Jayne Ann Krentz

Rodinný život

PRVNÍ KAPITOLA

V okamžiku, kdy Case McCord vjížděl svým stříbrným ferrari do zatáčky příjezdové cesty, uvědomil si, že něco není v pořádku a pocítil žaludeční slabost. Pruin červeňoučký malý elegantní ford stál otevřený před schodištěm, které vedlo k široce rozevřeným domovním dveřím. Stál tam zaparkovaný také další automobil, nemožně dlouhý, starší bílý cadillac El Dorado, jehož chromování se v pozdním odpoledním slunci blyštělo, ale tomu nevěnoval pozornost.

Co ho znepokojilo, to byl červený ford. Steve Graham, jehož McCord najal před několika měsíci jako děvče pro všechno a zahradníka, se spěšně snažil nacpat jedno z velkých Pruiných zavazadel do maličkého prostoru.

To znamená, že chce svou hrozbu uskutečnit, pomyslel si udiveně McCord. Chce odejít, jak naznačila. Nemohl tomu uvěřit. To se snad neodváží.

McCord zaparkoval hned za malým fordem a prudce otevřel dveře vozu. Steve Graham přestal ve svém úsilí nacpat zavazadlo do auta a ohlédl se. Znepokojený výraz, který dosud měl na mladistvé tváři, opálené pobytem na surfu a na slunci, se objevila úleva.

„No ne, to jsem ale rád, že vás vidím, pane McCorde. Tak jste chytl dřívější spojení, že? Bál jsem se, že se sem nedostanete včas. Je tu velký zmatek. Pru říká, že odjíždí. Prý na furt. Martha z toho má šok a pan Arlington se pustil do popíjení vaší whisky, jako by zítra měl být konec světa. Kuchaři přijeli už před hodinou a všichni se motají kolem. Pru s nimi nechce mluvit a nějak je zorganizovat. Za několik hodin se dostaví vaši hosté a přitom Pru říká, že do té doby už chce být dávno pryč.“

„Mám takový pocit,“ procedil McCord výhružně mezi zuby, „že Pru ani tak nechce odtud vypadnout dřív než přijdou hosté, jako předtím, než já přijedu domů. Ví, že za všechno zatraceně zaplatí.“

Chlapecký pocit úlevy se ze Stevovy tváře vytratil. Nervózně zamrkal na svého zaměstnavatele a odkašlal si. „Říkala, že se vrátíte až pozdě večer.“

„Tak to se spletla,“ informoval McCord mladého muže. „Moc se spletla.“ Otočil se a zamířil ke schodišti. Štěrk, kterým byla cesta posypaná, mu skřípal pod botama. Bral schody po dvou a na posledním se na okamžik zastavil. Obrátil se na Steva. „Vyndej to zavazadlo z vozu. Pru nikam nepojede.“

„Ale ona odtud chtěla vypadnout do patnácti minut.“

„Vyndej to zatracené zavazadlo z vozu, Grahame, nebo tě vyhodím.“

Steve Graham pracoval pro McCorda dost dlouho, aby se neodvážil nerespektovat nebezpečný tón jeho hlasu, i když pronesené hrozbě nevěřil. Když byl McCord rozzlobený, nikdy nezvyšoval hlas. Naopak, v takových situacích byl jeho hlas tichý, kontrolovaný a mrazivý.

Steve ve snaze rychle vytáhnout zavazadlo z úzkého prostoru ho odřel. Znepokojeně se na škrábanec zahleděl. Pak si filozoficky povzdechl. Raději Pruino zavazadlo opět vyloží, než aby riskoval McCordovu zuřivost.

Nebylo totiž pochyb o tom, že McCord zuřivý je.

Prudence Kenyonová byla v kuchyni a snažila se ukonejšit hospodyni Marthu Hewettovou, když uslyšela v hale McCordovy kroky. Na okamžik přivřela oči plné rozhořčení a lítosti. Měla sebou dnes víc hodit. Neměla si dovolit nechat se nejprve zneklidnit příjezdem J.P. a pak rozčíleným Marthiným útokem. Ze všeho nejvíce měla mít na paměti, že na poslední chvíli se něco zhatí.

Tak to se tedy určitě stalo. McCord zřejmě chytil dřívější letadlo.

„Ó, díky bohu, pan McCord je tady!“ Martha Hewettová, která ještě před chvílí těžce oddychovala, se jako zázrakem začala uklidňovat. Odložila stranou skleničku s léky, aniž by si vzala jedinou malou modrou pilulku, které se v ní skrývaly. Oči se jí rozšířily úlevou a nadějí. „Pru, uvidíš, že se o všechno postará.“ Poklepala Pru po rameni a najednou se role pečovatelky a pacienta obrátily.

Pru se rychle ohlédla po zářící Marthě. Zdálo se, že její úzkostné stavy se jako zázrakem vytratily. Viděla jen malou, zavalitou padesátiletou ženu s klidným úsměvem a s úlevou ve světlehnědých očích.

„Blahopřeji ti, že jsi se tak rychle vzpamatovala, Martho,“ pronesla bryskně Pru, když se dveře otevřely tak prudce, že byl slyšet cinkot porcelánu v kredenci. Dvě pomocnice, které přišly s kuchařem, nadskočily. Pru se neobtěžovala, aby se podívala, co se děje. Věděla přesně, kdo vstoupil do velké, vypulírované kuchyně. „Je docela možné, že nakonec ten lék nebudeš potřebovat,“ řekla hospodyni.

Martha však Pru nevěnovala sebemenší pozornost. Zírala na velkého muže, který stanul v kuchyňských dveřích a svou přítomností zaplnil celou kuchyň.

„Jste tady nějak brzy, pane McCorde. To jsem ráda. Máme zde nějaký problém. Není to však nic, co by se nedalo odstranit, než přijdou vaši hosté,“ dodala spěšně. „Kdybyste si promluvil s Pru, myslím, že by pak bylo vše v pořádku. Je trochu nervózní.“

„Je to pravda? Jsi trochu nervózní?“

Pru v jeho hlase uslyšela drsnou něžnost a v tiché prosbě zvedla oči ke stropu. Pak se přinutila k chladnému úsměvu.

„Vůbec ne, McCorde. Pokud jde o mě, je všechno v pořádku. Myslela jsem si, že Martha má jeden z těch svých záchvatů. Jak to však vypadá, asi jsem se zmýlila. Jestliže mi prominete, tak se vzdálím.“

Statečně vykročila v naději, že jí automaticky ustoupí z cesty. To se však zmýlila. McCord se ani nehnul. Zatarasil dveře stejně úspěšně jako tank. Neřekl nic do té doby, dokud se nezastavila několik kroků před svým cílem. Jeho podmračený pohled jí přejel od hlavy až k patě. Zaznamenal její přiléhavý zelený pulovr, těsně padnoucí džíny a sandály na nohách. Bylo zcela jasné, že není vhodně oblečená na to, aby přijala významné osoby, které se měly dostavit později večer.

„Takže,“ zamumlal tiše McCord, když zkřížil paže na široké hrudi a nedbale se opřel o veřej dveří, „to myslíš vážně. Skutečně jsi chtěla zmizet.“

Pru zadržela dech a modlila se, aby si nikdo nevšiml, jak se třese. „Samozřejmě jsem to myslela vážně. To máme oba společné. Nikdo z nás planě nehrozí. Jen jsem se trochu opozdila, to je všechno, McCorde. Měl jsi se vrátit až za hodinu.“

„Tak ty ses trochu opozdila,“ řekl McCord a poodstoupil od dveří. Zahleděl se na Marthu a na dvě kuchařovy pomocnice.

„Nemám v úmyslu dokončit tento rozhovor před diváky. Pojďme odtud.“ Otočil se a vypochodoval do haly. Bylo jasné, že očekává, že ho bude poslušně následovat.

Pru však nad takovou zjevnou hrubostí odmítavě potřásla hlavou. „Nemám čas pokračovat v diskusi, McCorde,“ zavolala za ním do haly. „Musím jít. Bylo by rozumné, kdybys dohlédl na přípravy na dnešní večírek. Než přijedou hosté, bude ještě zapotřebí udělat mnoho věcí.“

McCord již byl u otevřených dveří do studovny. Obrátil se a pronesl: „K čertu s večírkem. Jestliže máš v úmyslu nechat mě na holičkách, můžeš si najít dostatek času na pokračování v diskusi na dané téma. Pojď sem, Pru, jestliže nechceš konverzovat uprostřed haly.“

„V té studovně nenajdeš žádné soukromí,“ varovala ho Pru. „Je tam J.P.“

McCord nahlédl do útulného pokoje, zaplněného knihami. „Nazdar, J.P. Ještě ti nikdo neřekl, že je nebezpečné dostat se doprostřed domácí hádky?“ Vstoupil do pokoje.

Pru zasténala. Tak tohle bude přesně tak zlé, jak si to představovala. Všechno by bývalo bylo mnohem prostší, kdyby včas zmizela, ještě předtím, než se McCord vrátí. Teď bude muset protrpět bouřlivou scénu, jejímiž svědky budou všichni lidé v domácnosti, povolaní kuchaři a samozřejmě samotný J.P. Arlington. Když jste jednali s Casem McCordem, nic, ale vůbec nic nebylo snadné.

Ale to však věděla už od začátku.

Pru prošla halou směrem ke studovně a cítila se jako by šla před vojenský soud. Snažila si vsugerovat, že to bude McCord, kdo bude souzen a odsouzen a že nikoli on, ale ona bude soudcem a porotou. Za obdobných situací to však byl vždy McCord, kdo dovedl zvrátit situaci. Nedá-li si dobrý pozor, bude to ona, kdo bude zahnán do kouta.

Nikdo, kdo předtím neměl tu čest stát tváří v tvář McCordovi, si hned neuvědomil, jak zastrašujícím a arogantním dojmem by mohl působit, pomyslela si Pru. K tomu přispívalo mnoho faktorů, k nimž mezi jiným patřila jeho robustnost.

McCord byl velký chlap a měl něco přes 180 centimetrů. Byl šlachovitý, přitom štíhlý a silný, s pevnými svaly. Vlasy měl stejně tmavé jako oči, které byly velice bystré. Byly to právě oči, jež byly klíčem k Caseovi McCordovi. Alespoň Pru si to často myslela. Na jeho drsné, tvrdé tváři byly dominantní.

Byly okamžiky, když byl rozčílený, že tyto nádherné a vášnivé oči byly bezednými hlubinami skrytého nebezpečí. Jejich varování by mohl ignorovat jen blázen.

Vlastně, pokud šlo o varovné signály, které vysílal Case McCord, ignorovala je od prvního okamžiku, kdy ho poprvé poznala, uvědomila si. To bylo tak před šesti měsíci, kdy začala pracovat pro Arlingtonskou nadaci zemědělského výzkumu rozvoje. Dnes odpoledne bylo již pozdě dávat najevo opatrnost.

Nezúčastněný člověk, který o McCordovi nic nevěděl, by na první pohled podlehl dojmu, že tento muž strávil mnoho času v přírodě, kde pracoval na pozemcích. Toto odpoledne měl sice McCord hedvábnou kravatu, šedé kalhoty a bílou košili, ale to bylo jen proto, že se právě vrátil ze zasedání Arlingtonské nadace ve Washingtonu. Boty, které měl na sobě, byly lepším vodítkem k jeho obvyklému stylu odívání. Když McCord nebyl patřičně oblečen k jednání s vědci, experty a oficiálními činiteli cizích vlád, obvykle nosil džíny a široce rozhalenou košili. Když pobýval na některém výzkumném místě nadace, nejraději nosil klasický stetson.

Každého návštěvníka muselo nutně napadnout, že Case McCord se dokonale sžil s úrodnými poli a se sluncem sužovanými hektary zrajícího obilí.

Case McCord byl totiž jedním z mnoha výzkumných expertů, které Arlingtonova nadace zaměstnávala. K jejím pracovníkům se připojil před třemi lety a rychle se dostal na vedoucí funkci, protože McCord měl vedle vědeckého vzdělání přirozený talent pro řízení. Cílem Arlingtonské nadace bylo zlepšování zemědělských technologických postupů v rozvojových zemích. Jak její zakladatel J.P. Arlington rád říkal protahovanou texaštinou, lidé se nemohou těšit z divů demokracie, dokud nezjistí zázračnost plného žaludku.

Na žádost zahraničních vlád a soukromých podniků vysílala nadace své experty do všech zemí světa. McCord byl původně přijat proto, že byl půdoznalcem, ale jeho odpovědnost se nyní přesunula do oblasti řízení a vedení organizace. Starý J.P. byl natolik bystrý, že poznal talenty a využíval jich, když je ve svém týmu objevil. Jak Pru zjistila během šesti měsíců, kdy pracovala v distribučním oddělení organizace, byl starý J.P. v řadě oblastí pěkně ostrý. Starý muž byl stejně bystrý a nebezpečný jako McCord. Pomyšlení, že bude muset vstoupit do studovny a čelit jim oběma, byla odstrašující.

Měla se na společenské přípravy dnešního večera vykašlat již včera a McCorda opustit, přemítala Pru. Byla pošetilá, že se nechala unést svou profesionální odpovědností a dala jí přednost před odpovědností k sobě samé. Co se dá dělat, čím dříve tato malá scénka skončí, tím lépe.

Pru se sebrala a vstoupila do studovny. McCord stál trochu rozkročen před svým psacím stolem a měřil si J.P. chladným pohledem.

J.P. Arlington jako vždy vypadal jako pan Někdo.

Byl oblečen tak, aby to ladilo s barvami jeho velkého, procovského vozu typu El Dorado, zaparkovaného na příjezdové cestě. Jeho broskvově odstínovaný oblek zápaďáckého stylu, lemovaný stříbrnými třásněmi, nevypadal na jeho robustní postavě ani trochu zženštile. Odložil svůj stetson, který se k obleku bezvadně hodil, a vystavil na odiv své stříbřité vlasy. Oči měl šedé a v jejich koutcích řadu drobných vrásek. Byly důsledkem mnoha let, strávených pod palčivým texaským sluncem. J.P. zdědil pozemky, ale ropu pod zemí našel před čtyřiceti lety on sám.

Arlington se roztahoval na McCordově židli a nohy s botami z ještěrčí kůže měl položené na vypulírované desce stolu. Na malém stolku vedle sebe měl otevřenou láhev whisky. V ruce držel skleničku. Když Pru vstoupila, široce se zašklebil.

„Takže teď můžeme přistoupit k řešení tohoto malého problému, než se nám rozroste. Řekl jsem ti, že máš počkat, dokud se nedostaví McCord, že? Teď už bude všechno v pořádku a prima. Vždycky říkám, že není nad řešení problémů jednáním. Jednat s McCordem je jako jednat s mezkem. Nejdříve ho trochu přitáhneme za uzdu, abychom získali jeho pozornost. Jakmile to uděláme, zjistíme, že se s ním dá docela dobře vyjít.“ J.P. vrhl podmračený pohled na muže, stojícího na druhé straně stolu. „Promluvte si s ní, McCorde. Chci, aby se celá záležitost vyřídila co nejdříve. Těch deset hlavounů přijde,“ podíval se přitom na masivní zlaté hodiny na zápěstí, „za necelé dvě hodiny.“

„Promluvím s ní,“ kývl McCord hlavou, „ale ne za předpokladu, že tady budete sedět a každou chvíli mě přerušovat. Vypadněte, J.P. To je věc, která se týká jen mě a Pru. Vy se do toho nepleťte.“

„Je to k čertu i moje věc, chlapče. Potřebuji ji. Je zatraceně dobrá tisková mluvčí a ještě lepší hostitelka. Kdybych náhodou musel hledat na její místo někoho jiného, pak za to ponesete osobní zodpovědnost. A teď něco dělejte.“

„Vypadněte z mé studovny, J.P.,“ opakoval Case McCord.

