřešil problém ohledně nalezení jak času, tak příležitosti konečně se dostat pod zdánlivě neproniknutelný a kluzký povrch Filomeny Cromwellové.

Seděl tam dalších deset minut. Přemýšlel. Pak vstal a šel vyhledat Filomenu.

Filomena si stále ještě hověla na terase, když vtom uslyšela skrze prosklené skleněné dveře za sebou vyzvánět soukromý telefon jejích rodičů.

Neochotně odložila výtisk časopisu Vogue, který si prohlížela a vešla dovnitř, aby telefon zvedla. Pravděpodobně to bude nějaká matčina přítelkyně, vyzvídající, jaký má pro Shari koupit svatební dar. To je v pořádku, pomyslela si Filomena. Ohledně svatebních darů pro Shari měla spoustu vynikajících nápadů.

„Cromwellovi,” řekla vesele, když zvedla sluchátko z vidlice.

„Ty si myslíš, že jsi spolkla všechnu moudrost světa, co?” vyštěkl na ni ženský hlas plný zášti. Než pokračoval, ozvalo se potlačené vzlyknutí. „Myslíš si, že si po všech těch letech klidně přijdeš a odvedeš mně ho, ale to se mýlíš. Nejsi nic jiného než děvka a já se postarám, aby to všichni věděli. Myslíš si, že to, jak se tu předvádíš, je zábavné? Vyžíváš se v tom, že si tu jezdíš v drahém autě, ukazuješ svoje krásné šaty a pleteš hlavu všem mužským ve městě?”

„Glorie’ Filomena byla ohromená spoustou nenávisti v ženině hlase. „Počkej. Nemáš důvod křičet na mě. Uklidni se “

„Uklidni se!” Gloriin hlas se změnil v agonizující výkřik. „Uklidni se, zatímco ty svádíš mého manžela? Uklidni se,

zatímco se před ním nakrucuješ pokaždé, když se ocitneš v jeho blízkosti? Před devíti lety jsi byla hloupá, nespokojená, ošklivá holka, Filomeno Cromwellová. Ale nezměnila ses k lepšímu. Jenom se ti podařilo stát se bohatou, jedovatou mrchou. Slyšíš mě? Vím, že se chceš pomstít, ale nepodaří se ti to!”

„Glorie, věř mi, že nemám ani ten nejmenší úmysl vzít ti Bradyho. Patří tobě a ty se k němu dokonale hodíš.” Filomena se pokoušela o uklidňující tón, ale měla nepříjemný pocit, že jenom rozdmýchává plameny zášti a hněvu, které hoří v Glorii Paxtonové.

„Nelži!” zuřila Glorie. „Viděla jsem, jak ses na něho včera večer dívala. Chceš dokázat, že ho můžeš mít zpátky. Ne proto, že bys ho milovala, jenom prostě chceš něco dokázat!”

Filomena si odtáhla sluchátko od ucha. Gloriina slova byla tak hlasitá, že je slyšela i z dálky. „Glorie, poslouchej, naprosto se mýlíš.”

„Ne, ty poslouchej mě, ty děvko jedna. Slyšela jsem, že ses dnes ráno ve městě setkala s Bradym. Vím všechno o vaší tajné schůzce u Muriel.”

„Tajné? Chodí tam na kávu celé město!”

„A ty jsi věděla, že ho tam najdeš, viď? Snažíš se potrestat mě a svést mého manžela. Ale to se ti nepodaří. Nedovolím to. Nechtěl tě ani tehdy, ani teď, ty naivko. Celý ten rok s tebou se nudil a tys mu dala vždycky, když chtěl. Jenom si s tebou hrál. Říkal mi to. Vždycky se ti smál a já se smála s ním. Slyšíš mě?”

Než mohla Filomena odpovědět, sluchátko na druhé straně dopadlo s takovou prudkostí, že sebou trhla. Několik vteřin tam stála naprosto ochromená, naslouchajíc hlasitému oznamovacímu tónu ve sluchátku.

„Co se děje, Filomeno?” zeptal se Trent za ní tiše. „Zjistila jsi, že vrátit se domů a ukázat všem, že ses změnila, má pár úskalí a nástrah?”

Filomena se překvapeně otočila. Věděla, že pokoření, které cítí, je jasně viditelné v jejích očích. Trent na ni naléhavě hleděl. Opíral se o zárubeň otevřených dveří, ruce založené na hrudi. Je to vnímavý člověk, pomyslela si. Až příliš.

„Jsem tu jenom proto, Trente, abych si užila pár týdnů dovolené. Ale nějak se mně nedaří přesvědčit o této prosté skutečnosti všechny kolem.”

„Vsadil bych se, že především Glorii Paxtonovou. Řekl bych, že to telefonovala ona? Odháněla tě od svého manžela, viď?”

Filomena pomalu položila sluchátko. „Řekla jsem jí, že to není nutné.”

„Elini, ehm. To si opravdu myslíš, že ti uvěří? Má strach, že ji čeká stejné pokoření, které jsi ty díky ní a Bradymu prožila před devíti lety. Jsi pro ni nepřítelem. Lidé, kteří mají strach, neuvažují vždy rozumně. Zvláště tehdy, mají-li ke svým obavám důvod.”

„Ona ale nemá důvod obávat se, že jí s Bradym uteču!” vyhrkla Filomena. Otočila se a zamířila k velkému oknu, z něhož byl výhled na jezero.

„Jenomže ona si myslí, že ho má. A zřejmě si to myslí všichni ostatní ve městě. Stejní lidé, kteří tě pozorovali tehdy, když ti bylo devatenáct. Musí to být nádherně uspokojivý pocit, když jim teď dáváš najevo, že to nejsi ty, koho by měli litovat.”

„Nejsem tady proto, abych dokázala, že mohu mít Bradyho Paxtona zpátky. Nechci ho. Připouštím, že je docela zábavné ukázat všem, jakých jsem dosáhla úspěchů, ale to je všechno, co jim chci ukázat. Jenomže, jak se zdá, nikdo mně nevěří.”

„Já ti věřím,” řekl Trent uklidňujícím hlasem.

Filomena pocítila takový nával úlevy, že ji to až ohromilo. Alespoň někdo jí věří. „Díky,” řekla zdvořile.

„Není zač. Vím, jaké to je, když ti nikdo nevěří. Člověk má pocit, jako by bušil hlavou do kamenné zdi.”

Jeho slova ji překvapila. Filomena na něj pohlédla přes rameno. Nepohnul se, jen tam stál a pozoroval ji se zvědavou naléhavostí. „Pokud máš zájem, mám návrh, jak se zbavit napětí, které, jak se zdá, kolem tebe houstne.”

Rychle na něj pohlédla. „Jaký návrh?”

„Praktický. Všem by to poskytlo jiný námět ke klepům než tebe a Paxtona.”

„Co tím myslíš?”

„Dnes odpoledne musím do Portlandu. Obchodně. Zůstanu tam přes noc a vrátím se zítra ráno. Pojeď se mnou, Filomena”

Filomena zatajila dech, neschopná odtrhnout pohled od jeho zelených očí. „S tebou?” vydechla slabě.

„Můžeš strávit noc u Reeceho a jeho rodiny. Navečeříme se spolu a pak s nimi můžeš odjet k nim domů, budeš li chtít.”

„Nerada jsem závislá na cizích lidech,” namítla váhavě. „Pak můžeš zůstat v hotelu, nebo…” Nechal větu nedokončenou.

„Nebo co?”

„Nebo můžeš přespat u mě,” dořekl bez obalu.

Filomena měla pocit, že není schopná uspořádat chaotické myšlenky, které jí najednou začaly vířit hlavou. V uších jí zněl hlas Glorie Paxtonové a v duchu viděla obavy v matčiných očích. Pomyslela na dnešní večer, kdy všichni začnou přinášet svatební dary a na to, že hosté budou znovu spekulovat o ní a Bradym, což bylo víc, než čemu chtěla čelit. Bylo by hezké dostat se od toho všeho na chvíli pryč.

Myšlenka odjet s Trentem do Portlandu najednou vypadala velmi lákavě. Rozhodla se rychle. „Dobrá, Trente. Dík za pozvání. Možná, že den či dva mimo Gallant Lake je přesně to, co všichni, včetně mě, potřebují. Jdu si sbalit věci.”

„Jsou to téměř tři hodiny jízdy,” řekl Trent. „Chci odjet co nejdřív.”

Filomena přikývla a zamířila do svého pokoje. „Nezdržím tě.”

Jízda do Portlandu byla nad očekávání příjemným zážitkem. Čím dál byla od Gallant Lake, tím uvolněněji se Filomena cítila. S překvapením si uvědomila, jak napjatá byla po Gloriině telefonátu.

Když rodině oznámila své rozhodnutí odjet, všichni byli na okamžik ohromení, ale nebylo pochyb o úlevě, která následovala. Nikdo se jí neptal, kde stráví noc a to Filomenu rozčililo. Jak se zdá, rodině vůbec nevadí, že s Ravinderem jede do Portlandu a stráví tam s ním noc, pokud to znamená, že nezpůsobí žádné problémy s Paxtonovými v Gallant Lake.

„Co se děje?” zeptal se Trent nenucené během cesty.

„Právě jsem myslela na to, že se mě nikdo nezeptal, kde dnes přespím. Kolik bylo řečí ohledně šálku kávy vypitého s Bradym, ale o tom, že s tebou jedu do Portlandu na celou noc, nikdo neřekl ani slovo.”

Trent si ji změřil rychlým pohledem. „Jsi dospělá. Pokud nepůsobíš problémy, tvoje rodina je ochotná nechat tě rozhodovat sama za sebe.”

„A nezdá se ti to mírně pokrytecké?”

„Ne. To, že se mnou jedeš do Portlandu, je naprosto jiná situace než to, že Glorii Paxtonovou doháníš k šílenství z žárlivosti.”

„Ach, tak,” řekla Filomena sarkasticky. „Nu, to samozřejmě vysvětluje všechno. Nikomu nevadí, že se s tebou vyspím, pokud neprojevím žádné náznaky toho, že chci svést Bradyho. Mám pravdu?”

„Naprostou,” řekl urážlivě blahopřejným tónem. „Není divu, že si vedeš tak dobře v obchodním světě, Filomeno. Dokážeš si bez problémů dát dohromady dvě a dvě. A abych tě alespoň trochu uklidnil, mohu tě ujistit, že na dnešní výlet do Portlandu jsem tě rozhodně nevylákal pod falešnou záminkou, jen abych se s tebou mohl vyspat.”

„Co je to tedy za tak hrozně důležitý obchod, že jsi kvůli němu neprodleně musel odjet?” zeptala se uštěpačně.

„Asgard už tři měsíce vede jednání ohledně jistých pozemků na pobřeží. Starý pán, kterému patří, je nechce prodat, protože má strach, co se s tím místem potom stane. Potřebuje peníze, ale nerad by viděl rodinnou půdu zastavěnou hromadou hotelů a nákupních středisek. Ukázal jsem mu Asgardovy plány a ujistil jsem ho, že architekt postupoval co nejšetrněji s ohledem na zachování původního rázu krajiny. Bude tam sice luxusní letovisko, ale rozhodně ne spousta parkovišť a obchodů. Zdá se, že majitel je konečně ochoten smlouvu podepsat.”

„A ty musíš být při tom?” „Ten člověk nedůvěřuje stavebním společnostem,” vysvětlil jí Trent s hořkostí v hlase. „A tobě věří?”

„Ano.”

Do Portlandu přijeli krátce před pátou a Trent okamžitě zamířil k sídlu společnosti Asgard v centru. V kanceláři na osmém poschodí, odkud byl výhled na řeku Willamette, Trenta očekával utrápeně vyhlížející třicátník s řídnoucími vlasy a nervózním úsměvem. Když Trent vstoupil do dveří, vstal.

„Přijel jsi právě včas, Trente. Baldwin je tvrdohlavý jako mezek. Nepodepíše to, dokud si s ním nad smlouvou nepotřeseš rukou a neujistíš ho, že všechno bude skutečně tak, jak to stojí v plánech.” Když muž spatřil Filomenu, odmlčel se. „Promiňte, madam, nevšiml jsem si vás. Pojďte dál, prosím.”

„Filomeno, to je Hal Reece. Hale, Filomena Cromwellová, moje přítelkyně,” představil je Trent spěšně.

„Rád vás poznávám, Filomeno. Trent říkal, že s sebou možná někoho přiveze. Půjdete s námi na večeři?”

„Díky, ráda,” řekla Filomena.

„Kde je Baldwin a ty papíry?” zeptal se Trent netrpělivě.

„Čeká dole v konferenčním sále. Je tam taky Asgard, ale ten je tam k ničemu. Ten chlapík věří jen tobě.”

„Neuvědomuje si snad, že má solidní právní smlouvu, která přesně vymezuje, jak lze s jeho pozemky dál naložit?”

„Asgard mu to vysvětlil už několikrát. Ale Baldwin chce před podpisem vidět tebe. Vlastně se mu nedivím. Jakmile budou pozemky legálně patřit Asgardovi, můžeme s nimi dělat, co si usmyslíme.

Baldwin to ví a nechce spoléhat na náhodu. Jsi připravený?”

„Jistě.” Trent se otočil k Filomeně. „Můžeš počkat tady v kanceláři, jestli chceš. Budeme hotoví zhruba za půl hodiny. Pak půjdeme s Reecem a jeho ženou někam na večeři.”

Filomena přikývla, zvědavě se rozhlížejíc po kanceláři. „Nedělej si se mnou starosti. Počkám.”

Reece si odkašlal. „Trentova kancelář je nahoře, pokud máte zájem. Jeho sekretářka už odešla, ale vy se tam můžete porozhlédnout. Má tam mnohem lepší výhled na řeku než já

tady.”

Filomena se usmála. „Díky, myslím, že tím příjemně zabiju čas.”

Trent se zamračil. „Proč chceš proboha vidět moji kancelář?”

„Z pouhé zvědavosti, Trente,” odpověděla. „Jen si klidně jdi potřást rukou s panem Baldwinem.” Otočila se a vyšla z kanceláře. Cestou k ní jasně dolehl Halův hlas.

„Myslel jsem, že jsi na dovolené, kamaráde. Kde jsi ji proboha našel?”

„V lese pod muchomůrkou,” odpověděl Trent dobromyslně.

„Člověk nikdy neví, co v těch oregonských lesích najde, viď?” pokoušel ho Reece.

Filomena pokrčila nos a šla dál.

Večeře byla velmi příjemnou záležitostí. Jedli v luxusní restauraci v centru, jejíž specialitou byly mořské ryby a těstoviny. Evelín Reeceová byla okouzlující, přitažlivá žena po třicítce, která s potěšením vypravovala o svých dvou malých dětech. Ona a její manžel se očividně měli velmi rádi a zdálo se, že jsou setkáním s Filomenou potěšení.

„Jsem tak ráda, že jste přijela, Fil,” řekla Evelín při jedné příležitosti, důvěrně se k ní naklánějíc přes stůl. „Trent v poslední době nechodí ven moc často. Vždycky mu říkám, že když bude každý večer sedět doma a do noci pracovat, ženu svých snů nikdy nepotká. Abych pravdu řekla, myslela jsem si, že to jsou ženy, které se musí povzbuzovat k tomu, aby si hledaly perspektivní manžely, ale poznala jsem, že muži umí být stejně tvrdohlaví a samotářští.”

„Proti tomu protestuju,” řekl Trent klidně, s pohledem upřeným na Filomenu. „Nejsem ani tvrdohlavý, ani samotář.”

„Jenom vybíravý, viď?” zasmála se Evelín. „Nu, tak ti blahopřeju, že sis na dnešní večer našel tak hezkou společnici. Znamená to snad, že mohu přestat se svou snahou sehnat ti partnerku?”

„Ano, díky, Evelín. Budu moc rád,” řekl Trent tak procítěně, že se všichni, včetně Filomeny, dali do smíchu.

Evelín zasténala a otočila se k Filomeně. „Já se snažila, Fil, jen bůh ví jak. Ten člověk se chce oženit. Potřebuje se oženit. Má to napsané na obličeji. Jenomže jaksi nemá štěstí.”

„Ehm, Evelín,” řekl její manžel nepohodlně, s pohledem upřeným na Trentův zakaboněný výraz. „Řekl bych, že Fil tvoje

minulé neúspěchy při pokusech oženit Trenta zrovna moc nezajímají. A jeho taky ne.”

„Nesmysl,” řekla Evelín rozvážně. „Fil by měla vědět, do čeho

jde.”

„Já snad nejdu do ničeho, viď, Trente?” Filomena si hrála se svou sklenicí a smála se na Trenta, který ji pozoroval svýma pronikavýma zelenýma očima. „Jsem tu proto, že jsem si chtěla trochu povyrazit od toho poklidu v Gallant Lake.”

„Když to říkáš,” odpověděl Trent tiše a zvedl svou vlastní sklenici.

V tom okamžiku si Filomena vzpomněla na jeho slova o tom, že to záleží na ní, kde se rozhodne strávit noc. Nikde v hotelu se zatím nezapsala, nebyl na to čas. Na večeři se převlékla na dámské toaletě v kancelářích stavební společnosti. Trent na sobě měl stejné sako a kravatu, ve kterých přijel na setkání s Baldwinem. A společně s Halem Reecem pak šli rovnou do restaurace, kde už na ně čekala Evelín.

Večeře ale brzy skončí a potom své rozhodnutí nebude moci déle odkládat. Filomeniny oči se setkaly s Trentovými. Měla pocit, jako by tonula v jejich zelené hloubce. Sklenice v jejích prstech se zachvěla.

„Jestli mě omluvíte,” řekla Evelín Reeceová, „na chviličku bych si odskočila upravit se. Hned budu zpátky.”

„Půjdu s vámi,” řekla Filomena a vzala svou kabelku.

Když přišly na toaletu, Evelín se zeširoka usmála a otevřela kabelku, ze které vyndala rtěnku. Naklonila se k zrcadlu a přetřela si rty.

„Nemohu věřit tomu, že po veškerém mém úsilí si Trent konečně někoho našel sám. A to ještě v Gallant Lake v Oregonu. Třebaže musím připustit, že na ženu, která je z čehosi, co se jmenuje Gallant Lake, rozhodně nevypadáte.”

„Měla jste mě vidět před devíti lety, když jsem odtamtud odešla,” řekla Filomena se smíchem, když si česala své dlouhé vlasy.

„Říkáte, že máte firmu v Seattlu?” „Přesně tak.”

„Budete ji moci přestěhovat sem do Portlandu, nebo Trent odejde do Seattlu?” zeptala se Evelín jakoby jen mimochodem.

,Cože?” Filomena na svou novou přítelkyni ohromeně pohlédla do zrcadla. „Proč bychom se jeden či druhý měli

stěhovat?”

„Protože mám dojem, že se brzy vezmete a abych pravdu řekla, nelíbilo by se mně, kdyby Trent měl žít v manželství, kam by dojížděl domů jen na víkendy. Je to člověk, který potřebuje silný pocit pevného rodinného zázemí. Dlouho na to čekal a zasluhuje si to. Víte, jednou už ženatý byl, když mu bylo něco přes dvacet. Z jeho vyprávění jsem pochopila, že to byla katastrofa. Opustila ho kvůli někomu mnohem staršímu a bohatšímu. Zřejmě si neuvědomila, jak úspěšným se Trent stane.”

Filomena pocítila nával paniky. „Neurazte se, Evelín, ale já vás ujišťuju, že jste ke svému závěru přišla překotně rychle. Trent a já žádné společné plány do budoucnosti nemáme. Jsme jenom přátelé.”

Evelín se na ni podívala s čertovskými ohníčky v očích. „Poslyšte, Filomeno, viděla jsem, jak se na vás dívá. Také jsem viděla, jak se během uplynulého roku díval na tucet jiných žen, a věřte mi, že to nesnese srovnání.”

„Evelín, vím, že to myslíte dobře, ale -”

„To jak to myslím já, není ani zdaleka tak důležité, jak to myslí Trent,” řekla Evelín dobrosrdečně. „Ten muž se chce oženit. Samozřejmě to nepřizná, ale je to na něm vidět. Už osmnáct měsíců krouží kolem hejna ženských a hledá nějakou, se kterou by to dal dohromady.”

„Podle vašich řečí se chová jako jelen v říji.” „To je nádherně přesný výraz. Nějakou dobu byl lov pěkně dramatický. Každý týden chodil s jinou.

Před pár měsíci to zřejmě vzdal. Přestal chodit na rande a stále častěji zůstával doma. Párkrát jsem mu sama zkusila vyjednat schůzku, ale nikdy to nevyšlo. Pak nám oznámil, že si na většinu léta jede odpočinout. Tvrdil, že potřebuje na chvíli ode všeho vypadnout. A pak se tu najednou objeví s vámi a pohled v jeho

očích mně říká, že lov definitivně skončil. Co má znamenat to, že vás našel v lese pod muchomůrkou?”

Filomena mírně pokrčila rameny a zavrtěla hlavou. Rozhodla se žert s muchomůrkou ignorovat. „Věřte mi, Evelín, vidíte v tom příliš mnoho.”

„No, uvidíme.” Evelín se na ni s ujištěním usmála. „Nemusíte z toho být nervózní. Trent je skvělý člověk. Není v něm ani špetka falše. Můžete mu naprosto důvěřovat. Pokud to s vámi myslí vážně, brzy vám své úmysly vyjeví a bude na nich pevně

stát.”

Filomenin pocit nepohodlí rostl. Jako první přišla k závěru, že ona a Trent jsou dokonalý pár, její rodina. Teď Reeceovi. A Filomena měla dojem, že Trent se vůbec nesnaží vyvést je z omylu.

„Evelín, nerada bych vás zklamala, ale Trent se o sňatku vůbec nezmínil. Neříkal vlastně nic ani ohledně příštího týdne či měsíce. Stručně řečeno, myslím si, že mu jde jen o to, aby se nenudil, zatímco přebývá v hotelu mých rodičů. Když jsem před pár týdny přijela domů, všichni, včetně Trenta, se zřejmě rozhodli dát nás dva dohromady. Těžko se to vysvětluje, ale existují důvody, proč to považují za dobrý nápad. A ty důvody nemají nic společného s nějakým stálým vztahem.”

Evelín si to ale vymluvit nedala. „Předpokládám, že Trent vám co nevidět nabídne manželství. Nebojte se.” Filomena si rezignovaně pomyslela, že nemá smysl déle se o tom dohadovat. Ale protože Evelín byla ohledně Trenta Ravindera ve sdílné náladě, Filomena se rozhodla pokusit se získat odpověď na otázku, která jí nedávala pokoj.

„Víte, proč jsme dnes jeli celou cestu sem do Portlandu,

Evelín?”

„Jistě. Hal mi pověděl, že Baldwin konečně podepsal papíry týkající se prodeje jeho pozemků na pobřeží. Vůbec mě nepřekvapilo, že to chce udělat pouze v Trentově přítomnosti. Baldwin stavebním společnostem nevěří.”

„Proč ale věří Trentovi?”

Evelín se zasmála. „Váš pan Ravinder je jednou z největších Asgardových tajných zbraní. Lidé mu důvěřují a jsou ochotní

jednat s ním, když nechtějí jednat s nikým jiným. Ten muž je ztělesněním poctivosti a jeho slovo je ryzí zlato. Asgard ho používá při jednáních, která nikdo jiný není schopný zvládnout.”

„Co by se stalo, kdyby Trent někomu za Asgarda něco slíbil a společnost to pak nedodržela?” zeptala se Filomena zvědavě.

„Pochybuju, že něco takového by se vůbec kdy mohlo stát. Starý Asgard ví, že Trent by dal výpověď do pěti minut poté, co by se to dozvěděl. Je ochotný pracovat pro něho jen tehdy, bude-li vědět, že Asgard za ním stojí. Asgardovou největší starostí je to, že Trent jednoho dne odejde a založí si vlastní společnost, což není zas tak nemožné.”

„Ale jak se Trentovi podařilo získat si takovou pověst?”

„Předpokládám, že si ji zasloužil,” odpověděla Evelín. „A brání si ji. Je na ni hrdý.”

„Já vím,” řekla Filomena pomalu. „Občas dovede být pěkně arogantní.”

„Pokud chcete vědět můj názor, tak si myslím, že kdysi v minulosti se stalo něco, co Trenta přivedlo k odhodlání stát se právě takovým.

„Hmm.” Filomena zamyšleně hleděla do zrcadla.

Evelín se na ni usmála. „Dávejte na sebe pozor, Fil, zvláště tehdy, pokud si nejste jistá tím, zda chcete, aby s vámi měl vážné úmysly. Trent je pověstný tím, že vždy dostojí svému slovu a vždy se mu podaří dosáhnout svého. Stejná pýcha a arogance, které mu znemožňují porušit slovo, mu brání couvnout od svých

cílů.”

„Tomu docela věřím,” odpověděla Filomena. Pomyslela si, zda by se neměla vypařit dřív, než se dostane ještě hlouběji do pomalu se zavírající Trentovy pasti.

Ale od té doby, co utekla z pokoje, kde našla svého snoubence v posteli s jinou, nikdy od ničeho neutekla. Usmála se na Evelín, otočila se a zamířila k východu z dámské toalety. „Naštěstí umím rychle běhat,” zamumlala.

„To byste Trenta musela předběhnout.”

PÁTÁ KAPITOLA

Zbytek večera utekl až příliš rychle. Zanedlouho se s nimi Reeceovi již loučili na chodníku před restaurací. Nasedli do svého vozu, zamávali jim a vyrazili k domovu, ponechávajíce Filomenu stát na chodníku vedle Trenta. Nabídl jí rámě a společně zamířili k jeho Mercedesu.

„Nu, Filomeno,” řekl Trent o okamžik později, když se posadil za volant vedle ní, „už ses rozhodla, kde strávíš noc?”

Cítila, jak se v ní tají dech. Vždyť je to tak snadné. Jediné, co musí udělat, je říct mu, aby ji odvezl do nejbližšího hotelu a nechal ji tam. Odhodlaně si odkašlala. „Byl to hezký večer, Trente. Moc ráda jsem poznala tvé přátele. Myslím, že by bylo nejlepší, kdybys mne odvezl do -”

„Nejdřív tě vezmu k sobě domů,” skočil jí do řeči, jako by si domyslel, co měla v úmyslu říct. „Dáme si skleničku a ty se zatím rozhodneš, kde budeš spát.”

Filomena věděla, co se stane, když pojede k němu domů. Přesto se pokoušela zachovat si svou ženskou nezávislost.

„Jednu skleničku,” řekla odhodlaně. „A pak mě odvezeš do hotelu. Objednám si pokoj telefonicky od tebe.”

„Jak je libo.” Mluvil nenucené, zdánlivě lhostejný k její volbě.

Filomena ale věděla, že tomu tak není. Vnímala jeho vnitřní napětí. Navenek vypadal uvolněně, ale ona v něm vycítila hladové očekávání. Teď už dokázala pochopit Evelínu Reeceovou, která v Trentovi viděla rozvášněného samce kroužícího kolem stáda samic, ze kterých má v úmyslu vybrat si jednu. Věděla, že po ní jde už dva týdny. Vylekalo ji náhlé uvědomění, že až do dnešního večera nepostřehla, jak odhodlaný ve svém úmyslu je. Nepokojně se zavrtěla na sedadle.

„Snad mi tu nezačneš panikařit?” zeptal se Trent jakoby mimochodem, když s Mercedesem vjížděl do podzemního parkoviště moderní výškové budovy.

„Proč bych měla panikařit?” zeptala se Filomena vyzývavě. Proklínala sama sebe za to, že Trent ji dokáže tak snadno přečíst.

„Protože jsi mně konečně začala věnovat pozornost. Začala sis uvědomovat, že mě nemůžeš stále jen provokovat a tančit mimo můj dosah. Je načase postavit se mně čelem.”

„Co tím myslíš?”

„Po uplynulé dva týdny jsem musel strávit všechno od tvé bývalé lásky až k domu plnému příbuzných. Ty sis mě skoro nevšímala, protože jsi byla příliš zaneprázdněná těmi svými působivými legráckami a senzačními vystoupeními v Gallant Lake. Dnes večer jsi ale sama. Nemůžeš se vymluvit na rodinu, kvůli které musíš brzy domů. Není tu nikdo, koho by okouzlil tvůj nablýskaný Porsche a krásné šaty. Nic nestojí v cestě. Jsi tu jenom ty a já.”