Arlington se na něho zašklebil a pak pohlédl na Pru. „Myslíš, že ho zvládneš sama, Pru?“

„Ale jo,“ prohodila Pru s přesvědčivostí, kterou nepociťovala. „Zvládnu ho.“

J.P. se zvedl. „Dám vám možnost, abyste si to vyříkali.“ Zahleděl se na McCorda. „Očekávám však výsledky. Nedopusťte, aby Pru odtud odešla, slyšíte? Jestliže to zvoráte, přibiju váš skalp na kapotu svého vozu.“ Se sklenkou v ruce Arlington vypochodoval z pokoje a zavřel za sebou dveře.

Pru sledovala, jak vychází a pak se s rozhodujícím výrazem na tváři obrátila na McCorda. Zářivě a odhodlaně se usmála. „Tenhle rozhovor je ztrátou času. Chci odjet a ty budeš mít dnes večer plné ruce práce se svými hosty. Martha dostala všechny potřebné instrukce a všichni kuchaři potřebují usměrnit. Bude však zapotřebí ještě trochu organizační činnosti. Navrhuji, abys dal do baru Steva. Na takové věci je docela dobrý. Dohlédni, aby si předtím vzal čistou košili. Až přijdou hosté, musíš zabránit, aby J.P. nezačal vykládat ty staré historky, jak začínal na vrtných polích. Víš, jak to dopadá, když k tomu dostane příležitost. Zajisti, aby Martha servírovala francouzské brandy. Tito lidé to očekávají. Jinak jsem si jistá, že to dopadne dobře.“

McCord se opřel o stůl a velkýma rukama se opřel o silná stehna. Tmavé oči se mu zúžily a potemněly. „Nech toho, Pru. Oba dobře víme, že se nikam nevydáš.“

Pru smutně potřásla hlavou. „Tak to se tedy mýlíš,“ řekla jemně. „Jsem rozhodnuta odejít, McCorde. Už, když jsi se chystal do Washingtonu, jsem ti řekla, že než se vrátíš, budu pryč.“

„Když jsem odjížděl, byla jsi rozrušená. To, co jsi říkala, jsi nemyslela vážně.“

„Myslela jsem vážně každé slovo,“ odpověděla Pru. „Jenže ty jsi tomu nevěnoval patřičnou pozornost.“

„Nikdy si nevšímám ultimát. Právě o to jsi se pokoušela, když jsem odjížděl, ne? Chtěla jsi, abych vzal na vědomí, že mi dáváš ultimátum. Měla bys mě znát natolik, aby sis uvědomila, že to považuji za bluf.“

„Tak to tedy ne. Už mám sbaleno. Jsem připravena k odchodu.“

McCord stiskl rty. „Možná, že bych tě měl nechat odejít. Možná, že by tě to poučilo.“

„Už jsem poučená, McCorde.“

„Jo?“ Na tváři měl úsměšek. „A jaké je to poučení? Tak se mi zdá, že v posledních několika měsících jsem tě naučil řadu zajímavých věcí.“

Na tváři se jí objevil horký ruměnec, když zahlédla, jak si ji pomalu a majetnicky prohlíží, přejíždí očima její tizianové vlasy spadající na ramena a smaragdově zelené oči. Zkoumavě hleděl na jemný výraz jejích rtů a pak na křivku malých ňader. Potom zabloudil níž a civěl na její plné boky. Nebylo pochyb o tom, co má na mysli. Nemělo cenu odhánět vzpomínky, které se snažil úmyslně vyvolat.

Pru byla natolik realistkou, že si uvědomovala, že není žádná krasavice. Byla dostatečně atraktivní v tom otevřeném a počestném smyslu slova. Zdaleka však nebyla oslňující kráska. V McCordově náručí se však naučila, co to znamená cítit se krásně.

Cítila, jak jí tváře hoří. Posledních několik měsíců prožívala s McCordem vášnivé období, které předtím nikdy nepoznala. McCord byl natolik bystrý, že téměř okamžitě poznal, že její sexuální zkušenosti nejsou nijak značné a využíval toho. Dělalo mu velké potěšení, když ji mohl učit, jak má reagovat na jeho žádost. Jeho výuka byla natolik dobrá, že Pru se nakonec nechala přesvědčit, že je do ní zamilovaný, že ji miluje stejně jako ona jeho. Nakonec však musela připustit, že se mýlila.

Ačkoli jí hlavou probíhalo pásmo vášnivých vzpomínek, dávala najevo svou důstojnost a sebekontrolu. Byla si přitom dobře vědoma číhavého a hodnotícího výrazu v McCordových očích. Nesmí teď dát najevo slabost. Teď ne. McCord by si toho všiml a využil.

Odhodlaně čelila McCordově pohledu. „Jediné, co jsem se od tebe naučila je to, co se má teta Wilhelmina snažila mě a mou sestru naučit, když jsme vyrůstaly v texaském Spotu. Je to lekce, kterou se snaží matky vštípit svým dcerám od prvopočátku světa.“

„Je to pravda?“ zeptal se posměšně. „A co je tím skvostem ženského myšlení?“

„Dejte muži whisky zdarma a on si zvykne, že za to nemusí už nikdy platit. Když se totiž opije, je pak těžké z něho mámit peníze,“ citovala Pru pochmurně tetu. Její slova jí často zněla v uších.

McCord hněvivě vztyčil hlavu. Již již hrozilo, že ztratí kontrolu a vybuchne. „To je hloupé a dětinské.“

„Když jsem si s tebou začala, McCorde, snažila jsem se být příliš dospělá a světaznalá. Nefungovalo to. Když jsi mě před třemi měsíci pozval, abych přišla a žila s tebou, či spíše mě informoval, že se možná usadíš, že dospěješ k poznatku, jaký je to zázrak mít ženu, která se o tebe stará a žít normálním rodinným životem. Čím víc jsem se však všeho vzdávala, tím více jsi požadoval. Minulý týden jsem si musela nakonec přiznat, že situace je beznadějná. Ty se nikdy nezměníš. Nechceš se ženit a mít závazky. Chceš jen mít veškeré pohodlí a výhody z toho, že máš doma ženu, stejně jako v posteli, aniž bys musel něco poskytnout na oplátku.“

„Zdálo se mi, že z tohoto řešení také něco máš,“ odvětil. „Tak proč si teď stěžuješ?“

„Řekla jsem ti to, než jsi se vydával na cestu,“ připomněla mu jasným, něžným hlasem. „Začala jsem s tebou žít proto, že jsem si myslela, že z tohoto řešení, jak tomu ty říkáš, vzejde něco významného. Myslela jsem si, že si budeme společně budovat budoucnost. Ale po třech měsících pod tvou střechou jsem si uvědomila, že jsem klamala sama sebe.“ Klamala sama sebe tím, že si myslela, že ji miluje.

„V jednom ohledu máš pravdu. Jestli došlo k nějakému klamání, pak jsi obelhávala sama sebe. Věděla jsi, že nemám zájem o ženění,“ připomněl jí drsně. „To jsem ostatně ani nikdy nepředstíral.“

„Ne,“ souhlasila s nucenou lehkostí. „To určitě ne. Bohužel jsem se rozhodla, že se chci vdávat. Dal jsi mi jasně na srozuměnou, že k takovému závazku tě nepřinutím.“

„Tak ses rozhodla trochu mě zmáčknout, co? To nevyjde, Pru. Už jsem ti to řekl, než jsem odletěl do Washingtonu. Zatraceně, není sebemenší naděje, že by mnou nějaká žena, včetně tebe, mohla tak manipulovat.“

Pru kývla hlavou, pohlédla krátce na své sepjaté ruce a přinutila se spolknout hořkost jeho slov. „Chápu. Chováš se ke mně vysloveně čestně. To jenom já jsem uvažovala špatně.“

„Nehraj přede mnou plačtivou roli mučedníka.“ McCord odstoupil od stolu a prošel kolem ní k širokému oknu, vedoucímu do bujné zahrady. „To nebude mít o nic lepší účinek než ultimátum, kterým mi hrozíš.“

Pru stiskla rty. „Pak by bylo lepší, kdybych přestala okrádat o čas sebe i tebe. Mám před sebou ještě dlouhou cestu. Sbohem, McCorde. Posledních několik měsíců bylo zajímavých.“ Otočila se a zamířila ke dveřím.

McCord se odtrhl od okna, když si uvědomil, že skutečně chce odejít. Chytil ji za paži právě v okamžiku, kdy chtěla otočit knoflíkem u dveří. Obrátil ji k sobě a pronikavě se na ni zahleděl.

„Nikam nepůjdeš, a ty to dobře víš. Nesnaž se zahrávat si se mnou, Pru. Nemáš sebemenší naději.“

„Kolikrát ti to mám ještě vysvětlovat? Na nic si nehraju. Odcházím, jak už jsem řekla. Tvoje chyba, McCorde, je v tom, že si myslíš, že s tebou chci manipulovat. Nechci. Spočítám škody a vypadnu. S tebou mě žádná budoucnost nečeká.“

„Protože ti nechci navléct prsten na prst?“

„Protože jsi buď velký zbabělec, nebo prostě jen příliš sobecký člověk, než aby ses k něčemu zavázal. Nejsem s to říci, která z těchto dvou verzí líp sedí, ale na tom koneckonců nezáleží. V každém případě chci odtud.“

„Tak ty si myslíš, že padnu na kolena a budu tě prosit, abys zůstala? Myslíš si, že hrozbou odchodu si ode mě vynutíš příslib svatby? Je to tak?“

Potřásla unaveně hlavou a významně pohlédla na jeho prsty, zaťaté do její paže. „Ty to prostě nechápeš, McCorde. A co víc, myslím, že to ani nikdy nepochopíš. Když jde o pěstování pšenice na poušti, tak jsi skvělý, ale když jde o pochopení opravdového vztahu, tak jsi jako hlupák. Prosím těm, pusť mě. Jak jsem ti řekla, mám před sebou dlouhou cestu.“

Nepustil ji. Žhnoucíma očima se zabodl do jejích. „Kam tě ta dlouhá cesta zavede? Do náruče jiného? Je to tak, Pru? Máš v zásobě ještě jiného muže? Někoho, koho sis nechávala v záloze pro případ, že bys mě nemohla vmanipulovat do manželství? Kdo to je? Ví o tom, co jsi dělala v několika posledních měsících? Ví, čemu jsi se naučila v mém objetí? Jak jsi se třásla, když jsem se tě uprostřed noci dotýkal? Myslíš si, že s jiným mužem to bude jiné než se mnou?“

„Mám pro tebe novinku, McCorde. V posteli jsi možná dobrý, ale to není všechno. Pro mě ne. A teď laskavě pusť mou paži. Bolí mě to.“ Poprvé za celý den začala dostávat zlost. Bylo však riskantní dát najevo průchod něčemu, čeho by mohl McCord využít ve svůj prospěch.

„Odtud neodejdeš,“ řekl McCord s nebezpečným důrazem na každé slovo. Zahleděl se na své ruce na její paži a se zřejmými potížemi ji pustil. „To nemůžeš udělat.“

„Proč ne?“ Otevřela dveře. Sebevláda ji rychle opouštěla. Musí se dostat z domu.

„Dobře víš, proč ne.“ McCord vykročil za Pru, která spěchala halou k domovním dveřím. „Nemůžeš mě opustit, protože mě miluješ a ty to víš.“

Pru zatajila dech, ale nezastavila se. Tak on to věděl. Doufala, že se jí z její hrdosti podaří zachránit alespoň něco. Zjevně však takové štěstí mít nebude. Vůbec ji nemělo překvapit zjištění, že McCord si dobře uvědomuje rozsah jejího citového zájmu o jeho osobu. Ten člověk byl pro každou ženu až zatraceně moc bystrý.

Na jeho výzvu nemohla nijak reagovat. Byla to pravda a bylo až nesnesitelně zjevné, že oba to vědí. Pru neviděla žádný důvod, proč by ke svému ponížení měla ještě něco přidávat. Šla ke dveřím a byla si dobře vědoma, že McCord je jí v patách.

Steve Graham stál vedle jejího auta. Zavazadla měl postavená na štěrkové cestě. Když Pru vycházela ze dveří, zvědavě na ni pohlédl. Očima sklouzl z její tváře na zachmuřený, zuřivý výraz na tváři jejího společníka. „Tak tys ještě nedal zavazadla do vozu?“ Pru začala scházet po schodech.

„Pan McCord nařídil, abych je nenakládal, že prý nikam nejedete.“

„Tak to se spletl. Odjíždím. Jestliže je nechceš naložit, udělám to sama.“

Steve se sehnul, aby zvedl jedno zavazadlo. „Udělám to, když to chcete, Pru.“

Vzdorovitě pohlédl na McCorda, ale ten si ho nevšímal.

„Jestli si myslíš, že za tebou přilezu po čtyřech, pak jsi blázen, ženská.“ McCord stál rozkročený na horním schodě, jako by byl připraven k boji. „Tahle hra nevyjde. Snaž se s tím smířit a přestaň se chovat jako melodramatická mladistvá, která hrozí, že uteče z domu, když nemůže být po jejím.“

Pru nic neřekla, zatímco Steve naložil zavazadla. Nebylo ani co říkat. Beze slova nastoupila do forda, připnula si bezpečnostní pás a otočila klíčkem v zapalování. Za okamžik již ujížděla po cestě.

Při pohledu do bočního zrcátka viděla, jak J.P., Martha a Steve pobíhají kolem zuřivého McCorda. Pak už se neohlédla.

McCord pozoroval malý červený ford, dokud mu nezmizel z očí. Nikdo z těch, kteří stáli okolo, neřekl ani slovo. Když se konečně obrátil a chystal se vydat zpátky do domu, uviděl tři obviňující tváře.

Na okamžik se nikdo neozval, a potom bylo slyšet zoufalý hlas Marthy. „Je pryč.“

„To je snad zřejmé,“ vyprskl McCord. „Navrhuji, aby ses do toho pustila, Martho. Zřejmě bude zapotřebí udělat ještě mnoho věcí, než přijdou hosté. Teď není vhodná doba pro nějaké tvé úzkostné stavy. Steve, myslím, že to dneska budeš muset zvládnout v baru. Tak se o to starej. Nenechávej dnes večer všude povalovat lahve a skleničky, jako to děláš se zahradnickým nářadím. Proč na mě všichni tři tak civíte? Jistě víte, že to není má chyba. Je to Pru, která popustila uzdu svému temperamentu a opustila dům dvě hodiny před zahájením večírku.“

„Nesvaluj vinu na ni,“ zamumlal J.P. „Nechtěla nic jiného, než co kterákoli jiná hezká mladá žena z Texasu očekává od svého milého. V posledních několika měsících jste byli šťastní jako pár hrdliček. Dostal jsi všechno, co jsi chtěl, ne? Nikdy sis však nevšiml, že malá, sladká Pru se vnitřně užírá. Pak stačilo jen trochu času, aby si řekla dost a odešla. Udivuje mě, že jí to trvalo tak dlouho. Nevím teď, co si počnu bez hostitelky, a to už nemluvím o dobré novinářce.“

„Bude mi chybět,“ poznamenal Steve zamyšleně. „Právě jsme dávali do pořádku zahradu. Už neuvidí, jak se urodila rajčata.“

Martha popotáhla a sáhla po kapesníku. „Byla to velice chápavá osoba.“ Hlučně se vysmrkala. „Nikdo nechápe, co jsou to stresové stavy.“

McCordovy oči se blyštěly potlačovanou zuřivostí. „Ty pohřební projevy si strčte za klobouk. Nechci je slyšet. V příštích dvou hodinách toho musíme hodně udělat. Hejbněte sebou, všichni.“ Prošel malou skupinkou na schodech a zamířil halou do studovny. Nikdo se ho nesnažil zadržet. Ani J.P. ne.

Jakmile za sebou zavřel dveře, přistoupil ke stolu, kde předtím seděl J.P., a zvedl láhev whisky, kterou tam dotyčný nechal. Na malém taburetu, vedle stolu byla ještě jedna čistá sklenice. McCord si nalil zlatavý mok a přešel k oknu.

Byla pryč. Okny stále ještě pronikal odpolední sluneční svit, ale celý pokoj přitom vypadal pustý a tmavý. Vypadalo to, jako by vyšla z domu a všude za sebou zhasla.

McCord pevně stiskl sklenici s whisky.

DRUHÁ KAPITOLA

Týden po velkolepém odchodu z domu Case McCorda se Pru rozvalovala na lehátku u bazénu své sestry v Pasadeně. Před přímými slunečními paprsky ji chránil velký stolní slunečník. Celá oblast Los Angeles se topila v horku počínajícího léta. Pru vzpomínala, jak příjemné bývaly dny jako tento v McCordově zahradě.

Jeho nádherný dům na svahu vrchu v La Jolle, severně od San Diega, měl uklidňující výhled na oceán. Za podobných dní, jako byl dnešní, jí to bude chybět.

Nechyběl jí pouze pěkný výhled. Uvědomila si to, když pohlédla na svou malou neteř a synovce, kteří se vesele cachtali v křišťálově chladné vodě bazénu. Když jí tato myšlenka probíhala hlavou, zasáhl ji další šplíchanec vody z bazénu. Jelikož děti Pru postříkaly již natolik, že byla celá mokrá, začala uvažovat, že skočí do bazénu.

Než to však mohla udělat, vykoukla z kuchyňských dveří atraktivní blonďatá hlava Annie Gatesové, která zavolala na sestru. „Hej, Pru, nechceš sklenici limonády?“

„Já chci,“ vykřikla z bazénu sedmiletá Katy. Její bratr Dave, aby nezůstal o nic pozadu, na výzvu reagoval slovy: „Já chci taky.“ Annie svraštila nosík v láskyplném napomenutí.

„Jsou to snad tytéž děti, které neměly při obědě v žaludku místo na kapustičky?“

„Já mám teď hlad,“ ujistila matku Katy.

„Já taky,“ opakoval předvídavě Dave. Byl o dva roky mladší než sestra, ale rychle reagoval na její vůdčí úlohu. Tím, že pozoroval Katy, naučil se rychle, že v dnešním světě se vyplácí asertivita.

Pru se na svou starší sestru zašklebila. „Jestliže budeš dělat limonádu, udělej toho raději kýbl.“

„Kruci, jestli je to doopravdy tak, pak s tím už musím začít.“ Annie zmizela v nablýskané moderní kuchyni. Když se za několik minut opět objevila, nesla velký džbánek z umělé hmoty plný limonády a čtyři skleničky z téhož materiálu. „Tak heleďte, tady to máte.“

Katy a Dave nepotřebovali pobízet. Vyskočili z bazénu, aby se zmocnili svých skleniček a potom se s limonádou uchýlili na svá dětská lehátka.

„Tak tohle jsem potřebovala,“ řekla Pru sestře, když se natahovala pro limonádu.

„Nejsi sama.“ Annie se usadila na proutěné židli a natáhla nohy v sandálech směrem ke konci Pruina lehátka. „Někdo zřejmě zprudka otevřel teplotní kohoutek již na začátku roku. Skoro mi to připomíná léta v texaském Spotu. Skoro, ale ne zcela. Jak se cítíš?“

Pru se usmála a usrkla limonády. „Prima. Je nějaký důvod, proč bych neměla?“

„Samozřejmě, že ne,“ povzdechla Annie. „Promiň, že se chovám tak přespříliš ochranářsky. Protože nemáš manžela, který by se tebou zabýval, mám pocit, že musím tento nedostatek napravit.“

„Vážím si toho,“ řekla Pru něžně, „ale je to zbytečné. Skutečně jsem v pořádku.“

Annie si ji bedlivě prohlédla. „Nebo jsi na tom přinejmenším tak, jako kterákoli jiná žena, která není vdaná a je těhotná?“

„Je mi dvacet sedm, Annie. Nejsem naivní usmrkanec, který se sám dostane do potíží.“

„Ne, ty jsi spíše naivní žena, která se dostala do potíží. Ten darebák!“

Pru potřásla hlavou. K tomu nemohla nic říct. Annie si už udělala o McCordovi obrázek. Byla to starší sestra, která nad ní chtěla držet ochrannou ruku a neměla proto pro muže, který způsobil Pruino otěhotnění, žádnou omluvu či polehčující okolnost. „Už jsem ti to říkala, Annie. On neví, že jsem těhotná.“

„A jaký je v tom rozdíl?“ vyzývavě se zeptala Annie.

Pru zaváhala. „Já nevím. Nezkoušela jsem to. Když neměl zájem oženit se se mnou kvůli mně samotné, jsem si jistá, že nebude mít chuť oženit se se mnou kvůli dítěti.“

„Jsi příliš hrdá, až ti to škodí, Pru.“

„Tohle si vyřeším sama. Mnoho žen to tak dělá.“

„To ještě neznamená, že je to správné!“

„To já vím,“ pokrčila Pru rameny. „Ale takové věci se stávají.“

„Nikdy sis s ním neměla začít.“ Nebylo to poprvé, co Annie dospěla ke stejnému závěru. „Ten den, kdy jsi mi volala, že se k němu nastěhuješ, jsem věděla, že spěješ do maléru. Zneužil tě.“

„V té době jsem si myslela, že mě potřebuje,“ odvětila Pru přemýšlivě. „Vím, že mě chtěl. Doufala jsem, že mě bude milovat.“

„No samozřejmě, že tě chtěl. Spadla jsi mu přímo do klína, že? Muži vždy ochotně berou, co se jim namane, obzvláště, když za to nemusejí platit.“

Pruiny oči se rozšířily a úsměv se změnil ve smích. „Mluvíš jak teta Wilhelmina.“

„Buď ráda, že teta Wilhelmina nic o dané situaci ještě neví. Až se to dozví, začne být hysterická.“

„Ba ne. Prostě dospěje k závěru, že v rodině koluje špatná krev. Neudiví ji to. Nepochybně má v tomto směru již dlouhou dobu pochybnosti,“ řekla Pru v dobré náladě, když si vzpomněla na upjatou tetu, která ji a její sestru vychovala.

„Vždy všechno myslela dobře. Usilovně se snažila napravit matčiny, hm, nedostatky.“ Annie, která s tetou Wilhelminou nežila již několik let, k tématu přistupovala s otevřenou myslí. „Jednoho dne se jí dostane nebeské odměny, pokud něco takového existuje pro mučednické staré panny, za to, že vychovala nemanželské děti své sestry,“ dodala Annie suše. „Kdy jí řekneš, že jsi nejenže žila několik měsíců s mužem, ale ještě dodáš, že jsi s ním těhotná?“

„Dokud nebudu muset, tak ne,“ odpověděla Pru rozhodně. „Teta Wilhelmina věkem neztratila svou tvrdost, a ty to dobře víš. Nemám v úmyslu poslouchat její tirády o mužích, kteří pijí zadarmo whisky a mléko, aniž by potom kořalku zaplatili, nebo koupili krávu.“

„Něco ti povím,“ řekla tiše Annie s očima upřenýma na dceru. „Pokaždé, když si vzpomenu, jak bude Katy vyrůstat a dávat si první rande, stále více se kloním k názoru tety Wilhelminy. Vím, že to zní staromilecky a cynicky, ale chci jí říci, aby neriskovala, že se vzdá muži, jímž si nebude velice jistá.“

„Myslíš tím to, dokud jí nenavleče na prst svatební prsten?“

„Musíš si to přiznat, Pru. Kdybys poslechla rady tety Wilhelminy, nebyla bys v situaci, v níž jsi.“

Pru se zpříma podívala na sestru. „Chceš mi snad namluvit, že jsi s Tonym nespala, dokud jste se nevzali? To bych ti teda nevěřila. Byla jsi do něho zamilovaná po uši a on na tobě mohl nechat ruce.“

Annie se začervenala a pak se usmála. „No, alespoň jsem si byla jistá našimi vzájemnými city, než jsme se začali milovat. To je víc, než můžeš říct ty, ne, Pru? Ty jsi již od začátku věděla, že velice riskuješ, když se zaplétáš s Casem McCordem.“

„Alespoň se ke mně zachoval poctivě,“ řekla Pru tiše. „Od samého počátku mi říkal, že nemá v úmyslu se ženit.“

„Ty jsi mu to věřila?“

„Myslela jsem si, že mohu změnit jeho názor, měla jsem za to, že kdesi hluboko v jeho nitru dříme dobrý rodinný typ. Víš, je to docela domácký člověk. Jediné večery, které netrávil doma, byly ty, když musel služebně pracovat v zájmu nadace. Přísahala bych, že celou tu dobu mi byl McCord věrný,“ zamumlala Pru.

„Nebyli jste spolu tak dlouho. Ještě neměl čas se toho všeho nabažit.“

„V poslední době jsi nějak cynická, Annie.“

„Budu stále cyničtější pokaždé, když si vzpomenu na to, co ti udělal. To jsem pak přímo zuřivá.“

„Věděla jsem, co dělám a věděla jsem také, jaké riziko podstupuji,“ řekla Pru. „Uvědomovala jsem si, že když po něm budu chtít nějaké vážné plány do budoucna, pravděpodobně hned vyletí.“

„Kdy jsi se mu poprvé postavila?“

„Ten samý den, co jsem se vrátila z kliniky, kde s jistotou zjistili, že jsem těhotná. Všechno jsem ale zvorala. Teď už to vím. Byla jsem příliš přecitlivělá.“

„No, to bych řekla,“ konstatovala procítěně Annie. „Takže jsi mu dala ultimátum?“

„McCord na ultimáta nereaguje dobře. Následujícího dne se měl vydat na služební cestu do Washingtonu. Řekla jsem mu, že nebude-li uvažovat o řešení naší společné budoucnosti, nebudu v jeho domě, až se vrátí. Myslím, že se mně podařilo přesvědčit sebe samu, že mě skutečně miluje a že si to uvědomí, až mu bude hrozit možnost, že mě ztratí.“

„A přepočítala ses.“

Pru pokrčila rameny. „Měl za to, že se s ním snažím manipulovat, že se ho snažím nutit. Myslím, že v jistém smyslu slova tomu tak bylo.“

„Jestliže ses snažila ho nutit, měla jsi použít všeho,“ řekla Annie otevřeně. „Měla jsi mu říct, že jsi v tom.“

Pru přivřela oči a připomínala si bouřlivou scénu ve studovně, krátce před svým definitivním odchodem z McCordova domu. „Nemohla jsem to udělat. Přála jsem si, aby mě chtěl. Nechtěla jsem, aby si mě vzal ze smyslu pro povinnost. Myslím, že by to udělal. Je sice trochu výstřední, ale v otázce cti je velice škrobený. Každý však ví, že manželství uzavřené výlučně proto, že na cestě je neplánované dítě, netrvá příliš dlouho. Pravdou je, že to, co říkal hned zpočátku, myslel vážně. Nechce se ženit. Nemá rád dlouhodobé závazky. V tom bych ho mohla vzít za slovo.“

„Jak dlouho bys s ním zůstala za daných podmínek, kdybychom nebrali v úvahu tvoje těhotenství?“

Pru stiskla rty. „To nevím, Annie. Chtěla jsem od něho víc, než mi mohl dát. Přála jsem si to dlouho předtím, než jsem otěhotněla. Ve skutečnosti jsem po trvalém závazku toužila již od samého počátku. Myslím, že názory tety Wilhelminy u mě zapustily mnohem větší kořeny, než jsem si myslela.“

„To však není chyba tety Wilhelminy,“ prohlásila Annie rozhodně. „Vinna jsi ty sama. Jsi prostě žena, která se cele oddá nějakému vztahu. Jsi velkodušná, dobrosrdečná a nekonečně loajální. Určitá část tebe samé žádá na oplátku od druhého totéž. Snažila ses vynutit podobnou odezvu od muže, který neměl zájem to udělat. To je tvá první chyba. Otěhotnět je druhá. Mimochodem, jak k tomu došlo?“

„Normálně.“

„To není žádný žert, Pru. Co se zhatilo? Praskl snad prezervativ?“

Pru si opět usrkla limonády. „Ne tak docela. V onu noc jsme nepoužili žádné ochranné prostředky. Neměla jsem kliku.“

„Proč jsi to však riskovala?“

Pru se zahleděla na sestru přes okraj sklenice. „Chceš to vědět popořádku?“

Annie se suše usmála. „Samozřejmě, že ne. Jen mě zajímalo, jak jsi mohla zapomenout na takovou samozřejmost, když ani ty, ani McCord jste nechtěli žádnou mimořádnou událost?“

„McCord byl deset dní v zahraničí.“

„No ne,“ pronesla Annie rozšafně. „Desetidenní abstinence způsobila, že si nedával pozor?“

„To ne,“ řekla přemýšlivě Pru. „Dolehlo na něj těch deset dní v Africe, kde se zabýval problematikou sucha. Dovedeš si představit, jaké to tam je. Důsledky sucha viděl McCord na vlastní oči. Vydal se na venkov, viděl půdu a… lidi, kteří na ní umírali.“

Pru se zarazila a vzpomínala na unavený, zasmušilý výraz McCordovy tváře v onu noc, kdy se vrátil. Pochmurná realita toho, co viděl, jím otřásla. Možná, že McCord nebyl s to zavázat se ženě, ale zcela určitě měl pevné pouto se svou prací.

„Myslím, že tomu začínám rozumět. Byl unavený a patrně poněkud v depresi v důsledku takového tíživého problému. Když k tomu připočteme dlouhou cestu letadlem, máme před sebou muže, který o jistých věcech nepřemýšlí tak, jak by měl,“ uzavřela Annie s dosud prvním náznakem pochopení pro McCorda.

„Šel hned do postele. Já taky.“ Pru se hluboce nadechla. „Uprostřed noci se však probudil a pak, no prostě se začaly dít věci.“ Ostatní se nesnažila vysvětlovat. Ono totiž ani nešlo popsat hladovou, zvířecí žádostivost v McCordových očích, zářících té noci v široké posteli. Nešlo ani vysvětlit, jak dobře si byla jeho touhy vědoma.

Po deseti dnech, kdy pozoroval smrt, McCord se upnul k životu. Natáhl se k Pru a ta se bez váhání schoulila do jeho náručí.

„Chápu,“ řekla Annie něžně. Dlouho mlčela a pozorovala své dvě zdravé a dobře rostlé děti, které pravděpodobně nikdy nepoznají, co je to sucho a hladomor. Natáhla se pro džbánek s limonádou. „A tak se náhle celý tvůj život změnil.“

„Ano.“

Zavládlo dlouhé ticho, během něhož obě ženy pozorovaly děti, skotačící v bazénu. Pru se opět uvolnila a hlouběji se zabořila do lehátka. Rukama si mimoděk sáhla na dosud ploché břicho. Začala uvažovat o tom, zda dítě bude mít McCordovy tmavé vlasy a hluboké oči.

„Můžeš zůstat, jak dlouho chceš, Pru,“ řekla Annie upřímně a definitivně. „Tonymu to vadit nebude.“

„Jste oba tak velkodušní, ale nebudu vás dlouho obtěžovat. Myslím, že si najmu to apartmá, které, jsme včera prohlížely.“

„To blízko techničky?“ Annie souhlasně kývala hlavou. „To je dobrá čtvrť. Jestliže tě vezmou učit na vysoké, pak bude všechno prima. Vlastně skoro prima,“ dodala praktickým tónem.

„Když už mluvíme o Tonym…“ prohodila Pru.