„To má být hrozba?” zeptala se, pokoušejíc se zachovat svůj

klid.

Usmál se na ni, zaparkoval vůz a vytáhl klíčky ze zapalování. „Ne, Filomeno, to není hrozba. Jenom konstatování skutečnosti. Dnes večer nemáš kam utéct. Musíš si se mnou poradit. Tak či onak, musíš ohledně mě učinit rozhodnutí.”

Vzdorovitě zvedla bradu. „A pokud nejsem připravená udělat nějaké rozhodnutí?”

Dlouho ji tiše pozoroval, pak otevřel dveře na své straně. „Jsi připravená. Jenom to nechceš přiznat.” Vystoupil z vozu a obešel jej, aby jí otevřel dveře. „Pojď, miláčku. Jdeme nahoru a tam se rozhodneš, kde strávíš dnešní noc.”

Beze slova vystoupila, jakoby tažená magnetickou silou, které nedokázala odolat. Vycítila v Trentovi uspokojení. Byl si jistý tím, že dva týdny trpělivého lovu se mu konečně vyplatily Po celou cestu výtahem do dvacátého druhého poschodí si Filomena připomínala, že u něho nemusí zůstat, pokud sama nebude chtít. Může si dát skleničku a pak odejít. Může si zavolat taxi. Může

trvat na tom, aby ji Trent sám odvezl do hotelu. V nejhorším případě půjde pěšky.

Stále se takto v duchu ujišťovala, když vstoupila do jeho bytu. Okamžitě se jí zmocnila zvědavost, zahánějící obavy a nejistotu. Byl to stejný druh zvědavosti, který prožívala, když si odpoledne prohlížela jeho kancelář. Tam nalezla chladné, čisté, praktické linie, tvary a formy, svědčící o člověku, který pracuje tvrdě a výkonně a nemá kolem sebe rád bezúčelné okrasy.

„Nu?” zeptal se Trent pobaveně, když ji pozoroval, jak jde po šedém koberci, „je to takové, jak jsi očekávala?” Zavřel dveře, zamkl je a opřel se o ně.

„Myslím, že ano,” odpověděla Filomena pomalu, když si prohlížela funkční, pohodlný nábytek v obývacím pokoji. „Ano, je to přesně to, co jsem očekávala.” Byla to místnost navržená tak, aby se v ní člověk cítil dobře a pohodlně, velmi dobře a pohodlně. Drahá kůže a dřevo, ale žádný zbytečný přepych.

„Vsadil bych se, že je to tu docela jiné než ve tvém vlastním bytě,” poznamenal Trent a zamířil do kuchyně.

Filomena jej následovala. „Jak si myslíš, že vypadá můj byt?”

Pokrčil rameny, otevřel dvířka příborníku a vyndal láhev brandy. „Elegantní, delikátní, moderní. Všude samý lesk, nejnovější styl, pastva pro oči. Křesílka, která by se pravděpodobně zbortila, kdyby si do nich sedl někdo, kdo má větší hmotnost než žokej. Nic moc pohodlného, ale v každém případě umění.”

V duchu se usmála nad přesností jeho popisu. „Říkáš to, jako bys něco takového neschvaloval.”

Zavrtěl hlavou. „To ne. Zajímáš se o design, takže je jen logické, že se snažíš uplatnit jej u sebe doma. Na tom není nic špatného.” Nalil do sklenice brandy a podal ji Filomeně.

„Mýlíš se ohledně jedné věci,” řekla, když si ji od Trenta vzala. „Můj nábytek není nepohodlný.’ Alespoň ne pro mě,” dodala. „Je ovšem možné, že člověku tvé velikosti by mohl připadat poněkud těsný.”

„To znamená, že musíš v duchu úpět, když k tobě přijde na návštěvu někdo tak velký jako já.” Trent se napil ze své brandy.

„Slyšela jsem, jak jsi dnes odpoledne dělal narážky na mou velikost před Halem Reecem.”

„Co jako?” zeptal se Trent zdvořile.

„Říkal jsi, že jsi mě našel v lese pod muchomůrkou.”

„Ach tak,” usmál se Trent. „Nu, připouštím, že na tvé velikosti je něco, co mně připomíná skřítka. Ostatně není to jenom velikost.”

„Ne?”

„Ne, je to taky skutečnost, že máš takové nadání pro tropení výtržností.”

„V tom s tebou nesouhlasím,” namítla Filomena. „Já žádné naschvály a výtržnosti nedělám. Umím trávit čas mnohem rozumněji.”

„V kancelářích firmy Cromwellová a Sterlingová možná ano, ale ne na dovolené. Jestli chceš slyšet můj názor, tak celá tvoje rodina mně dnes odpoledne, když jsem jim nabídl, že tě na chvíli odvezu pryč, byla neskonale vděčná.”

Filomena se nedokázala ubránit návalu smíchu. „To jsou ze mě skutečně všichni tak nervózní?”

„Ano, a ty se v tom vyžíváš, viď?”

Filomeně odumřel smích na rtech. „V tom telefonátu od Glorie Paxtonové dnes odpoledne jsem se rozhodně nevyžívala,” odpověděla s povzdechem. Otočila se a pomalu šla zpět do obývacího pokoje.

„Jsem rád, že ti zavolala,” řekl Trent a vydal se za ní.

Filomena se na něj zamračila přes rameno. „Skutečně?”

„Jistě.” Natáhl ruku a dotkl se vypínače na zdi, kterým zhasl světla. Místnost zaplnila měkká, sametová temnota. „Kdyby ti Glorie nebyla zavolala,” řekl tiše, „bylo by možná mnohem obtížnější přesvědčit tě, abys se mnou jela do Portlandu.”

Filomena nehybně stála ve stínu. Snažila se soustředit na světla města pod nimi, ale jediná věc, na kterou dokázala myslet, byla skutečnost, že Trent je už téměř u ní. Pohyboval se s tichou vznešeností a skrytou mužskou silou. Samec v říji hledající samici. A chce ji.

„Přesto by ses pokoušel přemluvit mě, viď?” zeptala se šeptem.

Zastavil se těsně za ní. Jeho velká, silná dlaň spočinula na jejím rameni. Cítila jeho žhavý dotek i přes tyrkysové hedvábí svých šatů. „Bylo by tak obtížné přesvědčit tě, abys se mnou jela?”

Zaváhala, pak se k němu pomalu otočila čelem. „Nevím,” přiznala upřímně.

Trent jí něžně vzal sklenici z ruky a položil ji vedle své na nízký stolek. Pak pomalu zabořil prsty do záplavy jejích ohnivých vlasů. „Jsi si tím jistá?” Sklonil hlavu, dokud se čelem neopíral o její. „Jsi si jistá tím, že neznáš odpověď, Filomeno?”

„Je to důležité?” „Potřebuju mít jistotu, že víš, co děláš.” „Zdá se, že dělám to, co ty si přeješ. Nestačí to?” zeptala se tiše.

„Ne.”

„Co ode mě chceš?” Pocítila mírné zoufalství.

Zvedl jí bradu prsty a letmo přejel svými ústy proti jejím. „Chci slyšet, že po mně toužíš. Viděl jsem to ve tvých očích, v tom, jak jsi mě včera líbala. Jenomže já to potřebuju slyšet, Filomeno.”

„Ano.”

„Pak mi to tedy řekni,” nařídil jí tiše a jeho palce přitom hladily její bradu, pomalým, hypnotizujícím způsobem. Jeho oči byly v šeru bezbarvé, ale sebehlubší temnota by nedokázala skrýt záblesk mužské touhy v jeho pohledu.

„Já… já… chci tě, Trente.” Ta slova z ní vyšla tak prudce a najednou, dřív než je Filomena měla čas zastavit. Kousla se do rtu a zoufale si přála, aby své vyznání mohla odvolat, ale bylo již příliš pozdě. Stejně by to neznamenalo žádný rozdíl, pomyslela si nervózně. On už to ví. Jenom ji nutí, aby to řekla, aby to věděli oba.

„Díky, Filomeno. Přísahám ti, že toho nebudeš litovat,” řekl a přikryl její ústa svými.

Filomena cítila, jak jeho ruce sklouzly z jejích ramen a pak už byla v jeho náruči, tisknoucí se k němu, zatímco on ji líbal s pomalou, opájející důkladností. Síla a žár jeho těla ji pomalu začaly pohlcovat. Byla chycená v pasti, nejenom jeho fyzickou velikostí a silou, ale něčím mnohem rafinovanějším. Nedokázala pojmenovat ten cit, který ji držel v sevření Trentových mocných

paží. Na chvíli pocítila nával paniky, která se mísila s pomalu rozdmýchávanými plameny vášně. Trent to poznal.

„Nemáš ze mě strach, viď?” zašeptal proti jejím hebkým ústům.

„Ne.” Zaťala nehty do jeho košile.

„Bojíš se tedy sebe sama?” zeptal se vyzývavě.

„Ne!”

„Tak proti nám přestaň bojovat. Dnes v noci se s tebou budu milovat a nechci, abys myslela na nic jiného než jenom na to. Hlavně nepřemýšlej o tom, jak mně uniknout.”

Zvrátila hlavu a pohlédla mu do očí. Nebylo obtížné poslechnout ho. Všechny výmluvy a záminky, které používala po uplynulé dva týdny, aby se vyhnula tomuto okamžiku, se rozplynuly. Nezbylo nic, čeho by se mohla chytit, jenom Trent. Nedokázala myslet na nic jiného než jenom na něho, nechtěla nic jiného než jenom jeho.

Na okamžik stáli jeden proti druhému a pak Filomena položila svou drobnou dlaň na Trentovo rameno. Zachvěla se, když zvedl ruku a pohladil ji po vlasech.

Nevěděla, jak dlouho tam jen tak stáli ve tmě. Uvědomovala si, že Trent záměrně nespěchá, teď už ne, když od ní získal vyznání touhy.

„Chci, aby sis na to zvykla,” řekl tiše, když ji držel těsně u sebe. „Chci, abys poznala, jaké je to cítit mě, být v mém objetí. Chci, abys věděla, že přesně sem patříš.”

Filomena se proti němu pohnula, položila dlaň na jeho hruď. Pomyslela si, jak nádherně voní. Velmi mužsky a velmi sexy. Otevřela oči a zjistila, že hledí na knoflíky jeho košile. Aniž by přemýšlela o tom, co dělá, uchopila prsty první z nich a rozepjala ho. Trent se nadechl, ale neřekl nic.

Když se nepohnul, ani se nepokusil celou záležitost urychlit, její odvaha vzrostla. Rozepjala další knoflík a vklouzla prsty dovnitř, kde ucítila drsné, kroutící se chloupky na jeho hrudi.

Jeho ruka naléhavě kroužila v jejích vlasech. Filomena poznala, že Trent nutí sebe sama uvolnit se. Odhrnula látku jeho košile a jemně ho políbila na hruď.

„Miláčku,” zamumlal hlasem zastřeným narůstající vášní. „Chci tě tak hrozně, že mě to sžírá zaživa.” Zasténal a znovu sklonil svá ústa k jejím.

Filomena hluboce vydechla a odevzdala se mu, jak fyzicky, tak duševně. Bylo to přesně to, po čem toužila. Už skončila se svou hrou na schovávanou, kterou vědomě i nevědomky hrála po uplynulé dva týdny. Dnes v noci toužila prozkoumat city a vášně, které v sobě doposud záměrně potlačovala.

Zašeptala jeho jméno, znovu ho uslyšela zasténat a pak ucítila vzrušující pohyb jeho jazyka po křivce svých rtů. O vteřinu později byl uvnitř, zmocnil se jejích úst s intimností a agresivitou, která byla předzvěstí toho, že brzy se zmocní celého jejího těla.

Když Trent konečně přerušil vášnivý polibek, bylo to jen proto, že rty sklouzl na něžnou křivku jejího ramene. Filomena zavřela oči, zatímco on špičkou svého jazyka ochutnával její pokožku. Oddala se jeho žáru, už beze strachu z jeho velikosti a síly, které jí dnes v noci slibovaly vášeň a vzrušení, jaké nepoznala nikdy v životě. Přitiskla se k němu blíž, objala ho rukama kolem krku, ňadry se tisknouc k jeho hrudi.

„Přesně takto jsem tě chtěl,” vydechl Trent. „Celé dny mě mučily myšlenky na to, jak se ke mně takto tiskneš.”

„Chci tě,” zašeptala, omámená touhou, neschopná říct něco jiného.

„Já vím, miláčku,” řekl Trent s něžným uspokojením. „Já vím.” Nahmatal knoflíky vzadu na jejích šatech a pomalu je rozepjal. O okamžik později jí tyrkysové šaty sklouzly z ramen dolů k bokům a pak vytvořily měkkou hromádku na koberci. Když z ní vystoupila, zula si přitom boty.

Najednou se v Trentově náruči cítila velmi zranitelná. Měla na sobě jen krajkovou podprsenku, punčocháče a hedvábné kalhotky. Když jí rozepínal háčky malé podprsenky, zabořila obličej do jeho košile. Pak kousek prádla dopadl na podlahu a Filomena nedokázala potlačit zasténání vyvolané částečně očekáváním, částečně strachem.

„Chceš to, miláčku,” zašeptal, když dlaněmi pohladil křivku jejích ňader. „Chceš to tak hodně jako já.”

Cítila, jak jí pod jeho rukama bradavky tvrdnou do tuhých pupenců touhy. „Já vím,” přiznala.

„Dokaž to,” řekl s mírným úsměvem. „Ukaž, jak hodně mě dnes v noci chceš.”

Viděla v jeho úsměvu výzvu, ale také něco jiného. Pod onou mužskou provokací byla jiná, hlubší zvěst. Potřeboval vědět, jak hodně ho Filomena chce. Nedokázala mu to odepřít. Pomalu, mírně se chvějícími prsty, začala rozepínat zbývající knoflíky jeho košile. Když byl volný poslední, shrnula košili z jeho ramen. Dopadla na podlahu vedle jejích šatů.

„Pojď sem,” řekl Trent drsně. Jeho ruce sjely po jejích zádech a zastavily se pod oblinou hýždí. Bez námahy ji zvedl ze země, dokud její ňadra nebyla na úrovni jeho úst. Filomena zaťala nehty do jeho ramenou, zatímco Trent ochutnával nejdříve jeden sladký vrchol, pak druhý. Když ji pomalu spouštěl po svém těle zpět na zem, porost na jeho hrudi dráždil její bradavky a Filomena znovu zasténala.

„Vidím, že tvoje velikost má i jisté výhody,” řekla, když opět stála na nohou.

Jeho úsměv byl krátký, sexy a prohnaný. „Dlouho jsem toužil udělat zrovna tohle. Výhody má nesporně i tvoje velikost.” „Jako například?” zeptala se.

„Nu, například bych tě mohl zvednout jednou rukou.” „Nejsem ani tak malá, ani tak lehká!”

„Chceš se vsadit?” Uchopil ji paží kolem pasu a bez námahy ji zvedl ze země. Volnou rukou ji hladil kolem jedné z bradavek.

Filomena se dala do tichého smíchu. Zabořila mu prsty do vlasů a přitiskla se k němu blíž. „Vyhrál jsi,” řekla.

„Opravdu?” Položil ji zpět na nohy. A pak už na nic nečekal. Vklouzl prsty pod pás jejích punčochových kalhot a rychle jí je i s kalhotkami shrnul pod boky. O okamžik později byla Filomena docela nahá. Stála v objetí jeho paží a hleděla mu do očí.

„Jsi tak malá a krásná,” zamumlal obdivné. „Tak lehoučká a křehká.” Pomalu zavrtěl hlavou a sjel rukama dolů z jejího pasu na boky. „A tak dlouho jsi mě trápila.”

„Nedělala jsem to schválně. Jen jsem si nebyla jistá. A zas tak dlouhá doba to nebyla. Pouhé dva týdny.”

„Nejdelší dva týdny mého života,” ujistil ji. „Ale čekání už skončilo.” Naklonil se k ní a položil ji na koberec. Klekl si vedle ní najedno koleno a netrpělivě začal rozepínat přezku svého opasku.

Když odložil stranou kalhoty a slipy, Filomena na něj zůstala hledět, kochajíc se pevnými tvary jeho těla. Natáhla ruku a dotkla se jeho svalnatého stehna. „O tobě by nikdy nikdo nemohl říct, že jsi malý jako skřítek,” zašeptala rozechvěle, hledíc mu do očí.

„Předpokládám, že to je kompliment,” řekl s tichým smíchem.

Pak se k ní sklonil a začal její tělo prozkoumávat rukama, rty i zuby. Položil jí nohu mezi stehna a něžně je přinutil rozevřít se.

Filomena měla pocit, jako by se jí zmocňovala obrovská přílivová vlna, Už déle nemyslela na odpor, na to, že by si měla dávat pozor, ani na budoucnost. Jediné, co chtěla, jediné, po čem v tom okamžiku toužila, byly Trentovy doteky. Nechápala, proč tak dlouho odolávala tak nádhernému dobrodružství. Tiskla se k němu, hladila jeho ramena, dychtivě laskala pevné linie jeho propracovaných svalů. Proti stehnům cítila pulzující žár jeho mužství.

Trent jí položil ruku na břicho a klouzal dlaní stále níž. Letmo prsty zavadil o malý, hebký trojúhelník jejího klína a pak se mučivým, dráždivým způsobem vydal ještě níž.

Když nalezl vlhké teplo mezi jejími stehny, Filomena, se smysly opojenými, zatajila dech. Slyšela, jak zasténal touhou a jeho prsty se zachvěly.

„Čekání skončilo pro oba z nás,” zamumlal odhodlaně a rozevřel její stehna ještě víc.

Neměla na to odpověď. Pochybovala o tom, že by v tom okamžiku vůbec dokázala říct něco rozumného. Cítila, jak se Trent nadzvedává a klesá dolů na její tělo.

„Podívej se na mě, Filomeno,” poručil jí drsným hlasem. „Chci vidět tvoje oči, když budeš poprvé moje.”

Poslechla ho, neschopná dívat se jinam. Cítila tuhý, dorážející tlak mezi nohama a instinktivně zvedla boky, aby ho přijala.

„ Trente.”

Odpověděl tím, že neoblomně vyrazil vpřed. Její prsty na jeho pokožce se napjaly. Pomalu, nevyhnutně ji vyplňoval sebou samým.

Když do ní Trent vstoupil, Filomena zavřela oči. Okamžik spojení ji téměř připravil o dech. Celé její tělo se napjalo až téměř k bodu prchavé bolesti. Trent byl velkým mužem a ona měla s muži pramálo zkušeností ve fyzickém slova smyslu. Avšak počáteční pocit rychle vystřídalo oslepující, opojné vzrušení.

Filomena nikdy v životě nic podobného nezažila. Když znovu otevřela oči, Trent se na ni díval. Po dlouhou dobu se nepohnul, dával jí šanci, aby se sama přizpůsobila jeho mužství hluboko ve svém těle.

„Nikdy předtím jsem nic takového neprožil.” Trent pomalu nadzvedl své boky a opatrně se v ní pohnul.

„Ne,” podařilo se Filomeně vydechnout, „ani já ne.” „Myslíš, že to nevím? Vidím to ve tvých očích, cítím to ve tvém těle. Věděl jsem, že spolu budeme dobří. Věděl jsem to v okamžiku, kdy jsem tě spatřil.” Pohřbil obličej do prohloubeninky na jejím krku a znovu se v ní začal pohybovat, tentokrát pomalým, smyslným rytmem, který v celém Filomelině těle probouzel záchvěvy vzrušení. „Ach, Trente.”

„Drž se mě pevně, miláčku. Drž se a nepouštěj se. Najdeme to společně, to ti slibuju.”

Měl pravdu. To nejcennější na Trentu Ravinderovi je právě to, pomyslela si, že člověk se na něho vždy může spolehnout. Vedl ji, unášel a dával přitom pozor, aby mu na jejich společné cestě rozkoše stačila.

Filomena nikdy předtím takové pocity nepoznala. Byla dost stará a chytrá na to, aby věděla, že něco v jejím životě chybí, ale v jejím světě se toho dělo tolik, že stěží měla čas o něčem takovém přemýšlet. Nebo snad prostě nikdy v životě nepotkala muže, kvůli kterému by stálo za to myslet na takové věci. Ať byl důvod jakýkoliv, výbušný orgasmus na ni dolehl s neočekávanou silou.

„Ano, miláčku, ano. Vem si to. Měj to. Měj to pro mě.” Naposledy do ní vnikl, přiveden k vyvrcholení jejím vlastním uspokojením. Temnou místností se rozlehl jeho drsný výkřik

triumfu a rozkoše, mísící se s Filomeniným oddychováním a sténáním.

„Trente, nevěděla jsem.” Filomena se pokoušela najít slova. „Neuvědomila jsem si, že by to mohlo být takové.”

„Já vím,” uklidňoval ji, když jí odhrnoval prameny vlasů z obličeje. „Já to taky nevěděl.”

„Říkal jsi přece, že to víš.” Pohlédla mu do očí a zasněně se na něho usmála.

„Říkal jsem, že vím, že to bude dobré,” usmál se na ni v odpověď. „Nevěděl jsem ale, jak dobré.”

„Já myslela, že ty víš všechno.”

„Ne docela všechno. Ne o tobě.” „Nu, bohudíky za to,” řekla s úsměvem. Schoulila se do jeho náruče a něžně ho políbila na hruď. „Žena má nárok mít svých pár tajemství.”

Jeho oči opět zvážněly a upřely se na ni. „Nechci, aby mezi námi bylo byť jen jediné tajemství, Filomeno. Chci, abychom jeden druhého znali tak dobře, že mezi námi žádná tajemství nebudou. Rozumíš?”

Její prsty bloudily po jeho hrudi, když vtom ji něco napadlo. „Chtěl bys mi povědět o svých tajemstvích?”

„Co chceš vědět?”

Zhluboka se nadechla a odhodlaně řekla: „Nu, pro začátek bych chtěla, abys mi objasnil tu věc o důvěře.” „Jakou věc?” zamračil se nechápavě.

„Víš přece, o čem mluvím,” řekla pomalu. „Jsi velmi hrdý na svůj. na svůj smysl pro čest a poctivost, na skutečnost, že tvoje slovo je neporušitelným závazkem. Proč je to pro tebe tak

důležité, Trente?”

„Většina lidí chce, aby si jich ostatní vážili. Není na tom nic divného.” A

Něžně se usmála. „Říkal jsi - žádná tajemství, pamatuješ? Ty jich ale přece jen pár máš, viď?”

Leh! si na záda, s rukou pod hlavou a dlouho mlčky hleděl do stropu. Nepřítomně ji hladil po vlasech a rameni. „Myslím, že to má co dělat se způsobem, jak jsem vyrůstal,” řekl nakonec.

„Měl jsi přísné rodiče?”

Krátce se zasmál. „Ne, tím to nebylo. Můj otec zemřel, když jsem byl ještě dítě. Než mně byly dva roky, matka se provdala znovu a já si myslel, že její druhý manžel je mým skutečným otcem.”

„Byl to dobrý člověk?” zeptala se Filomena váhavě, protože se v duchu začínala divit, zda vůbec má právo klást mu takové otázky. Bylo zřejmé, že Trentovi se o tom nemluví právě snadno.

„Myslel jsem si to až do svých osmi let.”

„Co se stalo pak?”

„Zatkli ho za zpronevěru v bance, kde byl zaměstnaný. Na pár let ho odsoudili do vězení.”

„To muselo být pro tebe a tvou matku strašné.”

„Bylo, protože jsme žili v malém městě. Všichni věděli, co se stalo a nikdo to mou matku nenechal ani na okamžik zapomenout.” Trentův hlas zhořkl. „Kdykoliv se z něčí lavice ve škole něco ztratilo, obvykle ukázali na mě. Prodavači ze mě nespouštěli oči, jakmile jsem překročil dveře jejich obchodu, jako bych byl zdědil zlodějské sklony po svém nevlastním otci. Kdykoliv jsem se dostal do nějakých problémů, vždycky se našel někdo, kdo řekl: „Jaký otec, takový syn.”

„Myslím, že to začínám chápat,” řekla Filomena hlasem plným lítosti.

„Když táta vyšel z vězení, moc se to nezlepšilo. Nakonec jsme se museli odstěhovat. Bylo pro něj obtížné najít si práci a ještě obtížnější udržet si ji. Dříve nebo později se vždycky někdo dozvěděl o jeho minulosti a já se opět ve škole nebo venku na parkovišti s někým porval, abych ho poněkud drsným způsobem umlčel.”

Filomenino srdce přetékalo lítostí, když si představila malého chlapce zoufale se snažícího bránit čest své rodiny. „Vsadila bych se, že jsi z většiny rvaček vycházel vítězně.”

Pokrčil rameny. „To, že jsem vyhrával, neměnilo nic na jejich názorech, ani nezastavilo jejich řeči.”

„Takže jsi vyrostl s přesvědčením, že musíš napravit otcovu chybu, že ano? Chtěl jsi, aby každý věděl, že nejsi takový jako on. Ať se stane cokoliv, mohou ti důvěřovat a všichni ostatní se k

tobě také musí chovat čestně, jinak si to s nimi vyřídíš. Pochopila jsem to správně?”

Trent se zvedl na lokti a zamyšleně ji pozoroval. „Něco takového.”

Hleděla mu do obličeje. „A nemáš strach z toho, že jsi v tomto ohledu někdy až moc přísný? Všichni nejsou tak poctiví a čestní a nedokážou žít podle tvých měřítek, Trente.”

„Poctivost je jasně definovaná, buď je černá, nebo bílá, Filomeno. Nic šedého.” „To je poněkud svérázný názor.”

Pokrčil rameny. „Pokud si myslíš, že jsem moc přísný a tvrdý, tak to mě mrzí. Jsem prostě takový. Nikdy nikomu nedovolím, aby si ze mě tropil blázny nebo mě zneužil.”

Filomena se kousla do spodního rtu. „Stává se to často? Chci říct, jestli se tě občas někdo pokusí zneužít?”

Jeho výraz se změnil v sarkastický. „Co tím myslíš?”

Zavrtěla hlavou. „Nemyslím, že by se to stávalo.”

„Možná právě to dokazuje, že pokud se k lidem chováš čestně, oni se stejně chovají k tobě.”

„O tom pochybuju,” řekla Filomena. „Já si naopak myslím, že lidé pravděpodobně mají strach rozházet si to s tebou.”

„Tak či tak, funguje to,” řekl zamyšleně. „Jen velmi málo lidí se mne pokusilo obelstít nebo si se mnou zahrávat.”

„To bych se vsadila,” řekla Filomena procítěně.

ŠESTÁ KAPITOLA

Filomena otevřela oči do slunečního světla a do cizí místnosti. Chvíli ležela v naprostém klidu, tisknouc se k okraji velké postele. Aniž by se otočila, věděla, že Trent leží vedle ní. Cítila jeho teplo pod pokrývkami. Uvědomila si, že spát s mužem Trentovy velikosti je jako spát s obrovským medvědem. Produkoval dost tepla pro oba. Musela se při té myšlence usmát.

„To se vždy probouzíš s úsměvem?” zeptal se Trent mezi srdečným zívnutím. „Hej, a co vůbec děláš na kraji postele? Když jsem usínal, byla jsi vedle mě.

„Bála jsem se, že mě rozmáčkneš,” řekla napolo vážně.

„To snad ne. Nejsi prostě zvyklá s někým spát. Ale to je v pořádku. Zvykneš si.”

„Vsadila bych se, že ty na to zvyklý jsi, viď?” zeptala se, dřív než mohla zastavit sama sebe.

Spíš vycítila, než uviděla jeho pomalý úsměv. „Takže jsme se dostali do stadia, kdy se jeden druhého začneme vyptávat na své minulé známosti?”

Filomena si odkašlala. „Ehm, nemyslím, že bych chtěla vědět o tvých minulých známostech.”

„Zbabělce.”

„Raději si o sobě myslím, že jsem diskrétní.” Trent se nad tím zamyslel. „Dobrá, takže diskrétní. Na skřítka jsi překvapivě rozumná, pragmatická, přímočará a inteligentní.”

Filomena byla chvíli zticha a pak se velmi opatrně zeptala: „Bylo těch známostí hodně?”

Trent zaburácel smíchy, rychle se pohnul a přišpendlil ji svým tělem. „Takže diskrétní, rozumná, pragmatická, přímočará a inteligentní, co?”

„Ano, jsem inteligentní.”

„Dobrá, to ti musím nechat. Abych odpověděl na tvou hloupou otázku, Filomeno Cromwellová, ne, v minulosti jsem neměl hodně známostí. A rozhodně pro mě žádná nebyla tak důležitá jako tahle s tebou.” Odmlčel se a pokračoval vážnějším tónem. „Kdysi jsem byl ženatý. Trvalo to jen krátce. Nechtělo se jí čekat, až se dostanu na vrchol. Našla si jiného, který už tam byl. Konec příběhu.” Jeho výraz se opět uvolnil. „Nu? Co tomu říká tvoje diskrétnost?”

„Jsem ráda, že svou upřímnost a poctivost neuplatňuješ na každou maličkost,” zamumlala. Opravdu nechtěla vědět příliš mnoho o ženách z jeho minulosti, především ne o té, se kterou se kdysi oženil.

K jejímu údivu vzal její poznámku vážně. „Přísahám ti, že k tobě vždy budu čestný, miláčku. Jsem zastáncem pravdy, to ovšem neznamená, že kvůli tomu musíme tahat na světlo všechny nepříjemné věci z minulosti. Spokojená?”

„Spokojená,” přikývla.

„Dobrá. A teď, když jsme se dohodli na tom, že minulost necháme být, co kdybychom si promluvili o budoucnosti?” Jeho slova v ní z jakéhosi podivného důvodu vzbudila nepříjemný pocit, poprvé od té doby, co se mu předchozího večera vzdala. Zaplašila ten prudký pocit nepochopitelné paniky a odvážně se na něho usmála. „Proč o budoucnosti?”

Trent poznal, že se jí o tom nechce mluvit. Rozhodl se nejít na ni tak zhurta, dát jí ještě čas. „Když o tom tak přemýšlím,” zamumlal a odmlčel se, aby ji políbil na prohloubeninku krku, „nemyslím, že s touhle diskusí musíme spěchat. Máme spoustu času.” Znovu ji dráždivě políbil, tentokrát na horní část ňadra.

Filomena se uvolnila. „Souhlasím s tebou.” Na chvíli ztichla. „Trente,” pokračovala po chvíli, „já myslím, že budoucnost přijde sama. Vždy tomu tak je. Víš, chtěla bych, aby mezi námi bylo jasno. Stěží se známe a já bych nechtěla, aby jeden či druhý měl nějaké falešné představy nebo -”

Umlčel ji krátkým, majetnickým polibkem. Když zvedl hlavu, upřel na ni oči, hluboce zelené v ranním světle. „Nepanikař, skřítku. Jsi v dobrých rukou.”

Cítila, jak se po ní ty ruce pohybují, rozevírají jí nohy a hladí citlivou pokožku na vnitřní straně stehen. Objala ho kolem krku a zapomněla na budoucnost. „Ano,” zašeptala, stahujíc jeho hlavu dolů k sobě. „Určitě jsem v dobrých rukou.”

Trent vycítil rozdíl ve vztahu mezi ním a Filomenou v okamžiku, kdy se toho rána probudil. Konečně ho přijala. Viděl to v jejích očích a cítil to v jejích dotecích. Konečně je dosažitelná, pomyslel si. Podařilo se mu ji přitáhnout natolik blízko k plameni, aby pocítila jeho stravující žár.

Ještě to však zdaleka neskončilo, připomínal si během zpáteční jízdy do Gallant Lake. Tu nejobtížnější část má ale za sebou. Nyní si může dovolit uvolnit se a pozorovat Filomenu, jak si poradí se svými novými city vůči němu.

Stále byla nejistá a nervózní, ale bariéry se již kácely, uvědomovala si, že v jejím životě nastává změna a ta vědomost ji děsila. Občas v jejích očích zahlédl náznak zmatku.

Ale po většinu času své obavy ignorovala. Filomena Cromwellová, pomyslel si Trent, objevuje, co to znamená zamilovat se. Konečně, dodal si pro sebe a v duchu jí držel palce, aby se jí to podařilo.

Nebyl jediným, kdo si všiml rozdílu, který se s Filomenou udál. Když přijeli do Gallant Lake, celá rodina okamžitě vycítila změnu v jejich vztahu. Trent vnímal jejich vřelý humor a nepopiratelný výraz úlevy v jejich očích. Při večeři toho dne se rozhovor nevyhnutně stočil na jejich výlet do Portlandu. Filomena byla až překvapivě výřečná.

„Hal Reece a jeho žena jsou velmi příjemní lidé,” slyšela sama sebe, když si přidávala salát. „Když Trent skončil s pracovními povinnostmi, byli jsme s nimi na báječné večeři. Evelín Reeceová svého manžela omlouvala za to, že Trenta vytáhl z dovolené, ale ten očividně neměl na výběr. Pan Baldwin odmítl smlouvu podepsat, dokud si nad ní s Trentem nepotřese rukou. Evelín mně pověděla, že tohle se stává poměrně často. Asgard Trenta používá, aby pro něj chytal velké ryby, protože lidé mu věří. Jednají s ním, když nechtějí jednat s nikým jiným.”

„Chápu,” řekl Amery s napolo pobaveným, napolo zkoumavým pohledem upřeným na Trenta, který klidně přežvykoval chléb. „To je vaše hlavní práce u Asgarda? Lámat ty nejodolnější?”

Trent zavrtěl hlavou. „Ne, to je jenom část mé práce. Často mě také posílají tam, kde se jim věci začnou vymykat z rukou. Myslím, že Asgard ve mně vidí děvče pro všechno.” „Nenechte se oklamat falešným dojmem,” zvolala Filomena. „Má kancelář třikrát tak velkou, jako je moje. Je z ní nádherný výhled a koberec od zdi ke zdi. Dokonce má i sekretářku. Společnosti jako Asgard svým děvčatům pro všechno nedávají obrovské kanceláře a vlastní sekretářky jen tak pro nic za nic.”

Trent si uvědomil, že Filomena jako jediná u stolu nevnímá tón pýchy ve svém hlase. Šokované pocítil, že se mu do tváří vlévá červeň, zatímco Filomena pokračovala ve svém chvalozpěvu. Nevěděl, zda se má smát nebo sténat zoufalstvím, ale rozhodl se, že nejlépe bude změnit téma, dřív než se jí podaří dokonale ho uvést do rozpaků.

„Filomeno,” začal tiše, když se na chvíli odmlčela.

„… a Evelín Reeceová mně také pověděla, že Asgard stojí za každým slibem, který Trent klientovi dá, protože společnost se neodvažuje riskovat, že by ho ztratili.”

„Filomeno.”

„Sama jsem se po schůzce setkala s panem Asgardem. Řekl Trentovi, že je jeho dlužníkem. Že po těch pozemcích hodně toužil, ale nebýt jeho, nikdy by je nezískal.”

Trent si odkašlal. „Filomeno, podala bys mně, prosím tě, brambory?”

„Samozřejmě.” Natáhla se po míse s bramborami a začala rodině vyprávět o nádherném výhledu z oken Trentovy kanceláře. „Je z nich vidět řeka a většina mostů.”

„Filomeno,” zkusil to Trent znovu, tentokrát odhodlaněji, „nepřidáš si zeleninu?”

„Ach ne, díky, už jsem měla dost.” Oslnivě se na něj usmála a pokračovala ve svém monologu. „Evelín a Hal Reeceovi naznačili něco v tom smyslu, že Trent se zřejmě co nevidět stane partnerem firmy, pokud se ovšem nerozhodne založit si vlastní společnost. Reece říkal, že Asgard z takové možnosti má strach a že pravděpodobně udělá všechno proto, aby si ho udržel.” „Filomeno.”

„Ano, Trente?” zeptala se dychtivě.

„Myslím,” řekl odhodlaně, „že tvoje rodina by uvítala změnu tématu. Já tedy určitě.”

Zamrkala na něj a do jejího výrazu se vkradlo pochopení. Tváře jí mírně zrůžověly. „Ach, já jsem tě uvedla do rozpaků, Trente?”

„To jsi řekla velmi mírně.”

Filomena se dala do smíchu. „Měl jsi mě pod stolem kopnout.” „Uvažoval jsem o tom,” připustil. „Bál ses, že bych ti to mohla oplatit?” „Napadlo mě to.”

„Chudáčku. Dobrá, přenechám ti slovo,” řekla a velkodušně mávla rukou. „Vyber si, jaké téma chceš.”

„Rybaření,” řekl Trent, s úlevou se obraceje k Amerymu.

Jeho hostitel mu okamžitě vyšel vstříc, ale ne předtím, než si Trent všiml výrazu pobaveného uspokojení v jeho očích. Meg a Shari pozorovaly Filomenu se stejným výrazem. Jenom ona sama jako by si vůbec nebyla vědomá toho, kolik jim právě odhalila o svých citech vůči Trentovi. Bylo zřejmé, že když se konečně začala zamilovávat, dělala to s neochvějným nadšením. Během příštích tří dnů Filomena Trenta zahrnovala svými probouzejícími se city, což se projevovalo množstvím způsobů. Tak například dva dny po návratu z Portlandu se vrátil z ranní výpravy na ryby se dvěma nádhernými pstruhy. Amery toho rána nemohl jít s ním, takže Trent se na ryby vydal sám. Byla to Filomena, která vyskočila od stolu se snídaní, kde si povídala nad kávou se svou sestrou a nabídla se, že úlovek usmaží.

„V kuchyni dnes mají plno práce,” vysvětlila mu, když od něj ryby brala. Zamířila k létacím dveřím, které oddělovaly kuchyni od jídelní části. „Připravím je sama.”

Když si Trent sedal ke stolu proti Shari, zachytil její ohromený pohled. Upřímně se na ni usmál v odpověď. „Děje se něco, Shari?”

„Nemohu tomu uvěřit,” zamumlala Shari tiše. „Myslím, že ti chce dokázat, že umí vařit.” Trent se zasmál. „A umí?”

„Ach, ano. Maminka se postarala o to, abychom obě zvládly všechno, co je třeba znát v kuchyni. Má poněkud staromódní názory na to, jak má žena být připravená na život v manželství. Ne že by ty její nápady Fil moc prospěly. V poslední době se začínáme divit, co vlastně myslela tím, co řekla, když odsud před devíti lety odešla.”

Trent popíjel svou kávu. „Co tehdy řekla?”

Shari pokrčila jedním ramenem. „Spoustu věcí, o kterých jsme tehdy nevěřili, že je myslí vážně.”

„Věcí o tom, že se nikdy nevdá?”

Shari se mírně usmála. „Něco takového. Nikdy by to nepřiznala, ale pravda je taková, že Fil byla hrozně otřesená tím, jak skončilo její zasnoubení. Kdyby jí Brady prostě řekl, že je chce zrušit, přežila by to s pár slzičkami. Místo toho jej našla v posteli s Glorií Halseyovou. Glorie byla v mnoha ohledech

pravým opakem Fil. Královna krásy střední školy, vedoucí školního klubu, nejoblíbenější děvče ve třídě. Znáš přece takové ty typy. A nebyla zrovna moc příjemná. Neustále si z Fil dělala legraci.”

„Myslíš, že Filomena Bradyho milovala?”

„Byla jím okouzlená, ale nemyslím, že by ho skutečně měla ráda. Na to byla příliš mladá a naivní. Před Bradym vlastně s žádným klukem vážně nechodila. Byl to první mužský, který o ni projevil zájem, a ona z toho byla úplně vedle.”

„Proč s ní Brady začal chodit, když dával přednost děvčatům typu Glorie Halseyové?”

Shari se zamyslela. „Častokrát jsem o tom přemýšlela. Možná to mělo něco společného s faktem, že Fil toho prvního roku na univerzitě konečně začala vylézat z té své ulity. Trochu zhubla a stala se společenštější. Ve škole se začala věnovat spoustě nových zájmů a to jí dodalo větší sebedůvěru. Ten první rok přijížděla domů na víkendy a prázdniny a Brady se právě vrátil do města po skončení studií na vysoké. Pravděpodobně si těch změn všiml. Nebo se možná jenom nudil. V okolí nebylo žádné volné děvče a Glorie v té době chodila s někým jiným a zřídkakdy přijížděla ze školy domů. Tohle je malé městečko. Brady neměl mnoho příležitostí, s kým si v sobotu večer někam vyjít.”

„Takže začal nadbíhat Filomeně, je to tak?”

„Ano. Jsem si jistá, že jeho mužské ego tím hodně získalo. Obdivovala ho a bylo to znát. A pak, než si kdokoliv uvědomil, jak je to vážné, oznámili své zasnoubení. Filomena byla štěstím bez sebe. Mezitím se ale na letní prázdniny vrátila Glorie. Byla volná, nudila se a rozhodla se, že chce Bradyho. Ten se zase rozhodl, že chce Glorii á partnerství v pojišťovací společnosti jejího otce. Myslím ale, že nevěděl, jak tu otřesnou zprávu mé sestře sdělit.”

„Takže to udělal poněkud drsným způsobem.” Shari přikývla. „Ubohá holka. Bylo strašné dozvědět se, že spoustě mužů se nedá věřit. Obávám se, že si to vzala až příliš k srdci. Žádné city k Bradymu v ní nezůstaly, ale na tu lekci, kterou jí tehdy uštědřil, nikdy nezapomene. Opustila město s

přísahou, že se nikdy nevdá.” Shariina ústa se mírně zkřivila. „Maminka už devět let čeká na to, že své rozhodnutí změní.”

„Jenomže ona místo toho, aby změnila svůj názor na manželství a muže, založila firmu Cromwellová a Sterlingová,”

dodal Trent.

„Ne tak docela,” řekla Shari pomalu. „Zdá se, že v Seattlu vede velmi aktivní společenský život.”

„Toho jsem se obával,” zasténal Trent. „Má své peníze, svůj styl, krásu. To by koupilo aktivní společenský život každému.”

„To je pravda, ale nikdy se s žádným mužem nezapletla tak, aby se z toho vyvinul trvalý vztah. V poslední době myslí především na to, jak pro svou firmu získat další kapitál. Muže si přitom raději drží od těla. Možná o tom ani neví, ale dělá to po většinu času.”

„Já vím.” Trent si neuvědomoval, jak procítěně svá slova řekl, dokud neuviděl, že Shari se usmívá. „Co je na tom k smíchu?”

„Nic, skutečně. Jenom to, že se potvrdil můj starý názor, že když se Filomeniny zábrany jednou začnou hroutit, probíhá to skutečně okázalým způsobem. Co jste se vrátili z Portlandu, je to nová žena, Trente. S žádným jiným jsem ji takto nikdy neviděla. Pokud tě ještě nemiluje, brzy tomu tak bude. A já jen doufám, že právě tohle od ní chceš. Protože pokud tomu tak není, nedopusť, aby to zašlo dál. To by vůči Fil nebylo férové a rodina by byla zničená, kdybys jí ublížil.”

„Dávám ti svoje čestné slovo, že nemám v úmyslu tvé sestře ublížit,” řekl Trent upřímně. „Chci ji.

V tomto okamžiku je pro mě ze všeho nejdůležitější přimět ji, aby ona chtěla mě.”

Shari na něj dlouho mlčky hleděla, pak spokojeně přikývla. „Věřím ti. A myslím, že si na cestě k dosažení svého cíle vedeš skutečně dobře.”

Trent zvedl obočí a znovu se napil kávy. „Jak tak znám Filomenu, zrovna snadné to nebude.”

„Možná máš pravdu.” Shari se pohodlně opřela ve své židli. „Teď je to samá smetana, viď? Jenomže co se stane, až se vy dva poprvé pohádáte? Předem tě varuju, že Filomena si od nikoho nenechá poroučet a obvykle si neústupně stojí na svém.”

„To mě nepřekvapuje,” řekl Trent vyrovnaně.

„Během posledních pár let se stala velmi nezávislou,” pokračovala Shari. „Je to žena sama pro sebe. A třebaže se to snaží skrývat, má povahu stejně ohnivou, jako jsou její vlasy. Bez ohledu na to, jak hodně ji máš rád, neměl bys dopustit, aby si s tebou dělala, co chce.”

„Bez obav, Shari,” odpověděl Trent se smíchem, „jsem poněkud velký, než abych sebou nechal mávat.”,

Ráno třetího dne po výletu do Portlandu začala být Filomena netrpělivá. Ani na chvíli se jí nepodařilo být s Trentem o samotě. A nejvíc ji dráždilo to, že Trent se ani nesnažil ukrást pro ně dva chvilku času v soukromí.

Nedávalo to smysl. První dva týdny se soustředil jen na to, jak nalézt způsob, aby spolu byli sami. Ona měla stále co dělat, aby se takovým příležitostem vyhýbala. Nyní Trent vypadal spokojeně, když s ní byl v přítomnosti její rodiny. Prožila pár děsivých okamžiků, kdy ji napadlo, že poté, co se s ní vyspal, už nemá zájem. Nicméně, kdykoliv na ni zaútočily takové pochybnosti, vzhlédla a vždy zjistila, že Trent ji pozoruje těma svýma nádherně zelenýma očima, a v tom okamžiku až do morku kostí věděla, že ji stále chce.

Tak proč se tedy víc nesnaží najít čas a místo, kde by se mohli milovat? Divila se s narůstajícím rozčilením. Bylo by to tak snadné. Mohl by ji večer vzít na vyjížďku autem, nebo ji pozvat na procházku k jezeru za soumraku, nebo poprosit Henryho, šéfkuchaře hotelu, aby pro ně připravil další piknikový košík.

Piknik. Filomena se v duchu usmála. To je dokonalé řešení. Rozhodla se, že mu dluží piknik. Konec konců, on ji jednou pozval. Tentokrát se spolu ale nebudou bavit o obchodních záležitostech jako posledně. S tímto rozhodnutím zamířila do kuchyně. Henry měl vždy spoustu potravin vhodných na piknik. Vybere pár věcí, které má ráda a k tomu láhev vína z otcova sklepa.

O hodinu později, s košíkem houpajícím se jí na předloktí, šla vyhledat Trenta. Našla ho, jak si čte knihu na terase, z níž byl výhled na jezero. Když se k němu blížila, vzhlédl. Jeho oči se

zalíbením spočinuly na žluté stuze, kterou si svázala svou rudou hřívu, na žluté košili s vázačkou vpředu, která zdůrazňovala její štíhlý pas a na úzkých kalhotách půvabně objímajících její stehna a zužujících se dolů ke kotníkům. Filomena v jeho pohledu spatřila smyslnou touhu těsně předtím, než ji zastřel výrazem zdvořilého zájmu.

„Ty někam jdeš?” zeptal se nenucené a zavřel knihu.

„Ehm. Co kdybys šel se mnou?” Uvědomila si, že to je poprvé, co ho někam zve, a z nějakého důvodu se cítila podivně nervózní.

„To záleží… “řekl škádlivě.

„Na čem?” Usmívala se na něho, ale stále ještě si nebyla jistá, co vlastně bude následovat.

„Na tom, co máš v košíku,” dořekl Trent, založil si ruce za hlavou a pohodlně se opřel v křesle.

„Láhev nejlepšího vína z otcova sklepa, sendviče s kuřecím salátem, velký pytlík bramborových lupínků a dvě porce čokoládového dortu.”

Trent se v mžiku zvedl z křesla. „K čertu, proč jsi to neřekla hned? Jdeme.”

„Maminka mně často říkávala, že láska prochází žaludkem. Nikdy jsem jí nevěřila. Vždycky jsem si myslela, že muži jsou na něco takového příliš chytří.”

„Měla jsi matku víc poslouchat.” Trent jí položil ruku kolem ramen. „Kde to sníme?”

Filomena zaváhala a pohlédla na něho koutkem oka. „Myslela jsem, že bychom mohli jet na místo, kde jsme měli piknik posledně.”

„Tak jdeme.”

Filomenin úsměv se ještě víc rozzářil. Nebude to tak obtížné, jak se obávala. Jediné, co musí udělat, je dostat Trenta někam ven, nakrmit ho dobrým jídlem a vínem a pak už určitě vezme věci do vlastních rukou, tak jak to udělal v Portlandu.

Bohužel to neprobíhalo tak, jak si představovala. Našli osamocené místo k pikniku, prostřeli na zem ubrus, který Filomena přinesla v košíku, snědli jídlo a pili víno. A tím to skončilo. Trent nedal najevo ani špetku zájmu o nějaké svádění.

To je divné, pomyslela si Filomena, když jedla poslední nakládanou okurku a zoufale přemýšlela o tom, jakým způsobem piknik prodloužit, když jídlo je snědené. Mluvili o všem, od pracovních záležitostí k rybaření, ale nikdy ne o jejich vztahu. Filomena měla dojem, že kdyby chtěla, aby se o tom tématu bavili, musela by s ním přijít sama.

Překvapilo ji a popudilo, že se tak bojí případného odmítnutí. Nikdy se nepovažovala za zbabělou. Jenomže od toho nešťastného roku s Brady Paxtonem jí taky nikdy nešlo o muže. Bylo snadnější a bezpečnější nechat je na pokoji. Bohužel, zatímco ona udělala start, který ji přímo vznesl ze země, Trent jako by uvážlivě zpomalil.

„Rád bych si objednal bedýnku tohoto vína, až se vrátím do Portlandu,” poznamenal Trent, když dával prázdnou láhev zpět do košíku. „Tvůj otec má vynikající chuť.” „Ano,” souhlasila Filomena. Opírala se o loket a pozorovala ho, jak sbírá ostatní věci. „Dbá na to, aby všechno v hotelu bylo té nejlepší kvality.”

„To je vidět. Je dobrým hoteliérem.”

„Já vím.” Filomena se zamračila. „Trente?”

„Hmm?”

„Chceš už jet zpátky do hotelu?”

„Ani moc ne,” odpověděl a pohlédl na ni. „Dobrá,” řekla s úsměvem. „Napadlo mě, že bychom tu mohli ještě chvilku zůstat. Je tu soukromí a doma nás nikdo nečeká.”

„Já vím. Vzal jsem si s sebou knihu. Nádherně se tu sedí a čte. Možná si místo toho zdřímnu.”

„Ach.” Tohle Filomena nečekala. „Nevypadáš unaveně.”

„To ne, ale jsem přece na dovolené, takže si mohu odpočívat podle libosti.” Pohlédl směrem k jezeru. „Je tu nádherně, viď?”

„Já tu vyrostla, takže to považuju za samozřejmost,” řekla nepřítomně. „Trente?”

„Hmm?” Pozoroval odraz slunce na vodní hladině, očividně jím fascinován.

„Přemýšlela jsem o. o nás.”

„Opravdu?”

„O té noci v Portlandu,” pokračovala odhodlaně. „Bylo to krásné, viď?” Zatajila dech. „Ano,” řekl tiše, „to bylo.”

Znovu začala dýchat. „Jsem ráda, že si to myslíš. Začínala jsem si dělat starosti, jestli…” „Jestli co, Filomeno?”

Pozorovala jeho profil, neschopná říct, na co myslí. „Nic. Já jenom, že jsi o tom moc nemluvil, od té doby, co jsme se vrátili.” „Ani ty,” poznamenal.

Musela připustit, že to je pravda. Změnila svou pozici na dece a posunula se blíž k místu, kde seděl on. Jednu nohu měl nataženou před sebe, druhou měl pokrčenou a ruce mu spočívaly na koleně. Stále věnoval pozornost odrazu slunečních paprsků na hladině jezera. „Mluvím o tom teď,” řekla s náznakem vzdorovitosti.

„To ano.” Nepohnul se. „O čem konkrétně by sis chtěla promluvit?”

Filomena cítila, jak ji opouští trpělivost. Vztyčila se na kolenou a zamračeně se k němu naklonila. „Vlastně se s tebou nechci bavit vůbec o ničem!”

„Proč jsi o tom tedy začala mluvit?” zeptal se zdvořile.

„Myslela jsem si, že by to mohla být dobrá záminka k tomu, abych tě políbila,” řekla zastřeným hlasem a vrhla se mu do náruče. Automaticky ji chytil a položil si ji na stehna. „Od té doby, co jsme se vrátili z Portlandu, jsi mě jenom několikrát políbil na tvář na dobrou noc.” Položila mu ruce kolem krku, stáhla jeho hlavu k sobě dolů a políbila ho se vší vášní a touhou, kterou objevila oné noci v Portlandu a která v ní od té doby vřela.

Trent neprotestoval. Jeho ústa se pod tlakem jejích rtů rozevřela. Ochotně jí vrátil její hladové objetí. Když si Filomena uvědomila, že jeho touha je stejně silná jako vždy, úlevně si vydechla a přitiskla se k němu ještě těsněji. Její ruka majetnicky spočinula na jeho hrudi.

Když konečně přerušila svůj polibek, byla bez dechu a celá zrudlá. Pohlédla na něj a v očích jí zajiskřilo. „Proč?” zeptala se.

„Co proč?” usmál se.

„Proč jsi mě takto nepolíbil od té doby, co jsme se vrátili z

Portlandu?”

Hladil svou velkou dlaní její ňadra. „Chtěl jsem, aby sis uvědomila, jak hodně mi můžeš důvěřovat.” „Co tím chceš říct?”

Zachytil pramen jejích vlasů a namotal si jej na prst. „Potřebovala sis dokázat, že se nemusíš bát odmítnutí. Ne se mnou.”

Filomena ztuhla v jeho náručí. „Nejsem si jistá, zda se mně líbí nechat sebou takto manipulovat.”

Jeho obličej zněžněl. „Bylo v tom něco víc než jen moje snaha donutit tě, abys udělala první tah.”

„Co jiného?” zeptala se podezřívavě.

„Nenapadlo tě, že i já bych mohl potřebovat trochu ujištění, že jsi nezapomněla na to, co se stalo v Portlandu?”

Filomena se zatvářila zkroušeně. „To je mně moc líto, Trente. Na tohle jsem nepomyslela.”

„Já vím. Jenomže muž také někdy potřebuje vědět, že ho žena chce.”

Filomeně se rozzářily oči. „Chci tě, Trente.”

„Já vím, miláčku. Přesvědčuješ mě o tom.” Sklonil hlavu a tentokrát byl polibek sladkou směsicí touhy a důvěry. Když Trentovy ruce sjely k uzlu Filomeniny košile, napjala své ruce kolem jeho krku a ostýchavě mu zašeptala, jak hodně se s ním chce milovat.

„Miláčku, ty nevíš, co se mnou děláš,” řekl s drsným zasténáním, když ji opatrně položil na deku a lehl si vedle ní.

Její prsty dráždivě hladily jeho košili, až dolů k pasu. Pak nechala své dlaně bloudit níž, vyhledávajíc důkaz jeho touhy. „Učím se,” řekla tiše. Rozepjala přezku jeho opasku.

Zpět do hotelu se vrátili až v půl čtvrté. Ruku v ruce, Filomena s Trentem prošli kolem recepční přepážky v hale. Meg Cromwellová vzhlédla od své práce a laskavě se usmála.

„Tady jste, Fil. Už jsem se začínala divit, kam jste šli. Nezapomeň, že dnes večer jdeme s Shari a Jimem na koktejlovou party. Mimochodem, před hodinou ti někdo volal.”

„Opravdu. A kdo?” „Glenna Sterlingová.”

Filomeniny oči se rozšířily. „Banka. Určitě se jí ozvali z banky.” Pustila Trentovu ruku a popadla telefon, spěšně vytáčejíc číslo.

V okamžiku, kdy se na druhé straně ozvala Glenna, Filomena věděla, že pro ni nemá dobré zprávy. Srdce jí poskočilo.

„Bohužel, Fil. Řekli, že na to jdeme příliš zhurta. Prý si máme o půjčku požádat znovu, až budeme mít širší distribuční základnu.”

„Jenomže k tomu, abychom rozšířily distribuční základnu, potřebujeme peníze,” vyhrkla Filomena. Spatřila, jak se na ni Trent zamyšleně dívá.