„Hm?“

„Už jsi mu řekla o mém, no stavu?“

„Samozřejmě, že ne, vždyť jsem ti to slíbila.“

„No jo, promiň.“

Annie se suše usmála. „Ale za nějakou dobu to už nebude tajemství, Pru.“

„Já vím, ale zatím je pro mě všechno tak nové. Pomyšlení na těhotenství je velice podivné. Musím mít čas, abych si na to zvykla.“

„To chápu.“ Annie chtěla ještě něco dodat, ale přerušilo ji vzdálené zazvonění. „Zdá se, že máme hosty. Hned budu zpátky. Dohlédni zatím na děti.“

„Jistě.“

Pru pozorovala, jak Annie vběhla do domu a obrátila pozornost na Katy a Daveho, kteří byli plně zaměstnáni hrou.

„Nepůjdeš do bazénu, teto Pru?“ zeptala se Katy, stojící na světlemodrém voru z plastické hmoty. Dave se vehementně snažil ji z něj srazit do vody.

„Za chvilku,“ odpověděla Pru. Zkřížila nahé nohy a posadila se tak, aby lépe viděla na aktivitu dětí. V bazénu byly jako doma, ale v mnoha směrech byly ještě malé a snadno zranitelné. Annie a Tony na ně velice dbali.

Také budu své dítě ochraňovat, říkala si Pru a cítila se moudře a mateřsky. Nebude to však přehánět. Děti potřebují prostor, aby si leccos vyzkoušely samy. Potřebují prostor k růstu a k dělání vlastních chyb.

Ale jen do určité míry.

Pru se rozhodla, že bude-li mít dceru, bude se co nejusilovněji snažit, aby se nedostala do stejného maléru, jako ona sama. Zcela ve stylu tety Wilhelminy, která se snažila uchránit Pru a Annie od stejné chyby, jaké se dopustila jejich matka. Ženy jsou pravděpodobně osudově určeny k tomu, aby podobné varování předávaly z jedné generace do druhé. Vždy se však najde několik jedinců, kteří ho ke své škodě budou ignorovat.

Z filozofických úvah vytrhl Pru sestřin hlas. Annie se o něčem dohadovala. Pru sice neslyšela slova, ale zaslechla jejich tón. Automaticky se podívala ke kuchyňským dveřím právě včas, neboť se prudce rozletěly.

Jako první však z nich nevystoupila Annie, ale Case McCord.

Sklenice limonády v její ruce se zachvěla a několik kapek jí vyšplíchlo na nahé stehno. Stěží si uvědomila osvěžující chlad sladkého a hustého moku na své sluncem rozpálené kůži. Veškerou pozornost věnovala muži, který k ní přicházel.

Zachvátila ji náhle nebezpečná a zrádná vlna naděje, která, uvědomila si, nikdy zcela nezmizela. Část jejího já se kojila neurčitou nadějí již od okamžiku, kdy odešla z McCordova domu v La Jolle.

Očima jí přelétl po tváři. Pru byla v důsledku jeho pronikavého a hodnotícího pohledu celá roztřesená. Seděla strnule na lehátku a neodvážila se pohnout. Realita pouhé McCordovy přítomnosti byla mnohem více, než mohla unést. Síla a pevná vůle, stejně jako rozhodnost, byly pro tohoto muže tak charakteristické.

Pru si ho prohlížela s dychtivostí, o níž si myslela, že v jejích očích není vidět. Byl oblečen jako vždy ležérně. Měl na sobě košili a džíny s dlouhými vyhrnutými rukávy, takže byly vidět jeho silné svalnaté paže. Téměř černé vlasy měl lehce rozcuchané jako by si je nedávno projel v netrpělivém gestu rukou. Boty mu na vykachlíčkovaném vnitřním dvoře, který ohraničoval bazén, hlasitě skřípaly. Směřoval k Pru dlouhými kroky.

Pru si podvědomě uvědomovala, že Annie drží krok s McCordem a doráží na něj jako malý rozzuřený teriér. „Zatraceně, nemáte žádný důvod sem tak vtrhnout. Má sestra má právo se rozhodnout, zda vás chce vidět, nebo ne. Nepřeji si, abyste ji znepokojoval, slyšíte?“

„Maminko, co se děje?“ Kate přestala skotačit v bazénu a zvědavě pohlédla na příchozího. Také Dave, který byl vedle ní, ztichl. Modrýma očima si s velkým zájmem prohlížel cizince.

„Nic se neděje,“ vyrazila ze sebe násilím Annie. „Tento pán chce vidět vaši tetu, to je všechno. Hrajte si dál.“ Annie zavolala na Pru. „Nevěděla jsem, kdo to je, Pru, až když už byl v domě. Je mi to líto. Když nechceš, tak s ním nemusíš mluvit, víš?“

McCord promluvil poprvé, až když se zastavil u Pru. „Bude se mnou mluvit,“ oznámil něžným, vyrovnaným hlasem. „Nemám pravdu, Pru?“

Pru pomalu natáhla nohy a posadila se na okraj lehátka. Nespustila z něj oči. „Co tady děláš, McCorde?“

Suše se usmál, vyčítavě a zároveň nezvykle něžně. Tmavé oči měl zastřené a hluboké. „Odpověď znáš, že jo, Pru? Chtěl jsem tě najít.“

Pru začal tep pulsovat až příliš rychle, až příliš silně. „Proč?“

Naklonil se k ní, takže se jí díval zpříma do očí. „Myslím, že odpověď znáš. Přišel jsem, abych si tě odvedl domů. To je místo, kde chceš být a kde chci, abys byla.“

Potřásla hlavou a cítila se zmatená. Nemohla uvěřit, že je tady. Case McCord nebyl tím typem muže, který vyhledává ženu, jakoukoli ženu. „Nevím, co mám říci?“ zašeptala.

Natáhl ruku a dotkl se její. Silnými prsty vřele stiskl malou ručku. „Normálně ti slova nechybějí. Určitě to platilo tehdy, když jsi odešla z domu.“ Vztyčil se, pozvedl ji na nohy a postavil před sebe. „Proč jsi tak vyděšená, miláčku? Nečekala jsi, že mě tady jednoho dne uvidíš?“

„Ne,“ přiznala poctivě, když se v mysli začala zbavovat toho podivného, neočekávaného pocitu senzace. „Měla jsem za to, že to myslíš vážně, když jsi mi otevřeně sdělil, že nemáš v úmyslu mě vyhledávat. Vždycky, když něco řekneš, tak to myslíš vážně, McCorde.“

„Mohu se mýlit jako ostatní.“

V podtónu slyšela jeho slaboučký, známý arogantní hlas. „No, o tom jsem ani na okamžik nepochybovala. Jen jsem nemohla očekávat, že tyto chyby přiznáš. Alespoň ne tak rychle.“

Lehce si odkašlal a zatahal ji za paži. „Pojďme někam, kde si můžeme promluvit. Je skoro půl šesté. Jdi se převléct a já tě vezmu někam na večeři a na drink. Nepotřebujeme posluchače.“ Naznačil, že tím myslí dvě děti a Annie, z nichž všichni s velkým zaujetím naslouchali, co se děje.

Jeho slova Pru přinutila, aby se probrala z nechtěného mlčení. Podívala se na sestru. „Víš, že s ním nemusíš nikam jít, Pru.“

„To já vím.“ Podívala se na McCorda. „Uveď pro to nějaký rozumný důvod, McCorde.“

„Pro to, abys šla se mnou?“ Náznak arogance byl nyní zřetelnější. Bylo to znát na jeho svraštělém obočí a na tvrdnoucím úsměvu v koutcích úst. Nebyl zvyklý, aby musel vysvětlovat své skutky. „Musím ti udávat důvod? Nechceš snad se mnou jít, Pru?“

„Ne, jestliže máš dojem, že všechno, co se mezi námi stalo, se dá napravit. Když jsem odjížděla, nebyla jsem hysterická. A neodešla jsem ze vzteku. Opustila jsem tě, poněvadž to bylo pro mě za daných okolností to nejlepší řešení. Své rozhodnutí jsem nezměnila.“

„Ale já ano,“ řekl prostě.

Civěla na něj. „Ty jsi změnil názor?“

„Dala jsi mi jasně na srozuměnou, že nebudeš souhlasit s jiným řešením, než se svatbou. Chci tě zpátky. Jestliže je jediným způsobem, jak toho dosáhnu, svatba, pak není co řešit. Běž se převléct, Pru. Půjdeme někam do soukromí a budeme hovořit o svatbě.“

Když se snažila zformulovat odpověď, třásly se jí rty. Nevydala ze sebe hlásku. Pru se otočila k sestře a snažila se u ní najít náznak řešení této bizarní situace. Annie se však tvářila na výsost zamyšleně.

„Jdi se obléci, Pru,“ řekla tiše. „McCord má pravdu. Nemůžete hovořit o soukromých věcech před diváky.“

Pru se podívala na McCorda. Na tváři měl pevný, vyčkávavý pohled, jako by se bál, že Pru začne panikařit a vezme nohy na ramena.

Vědomí, že tak napůl očekával, že podlehne takové směšné reakci, v ní rozbouřilo hladinu adrenalinu. S chladným kývnutím hlavy se omluvila a kráčela přes dvůr k posuvným skleněným dveřím, vedoucím do obýváku. Za okamžik zmizela vevnitř.

McCord sledoval, jak odchází a byl si vědom, jak mu tuhne tělo, když vidí její sladký kulatý zadeček, zdůrazněný červenými bikinkami. Pane bože, jak mu chyběla. Ten uplynulý týden byl jedním z nejhorších, jaké kdy prožil.

„Byla si naprosto jistá, že se za ní nevydáte,“ poznamenala Annie, která tím přerušila tok McCordových myšlenek.

Odtrhl zrak od dveří a zaměřil pozornost na Pruinu sestru. Uvědomil si, že si nejsou ale vůbec podobné. Annie byla blondýnka s prudce elegantním účesem a modrýma očima, zatímco Pruiny vlasy byly až dlouhé a tmavé s přechodem na tizián. Také její tmavězelené oči vypadaly lépe, říkal si McCord. V pohledu sestry spatřil mateřský jas a vnitřně si povzdechl. Neudivilo ho to.

„Vlastně jsem se ani pořádně nepředstavil, paní Gatesová.“

„S tím se netrapte. Vydedukovala jsem si, kdo asi jste. Chcete si skutečně Pru vzít, nebo je to jen záminka, jak ji dostat zpátky do San Diega?“

McCord pocítil slabý záchvěv zuřivosti, když viděl v Annieniných očích zjevný skepticismus. Chladnokrevně ho však potlačil. „Myslím to vážně. Jinak bych o tom vůbec nemluvil.“

„Kdy?“

„Co kdy?“ podíval se na ni. „Kdy si ji chcete vzít?“ zeptala se Annie netrpělivě.

„Co možná nejdříve.“ Čelil jí tiše a byl trochu udiven, když Annie pouze kývla hlavou.

„Dobrá,“ řekla. „Myslím, že to tak bude lepší.“ Obrátila se opět k bazénu. „Tak, děti, je čas jít a připravit se na večeři.“

Kate a její bratr se váhavě vydali ke schůdkům z bazénu a vylezli z vody. „Bude večeřet s námi?“ zeptala se dívenka s očima upřenýma na McCorda.

„Ne,“ odpověděla bryskně matka. „Půjde s tetou Pru na večeři. A teď už běžte.“ Otočila se k McCordovi. „Sedněte si. Sestra tu bude za chvilku.“ Vykročila k domu, ale pak se náhle zarazila, když na ni McCord promluvil.

„Postarám se o vaši sestru, Annie,“ řekl tiše.

Annie ho přejela pátravým pohledem. „Nebude to tak snadné, jak si myslíte, pane McCorde.“

„Co nebude tak snadné?“

„Přesvědčit ji, aby si vás vzala. Už se vám docela dobře povedlo ji přesvědčit, že si ji nechcete vzít.“ Odvrátila se od něho a pokračovala v cestě k domu.

McCord stál u nádherného bazénu a zvažoval problém. Annie má pravdu. Podařilo se mu přesvědčit Pru, že si ji nikdy nevezme. Byl, pokud jde o ženění, čestný už od samého začátku, i když ho často přepadaly pochybnosti, zda ho kvůli tomu neopustí. Nakonec mu však padla do náručí se sladkou a vášnivou velkodušností a udělala mu z domu domov.

Podle McCordova názoru měl vztah mezi ním a Pru mnohem solidnější základ, než většina manželství. Byl zuřivý a zaskočený, když náhle začala trvat na tom, aby začali uvažovat o společné budoucnosti. Jeho sladká, dobrosrdečná Prudence, plná vášně, se změnila v zatvrzelou a nárokující ženu, která se opovážila hrozit mu ultimátem, které ho rozzuřilo. Okamžitě se rozhodl, že nejúčinnějším způsobem, jak ji naučit, že sebou nenechá manipulovat, bylo konstatovat, že blufuje.

Ona však myslela každičké slovo svého ultimáta vážně.

První den, co Pru odešla z domu, si McCord říkal, že se sama vrátí. Milovala ho, tím si byl jist. Byl přesvědčen, že k němu přiběhne zpátky, jakmile její ženské vrtochy pominou.

Stále ještě zažíval následky šoku, že Pru svou hrozbu splní, když dostal dopis a účet z gynekologie. V okamžiku, kdy zkoumal jeho obsah, najednou mu začalo být všechno jasné. Kdyby byla Pru sama, možná, že by se k němu vrátila. Ale ona už sama nebyla. Byla těhotná.

Nosila McCordovo dítě. Dítě muže, který arogantně tvrdil, že nemá zájem o sňatek. Pozdě si McCord uvědomil, co vlastně bylo v pozadí Pruina odchodu.

Byla nucena předpokládat, že když se nesmířil s myšlenkou svatby, ještě hůře se bude smiřovat s myšlenkou, že je otcem. Přesto to riskovala a statečně mluvila o svatbě. Když ji odmítl, udělala jedinou věc, kterou, jak si myslela, mohla udělat. Odešla.

Dnes večer se jí musí znovu dvořit, uklidnit její nejistotu a obavy do té míry, že se bude cítit v jeho blízkosti bezpečná. Teď už jiná možnost nezbývala. V okamžiku, kdy si uvědomila, že je těhotná, změnil se i celý McCordův svět.

Už si déle nemůže dovolit, aby jeho minulost formovala jeho přítomnost.

Stál o samotě na rozpálených dlaždicích dvora a přemýšlel o minulosti. Před třemi roky se odpoutal od všeho a od všech, které znal od narození. Řekl si, že bez takových věcí může žít, stejně jako bez takových lidí a že může dokonce předstírat, že ani nikdy neexistovali. Odešel od zatvrzelého a pyšného člověka, který byl jeho otcem, zbavil se drsných vzpomínek na svou mrtvou snoubenku a na nenarozené dítě, které zemřelo s ní. Vzdal se také svého dědictví.

Teď se však bude ženit a bude mít potomka. Všechno se změnilo.

TŘETÍ KAPITOLA

Pru si místo obvyklého poháru vína objednala ovocný džus. McCord se na ni zahleděl s pobaveným výrazem na tváři.

„Dneska budeš na suchu? Bojíš se, že ti alkohol omámí mozek?“

„Za daných okolností myslím neuškodí, když budu trochu obezřetná.“ Opět nabyla obvyklé rovnováhy. Seděla naproti němu v útulném baru, vedle něhož byla jídelna drahé restaurace, kam McCord Pru zavedl. Pohlížela na něho obezřetně.

Bylo ještě příliš brzy na to, aby se mu přiznala, že je těhotná a že se vyhýbá alkoholu jen z tohoto důvodu. Bude to muset všechno zaonačit pomalu a pečlivě.

McCord se natáhl přes malý stolek a položil ruce na její. Oči měl přimhouřené, ale tmavý oheň v nich byl zjevný každému, kdo ho znal tak dobře jako ona. Alespoň si to o sobě myslela.