„Já vím, Fil. A já měla tolik nápadů pro tu novou módní linii. Podívej se, víme, že to byla jedna z možností. Zkusíme to v jiné bance. Zatímco jsi na dovolené, trochu se porozhlédnu po dalších možnostech.”

„Možná bych se měla vrátit,” řekla Filomena váhavě.

„K čemu? Zvládnu to sama. Předčasným návratem nic neuspěcháš. Hezky si užij svatbu své sestry a vrať se koncem měsíce. A neber to nijak vážně, Fil. Prošly jsme už horšími bitvami.”

„To je pravda.” Filomena zavěsila telefon a zamračeně se opřela o pult. Založila si ruce na hrudi a zamyšleně hleděla na špičky svých sandálů.

„Půjčka vám nevyšla?” zeptal se Trent vážně.

„Odmítli nám ji dát.”

„Možná je právě teď načase, abyste se porozhlédly po dobrém finančním poradci,” navrhl Trent.

„Možná. Já osobně bych ze všeho nejraději dostala do rukou toho úředníka od půjček. Vždyť jsme na ty peníze tak spoléhaly.”

„Nikdy neříkej hop, dokud nepřeskočíš, Fil,” poznamenala Meg.

„Ano, mami,” zamumlala Filomena smutně.

Trent se usmál nad jejím nešťastným výrazem, položil jí ruku kolem ramen a vedl ji na terasu. „Poslechni svou matku, Filomeno. Anebo ještě lépe, poslechni mě.”

Zkoumavě na něj pohlédla. „A co mně radíš ty?”

„Nikdy neříkej hop, dokud nepřeskočíš.”

SEDMÁ KAPITOLA

„Jak se ti líbím, Shari?” otočila se Filomena dokola v přiléhavých, miniaturních, tělo objímajících šatech z bílého úpletu, které si vybrala na dnešní večírek.

Shari, oblečená ve střízlivých hedvábných šatech červené barvy, která zdůrazňovala její zářivě blonďaté vlasy, se opírala o dveře a hleděla na ni se směsicí obdivu a ohromení.

V těch šatech zbývalo z Filomeny pramálo k představivosti. Předek byl vystřižený takřka k pupku, zadní část téměř do pasu. Sukně byla odvážně krátká, odhalující povážlivě mnoho z nohou, jejichž půvab Filomena ještě zdůraznila párem pantoflíčků na neskutečně vysokých podpatcích. Kolem krku měla jednoduchý zlatý náhrdelník, který podtrhoval odvážnost jejího oblečení. „Vždycky, když se tady oblékneš na nějakou sešlost, je to pokaždé odvážnější a divočejší. Nejdřív to byly ty malé modré šatičky s přiléhavým živůtkem na zopakování tvého maturitního plesu. Ty měly výstřih jen do poloviny prsou. Pak ty senzační červenožluté šaty, co jsi měla na moje loučení se svobodou a nad kterými zvedl obočí dokonce i ten tvůj exotický tanečník. A pak ty zelené žerzejové, které, jak poznamenala teta Agnes, ukazovaly celý zadek. Teď tohle. O co se snažíš? Připravuješ nás na to, že jako družička se tu objevíš zabalená v průhledné fólii? Nesměj se, ale pomyšlení na to, co si chceš obléct na mou svatbu, mě skutečně traumatizuje.”

Filomena na svou sestru protáhla obličej. „Nebuď prudérní, Shari. Ty ses možná rozhodla po studiích vrátit a žít tady v Gallant Lake, ovšem tvůj vkus není o nic míň maloměšťácký než můj tehdy před devíti lety. Tyhle šaty jsou hitem letošní sezóny.”

„Ukazují strašně moc, Fil,” řekla Shari nesouhlasně. „Sluší ti, to se musí nechat, ovšem nejsem si jistá, zda se hodí na koktejlovou party v Gallant Lake. Ty zelené žerzejové snad byly vrcholem, který tohle městečko dokáže snést.”

„Nesmysl.” Filomena se zastavila před zrcadlem, aby si upravila vlasy. „Jsem si jistá, že Gallant Lake to nějak stráví.”

„A co Trent?”

„Hmm?” Filomena si na uši připjala houpavé, lesknoucí se náušnice. „Co je s ním?” „Myslíš, že to stráví i on?”

Filomena se na svou sestru do zrcadla zamračila. „Ty myslíš, že se mu ty šaty nebudou líbit?”

„Mám dojem, že co se tebe týče, rychle se u něj vyvíjí vlastnický smysl. Pochybuju, že touží po tom, aby se na tobě dnes Brady Paxton a všichni ostatní pásli očima.”

Filomena se zastavila se rtěnkou v prstech. „V uplynulých devíti letech jsem si zvykla na to, že do toho, co si obléknu, mně žádný mužský nemluví, Shari. A nehodlám svoje zvyky měnit. Kromě toho, Trent není žádný maloměšťák. Tyhle šaty ho z míry určitě nevyvedou.”

Shari se vědoucně usmála. „Uvidíme.” Filomena zúžila oči. „Co jiného by mohl udělat, než něco nesouhlasně zamumlat?” zeptala se, když si vzpomněla na jeho poznámky o zelených žerzejových šatech, které si v sobotu vzala do klubu. „Pochybuju, že by stál o nějakou scénu na veřejnosti.”

„Když myslíš.” Shari znovu pohlédla na svou sestru. „Padnou ti opravdu skvěle, dokonce, i když zakrývají méně než plavky. Na ty Gallant Lake hned tak nezapomene, tím si můžeš být jistá. A co jinak? Jak se ti líbí dovolená, Fil?”

„Líbila se mně mnohem víc, než jsem se dnes odpoledne dozvěděla špatné zprávy od Glenny.”

„Maminka mně o tom pověděla,” řekla Shari plná účasti. „Ale říkala taky něco o tom, že Trent by byl schopný obstarat pro tebe a Glennu dobrého finančního poradce.”

„Nu, říkal to. Myslí si, že by mohl pomoct. Říká, že Glenna a já jsme se ocitly ve velmi rizikovém stadiu podnikání. Prý si

všechno musíme nejdříve pořádně promyslet a naplánovat, než se do něčeho zbrkle pustíme.”

„Víš, že máma a táta jsou teď moc šťastní, Fil?”

„To jako kvůli Trentovi a mně?”

„Ano. Maminka říkala, že Trent má v očích stejný pohled jako Jim, když se mnou začal chodit. Takový hladový.”

Filomena si špičkou prstu naťukala za uši trochu parfému a zamířila ke dveřím. Pohlédla na svou sestru. „Tak hladový, říkáš? Takže půjdeme dolů a postavíme se lvům?”

Shari se dala do smíchu. „Jdi první. Chci vidět Trentův výraz, až uvidí ty šaty.”

Filomena pokrčila rameny a zamířila ke schodišti. Těšila se na dnešní večer. Od té doby, co se vrátili z Portlandu, to mělo být poprvé, kdy s Trentem bude na něčem, co se podobá skutečnému rande.

Trent stál dole v hale spolu s jejími rodiči a Jimem Devorem. Právě něco říkal Amerymu, když vzhlédl a spatřil Filomenu v jejích odvážných šatech sestupující po schodech. Šťastně se na něho usmála, vědomá si toho, že všichni přítomní hledí na její bílé šaty.

Trent byl jediným, kdo nevypadal šokované. Jeho zelené oči s chladnou rozvahou přejely po šatech a upřely se na Filomenin obličej. Neřekl ani slovo.

„Fil, drahoušku,” začala Meg Cromwellová ustaraným tónem, „nejsou ty šaty poněkud. poněkud.” Její hlas odumřel.

„Já ji varovala,” řekla Shari bezstarostně, když vykročila kupředu, aby přijala Jimovo políbení. „Ona si ale myslí, že Gallant Lake to dokáže strávit.”

Jim se na Trenta usmál. „Otázkou je, zda to dokáže strávit Trent. Hodně štěstí, kamaráde. Varoval jsem tě před úskalími ve snaze získat ženu z této rodiny.”

„Vidím, že jsi měl pravdu,” zamumlal Trent, oči stále upřené na Filomenu, která se na něj sladce usmívala.

Amery Cromwell si odkašlal a podíval se na hodinky. „Ehm, asi bychom měli jít, Meg. Shari říkala, že pojede s Jimem a Trent vezme Filomenu svým vozem.” Vzal svou ženu za paži a

odhodlaně ji vedl ke dveřím. Meg se na Filomenu ještě naposledy pochybovačně podívala a nechala se odvést.

„Raději bychom měli jít, lásko,” řekl Jim a vzal Shari za ruku. „Mám slabý žaludek. Nesnáším pohled na krev.”

„Vždyť jsi lékař!” připomněla mu Shari, když pospíchali ven.

„Právě proto vím, že nesnáším pohled na krev.” Jim zavřel dveře a Filomena s Trentem zůstali v hale sami.

Filomena stála na posledním schodu a s očekáváním hleděla na Trenta. „Nu? Pojedeme? Můžeme si vzít můj vůz.”

Pomalu vykročil vpřed a v jeho očích bylo vidět něco mezi pobavením a odhodláním. Mírně se usmál. „Nedokázala jsi

odolat, co?”

„Odolat čemu?” zeptala se nevinně.

„Filomeno, drahoušku, myslím, že sis vyvinula ošklivý zvyk srovnávat velikost s hloupostí. Jenom proto, že se ti zdám větší než průměrný dinosaurus, neznamená to, že musím mít taky takový mozek.”

Usmála se na něho, potěšená skutečností, že stojí na schodech a navíc má boty na vysokém podpatku, takže na něj vlastně shlížela dolů. „Pokoušíš se mně namluvit, že jsi chytřejší než průměrný dinousaurus?”

„To ne. Ale dokonce, i když nejsem, stále mám na své straně velikost. Jdi a převlékni si ty šaty, zlato,” nařídil jí něžně.

Filomena nevěřícně zamrkala. „Tobě se nelíbí?”

„Ty šaty,” řekl klidně, „jsou navržené k tomu, aby muže vyprovokovaly popadnout tě a odnést do postele. Bohužel jdeme na koktejlovou party, ne do ložnice.”

Natáhla ruku a pohladila ho po hlavě, usmívajíc se na něho s ženským ujištěním. „Takže v tomhle je problém. Shari měla pravdu. Myslíš si, že ti patřím. Cítíš se trochu majetnicky, že ano? Nu, v tom případě si starosti dělat nemusíš, Trente. Ty šaty jsou jenom ke koukání, ne k dotýkání. Nikdo mě do postele odnášet nebude.”

Ignoroval její hlazení a nadále se na ni usmíval. „Shari se mýlila. Nejsem trochu majetnicky. Jsem strašně majetnicky. Provokuješ Gallant Lake od té doby, co jsi přijela a daří se ti to výtečně. Už

nepotřebuješ znovu obnovovat svoje vítězství. Jdi nahoru a převlékni se. Je pozdě.”

Filomena studovala jeho výraz a přišla k závěru, že za oním mírným úsměvem a jiskřičkou pobavení v očích to Trent myslí velmi vážně. Zhluboka se nadechla. „Proč mám dojem, že tohle znamená obrat v našem vztahu?”

„Není to obrat v našem vztahu. Je to obrat jen pro tebe. Už sis těch legrácek s dobrými lidmi v Gallant Lake užila až dost. Jdi se převléknout, Filomeno.”

Bubnovala prsty do zábradlí. „Nebo co?”

„Nebo použiju svou velikost a malý mozek a převléknu tě sám.”

„Vyhrožuješ, Trente?” usmála se Filomena zachmuřeně. „Jenom slibuju, miláčku.”

Následovala dlouhá pauza. Hodiny v hale v tichu hlasitě tikaly a Filomena odhadovala Trentovu náladu a odhodlání.

„Podívejme se na to z hlediska dospělých, rozumných lidí, Trente,” řekla nakonec opatrně. „Je tu několik potenciálních problémů. Pokud ti dovolím, abys mě donutil převléknout se, celá moje rodina bude v okamžiku, kdy se objevím ve dveřích, vědět, že jsem v podstatě hadr, se kterým si mužský může mávat, jak chce.”

„Pokud se nepřevlékneš, celá tvoje rodina nevyhnutně přijde ke stejnému závěru o mně,” namítl Trent zdvořile. „To snad ne. O tobě by se nikdo nic takového myslet neodvážil. Další problém, když se převléknu, je to, že si budeš myslet, že mně můžeš rozkazovat, kdykoliv tě napadne. Většina lidí se takto chová k těm, kteří jsou menší. Podle mě je to jeden z hlavních důvodů, proč si muži myslí, že mají právo vládnout ženám. Svět by byl docela jiným místem, kdyby ženy byly větší a silnější než muži. Naprosto by se změnily vztahy mezi pohlavími.”

Trent pohlédl na hodinky na svém zápěstí. „Nejsem si jistý, zda právě teď je vhodná chvíle na spekulace antropologického rázu.”

Ale Filomena se už dostávala do ráže. „Jenom pomysli na to, jak by všechno bylo jiné, Trente. Kdyby ženy byly větší a silnější než muži, byly by to ony, kdo by rozhodoval a poroučel.”

„Myslím, že odbočujeme od hlavního tématu.”

Mávla nad tím rukou, oči lesknoucí se nadšením. „Pro muže by bylo naprosto přirozené zůstávat doma, uklízet a starat se o děti. Konec konců, byli by přece slabším pohlavím, že ano? Změnila by se celá struktura rodiny. A co víc, ubylo by ženských obětí zločinů. Ženy by se nemusely bát chodit po ulicích se strachem z přepadení či znásilnění. Nemusely by předstírat, že nejsou tak chytré jako muži. Nemusely by nic hrát -” „Filomeno,” přerušil ji Trent s prvním náznakem netrpělivosti v hlase. „Mám takový dojem, že ty to na mě hraješ právě teď, takže bych tě rád upozornil, že na to nemám náladu. Jdi a převlékni si ty šaty.”

„A proč?” řekla vyzývavě. „Řekni mně jediný rozumný důvod, proč dnes večer nemohu mít na sobě tyhle šaty!”

Trent si odhrnul okraje svého světlého plátěného saka a dal si ruce v bok. Jeho oči se chladně zúžily a z jeho výrazu zmizely poslední zbytky úsměvu. Upřeně se Filomeně zahleděl do očí. „Chceš vědět jediný rozumný důvod? Nežijeme ve snovém světě, Filomeno, ale v takovém, kde jsi prostě mnohem menší než já. Jdi nahoru a převlékni se.”

Filomena chvíli stála bez pohybu. „Svaly neznamenají rozum,” řekla nakonec.

„To ne, ale mají značný vliv na konečný výsledek.”

Filomena věděla, že prohrála. Zvedla bradu a pohrdavě se usmála. „Hlavně nezapomeň, co se stalo s dinousaury.” Otočila se a vydala se vzhůru po schodech, zatímco halou se rozlehl Trentův smích.

Když přišla do ložnice, podívala se do zrcadla a najednou se usmála. Její šaty byly skutečně velmi odvážné. Už jí bylo jedno, bude-li Gallant Lake šokovat nebo ne. Nebylo jí ovšem jedno to, že Trent je majetnický a žárlivý. Ten muž se do mě zamilovává, pomyslela si šťastně.

O deset minut později sešla ze schodů v přiléhavých šatech teplých broskvových tónů, s výstřihem odhalujícím ramena. Na

kolenou byl volán, který šatům poskytoval jakousi hravost, ale celkově na nich nebylo nic, na co by si Trent mohl stěžovat. Znovu se zastavila na spodním schodu.

„Spokojený?” zeptala se s cynickým úsměvem.

„Ujde to,” usmál se. Vzal ji za ruku a vedl ji k předním dveřím. Filomena si ho změřila sarkastickým pohledem. „Tohle ti oplatím.”

Trent se zastavil na předním schodišti, naklonil se k ní a lehce ji políbil na rty. „Dobrá. A kdy?”

„Tehdy, až to budeš nejméně čekat.” Zamířila dolů po cestičce k parkovišti. „Vezmeme si můj Porsche.”

„Není třeba. Myslím, že každý v Gallant Lake už ho viděl.”

„Proto si ho nechci vzít,” začala vysvětlovat, pátrajíc v kabelce po klíčích. „Chci si ho vzít proto, abych mohla řídit.” Trent zasténal a neochotně se posadil na sedadlo vedle ní. „To má být trest za to, že jsem tě donutil převléknout se?”

„Snad nejsi nervózní?” zeptala se škádlivě, když otočila klíčkem v zapalování a zařadila zpátečku.

„To víš, že jsem. Jezdíš jako šílenec.”

„Náhodou jsem vynikající řidička,” prohlásila Filomena, když pod koly zaskřípěl štěrk. Porsche vystřelil z parkoviště jako formule jedna při startu. Než přijeli na hlavní, řítil se vpřed povážlivou rychlostí. Filomena řídila s oběma rukama na volantu a s velkou dávkou nadšení. Milovala jízdu vozem, který reagoval na její sebemenší dotek. Obzvlášť se vyžívala v jízdě zatáčkami.

Trent to v tichosti trpěl téměř deset minut a pak tiše řekl: „Dobrá, to by stačilo.”

„Co by stačilo?” zeptala se zdvořile.

„Z té bitvy kvůli šatům jsi vyšla docela bez úhony. Takže teď hezky zpomal a ukaž, že máš rozum.”

Postřehla v jeho hlase něco, co v něm nebylo, když jí nařizoval, aby se převlékla. Filomena si uvědomila, že gymnastika s Porschem je na něho zřejmě opravdu příliš. Poslušně zpomalila. Následovalo dlouhé ticho.

„Já jsem na to zvyklá, víš,” řekla nakonec.

„A nejsi zvyklá měnit svoje návyky kvůli muži. Já vím. Je to vzájemné. Já zas nejsem zvyklý mít majetnické pocity ohledně ženy. Ale myslím, že se oba naučíme, jak to zvládat.”

Následovalo další dlouhé ticho, dokud Filomena nezaparkovala Porsche před domem Aikensových u jezera. Vypnula motor a rozhlédla se kolem po řadě automobilů. „Mám dojem, že Aikensovi pozvali celé Gallant Lake.” Trent otevřel dveře na své straně a vystoupil. „Nedělej si starosti, v těchto šatech uděláš mnohem větší dojem než v těch bílých. Myslím, že většina tvých bývalých spolužaček se ti bude chtít vyrovnat, takže si koupily ty nejnápadnější šaty, které po obchodech našly. Když mezi ně přijdeš v něčem tak střízlivém, budou vypadat příšerně vyfintěné.”

Filomena se dala do smíchu. „Odkdy se z tebe stal takový odborník na ženskou psychiku?”

„Učím se rychle.” Nabídl jí rámě a vedl ji k otevřeným dveřím.

Filomeně netrvalo dlouho, než poznala, že měla pravdu. Aikensovi skutečně pozvali na party celé městečko. Rozměrný obývací pokoj byl přeplněný, kuchyně a hala přetékaly až na terasu. Občerstvení bylo vynikající a Todd Aikens zřídil poblíž dveří bohatý bar. Nově příchozích si zpočátku všimlo jen pár lidí, protože v davu bylo obtížné pozorovat, kdo přichází a odchází.

„Přinesu nějaké pití,” řekl Trent. „Zůstaň tady.”

Filomena přikývla, hledíc za ním, když mířil k baru. Díky jeho výšce neměla obavy, že ho ztratí z očí.

„Fil! Tady jsi! Jak to, že vám to trvalo tak dlouho? Zrovna jsem chtěla volat domů, jestli se něco nestalo.” Shari se vynořila z tlačenice a usmála se na svou sestru. Očima přejela po střízlivých broskvových šatech. „Vidíš, měla jsem pravdu. Donutil tě převléknout se.”

„Trent mě k ničemu nedonutil,” zaprotestovala Filomena. „Prostě jsme si o tom popovídali a po pár rozumných argumentech z obou stran jsem se rozhodla, že ho přece nenechám vypadat jako hadr.”

Shari se hlasitě zasmála a několik nejbližších hostů se k nim otočilo. V tom okamžiku se objevil Trent se sklenicí vína pro Filomenu a půllitrem piva pro sebe.

„Nazdar, Shari,” řekl vesele. „Kde je Jim?”

„Tamhle si povídá s matkou jednoho ze svých pacientů,” mávla Shari rukou. „Právě jsem se Filomeny vyptávala, kde jste se tak zdrželi, a vtom jsem si všimla, že má jiné šaty.”

Filomena už toho měla dost. „Jestli dnes večer někdo řekne ještě slovo o tom, že jsem si převlékla šaty, tak přísahám, že se u Aikensů v obýváku svléknu do naha, abyste měli opravdu o čem mluvit. Je to jasné?”

„Raději už neříkej ani slovo, Shari,” dal se Trent do smíchu, „ona by toho byla opravdu schopná.”

Než Shari stačila něco říct, vyrušil je další ženský hlas. Cestu davem si k nim protlačila přitažlivá tmavovlasá žena Filomenina věku a výšky. „Fil! Tady jsi. Slyšela jsem, že dnes večer přijdeš. Dlouho jsme se neviděly. Páni, ty vypadáš dobře. Přesně tak, jak všichni říkají.”

„Nazdar, Liz. Málem bych tě nepoznala.” Filomena se usmála na svou starou známou. „Ty sama vypadáš skvěle.” Neviděla Liz Sawyerovou od dob střední školy.

„Ovšem šaty jsi poznala určitě, viď?” Liz se před ní otočila v jasně barevné blůze a hedvábné sukni. „Samozřejmě je to Cromwellová a Sterlingová. Můj šatník je plný vašich věcí. Miluju je. Člověku tak nádherně padnou.”

Filomena jí potěšené poděkovala a začalo vzájemné představování. Zanedlouho se kolem nich vytvořil hlouček mladých žen a Filomena začala vyprávět o svých cestách na Tahiti a do Indie, kde pátrala po nových vzorech a exotických materiálech. Krátce vzhlédla, když se Trent dotkl její paže a řekl, že se jde podívat po jejím otci.

„Dobrá,” řekla s úsměvem, „uvidíme se později.” Políbil ji na čelo a odešel. Liz a ostatní na něj chvíli zvědavě hleděly, pak se otočily zpět k Filomeně a začaly se vyptávat na módní trendy pro příští sezónu.

Filomena si po chvíli uvědomila, že se dobře baví. Poprvé od té doby, co se vrátila do Gallant Lake, nemyslela na to, že chce

způsobit senzaci nebo dát každému najevo, jak se změnila. Místo toho se uvolnila a výborně se bavila se starými přáteli.

Pomyslela si, že život v Gallant Lake za jejích mladších časů nebyl zas tak špatný. Kromě ní tam žila spousta dalších děvčat, která neměla s kým chodit na rande. Většina z nich to přežila celkem dobře, stejně jako ona.

Když na ni cigaretový kouř a horko začaly být příliš, Filomena se omluvila a šla si pro další sklenici chlazeného vína. Chvilku promluvila s hostitelem, vzala si u malého baru sklenici a pak se rozhodla jít se nadýchat čerstvého vzduchu na terasu.

Než vyšla ven, rozhlédla se kolem sebe po Trentovi a spatřila ho, jak stojí na opačném konci místnosti a hovoří s jejím otcem a dalšími dvěma muži. Z jejich vážných výrazů usoudila, že hovoří buď o možnostech vypuknutí třetí světové války, nebo o tom, na kterém místě u jezera se nejlépe rybaří. Muži občas postrádají smysl pro to, co je v životě důležité a co ne, pomyslela si a v duchu se usmála.

Jakmile vyšla otevřenými prosklenými dveřmi na terasu, uvítal ji příjemný chladivý vánek. S potěšením zjistila, že má terasu jen pro sebe, alespoň na chvíli. Potřebovala pár minut k tomu, aby se vzpamatovala od všeho toho hluku a zmatku uvnitř. Se sklenicí v ruce přešla na vzdálený konec terasy, kde se opřela o zábradlí a zahleděla se na měsícem ozářenou hladinu jezera.

Bylo to poprvé za celý večer, kdy měla pár minut jen pro sebe. Využila je k přemýšlení o Trentu Ravinderovi.

Kvůli žádnému jinému muži na světě by si ty šaty nepřevlékla. Byla to šokující myšlenka. Zvláštní, jak často mohou být i maličkosti tak důležité a významné.

„Fil?”

Její úvahy přerušil hlas Bradyho Paxtona.

„Nazdar, Brady,” řekla Filomena bez známky nadšení. Nenamáhala se, aby se otočila. Nadále se opírala o zábradlí a pohupovala sklenicí v ruce.

„Hledal jsem tě,” řekl upřímně, když se k ní blížil. „Musíme si spolu promluvit.”

„Já si to nemyslím, Brady.”

Přišel až k ní a také se opřel o zábradlí. Vítr čechral jeho pískově světlé vlasy a přinášel k Filomeně vůni jeho kolínské. Nakrčila nos a pomyslela si, že ta vůně se jí nelíbí.

Brady si dlouze povzdechl. „Poslyš, Fil, ze začátku mně to nějak nedocházelo, ale už jsem na to přišel. Jsi opravdu fikaná. Nikdy by mě nenapadlo, že bys to dokázala tak zmáknout.”

Filomena začala dlouhým nehtem ťukat do dřevěného zábradlí. „Zmáknout co, Brady?”

,; Není divu, že jsi se mnou nechtěla vyjednávat, když jsem ti tuhle nabídl odměnu. Měla jsi svoje vlastní plány, viď? Musela ses nad mojí pětiprocentní nabídkou smát celou cestu domů.”

„Ne tak docela,” odpověděla, divíc se, kam Brady míří. „Jak se má tvoje žena? Je tu dnes večer? Možná by byla nerada, kdyby nás viděla společně.”

„Glorii do toho nepleť,” odsekl Brady. „Mluvíme spolu obchodně, ty a já.”

„Já s tebou obchodně nemluvím. Vyšla jsem se nadýchat čerstvého vzduchu.”

„Stala se z tebe pěkně tvrdá ženská, co, Fil? Kdo by si byl pomyslel, že právě ty ze všech lidí se takto změníš? Před devíti roky jsi byla tak nádherně sladká.”

„Chceš říct, že jsem byla nádherně pitomá. Věřila jsem ti, Brady. Jenomže některým lidem prostě trvá o chvíli déle, než dospějí. Já nakonec přece ale dospěla.”

Upřel na ni lesknoucí se oči. „Ty jsi nezapomněla, viď? Stále mě chceš. Já to poznám.”

Otočila se k němu a na jejích rtech se zformoval pomalý úsměv plný pohrdání. „Jestli si myslíš tohle, tak jsi větší blázen, než já byla tehdy v devatenácti. Nechtěla bych tě, ani kdyby mi tě přinesli na stříbrném tácu.”

Bradyho nálada se prudce změnila, v jeho očích se objevil hněv a ústa sebou začala nervózně cukat. „Ty si myslíš, že máš něco lepšího, viď? Myslíš si, že jsi polapila Ravindera. Jen se ale neukvap. To je příliš velký pán. A ty pro něho neznamenáš nic než jen letní románek. Pokud máš alespoň špetku rozumu, pak ho použiješ k tomu, abys od něho získala informace, které oba

potřebujeme. Rozhodně si ale nefandi a nenamlouvej si, že to s tebou myslí vážně.”

„Tak jako jsem si namlouvala, že to se mnou vážně myslíš ty?” zeptala se nebezpečně lehkovážně.

Dokonce i v šeru bylo vidět, že Brady zrudl. „Před devíti lety jsem se musel rozhodnout. Pokud ti to bude útěchou, zaplatil jsem za svoje rozhodnutí. Nejsem šťastně ženatý, Fil. Častokrát se za nocí probouzím a říkám si, jaké by to bylo, kdybychom my dva byli zůstali spolu. Jediným důvodem, proč jsem se ještě nerozvedl s Glorií je to, že její otec by zrušil moje partnerství v pojišťovací společnosti.”

„A co skutečnost, že máte dvě děti? Není i to důvodem, kvůli kterému ses ještě nerozvedl? Nebo ty se snad nepočítají, Brady? Tobě nevadí ubližovat lidem, viď? Já ti říkám, že před devíti lety ses rozhodl dobře. A jsem velmi šťastná, že sis mě nevzal. Tvoje žena a děti mají mou nejhlubší soustrast.”