„Nemusíš se trápit, miláčku. Jestliže dnes skončíme v posteli, bude to proto, že tam budeš chtít ty a ne proto, že budu opilý a svedu tě. Musíš uznat, že s takovou jsem na tebe nikdy nešel.“

„Tos ani nemusel,“ připouštěla v duchu. Džus a McCordovu whisky přinesli, než stačila odpovědět nahlas. Když číšnice odešla, Pru si prohlížela sklenici s nápojem.

„Něco tě trápí, Pru?“ zeptal se McCord něžně. „Snad fakt, že jsi mě chtěla stejně, jako já tebe?“

Zvedla hlavu a v očích měla vážný výraz, poněkud znepokojený. „Nestydím se za to, co k tobě cítím, ale myslím, že si pro sebe věci usnadňuješ a mě je ztěžuješ.“

„Nemiluješ mě snad, Pru?“ Zpříma se na ni podíval. „To je základní věc. To byl důvod, proč jsi se mnou šla poprvé do postele a to je důvod, proč jsi nakonec souhlasila s tím, že budeš se mnou žít.“

Pokrčila rameny.

„Vždycky znáš na všechno odpověď, že, McCorde.“

„Chceš to snad popřít?“

„Ne. To by nemělo cenu. Na tom ale nezáleží. Věříš tomu, čemu chceš věřit. Skutečnou otázkou je, co cítíš ke mně.“

Když mu tak náhle vrátila míč na jeho stranu hřiště, jen nad její chladnokrevností údivem zamrkal. V koutcích úst se mu na několik sekund objevil váhavý, obdivný úsměv. „Chci, aby ses vrátila. Chci tě mít v posteli a doma. Uvědomuji si tvou potřebu jistoty manželského svazku, abys mohla být šťastná. Jsem ochoten ti tu jistotu zaručit.“

Odložila sklenici s džusem a naklonila se, aby položila jedinou otázku, na níž skutečně záleželo. „Miluješ mě, McCorde?“

Chvilku mlčel. „Nevím,“ řekl konečně s hrubou otevřeností. „Co myslíš ty?“

Zachvěla se. „Myslím, že mě miluješ, ale z nějakého důvodu ti to nějaký čas potrvá, než si to připustíš. Přála bych si znát důvod, proč se tak chováš. Dohánělo mě to k šílenství od prvního okamžiku, kdy jsem tě potkala.“

McCorda udivilo jen máloco, ale její přemýšlivá slova ho zcela rozhodně překvapila. „O čem to, zatraceně, mluvíš?“

Usmála se a poposedla na židli. Upřeně se na něj dívala. Nabíraný živůtek jejích přiléhavých, bílých bavlněných šatů se nakrčil trochu na jednu stranu a dal vyniknout jejím něžným prohlubním a křivkám ramene. Plamen svíčky se odrážel od tenkého zlatého řetízku, který měla na krku. Mihotavé světlo působilo, že také její oči dostaly zlatavou barvu. „Neuvědomuješ si, jak málo já nebo kdokoli jiný o tobě v podobných otázkách víme, McCorde? Samozřejmě, J.P. ví, jak jsi skvělý ve funkci experta a že máš talent pohnout věcmi v terénu. Martha ví, že máš rád máslový oříškový koláč a že po večeři nesnášíš sladké likéry. Steve ví, že máš rád zahrady a pěstování plodin kolem u svého domu.“

„A co ty, Pru? Co víš o mně ty?“

Pohnula trochu rukou. „Vím, že jsi chodil do dobrých škol, že jsi oddán práci v nadaci a že od té doby, co jsme se setkali, jsi mi věrný.“

Slabě se usmál. „Co tě vede k tomu, že jsi si tím tak jistá?“

„Nevím, ale prostě jsem si jistá.“

Kývl hlavou. „Pokračujme v probírání dalších položek seznamu.“

„Takže, dozvěděla jsem se o tobě řadu věcí, těch malých–“

„Včetně toho, jak mě uspokojit v posteli.“

Snažila se nebrat na vědomí rozverný pohled v jeho očích. „Jsi dobrý učitel. O to však nejde, McCorde. Vlastně jsem chtěla říct následující: Zatímco o tobě vím malé, nepodstatné detaily, jsou zde mnohem důležitější věci, které nechápu.“

„Například?“

„Proč jsi tak rozhodně proti manželskému svazku, mezi jiným.“ Nastalo hrobové ticho. Potom Pru položila další otázku. „Byl jsi už někdy ženatý?“

„Ne. Před třemi lety jsem byl zasnoubený.“

Zkousla dolní ret a uvažovala o jeho tajemné odpovědi. „Něco se zhatilo?“

„Velice.“

„Snad, snad ji ještě nezbožňuješ?“

„Je mrtvá, Pru. Zahynula při automobilovém neštěstí.“ Tón jeho hlasu naznačoval, že to je všechno, co chce k tomuto tématu dodat.

Pru vstřebávala důsledky těchto prudkých slov. „Tak proto se nechceš ženit? Z prvního zasnoubení ti zůstalo tak velké trauma?“

Zvedl sklenici s whisky a pomalu upil. „To, co se stalo v minulosti, se tě netýká, Pru.“

„Možná, že ne, ale jistě mám právo vědět, co tak náhle změnilo tvůj názor na svatbu se mnou?“ vypálila.

Položil sklenici. „Řekl jsem ti už, co mě přimělo změnit názor. Chci, aby ses vrátila a ty jsi dala jasně na vědomí, že tvojí cenou za to je sňatek.“

Pru se zachvěla a bolestně zavřela oči. Seděla bez hnutí. „Tak tohle nebude fungovat. Lituji, McCorde. Prosím, abys mi věřil, že jsem nikdy neměla v úmyslu věšet na sebe cenovku a nutit tě, abys cenu zaplatil. Nikdy jsem nechtěla, aby mezi námi někdy nastala podobná situace. Kéž bych věci usnadnila, pro nás oba. Bohužel, nemohu s tebou žít. Už ne. Teď však už taky vím, že si mě nikdy nemůžeš vzít. Ne, do té doby, dokud budeš na celou záležitost pohlížet jako na obchodní transakci. Odmítám nechat se koupit za snubní prstýnek.“

„Pru…“

Nebrala ho na vědomí, rychle vstala a hmátla po kabelce. „Nedělej si se mnou starost, McCorde. Zavolám si taxík.“

„Kčertu, Pru, sedni si.“ Byl na nohách v okamžiku, kdy se chystala vykročit. Rukou jí sevřel zápěstí a jemně, ale pevně ji přinutil opět usednout. Oči mu blyštěly mužským vztekem. „Již jednou jsi ode mě odešla před veřejností. Podruhé to už nedovolím. Zatraceně jsi ponížila mé já a mou hrdost, dámo. Nepotřebuji už další dávku projevu ženského temperamentu. Nestačí ti, že jsem na všech čtyřech a snažím se ti předat nabídku k sňatku?“

Zírala na něj a snažila se vymanit ruku z jeho sevření. Když zjistila, že to nepůjde, zapadla hlouběji do židle. Pustil ji, taky si sedl a díval se na ni.

Chvíli trvalo napjaté ticho, než se projevil Pruin smysl pro humor. „Na všech čtyřech, McCorde? Prosím, tě, promiň, že jsem tě neviděla se plazit. Měla jsem dojem, že jsi zde proto, abys mi nařídil, abych si tě vzala.“

Suše našpulil rty. „Kdybych to udělal, mnoho věcí by to zřejmě usnadnilo. Víš, co jsem uplynulý týden protrpěl? Když jsi odešla, Martha a Steve na mě prakticky nemluvili. J.P. mi minimálně jednou denně přednášel lekci, jak se chovat k dobré ženě. Jistě si myslíš, že jsem tě připoutal ke své posteli a nechal tě tři měsíce žít v hříchu. I kdybych tě přesvědčil, že se máš vrátit a žít se mnou bez vyhlídky na sňatek, jsem si zatraceně jistý, že J.P., Martha a Steve by to nedovolili. Ti všichni mají za to, že jsem si s tebou hanebně zahrával už moc dlouho. Doufají, teď, když jsi unikla z mých spárů, že zůstaneš mimo můj dosah tak dlouho, dokud mě nepřinutíš udělat tu správnou věc.“

„Neměla jsem ponětí,“ zamumlala Pru suše, „kolik lidí na světě má stejné pocity, jako má teta Wilhelmina, v otázce soužití muže s ženou, na rozdíl od svatby s ním.“

McCord zasténal. „To je ta skvělá teta, která tě poučovala, že nemáš spát s mužem, dokud ho nedostaneš k oltáři?“

„To je ona.“ Z nějakého důvodu se Pru cítila uvolněně a mnohem veseleji. Uvědomila si, že jisté napětí mezi ní a McCordem právě polevilo. Značná uvolněnost, kterou obvykle cítili ve vzájemném styku, se obnovila. Poprvé za celý večer se cítila lépe.

„Tak mě napadá,“ pronesl McCord pomalu, „že je zde ještě pár věcí, které o tobě nevím. Až do dneška jsem se ještě nesetkal s tvou sestrou. Patří snad ještě někdo jiný do rodiny?“

„Jen teta Wilhelmina. Žije v texaském Spotu.“

„A co tvoji rodiče?“ zeptal se něžně.

„Máma zemřela,“ pronesla Pru tiše. „Zahynula krátce poté, co jsem se narodila. Byla v autě s mužem, který řídil velice opilý. Možná, že to byl můj otec. Byli na cestě do Mexika. Ráda bych si myslela, že se za hranicemi chtěli vzít. Takové představy jsem měla v dětství.“

„Panebože, Pru… neuvědomoval jsem si–“

„To je v pořádku. Nikdy jsem ji ve skutečnosti nepoznala. Annie trpěla mnohem víc než já. Je starší o pět let a na mámu si trochu pamatuje.“

„A její otec?“

„Byl to řidič náklaďáku. Když se Annie narodila, byl z domova již hezky dlouho pryč. Máma byla zřejmě velice bezstarostná mladá žena, pokud šlo o výběr partnerů. Také si velice zoufale přála vypadnout z texaského Spotu. Zřejmě doufala, že nějaký muž jí v tom pomůže. Výsledkem byly dvě nemanželské děti. Teta se velice obává, že v rodině někde koluje špatná krev.“

„A co si myslíš ty a tvá sestra?“

Pru se něžně usmála. „Že matka byla chudá jako kostelní myš a že ve dvou případech se v zoufalství pokusila zbavit se bídy svatbou s mužem, který by si ji chtěl vzít. V obou případech šlápla vedle.“

„Takže vás obě vychovávala teta?“

Pru kývla hlavou. „Teta byla vždy pyšná na to, že se nikdy nesnažila dostat z bídy nízkými prostředky. Upnula se na vzdělání. Nakonec se stala učitelkou na střední škole. Ze svého platu musela živit dvě malé děti.“ Pru se odmlčela a pak pomalu dodala: „Je velice obtížné vyrůstat v péči někoho, kdo netají fakt, že se kvůli vám musel uskrovňovat. Otevřeně řečeno, byly doby, kdy jsem si přála, aby nás dala do opatrování státu, Annie a mě,“ usmála se Pru. „Teta Wilhelmina by to samozřejmě nikdy neudělala. Je to počestná žena, která vždy zná svou povinnost a také ji vykonává.“

„Přitom však všem lidem okolo dává na vědomí, že to tak dělá, že?“

„Přesně tak.“

„Tak ten typ lidí znám,“ usmál se pobaveně McCord.

„Nemůžu si moc naříkat. Teta Wilhelmina je dobrá žena. Věnovala celý svůj život tomu, aby se ujistila, že ani Annie, ani já nepůjdeme ve šlépějích naší mámy. Když si Annie vzala Tonyho, byla nadšená. Hned se o jednu z nás nemusela dál starat. Často je navštěvuje. Myslím, že s věkem trochu změkla. Zdá se, že má velice ráda Anniiny děti.“

„Vsadil bych se, že jsi své tetě neřekla nic o našem vztahu?“ McCord natáhl ruku, než Pru stačila odpovědět. „Zapomeň na to, co jsem teď řekl. Samozřejmě jsi jí nemohla oznámit, že žiješ s mužem, aniž bys byla oddána, dokud bys nezbytně nutně nemusela. Představuji si, že by při takové zprávě vyskočila až do stropu.“

„Mnohem pravděpodobnější je, že by usoudila, že špatná krev musí ven,“ opravila ho Pru.

McCord potřásl hlavou ve zlostném údivu. „Chápu, že pro tebe nebylo snadné rozhodnout se žít se mnou. Neměl jsem však ani tušení, co všechno jsi v sobě musela překonat, abys tak učinila.“

Pru si to nechala projít hlavou. „Už od samého počátku zde byl prvek nestabilní situace. Možná, že jsem měla víc přispívat k tomu, aby to fungovalo. Jenomže–“ Hlas se jí náhle zlomil.

„Jenomže co, miláčku?“

„Na tom nezáleží, McCorde, co budeme teď dělat?“

„Vezmeme se.“

„Nejsem si jistá. Skutečně nevím. Musíme ještě zvážit řadu věcí. Musím vzít do úvahy mnoho věcí, které o tobě ještě nevím.“

„Tím se netrap, Pru. Miluješ mě a já nechci žádnou jinou ženu kromě tebe. Nedávno mi zcela jasně došlo, že k tomu, abys byla šťastná, potřebuješ povolení k sňatku. Zařídím, abys ho dostala.“

Nevypadalo to, že by byla příliš nadšena způsobem, jímž to podal, ale ani se nerozběhla ke dveřím. Dlouhou dobu mlčela. Když nakonec promluvila, měla hlas velice jemný a napjatý.

„Uvažoval jsi někdy…“ Pru se zarazila, odkašlala si a začala znovu. „Uvažoval jsi někdy o tom, že bys chtěl děti?“

McCord se usmál s maximálně ujišťovacím výrazem na tváři. „Mám za to, že chceme-li se vzít, měli bychom brát všechno, co to s sebou přináší. Čím dříve, tím lépe. Nemládneme, nebo snad ano? Myslím, že z nás budou dobří rodiče, co myslíš?“

„Ano,“ pronesla šťastně. „Myslím, že budou.“

V očích měla úlevu, ale nic víc neřekla. McCord nenaléhal.

Poté se snažil, aby večer měl již normální průběh. Úmyslně stočil rozhovor na běžné záležitosti. Zahrnul ji novinkami o situaci v nadaci a předal jí zprávu Steva Grahama o zahradě.

„Jednou mu už konečně ukážu, že nemá všude nechat povalovat nářadí,“ řekl McCord, když dokončil referát o rajčatech.

„Má rád zahradničení a mnoho už od tebe pochytil. Víš, jak rád ho zaučuješ,“ poukázala Pru. „Proč tolik řečí o jednom malém zlozvyku?“

McCord zahučel. „Nářadí se znehodnocuje, a navíc by někdo mohl přijít k úrazu.“

Pru se usmála. „To je taková malichernost, tím se netrap.“

„Uvidíme, jestli to budeš říkat ještě potom, až šlápneš na hrábě,“ řekl McCord.

Když večeře končila, McCord se přinutil, aby zvážil své okamžité možnosti. Nebylo to složité. Mohl se buď snažit vylákat ji do svého hotelového pokoje, nebo ji mohl zavézt zpátky k její sestře a nechat ji tam po cudném a gentlemanském polibku.

Nebylo pochyb o tom, které možnosti dává přednost.

Celý večer strávil v mukách nepohodlného polovičního vzrušení. Stačil by jeden dotek, aby dospěl k výbušnému vyvrcholení. Bylo velice zjevné, že Pru se doteku vyhýbá. Byl by moc rád věděl, zda Pru také byla na pokraji erupce, jako on. Podle něj to tak mohlo být. Koneckonců ji několik měsíců intimně poznával, takže přesně věděl, co v ní vyvolá vzrušení a jaká bude její reakce. To poznal pomalu se vyvíjejícím šestým smyslem.