„Nech si ty nesmysly pro sebe, Fil,” řekl drsným hlasem. „Není ti jich líto a není ti líto nikoho jiného. Já dobře vím, oč ti jde. Mě neoklameš.”

„O čem to mluvíš, Brady?” zeptala se nechápavě.

„Máš pletky s Ravinderem. Ví to celé město. Všichni víme, že jsi s ním před pár dny jela do Portlandu. Glorie na mě tu zprávu vychrlila hned ve dveřích, když jsem toho dne přijel domů z práce. Nemohla se dočkat, až mně to poví. Byla tak ráda, že mně může povědět, jaká jsi děvka a že nejsi v Gallant Lake proto, abys mě svedla. Prý se snažíš ulovit větší rybu. Tehdy mně došlo, o co ti jde.”

„Myslím, že bude lépe, když už nebudeš říkat vůbec nic,

Brady.”

Ignoroval ji. „Myslíš si, že víš, co děláš, jenomže pokud mě neposlechneš, dostaneš se do pěkného maléru. Vím, že sis začala románek s Ravinderem, abys zjistila, jaké má Asgard plány. Jenomže pokud se nedáš dohromady se mnou, ty informace ti budou k ničemu. Mám předkupní právo na každý slušný kus země tady kolem. Dříve nebo později budete muset jednat se mnou. Jsem ochotný tvou odměnu o něco zvýšit.”

„Zapomeň na to, Brady.”

„Dobrá, jestli chceš, můžeme uzavřít partnerskou smlouvu.”

„Řekla jsem, abys na to zapomněl, Brady.”

Přiváděla ho svým odmítáním k zuřivosti. „Komu si myslíš, že ty informace budeš moct prodat, když ne mně? Žádnou jinou možnost nemáš, proklatě!”

Filomena konečně ztratila poslední špetku trpělivosti. Otočila se k němu. „Brady Paxtone, přestože ti patří většina dobrých pozemků kolem Gallant Lake, jsi blázen. Tak za prvé, Asgard vůbec nemá v úmyslu stavět tu nějaké letovisko a za druhé, dokonce i kdyby společnost zájem o pozemky měla a dokonce kdybych já věděla, o které, neřekla bych ti to, bez ohledu na to, kolik peněz bys mně za ty informace nabídl. Chceš vědět proč?”

„Protože si myslíš, že Ravinder tě miluje, co? Je to tak?”

„Protože vím, že já miluju jeho,” opravila ho Filomena. „A co víc, provdám se za něho. Pokud si myslíš, že bych kvůli nějaké pozemkové transakci dokázala zradit muže, kterého si vezmu za manžela, tak jsi mě nikdy dobře neznal. A teď si běž hezky zpátky dovnitř ke svojí ženě. Jsem si jistá, že už tě hledá.”

„Ty mrcho jedna!”

Bradyho ruka vylétla vzhůru. Filomena zůstala stát na místě, svírajíc sklenici v ruce, pro případ, že by ji musela použít v sebeobraně. Ke střetu ale nedošlo. Ode dveří se ozval Trent, jehož hlas prořezával šero jako chladné ostří.

„Jestli se jí dotkneš, Paxtone, zmlátím tě tak, že tě už nikdy nesesbírají dohromady!”

OSMÁ KAPITOLA

Filomena se otočila a spatřila Trenta, jak k nim rychlými kroky míří přes terasu. S úlevným vydechnutím položila sklenici na zábradlí, rozběhla se mu vstříc a padla mu do náruče. Cítila v jeho objetí nesmírné bezpečí. „Moc mě to mrzí,” zašeptala do jeho saka.

Jemně ji k sobě tiskl. „Mě ne.” Pak mírně zvýšil hlas. „Myslím, že bys raději měl jít dovnitř, Paxtone. Nemá smysl moji snoubenku víckrát obtěžovat. Neprodala by ti informace,

po kterých se pídíš, ani kdyby je měla, a to nemá. A doufám, že jsi konečně pochopil, že nemá ani ten nejmenší zájem nechat se vtáhnout do nějaké aféry s tebou. Pokud ti to ovšem i nadále není jasné, tak si pamatuj, že jestli se k ní ještě přiblížíš, nezapomeneš na to do konce života. Rozumíš?”

Brady ho obešel se zahořklým vzdorovitým výrazem ve tváři a zamířil zpět k proskleným dveřím. „Jen si s tebou hraje, Trente. Pokud jsi tak chytrý, jak o tobě říkají, nenech se pobláznit. Určitě ti nadbíhá ze všech stran, ale nedej se oklamat falešným dojmem. Jde jí o něco úplně jiného. Stala se z ní velká podnikatelka. Kdybys měl -”

Brady svou větu nedokončil. Filomena cítila, jak se Trentovo tělo krátce napjalo a pak se od ní odpoutalo s rychlostí a silou dravce. Stěží měla čas uvědomit si, že už není v jeho uklidňujícím objetí, když vtom uslyšela zlověstnou ránu a Bradyho zasténání.

„Ach, bože,” vydechla, ohromená spíš rychlostí, kterou se to všechno přihodilo, než aktem násilí samotným. Zjistila, že hledí dolů na Bradyho ležící tělo. Zvedl se na lokti, lapaje po dechu a pohlédl na Trenta, který stál nad ním.

„Teď si rozumíme?” zeptal se Trent.

„Ty bastarde, vždyť ona tě jen využívá!” Brady namáhavě vstal, zuřivě si začal oprašovat šaty a po chvíli odkulhal zpět do domu.

„Co když tě dá k soudu?” zeptala se Filomena s obavami.

„Věř mi, že nedá.” Když spatřil její ustaraný výraz, zavrtěl hlavou. „Rozhodně nebude nikomu chtít vysvětlovat, jak k tomu došlo. Je to příliš pokořující.”

Filomena se kousla do spodního rtu a na chvíli se zamyslela. „Máš pravdu. Brady by nesnesl, kdyby měl takto pokořit sebe sama.”

„Ano.”

Úzkostně na něho pohlédla. „Nu, nenapínej mě. Kolik jsi toho

slyšel?”

Následovala krátká pauza. „Dost. Pro mě ovšem bylo důležité jen to, že se za mě provdáš.”

„Právě toho jsem se bála,” povzdechla si Filomena. „Je mi to moc líto, Trente. Jenom mně to bezděky uklouzlo. Nepřemýšlela jsem přitom, opravdu. Chtěla jsem Bradyho přesvědčit, že o něho nemám zájem a on začal povídat něco o milostných pletkách mezi mnou a tebou, no a ze mě to prostě vyhrklo.” Vzala svou sklenici s vínem a napila se na kuráž. „Někdy jednám dost impulzivně. Starý zvyk.”

„Já ten pocit znám.” Přistoupil k ní a nepřítomně si mnul prsty. Oči se mu leskly v měsíčním světle. „Občas taky dělám impulzivní věci. To ovšem neznamená, že jich pak vždy lituju. Jak je to s tebou?”

Pohlédla na něj se zřetelnou a upřímnou touhou v očích a její prsty pevněji sevřely sklenici s šampaňským. „Já taky ne. Myslím, že… vlastně nejsou vždycky tak impulzivní. Někdy jsou to prostě věci mého podvědomí, které tam dlouho dřímají a pak se najednou bez varování vynoří na světlo.”

Trentovy oči zněžněly, ale neztratily nic ze svého lesku. Zvedl ruku a pohladil ji po tváři. „Řekni mně tu velkou pravdu, která se z tebe bez varování vynořila,” naléhal na ni.

„Já. když jsem mluvila s Bradym, uvědomila jsem si, že jsem se do tebe zamilovala.”

Trent zabořil rty do jejích vlasů. „Tomu nejsem schopný uvěřit.”

„Vím, je to pro tebe překvapení,” řekla spěšně, „ale já -” Umlčel ji svým prstem na rtech. „To je v pořádku, miláčku.

To je v pořádku, věř mi. Ale stalo se to tak rychle. Asi z toho

jsem v šoku.”

„Myslíš, že to bylo rychle?”

Usmál se. „Já se do tebe zamiloval během prvních pár hodin po našem seznámení, skřítku.”

„Skutečně, Trente?”

„Skutečně. Dlouho jsem věděl, kam mířím a přísahal jsem si, že ke stejnému rozhodnutí přivedu i tebe. Ale abych pravdu řekl, myslel jsem, že ti to bude trvat o hodně déle. Protože jsi projevovala takový nezájem o lásku a manželství, domníval jsem se, že dostat tě k oltáři, ode mne bude vyžadovat mnohem větší úsilí.”

„Jsi zklamaný snadným vítězstvím?” usmála se na něj.

„Žertuješ? Naopak jsem rád, že jsi tak rychle dostala rozum. Ušetřilo mně to spoustu práce.”

Objala ho a přitiskla se k němu s prudkou touhou. „Ach, Trente, já jsem tak šťastná. Nemohu tomu věřit. Vůbec jsem si neuvědomila, kam to všechno směřuje. Musela jsem být slepá. Můj bože, nikdy v životě jsem k nikomu necítila něco takového jako k tobě. Proč jsem to nepochopila dřív?”

„Dávala sis příliš záležet na tom, aby sis mě držela hezky od těla, a celému Gallant Lake jsi zatím ukazovala, jaká se z tebe stala dáma. Neviděla jsi strom, protože ses dívala na celý les.”

„Takový velký strom!” zasmála se. „Takže jsi mě vzal do Portlandu a tím sis zajistil, že na chvíli budu věnovat pozornost jen tobě, viď? Jsi velmi chytrý muž.”

„Já vím.”

Zvedla k němu oči plné radosti. „Přinutit mě zamilovat se do tebe je jedna věc, jenomže já Bradymu právě řekla, že se za tebe provdám. To je něco docela jiného. Jsi dost chytrý na to, aby sis dokázal udržet moji lásku a přitom se vyhnul sňatku?”

„Já se sňatku s tebou vyhýbat nechci,” řekl jí s drsnou vášní a dychtivě ji políbil. Když konečně odtrhl svá ústa od jejích, s uspokojením jí pohlédl do očí. „Právě to jsem chtěl. Už se z toho nevymluvíš. Řekla jsi to Bradymu, to znamená, že všichni na večírku už to vědí. Předpokládám, že co nevidět se tu objeví tvoje rodina, aby se přesvědčili, jestli je to pravda.”

„Nezdá se, že bys z toho byl moc nervózní.”

„Nejsem,” řekl. „A ty?”

Filomena vážně zavrtěla hlavou. „Ne,” zašeptala. „Přesně po tomhle jsem vždy toužila. Nikdy bych si to nepomyslela, ale je to tak. Trente, je toho tolik, o čem si spolu musíme promluvit. Chtěla bych vědět -”

„Filomeno! Trente! Co se to k čertu děje?” Přes terasu k nim dolehl hlas Ameryho Cromwella.

Trent se k němu otočil s Filomenou v náručí. Za Amerym šla Meg a Shari a usmívající se Jim Devore. Strýček George a teta Agnes uzavírali řadu. George mával lahví šampaňského a sháněl

se po sklenicích. Za nimi na terasu vyšlo pár dalších lidí se zvědavými výrazy v obličejích.

Trent přehlížel shromážděný dav. „Vidím, že na malém městě je skutečně obtížné udržet věci v tajnosti, že ano?”

Následujícího odpoledne se Trent pohodlně opíral o kmen stromu nedaleko břehu a Filomena ležela v jeho náručí. Jednou rukou ji objímal, zatímco druhou občas hodil oblázek do jezera.

„Jsi si jistý, že to, co děláme, je správné?” zeptala se Filomena. „Možná bychom měli počkat, až bude mít Shari po svatbě a teprve pak oznámit naše zasnoubení. Nechci ji obírat o nic ze vší té slávy.”

Trent se usmál. „S tím si nedělej starosti. Shari z toho byla vyjevená, stejně jako celá rodina. Mít svatbu před ní by možná nebylo férové, ale myslím, že nikdo nebude proti našemu oznámení zásnub.”

„Jsi si tím jistý?”

„Určitě. Měl jsem důkladný rozhovor s tvým otcem.”

„Co jsi mu/?” Nadzvedla se, aby mu mohla pohlédnout do očí. „Co to znamená, že jsi s ním měl důkladný rozhovor? O čem? A proč beze mě?”

„Nebyla jsi při tom, protože jsi dnes nevstávala v půl šesté, abys s námi šla na ryby.”

„Kdybych věděla, že chcete hovořit o něčem důležitém, dala bych si tu práci,” zamumlala Filomena.

„Byl to čistě mužský rozhovor,” řekl Trent vesele. „Opravdu? A o čem jste si vy dva mužští spolu povídali?”

„Především o tom, jak rádi všichni jsou, že si tě vezmu. Celá rodina si o tebe může přestat dělat starosti. Víš, už nejsi nejmladší. Je sice dobré být úspěšnou ženou se skvělou kariérou, ale tvoje rodina je přesvědčená, že taky potřebuješ manžela. Jsou moc rádi, že ses takto rozhodla. Jenomže já v nich všech vycítil taky nesmírnou úlevu.”

Filomena se dala do srdečného smíchu a začala do něj nemilosrdně bušit. „Arogantní, egoistický chlape.” Její malé údery se na něj snášely jako pražená kukuřice.

Zasmál se a chytil ji za obě zápěstí. „Hej, jak se to chováš k člověku, který bude tvým pánem a vládcem?”

„Ty se v tom začínáš vyžívat, viď?” škádlila ho s lesknoucíma se očima. „Netušila jsem, že jsi tak dychtivý dostat se pod chomout.”

Jeho výraz zvážněl. „Já zas neměl tušení, že ty se tak nadšeně chceš stát manželkou.”

„Nechtěla jsem,” připustila. „Život mně poskytoval plné uspokojení. Domnívala jsem se, že to je vše, co chci a potřebuji.”

„A když jsi pomyslela na manželství, vždycky sis vzpomněla na to, jak jsi před devíti lety našla Paxtona a Glorii,” dořekl za ni.

Filomena přikývla.

„Taková scéna by traumatizovala každého.” Trent si natáčel na prst pramen jejích vlasů. „Zvláště pak ženu tak citlivou, jako jsi ty, miláčku.”

„Co tím chceš říct?”

Usmál se na ni. „Předvádíš se tu v těch svých ukázkových šatech a máš spoustu sebejistých řečí, ale hluboko uvnitř jsi stále v mnoha ohledech hodně zranitelná. Je to v tobě a stále bude.”

„Jak to víš?” zeptala se. „Cítím to pokaždé, když tě vezmu do náruče. Nevím o tobě všechno, ale vím to, co je důležité.” „Jako například?”

Pohlédl jí do očí a jeho pohled zněžněl. Jednou dlaní se lehce dotkl jejího ňadra, vzal je do dlaně a začal je hladit, dokud bradavka neztuhla vzrušením pod látkou kombinézy s tropickým vzorem, kterou Filomena měla na sobě. „Vím, že jsi v uplynulých letech měla strach dát se jakémukoliv muži, ale když ses konečně dala mně, udělala jsi to cele. Vzdala ses mně tělem i duší a s naprostou upřímností. Nikdy předtím jsem se necítil tak chtěný a žádoucí jako s tebou. Tohle bys nikdy nedokázala, kdybys byla sobecká, tvrdá nebo bez emocí.”

Filomena se nadechla. „Já o tobě taky vím pár věcí,” podařilo se jí říct mírně vyzývavě.

„Opravdu?”

Rychle přikývla. „Jsi dobrý člověk, čestný, takový, kterému mohu důvěřovat. V některých ohledech jsi tvrdý, možná až přísný, ale já doufám, že manželství tě změní.”

„Myslíš?”

„Hmm.” Zamyšleně se odmlčela. „Jedinou věcí, kterou si nejsem jistá, je to, proč si mě vlastně chceš vzít.” Letmo se ústy dotkl jejích rtů. „Vidíš, právě teď se projevila ta tvoje nejistota. Shari měla pravdu, nikdy se z toho, co ti Paxton v devatenácti provedl, docela nevzpamatuješ. A navíc jsi během uplynulých let poznala spoustu mužů, které jsi nezajímala ani tak ty, jako společnost Cromwellová a Sterlingová. Není divu, že si nejsi příliš jistá, co se mužů týče. Já to ale mohu napravit.”

Filomena obrátila oči v sloup. „Proboha. Ty jsi o mně mluvil taky s mou sestrou? Tak víš co, až příště zas budeš mít nějaké otázky ohledně mojí maličkosti, zeptej se raději rovnou mě,

ano?”

„Jasně.”

„Tak dobrá, teď mi pověz, proč si mě chceš vzít,” řekla neústupně.

„Jsi chytrá, sexy a k pomilování. Jaké další důvody potřebuju?”

„Evelín Reeceová mně říkala, žes celý rok hledal ženu přesně takovým způsobem, jakým pátráš po vhodných pozemcích pro Asgarda.”

Trentův shovívavý úsměv odumřel a jeho obočí se zvedlo v mírném nesouhlasu. „Mně se zdálo, že jste s Evelyn na té toaletě byly nějak podezřele dlouho.”

Filomena se na něj spokojeně podívala. „Nu, teď aspoň víš, jaké to je, když si o tobě lidé povídají za tvými zády.”

„To si budu pamatovat.” Bylo zřejmé, že Trent tím, co se o něm Filomena dozvěděla, moc nadšený není.

„Nu?”

„Co nu?” zeptal se.

„Strávil jsi poslední rok hledáním vhodné manželky?”

V jeho očích se zableskl výraz nespokojenosti, ale nepokoušel se před její otázkou couvnout. „Ty chceš vědět, co jsem dělal celý rok? Dobrá, tak já ti to povím. Rozhodl jsem se, že už je čas.”

„Čas oženit se? Ty ses prostě jenom rozhodl, zeptala se, zmítaná nevírou a smíchem dohromady. „Tak, teď už to chápu. Velký byznysmen se rozhodne, že se ožení, takže začne po potenciální manželce pátrat stejným způsobem jako po vhodném pozemku. To je nádhera. To se mně líbí.”

Zabručel něco o jejím smyslu pro humor a pak se odhodlaně pustil do svého vlastního vysvětlování. „Je mně šestatřicet, miláčku. Až doposud jsem se věnoval jen své kariéře. Po katastrofě, kterou bylo moje první manželství, jsem se do dalšího ženění nehrnul. Domníval jsem se, že mám stále spoustu času na to, abych si našel jinou ženu a měl svou rodinu, ale jednoho rána jsem se probudil, rozhlédl se kolem sebe a uvědomil si, že všechno, co je v lidském životě důležité, mi proklouzává mezi prsty. Nezbývalo zas tolik času, kolik jsem si myslel. Moje kariéra je pro mě důležitá, jenomže existují i další věci. Chtěl bych ve svém životě mít někoho jiného. Chtěl bych ženu, která by mě měla ráda. Takovou, ke které bych se každý den mohl vracet a sdílet s ní všechno dobré i zlé. Připadá ti to moc divné?”

„Ne.”

„Tak proč se tak zuřivě snažíš, aby ses nedala nahlas do smíchu?” zeptal se nešťastně.

„Musím se smát tomu, že sis začal hledat ženu tak metodickým způsobem. To je roztomilé.”

„Roztomilé?”

„Ano,” odpověděla rozhodně. „Takové dojímavě nevinné. Nu, pokračuj, pověz mi, proč to nevycházelo. Evelyn říkala, že jsi toho sám od sebe nechal.”

„Až se dostanu zpátky do Portlandu,” řekl Trent, „budu si s Reecem muset promluvit o tom, že jeho žena má sklon k přílišné upovídanosti.”

„Neblázni,” řekla Filomena dobrosrdečně. „Evelín se ti jen snažila pomoct. Teď mně řekni, proč to tvoje velké pátrání nevyšlo.”

Trent pokrčil rameny. „Nenašel jsem žádnou, se kterou bych se zatoužil oženit. Možná jsem vypadal moc přísně. Opravdu nevím. Možná jsem se obával, že narazím na někoho, kdo si mě bude chtít vzít jen kvůli mému postavení u Asgarda, ne kvůli

mně samotnému. Ať byl důvod jakýkoliv, nikdy to nevyšlo. Nechal jsem toho a vrátil se k obvyklé rutině. A pak jsem se rozhodl, že potřebuju hezky dlouhou dovolenou. Přišel jsem sem a ty jsi přijela rychlostí světla v tom svém Porschi, no a všechno začalo hezky rychle zapadat do sebe.”

Zdál se tolik spokojen sám sebou, že Filomena se musela znovu dát do smíchu. Jeho ruka na jejím ňadru se pohnula a její smích se změnil v tichý sten rozkoše. Trent ji položil na jehličí.

„Trente?”

„Hmm?” Byl až příliš zaneprázdněn rozepínáním její kombinézy.

„Kdy chceš, abychom se vzali?” zeptala se Filomena váhavě.

„Co možná nejdříve.” Vrchní část už měl rozevřenou a začal rozepínat široký pásek. Mírně se zamračil a pohlédl jí do obličeje. „Proč? Chtěla jsi velkou svatbu jako Shari?”

„Ne.”

„To je dobře. Nevidím žádný důvod, proč bychom nemohli uspořádat něco menšího do pár týdnů. Ty ano?” Usmála se na něho, vrtíc hlavou. „Ne.” „Myslím, že mně budeš dobrou manželkou, Filomeno Cromwellová.” „Proč si to myslíš?”

„Víš, kdy máš říct ne a kdy ano.” Vzal její ztvrdlou bradavku do úst.

Filomena mu prudce vjela prsty do vlasů, vzpínajíc se pod jeho polibkem. „Ach ano, Trente.”

Pomyslel si, jak nádherný je zvuk slůvka „ano” na jejích rtech a sám se brzy začal roztápět v žáru a sladkosti Filomenina těla. Nikdy se toho zvuku nenabaží, bez ohledu na to, jak dlouho bude žít.

Jakási část v něm stále ještě nemohla uvěřit takovému štěstí. Vztah mezi ním a Filomenou vykrystalizoval tak neočekávaně a náhle, že z toho byl stále ještě mírně ohromený. Když se Filomena jednou rozhodla, jednala rychle. Chytrý člověk se ale štěstí nevyptává, když mu přijde do cesty, pomyslel si v duchu. Filomena je tady, v jeho náručí a provdá se za něho. To je nyní jediné, na čem záleží.

Shariina svatba se konala o dva dny později. Všechno probíhalo jako na drátkách, což nepřekvapilo nikoho, kdo znal organizační talent Meg Cromwellové. Pozvali každého v městečku a všichni také přišli. Svatební hostina se konala v country klubu a rozměrný bufetový stůl byl znovu a znovu doplňován, aby stačil nakrmit dav hladových hostí.

Asi hodinu po začátku hostiny se Filomena ocitla na okamžik o samotě se svou matkou, která s neúnavnou energií řídila všechno kolem.

„Všechno je naprosto dokonalé, mami. Zařídila jsi to nádherně. Nevypadají spolu Shari a Jim úžasně?” *

Meg přikývla a s mateřským uspokojením pohlédla na svou půvabnou blonďatou dceru uprostřed davu svatebních hostí. „Dokonale. Milý pár. A jsou spolu tak šťastní. Jim bude Shari výborným

Filomena se napila šampaňského. „Myslím, si že máš pravdu.” „Trent ti také bude skvělým manželem. Jsem tak ráda, že vy dva jste se poznali. je to dobrý člověk. Myslím, že nikoho lepšího sis najít nemohla.”

„Já vím,” řekla Filomena s úsměvem, a aby změnila téma, pokračovala: „Všimla sis, že přišli opravdu všichni? Je tu dokonce Brady Paxton s manželkou. To mě překvapuje.”

„A proč by neměli přijít?” zeptala se Meg ohromeně. „Vypadalo by to velmi divně, kdyby nepřišli. Lidé by o tom mluvili a to by se Paxtonovým určitě nelíbilo.”

„Zřejmě jim stačily ty klepy o Bradym a mně.”

„Nech toho. Ty řeči přestaly hned, jakmile Trent oznámil vaše zasnoubení. Vlastně si myslím, že skončily ještě předtím. Od té doby, co jste s Trentem byli v Portlandu, neslyšela jsem o tobě a Bradym ani slovo. Díky bohu, že ten muž vzal otěže do svých rukou. Dělala jsem si takové starosti.”

„Na tvém místě bych si dělala starosti spíš o strýčka George a tetu Agnes.” Filomena významně pokývla hlavou směrem k jejím příbuzným, kteří hlasitě konverzovali s velkou skupinou na druhé straně místnosti. Byla tam i Glorie Paxtonová, oblečená v

těsných úpletových šatech. Uviděla mezi nimi i Trenta. Zdálo se, že se s Georgem skutečně dobře baví.

Meg začala panikařit. „Co si to tam ti dva povídají? Přísahám ti, Fil, že jestli dnes udělají nějakou ostudu, vlastnoručně je oba uškrtím.”

„Na nějakou neplechu jsou příliš hlasití. Zřejmě se jenom dobře baví.” Pane bože, jdu George trochu usměrnit, než vyleze na stůl nebo provede něco jiného. Musím říct otci, aby jim už nenaléval šampaňské.” Meg zamířila k davu. Na chvíli hleděla za svou matkou, pak se s mírným úsměvem otočila a začala si na talířek nandávat další pohoštění z bufetového stolu. Přes místnost k ní doléhal smích strýčka George. Když ke skupině přišla Meg, jeho smích mírně ztichl. Filomena matce rozhodně nezáviděla úkol dávat na strýčka George pozor, byl to velký bouřlivák a když se dostal do ráže, dával to všem kolem sebe náležitě vědět.

Filomena si vzala kousek krémového sýra a pár krevetových jednohubek, když vtom uslyšela, jak strýc George říká něco o věnu. Zastavila se s jednohubkou na polovině cesty k ústům a zaposlouchala se s ohromeným překvapením, které se rychle měnilo v šok.

„Nemyslete si, že bychom dopustili, aby se naše dvě neteře vdaly bez řádného svatebního daru,” zvolal strýc George nahlas. Usmál se nejdřív na Shariina nového manžela, pak na Trenta. „Agnes a já jsme si tuhle zprávu šetřili, protože jsme chtěli, aby to bylo překvapení. Pravda je taková, že před několika lety jsem koupil dva pozemky na pobřeží. Říkal jsem tehdy Agnes, že to je dobrá investice a měl jsem pravdu. Jako obvykle. Neostýchám se říct vám, že obě parcely dnes mají hodnotu slušné sumičky. A já s Agnes teď dáme každé z našich neteří smlouvu na jeden pozemek jako svatební dar. Co vy na to?” George a Agnes se rozhlíželi kolem sebe v nadějném očekávání.

Nebyli zklamaní. Všichni propukli v srdečné gratulace. Filomena uslyšela Shariin výkřik překvapení. Její manžel vypadal ohromeně, ale potěšené. Filomenini rodiče vrtěli hlavou v pobaveném údivu.

Jenomže pak se Filomenin pohled střetl s Trentovým, a v tom okamžiku ucítila, jak jí přeběhl mráz po zádech.

Hleděl na ni přes hlavy lidí a v jeho očích nebyla ani špetka pobavení, žádné potěšení nad Shariiným a Filomeniným nově nabytým bohatstvím. Místo toho v jeho výrazu spatřila podivný, neodpouštějící hněv. Byl to výraz, který u něho nikdy předtím neviděla. Vyděsil ji tak, jako nic už hodně dlouho.

Trent pohlédl směrem k terase a pak zpět na ni. Zpráva byla jasná. Ne zpráva, pomyslela si. Je to rozkaz. Chce s ní mluvit na terase. Téměř nepostřehnutelně přikývla a pomalu se vydala davem na terasu.

Jenomže to nebyl Trent, kdo tam na ni čekal poblíž otevřených dveří. Byla to Glorie Paxtonová. Její obličej byl zrudlý a bylo zřejmé, že už vypila víc než dost. Oči se jí nebezpečně leskly.

„Nazdar, Glorie, doufám, že se dobře bavíš.”

„Abych pravdu řekla, bavím se až moc dobře, teď když jsem se dozvěděla pár velmi zajímavých věcí.”

„To je dobře. Napadlo mě, že si půjdu na chvíli odpočinout od toho hluku.” Filomena se pokoušela druhou ženu obejít. Glorie jí dovolila proklouznout vedle sebe, ale pak se jí vydala v patách.

„Vidím, že už na sobě nemáš žádné z těch šatiček pro děvky, které navrhuješ ty a ta tvoje přítelkyně.” Glorie přejela zlomyslným pohledem po decentně střižených žlutých šatech, které Filomena měla na sobě. „Nechceš způsobit skandál na svatbě své sestry, co? Napolo jsem očekávala, že se objevíš v harémovém závoji nebo uzoučkých bikinách, jenomže s tím by tvůj snoubenec zřejmě nesouhlasil, že ano?”

Filomena pomalu počítala do deseti a v duchu si slíbila, že Glorii Paxtonovou nestrčí do bazénu, alespoň ne do té doby, než Shari a Jim z hostiny odejdou. „Pokud ti to nevadí, Glorie, ráda bych chvíli byla o samotě. Bylo to rušné odpoledne.”

„Nejenom odpoledne, ale taky rušná dovolená, viď, Fil?” pokračovala Glorie škodolibě. „Měla jsi plné ruce práce. Nejdřív ses pokoušela svést Bradyho, jenomže to se ti nepodařilo. Nikdy tě nechtěl. Chtěl jenom mě, od samého začátku. S tebou před devíti lety jen zabíjel čas.”

„Glorie, myslím, že bychom tenhle rozhovor raději měly ukončit, než bude ještě víc trapný.”

„Ty si připadáš trapně, Fil? Tomu stěží věřím. Naposledy jsi vypadala trapně, když jsi našla mě a Bradyho v posteli. Nikdy jsem ti neřekla, že tu malou scénu jsem vymyslela já? Věděla jsem, že Bradyho přijdeš navštívit. Volala jsem k vám domů, abych si to ověřila. Pak jsem na místo přijela první a připravila jsem pro tebe velkou postelovou scénu. Vyšlo to jako kouzlem. Brady už delší dobu uvažoval o tom, že zasnoubení s tebou zruší, a když jsi nás pak našla, musel jednat.”

Filomena si povzdechla. „Tehdy mně to možná vadilo, ale dnes už ne.”

„Nikdy nezapomenu na tvůj výraz. Vypadala jsi jako pes, který od svého pána právě dostal kopanec do zubů. Jenomže od té doby ses změnila v pěkně tvrdou náturu, co? Jsi teď mnohem chytřejší než za starých časů. Vrátila ses a chtěla jsi ulovit mého manžela, jenomže jsi zjistila, že to je mnohem obtížnější než přimět Ravindera, aby ti nabídl sňatek, že ano?”

„Glorie, nevíš, o čem mluvíš. Myslím, že už bys neměla pít další šampaňské.”

„O mě se neboj. To spíš o sebe. Protože tentokrát sis ukousla mnohem větší sousto, než dokážeš strávit. Ravinder není blázen a teď, když zjistil, že sis s ním jenom zahrávala, určitě nadšený nebude. Pravděpodobně ti zakroutí krkem.”

Filomena, která se právě chtěla otočit a vrátit se do přeplněné místnosti, se zastavila a ohromeně na ni pohlédla. „O čem to proboha mluvíš, Glorie?” zeptala se. Věděla ale, o čem mluví.

„Netvař se tak hloupě a nevinně. Ten samý pohled jsi měla před devíti lety. Nesmažeš to, Fil. Teď je z tebe velká dáma a víš, co děláš. Už to není tajemství. Všichni jsme slyšeli, co nám tady právě řekl tvůj štědrý strýček George. Už je to jasné, Fil. Teď přesně vím, co jsi měla v úmyslu.”

„Co tím myslíš?” Filomena udělala krok směrem ke Glorii. Její hlas byl zlověstně tichý, ale Glorie si toho nevšímala. „Co jsem podle tebe měla v úmyslu?”

„Je to jasné.” Glorie mávla rukou a trocha šampaňského z její sklenice vystříkla na podlahu. „Rozhodla ses najít si způsob, jak

se dostat k pozemku, který ti strýc a teta chtějí dát, až se vdáš, že ano? Bylo tak dojemné poslouchat strýčka George a tetičku Agnes, jak mluví o tom svém svatebním dárečku pro tebe a Shari, dvě báječné neteře, které jsou jim téměř dcerami.” Gloriina ústa se divoce zkřivila. „Nevíš, o čem mluvíš.”

Glorie však Filomenin protest ignorovala. Její hořký pohled sklouzl z Filomeny na muže, který se objevil ve dveřích. Pohrdavě se na Trenta usmála. „Tak co, Trente? Byl jsi překvapený, když ses dozvěděl, že Filomena dostane cenný pozemek na pobřeží? A jediné, co pro to musí udělat, je vdát se. Jaké štěstí, že ses k tomu připletl zrovna ty, co? Musím přiznat, že jsem ráda, že jsi to udělal. Kdybys ji nechtěl ty, pokoušela by se o Bradyho. Je jasné, že potřebuje mužského, jakéhokoliv, aby tu parcelu dostala.”

Gloriin obličej se zkřivil ve směsici hněvu a slz. Mrštila svou sklenicí se šampaňským o zem a proběhla kolem Filomeny a Trenta. O okamžik později zmizela v davu uvnitř.

Filomena se pomalu otočila a pohlédla do zamračeného

Trentova obličeje. Hledala v jeho výrazu pobavení či snad shovívavost, ale neviděla nic. Lahvově zelené oči byly naprosto nečitelné. Hleděl na ni, jako by byla příkladem neznámé životní formy. Filomeny se zmocnil ošklivý pocit.

„Trente, nedívej se mě takto, prosím,” řekla tiše.

„A jak se na tebe mám dívat, Filomeno?”

Zmateně zavrtěla hlavou. „Proč jsi tak vyvedený z míry tím, co řekl můj strýc?”

„Jak dlouho jsi o tom pozemku věděla, Fil?”

Bezmocně na něj pohlédla. „Věděla jsem, že teta a strýc mají nějaké pozemky, ale netušila jsem, že je chtějí použít jako svatební dar pro Shari a mě. Ale i tak, co je na tom divného? Co se děje? O čem přemýšlíš?”

„Přemýšlím o tom, jak hodně jsi potřebovala balík peněz, abys mohla financovat svoje ambiciózní plány na rozšíření firmy Cromwellová a Sterlingová. Vzpomínám si na to, jak zklamaná jsi byla, když ti Glenna tuhle telefonovala a sdělila ti, že banka vaši žádost o půjčku zamítla.”

Filomena zbledla. „Trente, snad si nemyslíš, že -” „Vzpomínám si na to, že to bylo těsně poté, co ses dozvěděla, že nedostanete půjčku od banky, kdy jsi oznámila, že se za mě provdáš. Myslím si, že to velice dobře vysvětluje tvůj náhlý obrat v přístupu k lásce a manželství. Marně jsem přemýšlel o tom, co tě tak rychle přinutilo změnit názor. Měl jsem vědět, že moje takzvané snadné vítězství bylo až příliš snadné.” „Trente.”

„Tak mně tedy pověz, Filomeno,” pokračoval stroze, „proč jsi tak najednou změnila názor po devíti letech zarputilého prohlašování, že nemáš zájem stát se něčí manželkou?”

O Filomenu se poprvé v životě pokoušely mdloby. Bylo to mnohem horší než ten strašný okamžik, kdy spolu našla Bradyho a Glorii. Celým jejím tělem lomcoval mrazivý strach. V duchu už předem přicházela ke zřejmému závěru této strašné scény. Tohle se nesmí stát. Ne mezi ní a Trentem.

„Dobře víš, že nemohu nic dokázat,” řekla agonizujícím šepotem. „Můj strýc a teta vždycky měli rádi překvapení. O jejich investicích do pozemků jsem věděla odjakživa.”

„Po devět let ses víc zajímala o kariéru než o manželství. Pak jednoho léta najednou potřebuješ peníze pro svoje veledůležité podnikatelské plány. Banka odmítne dát ti půjčku, ale ty jsi příliš hrdá a nezávislá, než abys někoho požádala o peníze. A tak sis vzpomněla na pozemek, který dostaneš, když se vdáš. Možná jsi už docela zapomněla, že ho máš, protože jsi za něj až doposud nebyla ochotná zaplatit manželstvím. Jenomže teď ty peníze skutečně potřebuješ. A manželství se mnou by nemuselo být tak špatné. Konec konců, jde nám to v posteli, máme hodně společných zájmů a rodině se líbím. A když to nevyjde, co z toho? Na to je přece rozvod, mám pravdu?”

„Přestaň, Trente. Okamžitě přestaň. Neříkej už ani slovo.” Filomena si dlaněmi zakryla uši v marném pokusu zastavit nezastavitelné.

Přistoupil k ní blíž, popadl ji za zápěstí a stáhl jí ruce k bokům. „Proklatě, Filomeno, to si opravdu myslíš, že jsem takový idiot?”

Filomenin hněv vytryskl tak prudce, jak se to nestalo od dob jejího dětství. Tentokrát byl výsledek mnohem silnější, protože v sobě obsahoval plné odhodlání a hněv dospělé ženy.

„Nech mě být!” vykřikla a vytrhla se z jeho sevření. Trent byl ohromen prudkým, násilným způsobem, kterým se osvobodila. Ustoupila od něj. „Ty máš ale nervy, ty arogantní bastarde! Sám vyžaduješ důvěru ode všech, včetně mě. Trváš na tom, aby si všichni vážili tvé cti a tvého slova. Jsi tak hrdý na tu svou naleštěnou poctivost! Zato ty nikomu důvěřovat nemusíš. Dokonce ani ženě, kterou, jak tvrdíš, miluješ. Já ti mám bezvýhradně věřit, ale tebe se to netýká, co? To tedy ne. Já prý ti mám dát důkaz, že se mně dá věřit!”

„Filomeno…” vykročil k ní, ale zastavil se, když zvedla ruce.

„Zůstaň stát, Trente. Nepřibližuj se ke mně. Vím, co chceš

říct.”

„Myslíš?” odsekl hněvivě.

Hrdě přikývla. „Ach ano. Vím, co bude následovat. Zrušíš zasnoubení, to je přirozené. Člověk tak vážený, hrdý a čestný si přece nevezme takovou malou hnusnou intrikánku, jako jsem já. Neboj se, neudělám scénu. Už jsem přežila jedno zrušené zasnoubení, a přežiju i další. Jenomže tentokrát to bude jinak?

Slyšíš?”

„Zmlkni, Filomeno,” procedil sevřenými zuby. „Chci ti říct pár dalších věcí.”

„Já je slyšet nechci. Vím, co mně chceš říct. Jenomže můžeš počkat, až moje sestra bude mít po svatbě. Chápeš to? Můžeš počkat, až odjedu pryč z města. Nechci to absolvovat znovu. Nechci dnes večer zažít před celým Gallant Lake stejné pokoření jako před devíti lety. Už jednou jsem to zažila a nedopustím, aby mně to nějaký muž provedl znovu. Vím, že chceš zasnoubení zrušit. Budeš ale zticha, dokud nevypadnu z města.” „Filomeno!”

„Dlužíš mně to, Trente,” připomněla mu neústupně. „Vzpomínáš si? Dlužíš mně to od toho večera, co jsi mě donutil převléknout se. Jsem si jistá, že člověk jako ty svoje slovo dodrží. Jediné, co po tobě chci, je abys své oznámení o zrušení

zasnoubení pozdržel, dokud si nesbalím věci a neodjedu do

Seattlu.”

Natáhl se po ní, ale Filomena uklouzla před jeho prsty těsně předtím, než ji mohl sevřít a pevně stisknout. Nechala ho tam stát s dlaní plnou vzduchu.

DEVÁTÁ KAPITOLA

Trent Ravinder byl zmítán mezi žhavým hněvem a mrazivým strachem. Nikdy v životě nezažil tak nepopsatelnou směsici emocí, které ho téměř ochromily. Stál na kraji davu, v prstech svíral sklenici s šampaňským a hleděl na Filomenu, jak tančí s kýmkoliv, kdo ji o to požádal.

Ani na okamžik nebyla volná. Šla z náruče jednoho muže ke druhému, oči se jí nebezpečně leskly a její úsměv byl nepřirozeně zářivý. Otáčela se na parketu a rudé vlasy jí volně poletovaly kolem hlavy v záplavě ohně řinoucí se po jejích zádech. Zlatavá sukně z hedvábí se dráždivě vlnila kolem jejích stehen a na nohou se jí stříbřitě leskly řemínkové boty na vysokém podpatku.

Byla nedotknutelná a nedosažitelná, dokonce i tehdy, když ji k sobě jeden z jejích partnerů tiskl při pomalém tanci. Byla oslnivou královnou elfů, čarovným stvořením, ženou, která mučila smysly každého muže těsně mimo jeho dosah.

Jen na chvíli mně dovolila objímat ji a držet v bezpečném sevření svých paží, pomyslel si Trent. Teď se ale znovu pokouší uniknout. Hluboko ve svém nitru měl pocit, že jestli něco neudělá, Filomena se mu rozplyne před očima jako obláček kouře.

Rozzuřilo ho její skálopevné přesvědčení, že chce zrušit zasnoubení. Tak daleko ve svém uvažování ještě nezašel. Pomyšlení, že možná souhlasila se sňatkem jen proto, aby získala cenný pozemek, ho sice šokovalo, ve svém hněvu se ale nedostal dál než jen k bezprostřední potřebě vyříkat si to s ní a nějakým způsobem ji potrestat za to, že se ho pokusila zneužít.

Stejně ho popudila i její přednáška o důvěře a poctivosti. Kdo si myslí. že je, že ho může poučovat o takových věcech? Tady se

přece jedná o její morálku. Je to ona, kdo se po devíti letech naprosto opačného tvrzení rozhodl, že manželství by nyní mohlo být finančně výhodné.

Trentovy oči se zúžily, když pozoroval dalšího muže, vedoucího si Filomenu na parket. Nejraději by na ni začal křičet. Chtěl jí dát ponaučení, že jeho zneužívat nesmí. Zoufale po ní toužil, ale za žádnou cenu nedopustí, aby ho využila jako příjemnou, užitečnou hračku. Musí skřítkovi povědět, že existují hranice kouzel, která na něj platí.

A ze všeho nejvíc ho rozzuřily Filomeniny obavy, že by ji mohl pokořit na svatbě její sestry. Měla by ho už znát lépe. Měla by mu věřit. Ta záležitost s pozemkem byla věcí jenom jich dvou, nikomu jinému do toho nic není.

Jenomže v okamžiku, kdy na ni rozhněvaně vychrlil svá obvinění, Filomena automaticky přišla k závěru, že už ji nechce. A byla si jistá tím, že má v úmyslu odmítnout ji před celým Gallant Lake.

Přesně tak, jako ji před lety odmítl Brady Paxton. Při tom pomyšlení Trenta zamrazilo. Nikdy by nebyl schopný takto jí ublížit. Miluje ji. A až si to Filomena všechno hezky srovná v hlavě, pozná, že ho taky má ráda. Ale ať je proklatý, jestli dopustí, aby si ho vzala jen kvůli tomu, že to pro ni bude finančně výhodné. Čekal příliš dlouho, hledal příliš pracně a zamiloval se do Filomeny Cromwellové příliš hluboce, než aby jí dovolil provést mu něco takového.

Ožení se s ní, ale bude to podle jeho pravidel. Může se se svým svatebním darem od strýce a tety rozloučit nebo ho může nechat svým budoucím dětem. Je mu jedno, co s ním provede, pokud ho nepoužije k rozšíření své firmy. Bude mu muset dokázat, že si ho bere z lásky.

Filomena na tanečním parketu se zatím jako motýl vznášela v náručí dalšího muže. Trent instinktivně udělal krok vpřed, protože cosi hluboko v něm mu velelo jít k ní a vyrvat ji jejímu tanečníkovi z náruče. Viděl na ní další mužské ruce, třebaže jen ve formálním tanečním objetí.

Zastavil se, frustrovaný a plný hněvu, zatímco taneční vír mu ji unášel pryč. Kdyby teď šel za ní, způsobil by scénu, která by se

pravděpodobně stala místní legendou. Filomena by mu to nikdy neodpustila.

Plný hněvu zůstal stát tam, kde byl. Svatební hostina nebude trvat věčně.

Jenomže když se o hodinu později ženich a nevěsta rozloučili se svatebčany, odešla i Filomena. Než si Trent uvědomil, že v country klubu už není, bylo příliš pozdě. Když přijel zpět do hotelu, byla pryč z města.

Vtrhl do ložnice, kde přespávala a našel ji prázdnou, s výjimkou jednoho stříbrného pantoflíčku, který se dostal pod postel a Filomena ho při spěšném balení zřejmě přehlédla.

Trent stál uprostřed prázdné místnosti, v ruce držel stříbrný střevíček a připadal si jako princ z pohádky o Popelce po bálu.

O tři dny později se Filomena vrátila z nákupu s náručí plnou balíčků. V jejím bytě zvonil telefon, jenomže ona měla plné ruce - dlouhou francouzskou veku, maso, zeleninu a ovoce, balíček čerstvě připraveného ravioli.

Se strachem naslouchala panovačnému vyzvánění. Stála přede dveřmi a pátrala v kapse po klíčích. Nijak nespěchala. Možná to člověk, který volá, vzdá dřív, než vejde dovnitř. Pokaždé, když od jejího návratu z Gallant Lake zazvonil telefon, byla si jistá, že to bude matka nebo otec vyjadřující své zděšení nad zrušeným zasnoubením.

Filomena neměla sílu poslouchat jejich nářky, třebaže věděla, že dříve nebo později jim bude muset čelit. Neustále si říkala, že potřebuje jen trochu času, aby získala zpět svou emocionální rovnováhu, ale pravda byla taková, že v tomto směru nedocházelo k žádnému zlepšení. Její nálada kolísala mezi těžkomyslnými depresemi a prudkým hněvem.

Během prvních čtyřiadvaceti hodin po návratu z Gallant Lake nebrala telefon vůbec. Choulila se v bezpečí svého bytu, tak jako se malá zvířata choulí ve své noře a čekají na stín blížícího se dravce.

Následujícího dne se vzpamatovala natolik, že se na sebe za svou chmurnou náladu rozhněvala. Už přece není hloupá devatenáctiletá holka. Je dospělá, úspěšná, sebevědomá žena a

nedopustí, aby jí kdokoliv takto ubližoval, tím méně nějaký pokrytecký bastard, který si ji chtěl vzít jen proto, že si umínil oženit se.

Utřela si poslední slzy a šla na procházku. Nebylo to příliš, ale byl to začátek. Když se vrátila, našla odvahu znovu začít brát telefon. Nikdo, kdo věděl o fiasku v Gallant Lake, ale nevolal. Divila se, že se neozývají rodiče, ale pak si pomyslela, že to je jen dobře. Tím, že nevolá Trent Ravinder, si hlavu nelámala. Předpokládala, že ten už o rozhovor s ní nestojí. Bastard jeden.

Telefon nadále vyzváněl a Filomena konečně otevřela dveře. Než odložila všechny balíčky a zvedla červené sluchátko, stále ještě zvonil.

„Ano?” zeptala se opatrně, ale už sebejistě.

„Fil? Jsi to ty? Co se stalo? Máš nějaký divný hlas.”

Filomena se uvolnila. „Nazdar, Glenno. Jak víš, že jsem

doma?”

„Volala jsem do Gallant Lake. Tvoje matka říkala, že jsi odjela do Seattlu. Co se děje? Myslela jsem, že v tom nádherném prostředí hodláš strávit ještě pár týdnů.”

„Už jsem se tam nudila. Jak je?”

„Všechno v pořádku. Volám ti jen proto, abych ti řekla, že jsem vyplnila pár dalších žádostí o půjčku, ale než je odnesu do banky, potřebuju tvůj podpis. Chtěla jsem je poslat expres do Gallant Lake, ale protože už jsi doma, myslím, že to nebude problém.”

Filomena pohlédla na hodinky. „Dnes už je příliš pozdě. Přijdu do kanceláře zítra ráno a podepíšu je. Díky, že jsi udělala všechno to papírování, Glenno.”

„Bez problému. Ta první žádost, kterou jsme vypisovaly spolu, byla nejobtížnější. Teď už si to tak neberu. Takové je přece podnikání. Jednou nahoře, podruhé dole.”

„Já jsem tak nerada závislá na bankách,” zamumlala Filomena.

„Já taky. Jenomže protože žádná z nás v poslední době nevyhrála v loterii, nic jiného nám nezbývá. Jak jinak bychom získaly peníze, které potřebujeme?”

„Dobrá otázka,” řekla Filomena smutně. Napadlo ji, že Trent by k tomuto tématu měl pár nechutných poznámek. „Uvidíme se ráno.”

„Jasně. Měj se.” Glenna zavěsila.

Filomena udělala to samé, ale mnohem pomaleji. Nepřítomně se zahleděla na Mount Rainier, na kterou byl výhled z rohového okna jejího bytu a přemýšlela o tom, jak dlouho bude trvat, než opět získá nadšení ohledně ambiciózních plánů firmy Cromwellová a Sterlingová. Teprve tehdy, když se od okna odvrátila, s úmyslem vybalit potraviny v kuchyni, uvědomila si, že v bytě není sama. Příliš pozdě si vzpomněla na to, že ve svém spěchu k telefonu za sebou nezavřela dveře. S pocitem mrazivé hrůzy se otočila ke dveřím, aby se postavila vetřelci.

O zárubeň otevřených dveří se opíral Trent Ravinder. Na sobě měl oblečení, které nosil v Gallant Lake: džínsy, kostkovanou košili a nízké boty. Ruce měl založené na hrudi a nespouštěl z ní oči. Filomena z šoku na pár vteřin ztratila řeč.

„Neměla bys za sebou nechávat otevřené dveře, když přijdeš domů, Filomeno,” poznamenal chladně. „Nikdy nevíš, kdo může jít za tebou.”

„Co tady chceš, Trente?” řekla vyschlými rty, ignorujíc jeho poznámku.

Vešel dovnitř a zavřel za sebou dveře. „To je snad jasné, ne? Přišel jsem dokončit rozhovor, který jsme začali na svatbě tvé sestry.”

Z její mysli zmizelo veškeré zoufalství, vystřídáno prudkým hněvem. „Není k tomu co dodat. Všechno už jsi řekl.” Pohlédla dolů na své prázdné ruce a pak se mu znovu podívala do očí. „Nikdy jsme se nedostali k tomu, abychom si koupili prstýnky, takže ti žádný vracet nemusím.”

„Ty jsi přesvědčená, že chci zasnoubení zrušit, viď?” Zastrčil si ruce do zadních kapes kalhot a začal rázovat po místnosti.

Filomeně se nelíbil způsob, jakým si všechno zvědavě a se zájmem prohlížel, jako by měl právo šťourat se v jejích věcech. Vypadal vedle jejího křehkého nábytku jako obr. „Samozřejmě,” vyštěkla na něj. „Proč by sis měl brát po

penězích lačnící ženskou, jako jsem já? A proč jsi mým rodičům neřekl, že jsme spolu skončili?”

Zastavil se před rafinovanou jednonohou židlí, která vypadala, že se zbortí, jestli se do ní posadí. „Neřekl jsem tvým rodičům, že jsme spolu skončili, protože jsme spolu neskončili.”

Filomena se nadechla. „Nerozumím ti, Trente.”

„Já vím, že ne. Tolik se snažíš vyrovnat s tou velkou scénou odmítnutí, že ses ani nezamýšlela nad tím, že jsem tě vlastně neodmítl.”

„Alespoň jsi to neudělal před všemi těmi lidmi na svatební hostině mé sestry,” odsekla hořce. „Myslím, že bych ti za to měla poděkovat.”

„Neudělal jsem to tehdy a neudělám to ani teď, protože co mě se týče, jsme spolu stále zasnoubení.”

„To nedává smysl, Trente. Proč by ses se mnou chtěl oženit? Jsi přece přesvědčený, že jsem tě zneužila, abych si dopomohla k penězům.”

Podíval se na ni přes místnost. „A zneužila jsi?”

„Ne, proklatě! Nezneužila jsem tě. O tom, že moje teta a strýc mají v úmyslu dát mně a Shari takový svatební dar, jsem neměla ani ponětí. Rozhodla jsem se vzít si tě proto, že jsem prostě chtěla. Nic jiného v tom nebylo.”

„Dokaž to.”

Nechápavě na něho hleděla. „Cože?”

„Hodně jsem o tom přemýšlel, Filomeno,” řekl Trent chladně. „A jsem připravený nechat tě dokázat mi, že tvoje úmysly jsou čestné.”

„Jak šlechetné,” řekla sarkasticky. „A jak to podle tebe mám provést?”

„Jednoduše. Buď ten dar můžeš odmítnout, nebo ho nech napsat na své děti. Je mně jedno, co s ním provedeš, pokud ho ovšem nepoužiješ k rozšíření firmy Cromwellová a Sterlingová.”

Stěží věřila svým uším. Opět v ní vzplanul hněv, se stejnou silou jako před třemi dny. „Jak se opovažuješ?” Její hlas byl stěží ovládaným šepotem. „Jak se opovažuješ? Já ti nemusím dokazovat vůbec nic, ty hnusný, arogantní namyšlenče! Pokud ti má někdo něco dokazovat, tak jsi to ty sám, který mně věříš tolik

jako králík hadovi. Ty si myslíš, že bych se provdala za muže, který vůči mně má tak málo důvěry? Já že bych ti měla něco dokazovat?”

„Před třemi dny jsi říkala, ze mě miluješ.”

„To bylo před třemi dny. Teď jsem o hodně starší a moudřejší.”

Postoupil o krok kupředu. „Myslíš? To je pro tebe tak snadné přestat někoho milovat? Proč jsi tedy tolik chtěla, abych neoznamoval zrušení našeho zasnoubení, než odjedeš z města? Kdybys mě nemilovala, proč bys z toho měla takový strach?”

Trent stále postupoval kupředu a Filomena před ním začala couvat. Její emoce se staly chaotickou džunglí. Chtělo se jí křičet a plakat zároveň. Bylo to na ni příliš. Trent nemá právo tohle jí dělat. Ona je tu bezbrannou obětí, ne on. „Nechtěla jsem, aby mě další muž znovu pokořil před celým Gallant Lake. Dokážeš to pochopit?”

„Já tě nepokořil. To ty jsi chtěla pokořit mě, tím že jsi plány na sňatek míchala s obchodními. Když už mluvíš o pokoření, proč si to neprohrát z mého pohledu?”

„Z tvého pohledu! Mám ti říct, jak to vypadá z mého pohledu? Já to vidím tak, že ses prostě čistě obchodně a pragmaticky rozhodl, že se tento rok oženíš, protože jsi dospěl k názoru, že je načase, abys už konečně měl manželku a rodinu. Já se ti čistě náhodou připletla do cesty a hned jsem s tebou zasnoubená. Jak si to mám vyložit? Jistě ne jako tu největší romantickou lásku roku. Spíš mně to připadá jako výhodná obchodní dohoda.”

„Vždyť jsi to byla ty, kdo tak nadšeně oznámil naše zasnoubení, nebo jsi snad už zapomněla, jak jsi Bradyho Paxtona informovala o tom, že si mě hodláš vzít? A já byl takový blázen, že jsem s tím souhlasil.”

„Ty jeden hnusný, přerostlý, bezcitný neandertálče! Vždyť jsi říkal, že mě miluješ!”

„Ty jsi taky říkala, že mě miluješ.”

„Já tě milovala. Jinak bych nikdy nesouhlasila s tím, že si tě vezmu,” vykřikla. Stále před ním ustupovala, ale už přišla až k lince, která oddělovala kuchyni od prostoru obývacího pokoje a

zjistila, že nemá kam dál ustoupit. Do očí jí vhrkly slzy; mísil se v ní hněv a bolest a hořel doběla rozžhavený plamen. Natáhla ruku a její prsty se sevřely kolem stojánku na ubrousky. „Nepřibližuj se ke mně.”

„Proč bych se k tobě neměl přibližovat? Jsme přece milenci.” Přistoupil ještě blíž. „Už nejsme.”