Byla to jeho žena, uvažoval McCord a znal ji dobře. Jestliže se mu dnes podařilo ji kousek popostrčit, příště by ji už mohl dostat opět do postele. Tam ji chtěl mít a měl tušení, že i když si to teď právě nechce Pru přiznat, bylo to tam, kde chtěla být i ona.

Když odcházeli z restaurace, očima na okamžik spočinul na jemné prohlubni jejích ňader, které se rýsovaly pod přiléhavými, bavlněnými pletenými šaty. Když před ním kráčela ke dveřím, zřetelně viděl lehce provokativní pohupování jejích boků. Bude fascinující sledovat, jakými změnami projde její štíhlé tělo během těhotenství.

Náhle si uvědomil, že pomyšlení na děťátko, které teď spočívá v teplém lůně matky, je mnohem více vzrušující, než by si kdy myslel. McCord toužil milovat ženu, která nosila jeho dítě. Projela jím tak prudká majetnická touha, až zalapal po dechu. Jako by vycítila, že něco není v pořádku, Pru se otočila a maličko se zamračila.

„McCorde, něco se děje?“

„Ne,“ odpověděl těžce, neboť nyní pochopil, jakou možnost musí zvolit. „Nic se neděje. Alespoň nic, s čím bych dneska večer mohl něco dělat.“ Když vycházeli na chodník, chytl ji za paži. Stříbrné ferrari bylo zaparkované na ulici o blok dál. „Je čas, abych tě zavezl ke tvé sestře. Už je pozdě.“ Pru vdechovala teplý, voňavý vzduch a byla si vědoma uklidňující síly McCordovy ruky, když ji vedl po ulici. „Chceš mě zavézt přímo domů?“

„To jsem neřekl. Řekl jsem, že tě zavedu přímo k Annii. Dům tvé sestry není pro tebe domov, Pru. Tvůj domov je u mě.“

„Seš si tím nějak jistý.“

„Jsem si tím jistý,“ řekl, když zastavil u ferrari a otevřel dvířka vozu. „A až si tím budeš jistá i ty, pak tě vezmu domů. Dokud se to nestane, budu říkat, že tě zavezu zpátky do domu tvé sestry Annie.“

Když zapadla do sedadla, unaveně se na McCorda podívala. Něžně se usmál, když viděl v jejích očích zastřený výraz. Prudce zabouchl dvířka, než se stačila rozhodnout, co má na to říci. Když ho pozorovala, jak obchází před ferrarim, pocítila ostrý záchvěv touhy. Když se posadil na místo řidiče, chtěla se ho dotknout, neodvážila se to však udělat. Místo toho si pověrčivě sáhla na dosud ploché břicho.

McCord beze slova řídil ferrari po ulici lemované palmami, která vedla bohatými čtvrtěmi Anniných sousedů. Promluvil, až když zaparkoval vůz před domem jižanského stylu.

„Ráno pro tebe zajedu. Můžeme strávit den na pláži.“ Pozoroval ji, ruku měl položenou na volantu a čekal na její odpověď.

Pru se přinutila jasně a logicky myslet, ale nedařilo se jí to. „Dobrá,“ slyšela se, jak říká, „to bude skvělé.“Krátce kývl hlavou a vystoupil z auta. Když ji doprovodil k domovním dveřím, zastavil se. Hned věděla, že se chce obrátit a okamžitě odejít. Poprvé během tohoto večera Pru natáhla ruku, aby se ho dotkla. „McCorde?“

„Copak je, Pru?“

„Já… Nechceš jít dovnitř? Ještě ses neseznámil s Tonym.“

„To může počkat, až si budu jistý, že jsem členem rodiny.“ Naklonil se k ní a lehce ji políbil. Byl to studeně odtažitý polibek.

Pru ze sebe vydala neslyšný zvuk, který byl směsicí protestu a touhy, jenž však v jemných zvucích noci téměř zanikl. Pokud ho McCord zaslechl, nedával to nijak najevo. Okamžitě zvedl hlavu, jako by ho dotek jejích rtů popálil.

„Zvonek,“ připomněl jí.

Pru zamžikala očima.

„Zazvoň.“

„No, jo.“ Prohrabovala se v kabelce. „Správně, vždyť mám klíč?“ pronesla nepřítomně.

Vzal jí ho a zastrčil do zámku. Když překračovala práh, pokynul jí hlavou na dobrou noc a vracel se ke svému ferrari.

Pru stála jako strnulá a nevěděla, zda má křičet, nebo se smát. Pomalu pak zavřela dveře a opřela se o ně. V hale se objevila Annie, v očích plno otázek.

„Nějak jsem neočekávala, že se dnes večer vrátíš,“ pronesla chladně.

„No, to je proto, že McCorda tak dobře neznáš.“ Pru poodstoupila od dveří. „Ten člověk je bystrý. Je dost chytrý na to, aby věděl, kdy má přitlačit, a kdy má nechat svou oběť, aby sama padla do pasti, kterou nalíčil.“

„Vypadá to, že tě jeho taktika příliš neznepokojuje.“

Pru se skrytě usmála. „Neznepokojuje mě, protože myslím, že vím, co jí sleduje. On si mě skutečně chce vzít.“

Annie se zašklebila. „Myslím, že máš pravdu. Jak dlouho ho v tom necháš lítat?“

Pru si sáhla na břicho. „Dlouho ne. Chci jen, aby měl na všechno dost času, aby si byl jistý.“ Ve slabém údivu povzdechla. „Nemyslím, že pro mě přijde, Annie. Opravdu si myslím, že už ho nikdy neuvidím.“

„Tak potom ho neznáš tak, jak si myslíš. Mně stačilo, abych se na jeho tvář podívala jen jednou, když si dnes odpoledne vynutil vstup a hned jsem věděla, že bez tebe už neodejde.“

Nechala ho v nejistotě další dva dny. Jeden z nich strávili na pláži a druhý v Disneylandu. Tam se ho zeptala: „Kolik máš ještě volna, McCorde? Nepotřebuje tě J.P.?“

McCord se zakřenil. „J.P. mi dal přísné instrukce, abych se bez tebe nevracel.“

Oči se jí rozšířily. „Nevěděla jsem, že ho tak trápí ztráta jedné redaktorky.“

„Podle mě tě nejvíce postrádá ve funkci hostitelky. Zvykl si už na to, že organizuješ koktejlové dýchánky a sedánky a večeře, které pořádá nadace. Děsí ho pomyšlení, jak to všechno sám zvládne. Udělalas mu čáru přes rozpočet. Je zoufalý při pomyšlení, že za několik týdnů bude první výroční ples nadace. Nezapomeň, žes to byla ty, kdo ho k tomu přemluvil. Vzpomeň si, jak jsi ho přesvědčovala, že uspořádá-li prvotřídní dobročinný ples, příspěvky na nadaci se jen pohrnou? Až do téhle chvíle jsi se starala o všechno. Traumatizuje ho pomyšlení, že to všechno teď bude muset zvládnout bez tebe. Jediné, co J.P. umí, je upéct steak na rožni. Vzpomínka na kaviár a jednohubky ho děsí.“

„Mohl si najít jinou hostitelku.“

„Chce, aby ses vrátila.“ McCord na okamžik potlačil bušení srdce a dodal: „Já taky.“ Potom se usmál. „J.P. říká, že bez tebe jsem mu k užitku jako, hm…“

Pru zírala na jeho tvrdý profil a něžně pronesla: „Asi jako pes v kostele?“

„Něco takového, jenomže J.P. byl o něco výmluvnější.“

„No, to bych se vsadila. To je ten druh věcí, které říká J.P., nebo moje teta.“ Několik minut seděla tiše a dívala se z okna. Pak si pro sebe kývla hlavou. „Tak dobře.“

McCord riskoval rychlý pohled. Očima zkoumal její tvář. „Dobře? Přijímáš můj návrh?“

„Ano.“ Usmála se. „Jestliže si mě skutečně chceš vzít, McCorde, pak říkám ano, přijímám nabídku.“

„Vybrala sis ten nejvhodnější čas, abys mi to sdělila.“

„Nějaké stížnosti?“

„Ne, madam,“ ujistil ji dychtivě. „Beru, co můžu.“

„Jsi si jistý, že, McCorde?“ zeptala se tiše. „Nevydržela bych, kdybys… kdybys změnil názor, nebo začal litovat, že sis mě vzal. Skutečně tě nechci do ničeho nutit.“

„Vím to, Pru. Přestaň se znepokojovat. Jsem si velice jist, že si tě chci vzít.“

Ještě téhož večera sdělili Pru a McCord své rozhodnutí Annie a Tonymu. Annie se smála a objala sestru. Tony, štíhlý a dobře vyhlížející muž, jemuž bylo přes třicet let, potřásl McCordovi rukou a nabídl mu drink.

„Předtím, než budete mluvit s tetou Wilhelminou, budete potřebovat jednu na kuráž,“ informoval McCorda.

„Netušil jsem, že se s ní setkám.“ McCord od něho vzal sklenku whisky a usadil se na pohovce vedle Pru. Tázavě pohlížel na svou snoubenku. „Snad mi nechcete namluvit, že je někde tady? Myslel jsem, že bydlí v Texasu?“

Odpověděla Annie. „To taky bydlí. Budeme ji však muset později zavolat a říci jí, že Pru se bude vdávat. Jinak by to Pru nikdy neodpustila.“

„Žádná škoda,“ zatvářila se Pru.

„Pru, vím, že to nemyslíš vážně,“ zasmála se Annie. „Co se děje, bojíte se, že by McCord mohl změnit názor, až promluví s tetou Wilhelminou?“

„To je docela možné.“

Tony si odkašlal. „To přežijete, McCorde.“

„Je to tak strašné?“ otázal se pochybovačně McCord. Když však pohlédl na Pru, spatřil v jejích očích ohníček smíchu. „Jen si představte všechny učitelské sekernice, které jste kdy měl na střední škole, v jedné osobě. Vzpomeňte na všechny učitelky, které vás nechávaly po škole, abyste dodělal to, co jste měl, a všechny ty, které vás posílaly k řediteli, jestliže jste jen o chloupek vybočoval z řady. Nezapomeňte ani na ty, které vám dávaly pocítit, že jste úplný idiot, když jste zvorali písemku z matiky, nebo úkol z gramatiky. Přiberte k nim ty, jež vás místo sexuální výchovy varovaly, že byste mohl dostat dívku do jiného stavu tím, že budete tančit líčko na líčko. Už chápete?“ Tony polkl drink. „Já jsem však inkvizičním řízením prošel a očekávám, že se zachováte jako muž a uděláte totéž.“

„Inkviziční řízení?“ vybreptl McCord.

„No, jistě,“ vysvětloval mu Tony. „Zeptá se vás, kolik máte peněz, máte-li vlastní dům, jaké jsou vaše vyhlídky pro budoucnost, jste-li pojištěn, přispíváte-li na penzijní fond, nebo ne.“

„Potom bude ještě chtít vědět, zda si Pru berete proto, že jste ji dostal do maléru.“

Pru seděla nehnutě a byla si vědomá, jak červená. Krátce a bolestně pohlédla na sestru. Annie velice pomalu potřásla hlavou a tiše ujišťovala Pru, že o dítěti Tonymu nic neřekla. Pru si s úlevou oddechla. Potom se podívala na McCorda. Pokorně se smál tomu, co Tony právě řekl.

„Už se našel někdo, kdo se tetě Wilhelmině snažil oponovat, že jí do toho všeho nic není?“ zeptal se McCord.

„Děláte si snad legraci? Říkat tetě Wilhelmině, aby se starala o své? Jak šokující myšlenka.“ Tonymu se podařilo vyloudit na tváři výraz překvapení.

Annie se snažila rukou zabránit manželovi, aby pokračoval. „To stačí. Úplně ho vyděsíte, aniž by s ní ještě promluvil. Nedělejte si starosti, McCorde. Tony to přehání. Má podivný smysl pro humor.“

„Jsem rád, že to slyším,“ řekl McCord. „Proč jí nezavoláme, abychom to měli z krku?“

Pru se podívala na hodinky a řekla: „V Texasu je skoro devět. Proč bychom nemohli počkat do zítřka?“

„Jsi nervózní, miláčku?“ usmál se na ni McCord. „Myslíš si, že se po rozhovoru s tetou Wilhelminou odplížím jako zpráskaný pes?“

„No, to samozřejmě ne, já jen…“

„Nedělej si starosti,“ řekl něžně a z očí mu trochu zmizel pobavený pohled. Nahradil ho náznak odhodlání. „Ať jsou tvoje problémy s tetou Wilhelminou jakékoli, nedá se to srovnat s tím, co mám v rodině já. Alespoň pokud jde o to, zda se svou tetou mluvíš.“

„O čem to hovoříš?“ zeptala se Pru udiveně. „Jakou rodinu máš na mysli? Nikdy jsi o nikom nemluvil, McCorde.“

Zvedl sluchátko malého módního telefonu, který ležel na vedlejším stolku a podal ho Pru. „Zavolej tetě.“

„Ale co s tvou rodinou?“ dožadovala se. „Po svatbě se s nimi setkáš. Byl bych blázen, kdybych dovolil, abys je viděla předtím.“

„Ale, McCorde–“

„Jedna výzva k boji za určitý čas, Pru. Zavolej tetu.“

Když Pru vytáčela tetino číslo do Texasu, měla prsty chladné a jakoby neživé. Něco se zhatilo. Uvědomila si, kolik věcí o McCordovi ještě neví.

ČTVRTÁ KAPITOLA

Za tri večery poté stála Pru před drahým zrcadlem, které zdobilo jednu ze stěn elegantní hotelové koupelny a podivovala se, proč je tak nervózní. Vedle v ložnici na ni čekal McCord. Týž McCord, s nímž žila po tři měsíce. Týž McCord, který ji naučil zázrakům vlastní smyslnosti. McCord, který způsobil, že se cítila v posteli tak neskutečně krásně.

Byl to stejný McCord, jenž ji přivedl do jiného stavu.

Nebyl to pro ni žádný cizinec. Byl to její milenec a nyní její manžel. Za chvíli bude otcem jejího dítěte. Její posvatební nervozita nedávala smysl.

Vzali se odpoledne během skromného a prostého obřadu, jehož se zúčastnili pouze Annie a Tony. Vezmeme-li v úvahu všechny ty pochybnosti a nejistoty a bolestné pocity, které Pru zažívala během posledních dvou týdnů před svatbou, byl samotný obřad jakýmsi antiklimaxem. Uvědomovala si silný a pevný hlas McCorda, když říkal své ano, slyšela vlastní tichá slova a potom jakoby mávnutím kouzelného proutku bylo všechno pryč.

McCord ji pak posadil do ferrari a rozloučil se se svými novými příbuznými. Annie se naklonila k okénku, aby mohla ještě prohodit pár slov se sestrou.

„Stále jsi mu ještě neřekla nic o dítěti?“ zašeptala Annie.

Pru potřásla s úsměvem hlavou. „Ne. Tohle je zvláštní okamžik. Svatba a svatební cesta jsou pro nás, McCorda a mě. Chci, abychom se den nebo dva soustředili jeden na druhého. O dítěti mu řeknu až potom.“

„Chápu,“ řekla s pousmáním Annie. „Tvůj manžel se mi líbí. Ten večer tetu Wilhelminu dobře zmákl. Myslela jsem, že umřu smíchem, když ho začala přes telefon vyslýchat a jak jen poslouchal a usmíval se a potom řekl, že jeho bankéř jí zašle odpovědi na její otázky v dopise. Chudák Wilhelmina. Dovedu si představit, jak se asi musela tvářit. Položila všechny vyhrocené otázky a McCord ji hezky usadil.“

„Je velice dobrý v tom, že ignoruje věci, které nepovažuje za důležité.“

„Nejlepší bylo, když se ptala, zda tě nedostal do maléru,“ řekla pobaveně Annie. „Tony měl pravdu. Teta Wilhelmina se na to skutečně ptala. Nemohla jsem tomu uvěřit.“

Pru se trochu zarděla, když si vzpomněla, co McCord odpověděl. Ačkoli ani ona, ani ostatní nemohli slyšet otázku, věděli, že byla položena, neboť McCord se sluchátkem u ucha, zaměřil pobavený pohled na Pruiny červené tváře.