„Chceš tím říct, že už mě nemáš ráda? To ti k tomu stačily tři

dni?”

„Já nic takového neřekla!” Hodila po něm stojánek. Minula ho a vodopád broskvově zbarvených ubrousků se sesypal na bílý koberec za ním.

„Tak mně to řekni! Řekni, že už mě nechceš! Řekni, že chceš zrušit naše zasnoubení!”

„Já jsem nikdy nic takového neřekla. Ty jsi to říkal!” Její prsty pátraly po lince, až našly malý košík plný lahviček s vitaminovými tabletami. Hodila mu jej na hlavu. Trent ho netrpělivě srazil stranou a lahvičky dopadly na koberec.

„Já taky nic takového neřekl,” připomněl jí naléhavě a nadále se k ní přibližoval.

„Vypadni odsud!” Filomena couvala podél okraje linky, hledajíc další vhodnou zbraň. „Myslím to vážně, Trente. Nemáš právo sem takto vtrhnout.”

„Mám. Jsem s tebou zasnoubený.”

Chytil ji za zápěstí právě v okamžiku, kdy po něm chtěla hodit stojánek na tužky. Jeho prsty zesílily své sevření a Trent ji přitiskl k lince. „A co víc, myslím si, že mě stále ještě miluješ. Jenom si to musíš v hlavě hezky srovnat. Myslel jsem si, že po té noci v Portlandu mně věnuješ svou plnou pozornost, ale stále ještě zůstalo pár věcí, které tě ode mě odvádějí, viď, Filomeno? Já si ale přesto myslím, že hluboko uvnitř mě miluješ a že to dokážeš, mně i sobě samotné.”

„Proč já bych ti měla něco dokazovat, ty hnusný náfuko?” Chtěla se vykroutit z jeho sevření, ale bylo to marné. Nebyl na ni hrubý, to ovšem neměnilo nic na faktu, že se nemohla pohnout.

„Zapomeň na všechno, Filomeno,” nařídil jí tiše. „Zapomeň na strach z odmítnutí, zapomeň na plány na rozšíření své firmy,

zapomeň na všechny argumenty o důvěře a řekni mně pravdu.

Miluješ mě?”

„Co na tom záleží?” vykřikla zoufale. „Záleží. Hodně,” řekl jednoduše a sklonil hlavu, aby se zmocnil jejích úst.

Filomena po celou minutu vzdorovala jeho násilnému polibku, ale bylo to marné. Nedokázala proti němu bojovat. Způsob, jakým ji držel, jí to nedovolil. Místo toho se všechen její nahromaděný hněv a zoufalství pozvolna měnily v touhu, která rozechvěla celé její tělo.

„Ano, miláčku,” vydechl v hlubokém uspokojení. „Ukaž mi, co opravdu cítíš.”

„Ty arogantní, přerostlý, hnusný -”

„Pššt,” zašeptal a přitiskl svá ústa na její, aby ji umlčel. „Nemluv. Teď na to není čas. Promluvíme si později.”

„Mmmmm.” Cítila jeho zuby, jak jemně dráždí její spodní ret. Zvedl ji do náruče a obývacím pokojem zamířil k ložnici. Filomena se pokoušela uvažovat rozumně, ale nedokázala to. Na ničem jiném nezáleželo než jen na tom, že Trent je s ní a naznačuje jí, že ji chce.

Odnesl ji do světle tyrkysové a lososově růžové ložnice a položil ji na postel. Než se mohla pohnout, byl na ní a svou vahou ji znehybnil v zelenomodrých pokrývkách.

„Ukaž mně,” zamumlal proti jejímu krku, „ukaž mně, že se mezi námi nic nezměnilo.”

Když jí jistými, majetnickými pohyby svlékal košili a kalhoty, tiše vykřikla, znovu a znovu šeptajíc jeho jméno. O okamžik později byla nahá a netrpělivě se svíjela v jeho náručí. Zvedl se nad ní a taky se svlékl.

„Jsi tak sladká a hebká,” řekl s obdivem, když ji hladil po křivce stehna. „Jakmile jsem pronikl za trny, našel jsem jen hedvábí a samet. Pokaždé, když vidím, jak přecházíš místností, chtěl bych se tě dotknout. Probírat se tvými vlasy a cítit, jak se chvěješ a obracíš se ke mně. Chci vidět, jak se směješ a natahuješ k ráně ruku, jako by na světě neexistoval nikdo a nic důležitějšího.

Chápeš to?”

„Chápu.” Chápala, protože přesně to k němu cítila i ona. Něžně se ho dotkla, konečky prstů sjela po jeho hrudi k tvrdým

křivkám nahého stehna. Byl plně vzrušený, mohutný, horký a pulzující touhou. Když váhavě posunula ruku až k tuhému mužství, zasténal a začal jí do ucha šeptat horká, vzrušující slova touhy.

Filomena se stala odvážnější, něžně jej sevřela v dlani a začala jej hladit a laskat, dokud její ruku se smíchem nezastavil.

„To stačí, miláčku. Ještě chvilku a vybuchnu. Moc tě chci. Myslel jsem, že se během uplynulých tří dnů zblázním.”

„Proč jsi tedy tak dlouho čekal, než jsi za mnou přišel, když… když jsi mě stále chtěl?” zeptala se tiše.

„Myslel jsem, že oba potřebujeme čas uklidnit se.” Začal palcem hladit hrot jejího ňadra, dokud nezačal tvrdnout. Pak sklonil hlavu a ochutnal onu malou, sladkou jahůdku.

Filomena zasténala a nohou objala jeho hýždě. Rukama ho chytila kolem krku a vstřícně proti němu zvedla boky. „Ach, Trente.”

„Já vím, lásko, já vím. O tomhle jsi nikdy nepochybovala, viď?” Nečekal na odpověď. Místo toho ji začal horkými, vlhkými polibky líbat od ňader až dolů k břichu. Když zalapala po dechu a zaťala mu nehty do kůže, hlasitě zasténal. Pak ji začal něžně dráždit zuby po hebké, citlivé pokožce na vnitřní straně stehen. Filomena ho sevřela ještě prudčeji. „Už,” zaprosila, „miluj mě, Trente.”

„Budu, miláčku. Otevři se pro mě. Ukaž, jak hodně mě chceš. Tolik mi to chybělo.”

Poslechla ho, rozevřela nohy a přitáhla ho k sobě blíž. Přesunul svou váhu, lehl si přímo nad ni. Filomena ucítila, jak se proti ní pohnul a s něžnou, neuvěřitelně vzrušující agresivitou vnikl do její měkkosti.

„Trente!”

„Řekni to,” zamumlal drsně. „Řekni, že mě miluješ.”

„Miluju tě.”

„Ještě.”

„Miluju tě. Och, Trente, jak jsem o tom jen mohla pochybovat?”

Neodpověděl. Cele do ní vnikl a na okamžik se zastavil, aby se oba mohli dokonale přizpůsobit intimnímu spojení. Když

Filomena zaťala nehty do jeho hýždí, zasténal a začal se v ní pohybovat v hlubokém, pulzujícím rytmu.

„Obejmi mě,” řekl jí do úst. „Obejmi mě nohama a pevně mě drž. Ukaž, jak moc mě chceš, skřítku. Žádné triky, žádné hry ani vytáčky. Ukaž, jak mě chceš.” Jeho jazyk vnikal do jejích úst a Filomena plnila jeho rozkazy.

Dala do svého objetí naprosto vše, ztracená ve spirálách touhy, která je oba stravovala. Milovala ho, dokonce i přesto, že vůči němu stále cítila hněv. Milovala ho.

Něco se v ní začínalo hromadit, napínat, hrozit výbuchem a pak se silou rozjetého vlaku nezadržitelně dostavilo vyvrcholení. Vykřikla a znovu a znovu šeptala Trentovo jméno, zatímco se její vnitřní napětí uvolňovalo v tisíci lesknoucích se střepů. Za okamžik uslyšela, jak Trent vykřikl její jméno v okamžiku vlastního bouřlivého uspokojení. Pak v místnosti nebylo nic než jen ticho.

Dlouho poté se Filomena mírně pohnula, vnímajíc na sobě příjemnou tíhu Trentova těla. Když ucítil její pohyb, zvedl hlavu a pohlédl na ni s šibalským úsměvem. „Stávám se moc těžký?”

„Nestáváš se těžký. Ty ses takový narodil!”

„Vidím, že si ze mě budeš tropit žerty po celý život. Co už jsem si musel vyslechnout! Naštěstí pro tebe takové urážky neberu vážně.”

Její úsměv odumřel. „Nenadávala bych ti, kdybys mě na svatbě mé sestry nezačal urážet.”

Trent pokrčil rameny. „Zapomeňme na to. To už není důležité.”

Viděla v jeho výrazu chladnou výzvu a sebrala všechnu svou kuráž. „Ne,” souhlasila, „už na tom nezáleží. Teď už ne.”

„Necháš pozemek pro svoje děti nebo strýci a tetě řekneš, že ho nechceš?”

„Udělám to mnohem jednodušeji. Nevezmu si tě.”

„Filomeno!” V jeho očích se objevil výraz zděšení a jeho prsty, které ji předtím nepřítomně hladily po pažích, ji najednou pevně stiskly.

„Neboj se, Trente, o nic nepřijdeš. ve fyzickém smyslu.”

„Co tím k čertu myslíš?” zeptal se hlasem, který byl jen nepatrně vzdálený od výbuchu.

Polkla a začala mu to vysvětlovat. „Navrhuju ti, abychom spolu chodili až do té doby, než zjistíme, jak vážně to oba s láskou, manželstvím, a důvěrou, která k němu patří, myslíme. Chceš, abych ti dokázala svou lásku. Dobrá, jsem na to připravená. Svým způsobem.”

„Co si proboha myslíš, že děláš?” ptal se neústupně. „Nejsi jediný, kdo potřebuje důkaz,” řekla tiše. „Po té malé scéně na Shariině svatbě ho taky potřebuju. Musím vědět, že se provdám za muže, který umí důvěru nejenom brát, ale také dávat. Chci muže, který mně bude věřit. Také si potřebuju být jistá tím, že si mě nechceš vzít jen proto, že ses prostě rozhodl oženit se. Potřebuju vědět, že nejsem jenom řešením jedné krize uprostřed života.”

DESÁTÁ KAPITOLA

O dva týdny později Trent seděl v židli se sklenicí piva v ruce a zachmuřeně pozoroval svou bývalou snoubenku sedící proti němu u malého stolku. Útulný hostinec kolem nich se plnil obvyklými pátečními hosty, kteří sem zaskočili cestou z práce. Trent, který za sebou měl téměř čtyřhodinovou jízdu po dálnici z Portlandu, naslouchal nadšenému povídání své společnice a myslel na to, že v životě nezažil nic, co by ho frustrovalo víc než vztah s Filomenou Cromwellovou.

Musel se pomást na rozumu, když se nechal vmanévrovat do téhle situace. Když se na to díval zpětně, vůbec si nebyl jistý tím, jak k tomu vlastně došlo, ale začínal mít podezření, že hlavní roli v tom hraje hrdost.

Filomena byla v každém ohledu stejně tvrdohlavá a nekompromisní jako on. Měl jsem to vědět předem, pomyslel si zachmuřeně. Filomena používá hrdost jako obranu proti pokoření a porážce a také si jí udržuje muže od těla.

Dnes večer sršela vtipem a veselím. Měla dobrou náladu z výsledku setkání s finančním poradcem, kterého jí a Glenně

Trent poslal. Cromwellová a Sterlingová se díky radě konzultanta rozhodly pro bezpečnější a méně ambiciózní plány na rozšíření firmy.

„Je to opravdu velmi zkušený člověk, Trente. Strávil se mnou a Glennou spoustu času rozhovorem o naší finanční situaci a o tom, jaké vlastně máme úmysly. Pak nás prostě donutil sednout si a vypracovat plán na příštích pět let. To nás přimělo uvažovat realisticky a zamyslet se nad některými věcmi, nad kterými jsme doposud nepřemýšlely. Stejně jako ty nám řekl, že jsme teď v příliš rizikovém stadiu vývoje a že jeden větší nezdar by nás položil na lopatky. Potřebujeme pomalý, ale stálý růst, ne závratný skok, který by nás mohl zruinovat.” Filomena se na něj usmála. „Glenna a já jsme moc rády, že jsi pro nás to setkání s panem Handelem zařídil. Až za pár měsíců půjdeme do banky znovu požádat o půjčku, budeme díky jeho radám mnohem jistější. Překvapilo mě, že je mnohem zkušenější, než jsem předpokládala, a měla jsem dojem, že se docela vyzná v oděvním byznysu Seattlu. Říkal, že před pár měsíci dělal poradce jedné z dalších návrhářských firem.”

„To je skvělé,” utrousil Trent.

Zřejmě si jeho sarkasmu nevšimla, protože mu začala do detailů popisovat plány firmy na příštích pět let, všechny změny a úpravy, na kterých se s Glennou za Handelova přispění dohodly.

Trent během dalších dvaceti minut jednou či dvakrát krátce zareagoval, ale Filomeně by pravděpodobně vůbec nevadilo, kdyby neřekl ani slovo. Bylo to stejné jako po uplynulé dva týdny od té doby, kdy mu ve své ložnici oznámila, že se neprovdá za muže, který jí nedůvěřuje.

Kdykoliv byl s ní, byla stále veselá, vtipná, a jen zřídkakdy se kvůli něčemu rozčilila. Po většinu času si ho držela hezky od těla, mučila ho a trápila, unikala mu pokaždé, když si myslel, že už ji má na dosah. V jistých ohledech mu jejich současný vztah připomínal to, co se mezi nimi dělo během prvních dnů společného pobytu v Gallant Lake, až na to, že nyní spolu spali.

Trent s tím moc spokojený nebyl, protože takový vztah znamenal, že Filomenu vídal pouze o víkendech a jen výjimečně

uprostřed týdne. To vůbec neměl v úmyslu. Chtěl ji jako manželku a ona to dobře věděla. Měl pocit, že Filomena se mu svým vlastním způsobem neustále snaží připomínat, oč přichází. Vůbec se nemusela snažit. Věděl, o co přichází, každý večer během týdne, když šel spát do prázdné postele.

Stále ještě si plně neuvědomoval, co vlastně udělal špatně, ale začínal chápat, že by Filomeně měl poskytnout víc prostoru pro její hrdost a touhu po odplatě. Nutila ho platit za požadavky, které jí předložil ohledně toho proklatého kusu země.

Trent doufal, že jakmile Handel Filomenu s Glennou přesvědčí, aby se ve svých plánech na rozšíření firmy mírnily, Filomena si uvědomí, že ten pozemek nepotřebuje. Ale dokonce i když si to uvědomila, nebylo mu to nic platné.

„Takže teď už vlastně velkou půjčku od banky nepotřebujete,” podařilo se mu poznamenat, když se Filomena na pár vteřin odmlčela.

„To ne, alespoň ne hned. Handel nás přesvědčil, že naše plány otevřít si vlastní obchodní síť jsou o pár let předčasné.”

Trent se zhluboka nadechl. „To znamená, že na ten svatební dar od strýce a tety můžeš klidně zapomenout, viď?” Ostře se na něj podívala. „Neřekla jsem, že Cromwellová a Sterlingová by peníze nemohly použít jinak. Stále máme plány na rozšíření, Trente, třebaže ne tak ambiciózní jako předtím. Chceme začít s novou návrhářskou linií pro ženy nadměrných velikostí.”

V Trentovi vzplanula hněvivá netrpělivost. „Znamená to, že ten pozemek stále chceš?”

„Co je špatného na tom, když je člověk praktický?”

„Vrážíš mezi nás tou svou zatracenou praktičností klín. Jaké vlastně máš plány ohledně nás dvou?”

Pohlédla na něj přes okraj sklenice s vínem. „Momentálně žádné. Proč se ptáš?”

„Protože se chci oženit.” Položil svůj půllitr s pivem na stůl až příliš hlasitě. Několik hostů se otočilo jejich směrem. Trent je ignoroval. Naklonil se kupředu a probodl Filomenu pohledem. „Ty to víš. Schválně mě mučíš a trestáš za to, že jsem se odvážil požádat tě, abys ten svatební dar nepřijímala.”

„Nemám v úmyslu provdat se za muže, který mi nevěří. Tentokrát jde o peníze. Co to bude příště? Co kdyby to byl jiný muž, Trente? Hmm? Co bys udělal, kdybys měl podezření, že se scházím s jiným? Jak bys mě donutil dokázat ti svou nevinu? Přinutil bys mě přejít po rozžhaveném uhlí? Zapomeň na to.”

Pomyšlení na Filomenu s jiným mužem probudilo ošklivý, mrazivý pocit hluboko v Trentově žaludku. Naklonil se k ní ještě blíž. „Kdybych si myslel, že si ze mě děláš blázny a scházíš se s jiným, žhavé uhlíky by byly to poslední. Kdysi jsem ti říkal, že se umím mstít. Taky si umím udržet to, co mně patří.”

Zbrkle se napřímila v židli, ostražitě ho pozorujíc. Pak si pomyslela, že není tak nebezpečný, jak vypadá. „Nevyhrožuj mně, Trente,” řekla statečně.

„Já ti nevyhrožuju. Jenom konstatuju skutečnost.”

Mávla nad tím rukou, zřejmě dychtivá začít se bavit o něčem jiném. „Budu se s tebou scházet tak dlouho, dokud sám budeš chtít, ale nevezmu si tě, dokud neuznám, že mi skutečně věříš. A teď, kam půjdeme na večeři? Co takhle zkusit tu novou restauraci na První avenue?”

„Nepokoušej se to zamluvit. Hovořili jsme o naší budoucnosti.”

„Momentálně nejsem ochotná hledět dál do budoucnosti než jen k naší večeři.”

„Za všechno může ta tvoje zatracená hrdost,” zamumlal.

„Já vidím problém spíš ve tvé hrdosti,” odsekla Filomena. „Kdybys nevybudil v okamžiku, kdy jsi slyšel o tom pozemku, nemuseli jsme se ocitnout tam, kde jsme.”

„Snad mně nechceš vyčítat moje obavy, že ses rozhodla vzít si mě jen proto, abys dostala tu parcelu? Všichni mě ujišťovali, že takové věci jako manželství tě nezajímají a najednou během pár dní řekneš svému starému příteli, že se se mnou hodláš oženit. Musíš uznat, že od zatvrzelé staré panny je to poněkud zarážející změna názorů.”

„Zamilovala jsem se do tebe!”

„Já ti věřím.”

„Ale nevěřil jsi mi tehdy na svatbě mé sestry.”

„To není pravda,” procedil Trent mezi zuby. „Věřil jsem, že mě miluješ. Jenom jsem si nebyl jistý, zda to je ten pravý důvod, proč si mě chceš vzít. Nevěděl jsem, jestli víš, že mě miluješ.”

„To jako chceš říct, že nevím, co si myslím?”

„Především jsem se chtěl oženit ze správných důvodů.”

„Takže to je tvoje hrdost, která je zdrojem veškerých problémů, ne moje.”

Následovalo několik vteřin napjatého ticha. „Jeden z nás,” řekl Trent nakonec s chladnou, klidnou logikou, která jej samotného ohromila, „musí ustoupit, jinak se oba zblázníme. Takhle to nemůže pokračovat.”

„Dobrá. Souhlasím se sňatkem s tebou, pokud nebudu muset dělat žádné ústupky ohledně pozemku, který mně chtějí dát moje teta a strýc.”

„Vždyť ho nepotřebuješ. Sama jsi to říkala.”

„Potřebuju ale nějakou záruku, že mně věříš, opravdu věříš. Chci si být jistá tvou vírou, že si tě beru z lásky. Potřebuju vědět, že o mojí lásce nikdy nebudeš pochybovat.”

„Já o tvé lásce nepochybuju. Spíš o zdravém rozumu. Jak můžeš být taková, Filomeno? Oba nás jen trápíš. Vždyť po tobě nechci tak moc, když tě prosím, aby ses toho pozemku vzdala. Proboha, jestli potřebuješ peníze, radši ti je dám sám.”

V jejích očích se zableskl hněv, vystřídaný výrazem násilného uklidnění. Jako by o bitvu ztratila zájem. Ta změna Trenta znepokojila. Uvědomil si, že je nanejvýš neobvyklé vidět Filomenu, jak se vzdává uprostřed boje.

„Ty vůbec nevíš, co po mně chceš. Chceš, abych ti dokázala svou lásku. Uvědomuješ si, jak jsi arogantní, Trente?”

Nadechl se a na okamžik pevně zavřel oči. Když je opět otevřel, Filomena ho pozorovala s odzbrojujícím beznadějným výrazem. „Nu?” zeptala se naléhavě. Napil se ze svého piva. „Co nu?” „Odvoláš svůj požadavek týkající se toho pozemku?” „Ne,” odpověděl s klidem. Vytáhl peněženku, aby zaplatil účet. Filomena na něj hleděla jako v šoku. Neznala ho ještě natolik dobře, aby věděla, že nad ním tak snadno nevyhraje.

„Proč ne?” zeptala se a do jejího výrazu se opět vrátilo rozhořčení.

„Protože je to pro mě moc důležité,” odpověděl a zaplatil. „Pojďme do té nové restaurace, co jsi navrhla.” „Trente, počkej chvilku!”

„Uklidni se, Filomeno. Když jsem tě poznal, řekl jsem si, že ti dám čas, aby sis uvědomila, co opravdu chceš. Vlastně celé léto. Stále ještě nám zbývá pár týdnů. Teď mám ale hlad. Jdeme se najíst.”

Když se víkend chýlil ke konci, Trent si v duchu říkal, že má důvod k hrdosti. Bitva s Filomenou zdaleka neskončila, ale aspoň se mu podařilo přesvědčit ji, že boj probíhá víceméně podle jeho pravidel.

Znovu a znovu se pokoušela zatáhnout ho do argumentů, ve kterých by mu mohla do očí vyčíst jeho nedostatek důvěry. Trent se takovým střetům vyhýbal tím, že vždy včas změnil téma. Držel svou netrpělivost a rozčilení pevně na uzdě, v naději, že Filomeně konečně dojdou síly.

Provokovala ho celý víkend, vyzývala, hledala způsoby, jak ho přinutit odvolat svůj požadavek. Trent předstíral, že si její taktiky není vědom a uklidňoval se vášnivými odplatami při milování. Postel byla jediným místem, kde se s ním nepokoušela bojovat. Vzdávala se mu s takovým vzrušením a náruživostí, že Trent vždy zapomněl na svoje výhry i prohry. Bral si od ní všechno, co nabízela a na oplátku jí sám dával vše, co měl. Avšak v neděli odpoledne, když se připravoval k odjezdu do Portlandu, bylo zřejmé, že kromě ložnice se Filomena jen tak vzdát nehodlá. Její půvabný skřítkovský obličej byl odhodlaný jako vždy, oči měla jiskrné a vyzývavé. Políbila ho na rozloučenou a přitiskla se k němu, dokud neucítila, že jeho tělo se napíná touhou. Pak se vyvinula z jeho náruče a pohlédla mu do očí.

„Trente, popřemýšlej o tom, co děláš. Měl jsi pravdu, když jsi říkal, že takhle to nemůže jít dál. Musíme to nějak vyřešit, jinak nás to rozdělí.”

Trent si povzdechl a vzal Filomenin obličej do dlaní. Když se na něj rozechvěle usmála, oči plné naděje a očekávání, pomalu zavrtěl hlavou. „Jestli tomu chceš učinit konec, dej mně slib, že se zbavíš toho pozemku.” Když začala protestovat, umlčel ji rychlým, majetnickým polibkem. „Udělej to, Filomeno,” nařídil jí tiše.

„Proč bych měla ustupovat?” zaúpěla. „Protože tuhle bitvu vyhraju já. Vždy vyhrávám, když mně na něčem moc záleží.”

„Neprovdám se za muže, který po mně chce, abych mu dokazovala svoji lásku,” řekla stroze. „Nevezmu si člověka, který mně nevěří.”

„A já si nevezmu ženu, která není ochotná dokázat mně, že mě miluje víc než zatracený kus země.” Naklonil se k ní, znovu ji políbil a vyšel ze dveří.

Čtvrtečního rána Filomena seděla s Glennou v bistru na nábřeží. Měla v úmyslu probrat s ní návrhy pro novou kolekci modelů z látek, které objevila při své poslední cestě do Itálie. Nakoupila jich velké množství a lodí je nechala dopravit do Států. Glenně se materiál zalíbil v okamžiku, kdy ho spatřila a hned se pustila do nových návrhů.

„Myslím, že bychom měly udělat sukně a blůzy a kvůli kontrastu použít smaragdově zelenou a korálově růžovou barvu,” řekla Glenna nadšeně, když Filomeně podávala pár skic. „Co si myslíš o tomhle?”

„Vypadají báječně, Glenno. Co takhle vesta, která by ladila s kalhotami a košilí? Něco okázalejšího, možná se slabým kovovým leskem?”

„Hmm, dobrý nápad. Měly bychom využít ty odstíny korálové a zelené. Jsou exotické. Mohly by oživit příští sezónu, kdy se všichni chtějí vrátit k bezové a světle fialové.”

„Ano, slyšela jsem nejeden názor, že ženy se v našich šatech cítí nádherně exoticky. Myslím, že bychom v tom měly pokračovat.”

Glenna, která sama měřila stěží pět stop a dva palce, se usmála. „Souhlasím s tebou. Dobrá, pustíme se do toho.” Zvedla

svůj šálek s kávou a napila se. Pak pobavení z jejích očí zmizelo. „Když už mluvíme o té exotičnosti…” Filomena zvedla obočí. „Co je?”

„Jen mě napadlo, jak se věci mají s tím velkým chlapíkem, kterého sis přivezla z Gallant Lake.” „Raději se neptej.” „Proč ne? Měla jsem dojem, že tentokrát by to už mohlo být doopravdy.”

„Ty jsi nenapravitelně romantická, Glenno.” „A ty snad ne? Pověz mi, stále ještě lpíš na tom kusu země, který ti strýc a teta hodlají dát jako svatební dar?” „Zajisté.”

„Tobě na tom pozemku nezáleží, Fil, a ty to moc dobře víš.” „O to nejde,” řekla Filomena trpělivě. „Musím vědět, že Trent mně věří. Proč si všichni myslí, že to jsem já, kdo by měl ustoupit? Proč každý automaticky přijde k závěru, že stejně nakonec bude po jeho?”

„Možná to má něco společného s faktem, že by tě mohl zvednout jednou rukou a odnést na zádech, když ho moc rozčilíš.”

„Řeknu ti na to to samé, co jsem kdysi řekla Trentovi - svaly neznamenají rozum.”

„Já si ale stejně myslím, že on se nikdy nevzdá, Fil!”

„Tady nejde o to, aby se vzdal! Spíš o to, aby se naučil důvěřovat jiným. Nevěřila bys, jak je proklatě arogantní a hrdý na tu svoji čest. Ještě před sto lety by se pustil do souboje s kýmkoliv, kdo by se o ní odvážil jen zapochybovat. Podle něho je prostě všechno jenom bílé a černé, nic mezi.”

„A ten pozemek, co ti strýc a teta chtějí dát, vidí jako šedý, že

ano?”

Filomena přikývla. „Místo toho, aby mi důvěřoval, chce, abych se toho pozemku nadobro zbavila. Představ si, jak je drzý, když se opovažuje žádat po mně takovou oběť!”

Glenna na ni zamyšleně pohlédla. „V pořádku, já chápu, že jeho požadavkem zrovna moc nadšená nejsi, ale je tu ještě jedna věc. Ty ho miluješ. Já to na tobě poznám. Tak proč se nevzdáš kvůli lásce?”

Filomena se nadechla. „Chceš slyšet pravdu? Bojím se vzdát, Glenno. Bojím se provdat za muže, který po mně vyžaduje nesmyslné důkazy. Tentokrát jde o kus země. O co půjde příště? Kolikrát mu ještě budu muset něco dokazovat? A co se stane, až to nebudu moci dokázat?”

Glenniny oči se rozšířily pochopením. „Myslím, že tomu začínám rozumět. Co kdyby. co kdyby ho napadlo, že ho podvádíš s jiným mužem?”

Filomena smutně přikývla. „Přesně tak. Dříve nebo později bychom se dostali do situace, kdy by Trent musel věřit jen mému slovu. Nevím, jestli by to vůbec dokázal.”

„Jenomže takhle to přece nemůže jít donekonečna. Jeden z vás to tak či tak bude muset vzdát.”

„Já vím,” řekla Filomena sotva slyšitelně.

„Jak dlouho s ním chceš bojovat, abys ho přinutila věřit ti?”

„Já nevím.”

Když v Trentově bytě ve čtvrtek večer zazvonil telefon, skočil po něm. Z jakéhosi pošetilého důvodu si byl jistý, že to bude Filomena. Nebyla. Ve sluchátku se ozval hysterický hlas Glorie Paxtonové.

„Utekl za ní,” křičela. „Dnes odpoledne. Nejdřív jsem tomu nevěřila, ale teď už ano. Ta děvka! Podařilo se jí to. Když byla malá, byla to taková ošklivá šedivá myš. Po všech těch letech nakonec vyhrála. Na střední škole úplná nula. Ošklivá holka bez stylu, bez přátel. Nikdy nechodila na rande. Ach, zatraceně, jak se mohla změnit v takovou. ničitelku rodin?” Propukla v pláč.

„Uklidněte se, Glorie,” řekl Trent naléhavě, „a povězte mně všechno, co se stalo.”

„Už jsem vám to říkala. Odešel k ní. Odlákala ho do Seattlu, aby se nám pomstila. Nestojí o něho, jenom chce dokázat, že mně ho může vzít, tak jako já jsem jí ho vzala tenkrát.”

„Proč si myslíte, že váš manžel odešel do Seattlu?” zeptal se Trent ostře.

„Nechal tu vzkaz,” odpověděla Glorie staženým hlasem. „Napsal v něm, že před devíti lety udělal chybu, když si mě vzal. Napsal, že se tady v Gallant Lake cítí omezený a prý potřebuje změnit

život. Taky tam stálo, že odchází k ní, protože prý jeden druhého stále milují a. a. ach!” Gloriin hlas přerostl v další záchvěv hysterického vzlykání.

„Glorie, uklidněte se,” přesvědčoval ji Trent.

„Určitě to udělá,” pokračovala Glorie plačky. „Viděl jste přece, jak se v Gallant Lake proháněla polonahá v tom svém nablýskaném autě a předváděla se celému městu. Touží po odplatě. Svede ho, aby všem ukázala, co umí a pak se na něho vykašle. Ona ho ve skutečnosti nechce. Ta může mít mnohem lepšího než on a dobře to ví. Jenomže nikdy mně ani Bradymu neodpustila to, co se stalo před lety. Teď se konečně bude moci pomstít.”

Trent netrpělivě pohlédl na hodinky. „Kdy váš manžel odjel?”

„Já nevím. Nejsem si jistá. Někdy odpoledne. Přišla jsem z nákupu a našla tu jeho vzkaz. Zavolala jsem vám, abyste mně řekl, kde ta coura teď bydlí. Té je úplně jedno, že vám tím ublíží. Nebo si možná myslí, že Bradyho svede a pomstí se nám tím, a vy se přitom nic nedozvíte.”

„Moje snoubenka vašeho manžela nesvede,” řekl Trent násilně ovládaným hlasem. „Můžete si přestat dělat veškeré starosti tohoto druhu.”

Zdálo se, že jeho absolutní jistota Glorii mírně uklidnila. „Jak si tím můžete být tak jistý? Já vám říkám, že chce pomstu.”

„Jsem si tím jistý, protože Filomenu znám,” odpověděl Trent chladně. „Je to moje snoubenka, žena, se kterou se ožením.”

„No a co? Brady s ní taky byl zasnoubený a pak se zamiloval do mě a začal se mnou spát! Být zasnoubený nic neznamená. A vlastně ani být ženatý či vdaná.”

Trent byl od minuty k minutě netrpělivější. „Nechápete to, Glorie, a já nemám čas vysvětlovat vám to. Ale můžete mi věřit. Váš manžel s Filomenou nestráví ani dnešní, ani žádnou jinou noc.”

Glorie na druhém konci linky byla zticha. „Jste. jste si tím jistý?” zeptala se nakonec.

„Ano. Mohu vám na to dát své slovo. Na shledanou, Glorie.” Než mohla odpovědět, zavěsil. Pak znovu zvedl sluchátko a vytočil Filomenino číslo.

Když se nedočkal odpovědi, zavolal na letiště. Měl štěstí. Letadlo do Seattlu odlétalo za čtyřicet minut.

Když Filomena vystoupila z výtahu a zamířila halou ke svému bytu, zívla. Pravidelná měsíční večeře s Glennou a několika dalšími ženami z oboru byla sice zábavná, ale trochu se protáhla a Filomena se cítila příjemně unavená.

Napadlo ji, zda Trent během večera telefonoval. Zapomněla mu říct, že nebude doma. Ale co, je jen dobře, jestli volal a nedočkal se odpovědi. Nemusí si myslet, že každý večer sedí doma a čeká jako na jehlách, až se ozve.

Když lovila v malé kabelce klíč, ze stínu ode dveří se najednou odlepila velká mužská postava a šla jí vstříc.

„Pěkně pozdě chodíš domů. Asi vedeš bohatý společenský život, co, Filomeno? Nějako za starých časů. Ví Ravinder, kam chodíš a s kým se po večerech stýkáš?”

„Brady! Co tady proboha děláš?” Filomena byla tak ohromená, že klíč upustila na koberec. Než se k němu stačila sehnout, Brady jej měl v ruce. Když ho zasouval do zámku, Filomena podle jeho trhavých, nekoordinovaných pohybů poznala, že je opily.

„Odešel jsem od Glorie,” oznámil jí hrdě, když rozrazil dveře a vešel do místnosti.

„Co to děláš, Brady? Já tě dovnitř nepozvala. Tohle je můj byt a chci, abys odešel. Hned teď.” Pospíchala za ním, nechávajíc dveře otevřené.

Brady se svalil do křesla a pozoroval ji zúženýma očima, které se mu nebezpečně leskly. Filomena si se zamrazením uvědomila, o kolik je Brady větší a silnější než ona. Je to zvláštní, pomyslela si. Nikdy Bradyho nepovažovala za nebezpečného. Ale nyní si tím už tak jistá nebyla. Jakýkoliv muž Bradyho velikosti byl potenciálně nebezpečný.

„Bavila ses dnes dobře, Fil? Ty určitě chodíváš ven často,

viď?”

„Ty jsi pil?” zeptala se tiše.

„Dal jsem si pár skleniček v baru dole v ulici, když jsem na tebe čekal,” řekl s bezstarostným pokrčením ramen.

„Brady.”

„Už je to tak dlouho, Fil. Když jsem si místo tebe vzal Glorii, udělal jsem tu největší chybu v životě. Konečně jsem si to uvědomil. Ale chyby se dají napravit. Já tuhle chci napravit. Vykašlal jsem se na všechno, Fil. Na Glorii, na děti, na pojišťovnu. Na všechno. Začnu znovu. Najdu sebe sama. S tebou.”

„To v žádném případě,” odpověděla Filomena chladně. „Už jsem ti řekla, že nemám zájem, Brady.”

„Protože jsi zasnoubená s tím frajerem od Asgarda? Zapomeň na něho, Fil. To byla jen obchodní záležitost a oba to víme. Slyšel jsem o tom pozemku, který dostaneš, až se vdáš. Hluboko uvnitř víš, že jsem to já, koho miluješ. Nikdy ses z toho nevzpamatovala. Když se vezmeme, můžeš si ten pozemek nechat. Jak tak znám tvého strýce, bude to slušný kus země. Už se nemohu dočkat, až ho uvidím.”

„Určitě jsi těch skleniček měl víc než jen pár,” řekla Filomena a natáhla se po telefonu. „Zavolám ti taxi.”

„Ne,” řekl Brady rozhodně. „Neodejdu. Přišel jsem za tebou, Fil. Teď zjistím, kolik ses toho za těch devět let naučila o mužích.”

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Chci, abys mně dala to, co dáváš Ravinderovi,” zamumlal Brady. „A chci šanci ukázat ti, o co jsi až doposud přicházela se mnou.”

„Nepřišla jsem s tebou o vůbec nic, Brady, a oba to dobře víme,” řekla Filomena tiše, s rukou spočívající na telefonu.

„Chceš mě. Vím to. Stále mě chceš. Opustil jsem kvůli tobě Glorii.” Uhodil pěstí do opěradla křesla, ve kterém seděl, a něco v jeho výrazu se změnilo. Hrubá, agresivní hrozba najednou zmizela, vystřídána výrazem frustrace a sebelítosti.

„Glorie tě chce, Brady. Chtěla tě, když jí bylo devatenáct a chce tě stále. Kdybys měl alespoň špetku rozumu, vrátil by ses k

ní.”

„Já ji nechci,” řekl jako umíněné dítě.

„Kdysi jsi ji chtěl, Brady. Moc jsi ji chtěl. Tolik hodně, že jsi s ní spal, přestože jsi byl zasnoubený se mnou.” „Ona mě svedla!”

Filomena zavrtěla hlavou. „Nesnaž se mě obalamutit. Byl jsi starší než ona. Starší a zkušenější, takže za jakékoliv svádění mezi vámi dvěma jsi byl zodpovědný ty. Jenomže ty sis nikdy za nic nechtěl přiznat odpovědnost, viď, Brady? Vždy jsi všechno chtěl získat tím nejsnadnějším způsobem. Nu, vzal sis to a teď to máš.”

„Miloval jsem jen tebe, Fil. Po celou dobu jsi to byla ty, koho jsem chtěl.”

„Miloval,” řekla pohrdavě. „Vždyť ty ani nevíš, co to slovo znamená. Raději je nepoužívej, pokud jde o mě. Znám tě příliš dobře, Brady.”

„Opustil jsem ji, Fil, copak to nechápeš? Opustil jsem Glorii.” „To je tvůj problém, ne můj.” Filomena začala vytáčet číslo. „Zavolám ti taxi. Až sem přijede, nasedneš dovnitř a zmizíš mně

z očí.”. „Ne!”

„V tom případě zavolám policii!”

Vyskočil z křesla v okamžiku, kdy skončila s vytáčením čísla taxi společnosti. Filomena instinktivně uhnula, ale měla v cestě další křeslo. Zakopla o ně a padla na kolena právě ve chvíli, kdy ji Brady chtěl vzít do náruče. V příštím okamžiku spadl na ni. Jeho váha ji bolestivě přimáčkla ke koberci.

Nebylo to poprvé, kdy Filomena proklínala skutečnost, že většina populace, především mužské, je větší než ona. Zmítala se pod ním ze všech sil, ale Brady ji nepustil.

„Slez ze mě!” vykřikla a uhodila ho do žeber.

„Au! Fil, nech mě ukázat ti, jak krásné by to mezi námi mohlo být. Musím tě políbit -”

„Zkus to a zavolám policii!” Filomena do něj přestala bušit a místo toho se zpod něho pokoušela vylézt. Nebylo to tak obtížné. Brady byl velký a těžký, ale ne obratný. Filomena použila svoje pěsti, a když zasténal a přesunul váhu, podařilo se jí odkulit.

„Proklatě, Filomeno.” Brady se převrátil na záda a v zoufalství si přikryl oči dlaněmi. „Proč mně nechceš dát šanci?”

Oddychujíc úsilím, Filomena ho ignorovala a klekla si na kolena. Urovnala si šaty a natáhla se po telefonu. Na druhé straně mezitím zavěsili. Chtěla číslo vytočit znovu, když si uvědomila, že s Bradym nejsou v místnosti sami.

Ohromeně pohlédla ke dveřím. Stál v nich Trent, s rukou na klice a klidným pohledem přehlížel všechno od jejích zmačkaných šatů k Bradyho postavě ležící na koberci. Filomena ztuhla. Horší už to být nemohlo, pomyslela si v záchvěvu naprostého zoufalství. Zůstala klečet na zemi, hleděla na něho a myslela na to, proč byla takový blázen a hádala se s ním o kus pozemku. Trent si teď určitě musí myslet to nejhorší.

„Nazdar, Trente,” řekla s agresivitou, kterou ve skutečnosti vůbec necítila. „Určitě se divíš, co se to tu děje, že ano?”

„To je moje věc, Filomeno,” odpověděl mírně, když prošel dveřmi a zamířil k Bradymu. Zastavil se nad ním a hleděl na něj s takovým odporem, jako by si prohlížel brouka. „Vůbec se nedivím, co se tu děje. Vím to přesně. Volala mně Glorie. Byla tak laskavá, že mě informovala.”

„Ta děvka.” Brady si sundal ruce z očí, opatrně se posadil a zamračil se na Trenta. „Neměla právo volat ti.”

„Paxtone,” řekl Trent, když se natáhl dolů a za klopy saka zvedl Bradyho na nohy, „začínáš mi jít na nervy.”

Brady zpanikařil a začal si podle svého mínění logicky hledat únikovou cestu. Kývl hlavou směrem k Filomeně. „To je její chyba. Obviňuj si svou snoubenku. Ona mě pobláznila. Chtěla mě svést.”

Filomena neřekla nic, jen zatajila dech.

Trent pomalu uvolnil sevření Bradyho klop. „Opravdu?” zeptal se a v jeho hlase bylo slyšet pobavení. „Proč by to dělala?”

Brady ustoupil o krok dozadu a začal si upravovat košili. „Proč myslíš? Chce mě zpátky. Milovala mě a stále mě miluje, a proto mě chce.”

Trent se na něj pomalu, nebezpečně zašklebil. „Paxtone, ty idiote, jestli tomu věříš, tak jsi hloupější, než jsem si myslel a věř mi, že jsem o tobě příliš vysoké mínění neměl.”

„Je to pravda!”

Trent zavrtěl hlavou. „Nechce s tebou mít nic společného.”

To bylo na Bradyho moc. „Jak si tím můžeš být sakra tak jistý?” vykřikl zoufale.

„Protože je zasnoubená se mnou,” odpověděl Trent tiše. „A Filomena by si za zády svého snoubence s žádným jiným nikdy nezačala, ani kvůli nějaké odplatě.” Trent otočil hlavu a pohlédl na Filomenu. „Kam ses to pokoušela volat?”

„Taxi,” podařilo se jí říct. „Pro Bradyho.”

„Na co ještě čekáš? Vytoč číslo.”

Filomena nad jeho příkazem zvedla obočí, ale rozhodla se, že tentokrát není čas dohadovat se o jeho právu rozkazovat jí. Vytočila číslo taxi společnosti.

„Pojď se mnou, Paxtone,” řekl Trent, zatímco Filomena mluvila s dispečerem. „Dohlédnu na to, aby ses dostal dolů, aniž bys spadl do šachty výtahu.”

Brady pohlédl na Trenta se zjevným strachem. „Počkej minutku,” začal naléhavě.

„To je v pořádku, Brady,” řekla Filomena, když vzhlédla od telefonu. „Trentovi můžeš věřit.”

Trent Bradyho slabě postrčil směrem ke dveřím. Nevložil do toho moc síly, ale Brady přesto přeletěl přes práh do haly a skončil u protější zdi, kde prudce chňapl po cestovní tašce, kterou za ním Trent hodil.

O okamžik později se za oběma muži zavřely dveře. Filomena zavěsila telefon a zůstala sedět v prázdném obývacím pokoji. Na celé situaci bylo něco podivně zarážejícího.

Trent si měl okusovat nehty a dštít oheň. Jeho hněv měl otřásat celou budovou. Místo toho se zdálo, že ho celá ta zahanbující scéna jen mírně podráždila. A co víc, dal Bradymu jasně najevo, že Filomena by ho nikdy nepodvedla s jiným mužem.

Čím déle o tom přemýšlela, tím víc se blížila k jednoduchému závěru. Trent o ní možná pochybuje, pokud jde o mizerný kus země, ale bezmezné jí věří, co se týče skutečně důležitých věcí.

Filomena si zhluboka vydechla úlevou a vstala.

Když Trent o pár minut později otevřel dveře a vešel do místnosti, Filomena na něj čekala s velkou, napěněnou sklenicí piva.

Odložil svoje sako do nejbližšího křesla a vzal sklenici z její ruky. „Nějací další obdivovatelé ve skříních nebo pod postelí?”

„Ne, Trente.”

„Dobrá. Myslím, že jeden Paxton stačil. Jestli ho tu najdu ještě jednou, asi ho do té výtahové šachty opravdu shodím.”

„Mrzí mě, že jsi ho tu dnes našel,” řekla Filomena odměřeně. „Já ho nepozvala.”

Upřeně se na ni zahleděl. „To jsem si domyslel sám.”

„Já… to jsem ráda,” řekla, najednou šťastná a bez dechu. Oči se jí zalily slzami. „Díky, že mně věříš, Trente. Ne každý muž by v takové situaci našel pochopení. Vím, jak strašně to muselo vypadat.”

„Opravdu?”

„Nu, ano, umím si to představit a také si uvědomuju, co sis musel myslet, když ti zavolala Glorie.

Jakmile jsem tě uviděla stát ve dveřích, strašně jsem se polekala, že si budeš myslet to nejhorší. Ty mně věříš, že jsem ho sem nepozvala?” „Věřím.”

Jeho jistota ji znepokojovala. „Jak si můžeš být tak jistý?”

„Protože bys mi to neudělala,” řekl jednoduše. „Jsi divoká, nezávislá, lehkomyslná, a někdy člověku jdeš pěkně na nervy, ale jsi čestná, skřítku.”

„Díky, Trente,” vydechla Filomena. „Když sis ale myslel, že jsem sem Bradyho nevlákala kvůli pomstě, proč jsi tak rychle přišel?”

„Protože jsem ani minutu nepochyboval o tom, co mi řekla Glorie. Vím, že to zní staromódně a šovinistický, ale napadlo mě, že bys mohla potřebovat pomoc. Jsi malá a křehká, skřítku. Paxton váží o takových čtyřicet kilo víc než ty a už celé týdny se užírá přemýšlením o tom, co zahodil, když tě tehdy nechal.”

„Ty sis o mě dělal starosti?”

„Především jsi mě pěkně rozčilila. Kdybys nebyla tak tvrdohlavá, k téhle situaci by nikdy nedošlo. Teď už by z nás byli šťastní novomanželé.”

Filomena se usmála. „Ty si mě opravdu chceš vzít? Po všech těch nesnázích, které jsem ti způsobila? Jestli ano, tak na tu

bitvu ohledně pozemku od mé tety a strýce zapomeň. Nikdy mně na něm nezáleželo. Byl to jenom princip, který jsem hájila, ale myslím, že už to není zapotřebí. Vyhrál jsi.”

Dlouho, zamyšleně na ni hleděl. „Příliš pozdě Já to vzdal první.”

Její oči se rozšířily. „Co jsi udělal?”

„Slyšela jsi. Nech si tu zemi a prodej ji nebo si tam pěstuj vánoční stromky. Je mně jedno, co s ní uděláš.”

„Tobě je to jedno?” zeptala se nevěřícně. „Ano.”

„Ale, Trente, tohle mně přece nemůžeš udělat,” protestovala mezi smíchem a slzami úlevy. Jemu na tom pozemku nezáleží. Chvíli váhala a pak se mu vrhla do náruče. „Trente, myslíš to opravdu vážně?”

Objal ji a zabořil obličej do jejích vlasů. „Uvědomil jsem si to ve chvíli, kdy mně Glorie telefonovala, že Brady jede do Seattlu. Pro mě to ostatně byl taky jenom princip. Věřím ti, Filomeno, ty můj sladký skřítku. Možná se z tebe během příštích šedesáti let zblázním, ale věřím ti.”

„Ach, Trente, já tě miluju. Tak jsem se bála, co si budeš myslet, když jsi sem přišel a našel tu Bradyho. Nejraději bych ho v tom okamžiku byla zabila.”

„To mě taky napadlo,” řekl zachmuřeně.

„Že bych Bradyho mohla zabít?”

„Ne, že bych ho mohl zabít já. Ale nakonec jsem se rozhodl, že za to nestojí.”

„Přesně k tomuhle názoru jsem přišla tehdy, když jsem ho našla v posteli s Glorií,” přiznala Filomena.

„Není to skvělý začátek manželství s člověkem, se kterým máš tolik společného?” Trent jí zvedl bradu a políbil ji s vřelostí, která nenechala ani trochu místa pro nějaké pochybnosti.

O čtrnáct dní později seděl Trent opřený o polštáře v široké hotelové posteli a netrpělivě hleděl na hodinky, které si předtím odepjal a položil na noční stolek. Od té doby, co se na ně díval naposledy, uplynulo deset minut. Filomena stále ještě nepřišla z koupelny. Už v ní byla třičtvrtě hodiny.

Trent zavřel oči a pokoušel se donutit sebe sama k trpělivosti. Tohle je Filomenina svatební noc. Má právo na svoje soukromí a na veškerý čas, který potřebuje k tomu, aby se připravila. Jenom proto, že ho tělo bolí touhou, nemůže přece vtrhnout do koupelny a odtáhnout svou nevěstu do postele. Přijde za ním sama.

Otevřel oči a znovu pohlédl na hodinky. To už je divné. Snažil se znovu přimět k trpělivosti vzpomínkami na to, jak před pár hodinami kráčel s Filomenou uličkou k oltáři. Byla to kouzelná vzpomínka, kterou bude opatrovat po zbytek života.

Neokázalý svatební obřad se konal dnes dopoledne. Zúčastnila se ho Filomenina rozzářená rodina a stejně potěšený personál hotelu. Trent se usmál při vzpomínce na výraz úlevy v obličejích všech přítomných. To, že se s Filomenou oženil, sňalo břímě starostí z mnoha ramenou. Amery a Meg Cromwellovi, stejně jako teta Agnes a strýček George, Shari a Jim, všichni pak soukromě přišli za Trentem, nejenom aby mu poblahopřáli, ale také aby ocenili jeho odvahu.

Trent věděl, že nejeden návštěvník kaple se nemůže dočkat, až uvidí, co si Filomena obleče na svou vlastní svatbu. S výjimkou Shari to mělo být pro všechny tajemstvím. Meg Cromwellová si téměř slyšitelně oddechla, když se její starší dcera objevila ve střízlivých šatech s přiléhavým živůtkem a nadýchanou, do poloviny lýtek dlouhou sukní. Nádherně zdůrazňovaly její štíhlost a Filomena v nih vypadala jako královna vil oděná pro tajnou slavnost při měsíčku. Rudé vlasy jí v kaskádách spadaly pod lehoučkým závojem, splývajícím z krajkového klobouku. Když na Trenta se smíchem v očích pohlédla zpod jeho okraje, děkoval své šťastné hvězdě, že si nevybrala šarlatově červenou nebo rafinovanou černou. Skřítci jsou vždycky nepředvídatelní. Zvuk tekoucí vody z koupelny vytrhl Trenta ze vzpomínek. Znovu se podíval na hodinky. Voda přestala téct, ale dveře nadále zůstávaly zavřené. Znovu se rozhostilo ticho.

Trent čekal dalších pár minut, načež mu došla veškerá trpělivost. Soukromí pro nevěstu o svatební noci je jedna věc, ovšem tak dlouhá nepřítomnost jeho skřítka v novomanželském

loži si vyžaduje vysvětlení. Ve slipech vyrazil přes místnost a zaťukal na koupelnové dveře.

„Filomeno? Co tam děláš, miláčku?”

„Nic.”

Trentovy oči se zúžily. „Jsi si tím jistá?”

„Samozřejmě.”

„Jsi v pořádku?”

„Jsem.”

Trent se odmlčel. „Hodláš svatební noc strávit v koupelně?” „Ne.” Když nenásledovalo žádné další vysvětlení, Trent se stroze zeptal: „Proč ti to tak dlouho trvá?” „Oblékám se.”

„Filomeno, tohle je tvoje svatební noc. Měla bys být spíš svlečená,” řekl nakonec zoufale. „Ještě chvíli počkej. Uvidíš.”

Slyšel v jejím hlase pobavení a rozhodl se, že dost je dost. Jestli ho chce provokovat, může to dělat v posteli. Položil ruku na kliku a stiskl. Nezamkla se.

Pootevřel dveře natolik, až uviděl Filomenu stojící uprostřed místnosti před velkým zrcadlem. Obličej měla schovaný v záplavě meruňkově zbarveného hedvábí, které si právě svlékala. Na podlaze vedle ní bylo několik zmuchlaných hromádek nadýchaných krajek a hedvábí. Odhozené župánky různých barev od smaragdově zelené po leskle stříbrnou plnily koupelnu jako halda drahého balicího papíru.

„Trente!” Filomena se zoufale snažila stáhnout si meruňkovou nádheru zpět přes hlavu. „Co tady děláš? Oblékám se do postele.”

Trent si založil ruce na hrudi a opřel se o zeď. Díval se, jak pod meruňkovým župánkem mizí dvě půvabné bradavky. Pak jemná látka sklouzla dolů přes Filomeniny boky, zakrývajíc nejintimnější partie. „Neoblékáš se do postele,” řekl. „Chystáš se na módní přehlídku.”

Filomena se dobrosrdečně usmála. „Nemohla jsem se rozhodnout, které si mám vzít s sebou, tak jsem jich vzala víc. Zkoušela jsem si je všechny, abych viděla, které mně sluší nejvíc.”

Trent odstoupil ode dveří a než mohla couvnout, natáhl se po své nevěstě.

„Překvapuješ mě, skřítku,” řekl něžně. „Nějak jsem nepočítal s tím, že svatební noc bude znamenat takový nápor na tvoje nervy.”

„Nejsem nervózní,” řekla rozechvělým hlasem, když jeho ruce spočinuly na jejích ramenou. Vzhlédla k němu, nevědouc o obavách, které se jí zřetelně rýsovaly v očích.

Trent se usmál. „Jsi si tím jistá?”

„Jsem.”

„Co kdybych ti řekl, že já trochu nervózní jsem?”

Její oči se rozšířily. „Opravdu?” Natáhla ruku k jeho obličeji a něžně ho pohladila.

„Ne, ale myslel jsem si, že bych ti to mohl ulehčit, aby sis nemyslela, že jsi jediná, kdo má v žaludku motýly.”

„Trente, dej mě na zem,” vyjekla Filomena se smíchem, když ji jako pírko zvedl ze země a odnesl ji do ložnice. „Mám tři další, které si chci vyzkoušet”

„Jestli si myslíš, že strávím svoji svatební noc na módní přehlídce, tak jsi vedle, miláčku.” Postavil ji na nohy vedle postele a popadl meruňkový župánek. Jediným rozhodným pohybem jí ho svlékl přes hlavu a hodil jej na koberec. „Takhle je to lepší.” Jeho ruce sjely k jejímu nahému pasu a přitáhly si ji k hrudi. „Mnohem lepší.”

Filomena si povzdechla a objala ho kolem krku. „Myslím, že si je mohu vyzkoušet jindy.”

Trent její poznámku ignoroval, protože jeho tělo se opět napjalo známým přílivem touhy. „Nemohu uvěřit tomu, že jsem tě konečně dostal, skřítku. Kde ses mi celý život schovávala?”

„Čekala jsem na tebe,” odpověděla jednoduše a začala mu zasypávat hruď horkými, něžnými polibky.

Trent zasténal, dal nohu mezi její stehna a otevřel je pro svůj dotek. Cítil její narůstající žár a vzrušující ženskou vlhkost. Jeho tep se prudce zrychlil.

Filomena zašeptala jeho jméno a vášnivě se k němu přitiskla. Když ji zvedl a položil na odestlanou postel, otevřela oči a pohlédla na něho s nekonečným slibem lásky a věrnosti.

Dlouho hleděli jeden druhému do očí, v tichém porozumění a vzájemném odevzdání.

„Miluju tě,” řekl Trent nakonec hlasem zastřeným touhou.

„Miluju tě.” Dotkla se jeho ramene a pohnula se pod jeho tělem. Nohy mu ovinula kolem svalnatých hýždí.

„Já vím, lásko. Já vím.” Trent sklonil hlavu a zmocnil se jejích rtů, konečně šťastný v čarovném kouzlu, které navždy změnilo jeho život.