„S tím si nedělejte starosti, teto Wilhelmino,“ radil jí. „Jestliže došlo k maléru, nedá se s tím nic dělat.“

Nakonec se Pru zarazila, zda McCord neví něco o jejím těhotenství. Intenzita jeho pronikavého pohledu ji propalovala. Pak si však řekla, že to pravděpodobně neví.

Teta Wilhelmina byla natolik zaražená, že několik sekund nemohla popadnout dech. Nakonec však, když Pru dostala opět sluchátko do ruky, vyslovila teta Wilhelmina s McCordem spokojenost.

„Zdá se, že stojí oběma nohama pevně na zemi, Pru,“ oznámila jí. „Je odvážný a pyšný jako čert, ale to na muži není nic špatného. Buď vděčná, že si tě vezme. Je taky jistě kluzký jako úhoř. Je to ten typ člověka, který tě velice snadno přemluví, abys s ním šla do postele, aniž by ti předtím nabídl sňatek. Až budete mít po líbánkách, tak mi zavolej, Pru.“

„Tak, jaký je rozsudek?“ otázal se McCord, když odložila sluchátko.

Pru si odkašlala. „Říká, že jsi kluzký jako úhoř a že bych měla být vděčná, že si mě vezmeš, protože jinak bys mě mohl snadno dostat.“

McCord sebou cukl. „Ale, ta žena má zřejmě velice zúžený pohled na svět, že jo?“ Potom se ďábelsky zachechtal. „Jsi vděčná, že si tě chci vzít, Pru?“

Zamžikala v předstíraném obdivu. „Ó ano, jsem strašně vděčná. Svou vděčnost ani nemohu slovy vyjádřit.“

McCord se zasmál a velkou ruku jí položil na krk. Přitáhl si jí k sobě a políbil na špičku nosu. „Jako kdybych měl na vybranou.“

Nevěděla, jak má této poznámce rozumět, ale řekla si, že to měl být žert.

Po obřadu ji McCord zavezl na pobřeží u Ventury. Nastěhovali se do útulného hotýlku u oceánu a Pru byla okouzlena krbem, velkou koupelnou a luxusním zařízením malého apartmá. Byl to hotel jako stvořený pro líbánky, prohlásila nadšeně.

Teď však byla nezvykle nervózní. Ani nevěděla, proč. Jedna věc byla jistá, čím déle oddalovala odchod do ložnice, tím byla napjatější.

Naposledy pohlédla na splývavé linie slabě žlutého nočního negližé s hlubokým výstřihem, které si přinesla na líbánky, uhladila si ho na ramenou a otevřela spojovací dveře.

McCord stál u okna a díval se na potemnělé vody oceánu. Do pasu byl nahý a byl bosý. Džíny si po odpolední projížďce stáhl pod pás a ve svitu noční lampičky jeho široká, hladká a svalnatá ramena dostala zlatavý nádech.

Otevřel láhev šampaňského, kterou předtím objednal od obsluhy, a nalil dvě skleničky, stojící vedle něho na stolku.

Když uslyšel zvuk koupelnových dveří, obrátil se ke své nevěstě. Jeho oči byly nekonečně hluboké a tmavé. Plamínek majetnictví v nich však byl nepřehlédnutelný. Pru se v polovině cesty zastavila, trochu znepokojená přímostí jeho pohledu.

McCord se nepatrně pousmál a sáhl po skleničkách. Zvedl je a zvolna přecházel přes pokoj, aby jednu nabídl Pru. Vzala ji třesoucími prsty a podařilo se jí opětovat jeho úsměv.

„Já vím,“ řekl McCord hlasem něžného ujištění, když si ji prohlížel. „Také já jsem maličko nervózní.“

„Myslím, že to je jedna z výhod, které vyplývají z toho, že člověk žil s mužem, kterého si pak nakonec vzal,“ zamumlala Pru. „O svatební noci tě ten muž už zná natolik dobře, že uhádne, jak se cítíš, když vyjdeš z koupelny.“

„V určité znalosti je jistá útěcha, ne?“ McCord usrkl šampaňského a přinutil ji učinit totéž.

Pru proletěla hlavou všechna varování adresovaná nastávajícím maminkám, aby nepožívaly alkoholické nápoje a smočily si v nich jen jazyk. Pak však svraštila nosík, když si uvědomila, že na chuti jí nezáleží. Podivné. Dosud jí vždy šampaňské chutnalo.

„Když už všechno tak znáš, proč jsi potom nervózní?“ otázala se Pru a pohlédla na McCorda.

Pokrčil rameny. „Pravděpodobně proto, že ačkoli všechno bylo řečeno a uděláno, v manželství je to jiné.“

Pru cítila, jak jí projel záchvěv neklidu. Oči se jí v mihotavém světle rozšířily; zdůrazňovaly zřetelnou úzkost. „McCorde, jsi si velice, ale velice jistý, že právě toto je to, co jsi chtěl?“

Vzal jí nedopitou sklenici z rukou, položil ji vedle své na stolek a pak položil své silné ruce kolem jejích ramen. Byla fascinovaná mužskou jistotou, kterou vyzařovaly jeho oči.

„Má sladká Prudence, to je právě to, co chci. Jenom mi trochu déle trvalo, než jsem na to přišel.“ Lehce ji políbil na rty. Stisk na jejích ramenou zesílil.

Když ji přitiskl k pevné hrudi, plaše se s úlevou usmála. Přemohla ji hloubka jejích citů k McCordovi a pocítila nesmírnou úlevu, že s ním zase může být. Pru se k němu přitiskla. Hlavu si opřela o jeho nahé rameno a hluboce se mu zadívala do očí. Přitom vnímala jeho lahodnou, pižmovou vůni, která pronikala do jejích smyslů.

„Měla jsem za to, že už tě nikdy neuvidím,“ zašeptala.

„Měla jsi mě poznat lépe,“ řekl a lehce ji políbil do vlasů.

„Říkal jsi, že se pro mě už nevrátíš.“

„Byl jsem v té době tak strašně rozzuřený. Kromě toho jsem si myslel, že blufuješ. Nemohl jsem uvěřit, že mě skutečně opustíš.“

Pru pocítila náhlou vinu. Rukama ho objala kolem pasu. „Je mi to líto. Myslela jsem, že musím odejít.“

„Já vím,“ řekl něžně. „Od té doby, co tě po všechny ty měsíce znám a poté, co jsem hovořil s tvou tetou Wilhelminou, mohu učinit závěr, že je zázrak, že jsi se mnou zůstala tak dlouho, než jsi začala vyžadovat nějaké řešení. Jsi ten druh ženy, který potřebuje pevný závazek. Na oplátku požaduješ totéž. To jsem si měl uvědomit již před mnoha měsíci. Měl jsem odhadnout, co se stane, jakmile budu vědět, že mě miluješ.“

Otočila tvář k jeho rameni a oba překvapila tím, že ho svými drobnými zoubky kousla do pokožky. „Zvíře, co tě vede k tomu, že jsi si tak jistý, že tě miluji?“

„To já nevím. Ale byl jsem si tebou velice jistý již od okamžiku, kdy jsem tě poprvé vzal do postele.“ Když začínala protestovat, sevřel ji silněji. „Vím, že to zní vychloubačně, ale to je tvoje vina, víš? Proto jsem nevěnoval pozornost tvým vyhrůžkám, že mě opustíš. Myslel jsem si, že mě miluješ natolik, že svou hrozbu neuskutečníš.“

„Nemyslela jsem si, že mám na vybranou.“

Rukama jí pomalu a rozkošnicky přejížděl po štíhlých zádech, čímž uklidňoval napětí, které stále pociťovala. „Já vím, miláčku. Myslím, žes měla pravdu. Nemohli jsme spolu pokračovat tím způsobem, jako dosud. Byl čas vyřešit otázku budoucnosti.“

Poslední zbytek nejistoty zmizel s lehkým, neslyšným povzdechem, když pocítila uklidňující dotek jeho rtů na svých. Jeho žádostivost a potřeba jí pronikly a rozechvěly všechny její smysly. McCord ji chtěl se stejnou neomezenou žádostivostí, kterou v něm vždycky předtím cítila.

Jeho touha nebyla tak docela neomezená, pomyslela si se ženskou předvídavostí. To jí tak připadalo pouze na začátku, poněvadž smyslná žádostivost, kterou vyzařoval, byla obrovská. Když ji McCord vzal do náručí, měla Pru pocit, jako by byla stržena do hlubokého a silného vodopádu mužského chtíče. Z dřívějších zkušeností však věděla, že tuto bouřlivou kaskádu může usměrnit v pomalou a líně tekoucí řeku blaženosti.

Rty drtil její, až ze sebe vyrazila sten rozkoše a otevřela ústa. McCord okamžitě zasunul jazyk do jejích úst a začal ji provokovat a dráždit, co nejvíce mohl. Pru se chvěla rozkoší.

„Bylo to tak dlouho,“ zamumlal McCord.

„Jen pár týdnů.“

„Vypadalo to jako věčnost.“ Líbal ji tak silně, že se mu rychle podvolovala. Když ucítil, jak mu prsty hnětla rameno, zasténal a pevněji ji stiskl.

„McCorde?“ Podívala se na něj širokýma, důvěřivýma očima, jimiž prozařovala láska.

„Řekl jsem si, že dnešní večer bude velice zvláštní. Kdyby ses na mě dívala tak jako teď, předtím, než jsem tě dostal do postele, nemoh bych vydržet dost dlouho, abych to udělal správně.“ Položil ji na složené pokrývky na široké posteli a na okamžik na ni pohlížel rozzářeným zrakem.

Pru se usmála. „Nevíš, že s tebou je to vždycky zvláštní? Vždy jsi vypadal, že vydržíš dost dlouho, abys věci udělal správně.“

Náhle se zakřenil, na tváři měl škádlivě vzrušený, ďábelský výraz plný mužského očekávání. Rukama sjel k úchytkám na opasek u džín. „Myslím, že to je další výhoda svatební noci, kterou máme, že miláčku? Nemusíme si totiž dělat starosti, zda se budeme moci vzájemně uspokojit.“ Džíny spadly na podlahu a McCord se přiblížil k posteli.

Pruin tep se zrychlil, když viděla jeho štíhlé, pevné tělo. Už ho předtím samozřejmě mnohokrát viděla ve stavu vzrušení, ale pohled na jeho velké a těžké mužství ji vždycky přiváděl k extázi. „Měla bych si zvykat, že tě budu vidět nahého.“ Prsty mu jemně přejížděla po pevných stehnech, když si pomalu lehal vedle ní. „Myslím, že si však nikdy úplně nezvyknu na to, že s tebou budu sdílet ložnici.“

McCord se blaženě usmál a vydal ze sebe hluboký, smyslný a silně pobavený zvuk. „Já vím. Líbí se mi, že když mě vidíš nahého, nejprve zamrkáš a několik sekund zíráš. To dělá mému já nesmírně dobře.“ Naklonil se nad ní a políbil ji na prohlubeň hrdla. „Netrap se. V příštích šedesáti letech nebo tak nějak si na to zvykneš.“

Pru mu konečky prstů načechrala houštinu vlasů a pohlédla na něj s náhlou a upřímnou intenzitou. „Myslíš, že budeme tak dlouho spolu?“

Oči mu zářily. „Oba jsme dnes učinili slib a uzavřeli závazek, Pru. Když už jsme to udělali, není pro nás cesta zpět. Já slibuji a dělám závazky velice těžko, stejně jako ty. Naše manželství bude fungovat.“

Tato slova zněla jako slavnostní závazek a Pru to také tak brala. Něžně ho objala kolem krku a položila mu hlavu vedle jeho. Cítila jeho prsty na krajkách noční košile, i když ji opět nutil otevřít rty.

McCord ji zbavil noční košile a zmocnil se jejích malých, plných ňader. Dlaní lehce přejel přes jednu bradavku, která okamžitě ztvrdla. Pru zalapala po dechu. Povzdech touhy slíbal rty a pak položil horkou ruku na druhou růžovou bradavku. Když ukončil letmý a dráždivý dotek, reagovaly Pruiny prsy mimořádně citlivě. Zasténala a netrpělivými prsty vyhledávala tvrdé obrysy jeho těla. Špičkami prstů si pohrávala s jemnými kudrlinkami na jeho hrudi, přejela přes ploché, mužské prsní bradavky. McCord ze sebe vyrazil sten touhy. Rukama nahmatal její břicho a majetnicky na něm rozevřel prsty.

„Jsi tak sladká a sexy a ve svém milování tak poctivá,“ zamumlal. „Vždycky se mi dáváš celá, nic si nenecháváš pro sebe.“

Třásla se, neboť do hloubi těla cítila rozpálenou pokožku jeho dlaně. Napadlo ji, že nedávno se k němu nechovala tak docela poctivě. Stále ještě nevěděl o dítěti. „Pochybuji o tom, že jsi byl příliš nadšen mou šlechetností, když jsem před dvěma týdny od tebe odešla,“ zašeptala.

„Na tvém postoji nebylo nic nešlechetného. Dělala jsi jen, co jsi podle svého názoru musela udělat. Tvé pocity byly zoufalé. Teď to chápu.“ Křivky jejích ňader pokryl řadou horkých, vlhkých polibků. Potom začal rty směřovat k pasu.

„Ó, McCorde,“ slyšela se Pru, když se vypnula v očekávání doteku jeho ruky. „Jsem tak ráda, že ses rozhodl si mě vzít, po tom všem. S nikým jiným by to nebylo tak dobré. Byla bych tak osamělá…“

„Já taky.“

Prsty zamířil ještě níž, k místu, které skrývalo její nejexotičtější tajemství. S navyklou jistotou začal zkoumat rozkvetlé poupě jejích tužeb. Pak pronikl prsty její horkostí dovnitř.

Pru ještě pevněji stiskla jeho silná ramena, která tak důvěrně znala. Tělem jí začínaly probíhat vlny rozkoše. McCordovy ruce byly vždycky zázračné, pomyslela si. Byla to pro ni neuvěřitelná úleva, když věděla, že bez tohoto zázraku už teď nebude.

S jemnou důkladností, která se mu nedala upřít, se McCord propracovával dál, roztáhl jí nohy, aby mohl laskat a dráždit každičký její skrytý záhyb. Když jeho drsné prsty našly zdroj vlhkosti a tepla mezi jejíma nohama, Pru slabounce vykřikla. Zabořila hlavu do jeho ramenou a s ženskou krutostí ho něžně kousala do kůže.

„Ó!“ McCordova odpověď byla v souladu s jeho stěží potlačovanou touhou. „Pokaždé, když si začnu říkat, že jsi ta nejsladší a nejněžnější, podaří se ti mi připomenout, že v sobě máš dost z kočky.“

„To bys měl vědět. Byl jsi to ty, kdo ji pustil na svobodu.“ Zaslechla jeho smích, plný žádostivosti, když jí položil ruku na své čekající ztopořené mužství.

Když se ho dotkla, zasténal a mumlal jí do ucha vášnivá nesrozumitelná slova.

Smyslnost v jeho hlase byla tak vzrušující, stejně jako jeho dotyky, takže Pru jako by strnula a ještě více se pro něho otevřela.

„Tak takhle tě chci vždycky vidět, miláčku. Horkou, mokrou a žádostivou touhou po mně.“

Pevněji sevřela jeho nejintimnější část těla, dráždila ho, stejně jako on dráždil ji. „Potřebuji tě, McCorde. Velice tě potřebuji.“ Sténala touhou, kterou v ní vyvolával. Když se pohnula směrem k němu a silně ho objala, padl jí zrak na malý třpytivý kroužek zlata. Byl to prsten, který jí vložil na prst dnes ráno. Myslela na to, jak ho miluje. Milovala ho natolik, že ho už nikdy neopustí.

„Jsou to teprve dva týdny a už mám pocit, že budu explodovat,“ řekl McCord poněkud ironicky, zklamaný nad tím, že rychle ztrácí nad sebou kontrolu. „Nebylo by ani divu. Vždy jsi na mě měla takový vliv od okamžiku, co jsem tě poznal. Myslím, že se mi bude v manželství líbit. Je dobré vědět, že mi skutečně patříš, podle zákona, či jakkoli jinak. Zajímalo by mě, proč jsem si to neuvědomil dřív?“

Tuto otázku za něj nemohla odpovědět. Mohla být jen ráda, že si ji vůbec klade. „Miluj mě, McCorde,“ zaprosila, objala ho oběma rukama a přitáhla k sobě. „Prosím tě, miluj mě.“

Neřekl nic, ale zato agresivně vtlačil své stehno mezi její nohy. Když se nad ní po celé délce skláněl, políbil ji na hrdlo. Cítila jeho masivní penis, jak se dotýká hladké, hebké pokožky na vnitřní straně jejích stehen. Pak ji jednou rukou chytil za zadek a nadzvedl ji.

Pru si náhle uvědomila, že ztuhl a otevřela oči, aby v jeho viděla číhající žár. Nikdy předtím před zahájením soulože nezaváhal. Celé tělo se mu chvělo potlačovanou touhou. Přesto však nepokračoval. „McCorde?“

„Udělej to ty, Pru. Veď mě. Vem mě do sebe, miláčku. Dej mi na vědomí, že mě chceš a zároveň mi přesně ukaž, jak moc mě chceš. Budu tak pomalý, něžný a jemný, jak budeš chtít. To ti slibuji.“

V údivu potřásla hlavou. To bylo u McCorda něco nového. A to si přitom myslela, jak dobře ho už zná. Jeho návrh ji hluboce dojal. Vzala mu prsty do vlasů a usmála se. „Nikdy, nikdy jsi mi neublížil, McCorde.“

Na okamžik zavřel oči. Když je opět otevřel, jeho pohled ji spaloval. „Někdy jsem na tebe trochu hrubý.“

Nechápala to. „Ale jen v těch nejvzrušenějších okamžicích. Cožpak jsem si někdy stěžovala?“ Její úsměv byl nechtěně provokativní.

„To ne.“ Hlas měl nevyrovnaný. „Vždycky jsi na mé počínání tak krásně reagovala. Jsem do tvých reakcí blázen, to snad víš? Ale myslel jsem si, že ty teď… to znamená, mám za to, že bys to nechtěla mít tak uspěchané. Spíš o něco něžnější, než jak jsme to provozovali dosud.“

Její úsměv se rozšířil. „Snad kvůli tomu, že je to má svatební noc? Nedělej si starosti, McCorde. Všechno, co si dnes večer přeju, je být s tebou. Ale chceš-li trochu nasměrovat…“ Sklouzla rukou k jeho tělu, našla ztopořený úd a vedla ho, jak si to přál.

McCord si uvědomil, že by udělal chybu, kdyby jí vystříkl v ruce. Dotek jejích prstů na pulzujícím, ztopořeném mužství byl víc, než mohl v daný okamžik snést.

„To stačí,“ vydechl. Hmátl dolů a sundal jí ruku z pyje. „Zapomeň na to, byl to špatný nápad. Nevydržím to, jestliže toho nenecháš.“ Chytl ji za ruku, vzal ji do své a políbil ji na dlaň. Pak pustil její zápěstí a stiskl jí ramena. Čekal příliš dlouho. Řekla mu, že dnes večer nemusí být obzvlášť obezřetný či něžný. Věřil jí, že ví co je za daných okolností nejlepší. Neudělá přece nic, co by mohlo ohrozit její těhotenství.

Když do ní vnikal s veškerou touhou nashromážděnou během půstu, jenž mu byl vnucen během uplynulých čtrnácti dnů, měl hlavu plnou myšlenek na to, jak Pru se začne v důsledku pokračujícího mateřství zakulacovat, jak ponese v břiše jeho dítě.

Pru, jako by vycítila jeho silnou žádostivost, odpovídala podle svého. Tělo se jí v jeho sevření chvělo. Oči měla zavřené a prožívala vlny rozkoše, které zavalovaly její něžné tělo. McCord žádostivě vyžadoval, aby cítil její tělo. Reagovala na to smyslně. Mělo to na něho mnohem větší účinek, než nějaká droga. Naplňovalo to jeho smysly a dávalo mu to pocit rozkoše a moci.

Nikdy se jí nemůže nabažit, pomyslel si omámeně, když do ní vnikal hlouběji. Jednou rukou ji podložil a pronikl snad až na samý konec jejího já. Měl přitom pocit, že je její součástí.

„Ano, McCorde. Ano, má lásko. Prosím, prosím, ó, ano, prosím.“

Zaslechl její nezvučné poslední prosím, které splynulo s jejích rtů a potom ucítil, jak se její tělo křečovitě obemklo kolem jeho. Byla mimo sebe. Nekontrolovala smysly a jako vždy ho zatáhla do víru vášně.

„Ó, bože, Pru!“ To, co snad říkal potom, potlačilo mohutné uvolnění, které jím proniklo. McCord objímal Pru tak pevně, že by je nikdo neodtrhl ani dynamitem. Tiskl ji k sobě drtivou silou a oba sdíleli okamžik výlučně bezeslovné komunikace a rozechvívající vášně.

Tiskli se k sobě v hloubi široké postele a jejich těla se pomalu vracela do reality. McCord počkal, až bude moci opět normálně dýchat a pak se nerad odpoutal od Pruina teplého, něžného těla. Pohnula rukou v jakémsi mátožném gestu a on viděl, že na prstě má proužek zlatého kovu.

„Má žena,“ řekl tiše. Opět v něm rostl onen podivný pocit majetnictví a uspokojení, který zaznamenal ráno, když jí na prst prstýnek navlékal. Podíval se na její láskou prozářenou tvář. „Tak teď jsi má žena.“

„A ty můj manžel.“ Očí měla plné snového údivu. Přitáhla se k němu. Když spočinula v jeho náručí, cítil, jak ji přemáhá spánek.

„Jsem rád, že se tentokrát všechno vyřešilo. Už ode mě neutečeš,“ řekl McCord jasnozřivě.

Bylo to prohlášení a nikoli otázka, ale nezdálo se, že by si toho Pru všimla, nebo na to dokonce dbala. Lehce ho políbila na potem zmáčenou hruď a rozhodně potřásla hlavou. „Už nikdy.“

Když mu usnula v náručí, McCord se pobaveně podivoval, jak dlouho bude ještě čekat, než mu řekne o dítěti.

Pru se následujícího rána probudila s pocitem nevolnosti. Chvilku se cítila zmatená, ale poté si plně uvědomila, co to znamená.

Myslela si, že bude jednou z těch šťastných žen, které nebudou trpět ranní nevolností. Zřejmě se mýlila.

„Ó, bože.“ Ležela nehnutě, dívala se do stropu a doufala, že ji to přejde.

Při zvuku jejích tiše pronesených slov se McCord ospale zavrtěl. Těžkou rukou jí spočíval na žaludku. Pru si zoufale přála, aby ji sundal. Normálně se jí líbil intimní způsob, jakým ji držel, když spali. Dnes ráno se však zdálo, že tíha na jejím žaludku přispívá k nepříjemnému pocitu na zvracení.

„Už jsi vzhůru?“ obrátil se McCord na její stranu a položil jí nohu přes kotník. Rozvážně ji hladil po břiše.

Tento malý pohyb způsobil, že nevolnost se změnila v nutkání ke zvracení. Pru si náhle uvědomila, že pouhé nehybné ležení v posteli a doufání jí nijak nepomohou.

Jenomže McCordovi to nesmí říct. To by byl pěkný úvod, jak mu všechno vybalit.

„Drahoušku?“ McCord ji pozoroval přimhouřenýma očima. „Jsi v pořádku?“

„Musím jít do koupelny,“ vyrazila ze sebe spěšně Pru. Odhodila přikrývku a sundala nohy na zem.

„Rozumím.“ Jeho slova zněla suše, s potlačovanou stopou humoru.

Ale to už mluvil do prázdna. Pru rychle proběhla dveřmi do koupelny, zabouchla je a zamkla. Pak se vrhla k porcelánové míse.

Několik příštích minut pro ni bylo velice nepříjemných. Bylo to tím nepříjemnější, že Pru se nemohla rozhodnout, co je horší, zda ranní nevolnost, nebo vědomí, že je to stupidní způsob, jak McCordovi vysvětlit, že je těhotná. Naplánovala si, že mu to sdělí mnohem důstojnějším a romantičtějším způsobem. Třeba při večeři se svíčkami, nebo zatímco se bude převlékat do nočního úboru.

Spláchla záchod právě v okamžiku, kdy McCord začal klepat na dveře.

„Pru? Není ti špatně? Co se děje? Otevři dveře, drahoušku.“

Uvědomila si, že za celou tu dobu, co je s ním, jí nikdy špatně nebylo. Byla zdravá jak řípa. Teta Wilhelmina nevychovala žádná nedochůdčata.

„Jsem v pořádku, McCorde. Za chviličku budu hotová.“

„Otevři okamžitě dveře, Pru.“ Shovívavost a porozumění teď v McCordově hlase rychle vystřídal rozhodný příkaz.

Pru ten hlas znala. Věděla také, že dnes ráno není s to mu odporovat. Nevolnost ji přešla, ale cítila se dosud slabá. Nebyl by to dobrý nápad, dohadovat se s McCordem, když nebyla ve vrcholné formě. Ani pak to nebylo tak snadné. Pru unaveně otevřela dveře.

McCord stál na prahu, ruce v bocích a upřeně se na ni díval. „Tak, co se děje?“

„Probudila jsem se a cítila se trochu špatně, to je všechno.“

Díval se na její bledou, zsinalou tvář. „Tak to vidím. Už se cítíš lépe?“

„Myslím, že to přežiju.“

Vypadalo to, že chce něco dodat, ale pak si to rozmyslel. Hlas mu zněžněl. „Lehni si ještě na chvilku, miláčku. Osprchuji se a až vylezu, tak si o tom můžeme pohovořit. Do té doby by ses už měla cítit lépe.“

O čem si chce pohovořit? podivovala se. Jak to, že ví, že s ním chce mluvit o něčem důležitém? Zcela jeho slovům nerozuměla, ale nechtěla mu odporovat. Možná, že několik dalších minut v posteli by jí mohlo pomoci dostat se z této nepříjemné situace. Alespoň bude mít čas si sesumírovat, jak mu má oznámit, že bude otcem.

Něžně ji zavedl k posteli a uložil ji. Pak se na ni významně usmál. „Za patnáct minut se vrátím.“ Políbil ji na čelo a napochodoval ke koupelně.

Pru za ním vzhlížela zcela zmatená. Vypadalo to, že zjištění o nevolnosti své manželky bere až příliš lehce. Tázala se sama sebe, jak dlouho mu to potrvá, než přijde na to, že dvě a dvě jsou čtyři. McCord nebyl žádný hlupák. Naopak, dalo se říci, že je to velice bystrý muž.

Pru vzala rozum do hrsti a pak si to uvědomila. On to věděl.

Toto vědomí jí otřáslo. Opět odhrnula přikrývky a posadila se. „To je nemožné,“ vydechla. To přece nemohl tušit. Nevěděl o tom nikdo kromě její sestry! Důvěřovala Annie natolik, že by její tajemství nevyzradila.

Existoval ještě jeden zdroj informací. Možná, že gynekologie něco zaslala. Možná dopis.

Ne, účet. To bylo ono. Docela zapomněla, že by se v poště mohl objevit účet. Možná, že McCord zažil největší šok v životě, když zásilku otevřel.

Trochu se třásla, tentokrát rozčilením. Vstala a začala se zběsile rozhlížet po pokoji. Je docela možné, že nechal ten papír doma, pokud si ho ovšem nevzal s sebou, aby jí dal na vědomí, že o všem ví.

McCord byl totiž vždy připraven. Možná, že vzal účet s sebou jako důkaz, kdyby chtěla popřít své těhotenství. Pru se rozběhla po pokoji a otevřela dveře do šatníku. Slyšela vzdálený zvuk tekoucí vody a rychle prohledala kapsy McCordova lehkého sportovního převlečníku. Poklekla, aby otevřela zip ošumělé letecké tašky, kterou McCord používal, když někam cestoval.

Uvnitř našla čerstvé spodní prádlo, čerstvé košile, několik hedvábných kravat a tmavožlutou obálku, na níž byla zpáteční adresa gynekologické kliniky v San Diegu.

Pomalu se napřímila a v ruce svírala obálku, když se dveře od koupelny rozletěly. Obrátila se a viděla, jak v nich stojí McCord s ručníkem kolem boků. Pozoroval ji svýma nekonečně hlubokýma očima.

„Tak, copak se děje teď, Pru?“

Prsty stále svírala obálku. „Tak ty jsi to věděl, že jo? Zjistil jsi, že jsem těhotná. Proto jsi naléhal, abych si tě vzala. Ty jsi to věděl.“

PÁTÁ KAPITOLA

„Věděl jsem to,“ řekl velice tiše McCord. „K čertu, proč jsi mi o tom nic neřekl?“ zanaříkala Pru.

„Proč jsi neřekla nic ty?“ oponoval jí.

„Nechtěla jsem si tě vzít proto, že jsem těhotná!“

„Ale, k čertu,“ řekl zachmuřeně McCord. „Musel jsem na to přijít. Divil jsem se, proč jsi mi to neřekla. Myslel jsem si, že jsi příliš hrdá na to, abys použila dítěte jako záminky k dosažení toho, co chceš.“ Zamračil se. „Když tak o tom uvažuju, byla to součást toho důvodu nebo ne?“

Jeho logiku ignorovala. „Jak mi jen tohle můžeš říct, McCorde? Všechno jsi zkazil.“ Pru cítila, jak se jí její otřesené pocity vymykají z kontroly. Chtěla hodil obálku do koše. Netrefila se a obálka spadla na koberec.

McCord založil ruce a opřel se o veřej dveří. Tak v tom byl vždycky dobrý, pomyslela si Pru vyčítavě. V řídkých okamžicích, kdy se dostali do vážného sporu, obvykle dlouhou dobu strávil u dveří a pozoroval ji svýma bezednýma očima.

„Máš nárok být emocionální, Pru. Předpokládám, že za tvého nynějšího stavu je to jen přirozené. Podle mě by ses však měla uklidnit a podívat se na celou situaci racionálně.“

„Racionálně?“ vybuchla. „Chceš tím snad říct, že moje teta měla pravdu? Měla jsem snad jen sedět a být vděčná, že si mě vezmeš? Pro vás oba mám dobrou zprávu. Nejsem jako má matka. Nejsem žádná chudičká holka z maloměsta, která si myslí, že jediným způsobem, jak uniknout chudobě, je přimět nějakého muže, aby si ji vzal. Vzpomeň si, že nejsem chudá. Mám dobré vzdělání, vlastní vůz, peníze v bance a skvělé pracovní vyhlídky. A co víc, žiju ve slunné Kalifornii, kde všechno jde snadno. Nikdo se mi nevyhýbá, ani mě neostrakizuje. Mohu si dovolit porodit a vychovat toto dítě sama. V těchto dnech to dělá mnoho žen.“

„Ale ty nechceš mít to dítě a vychovávat ho sama, že? Teď jsi vdaná.“ McCordův pohled sklouzl k jejímu břichu a pak ho opět pozvedl k její tváři. „Jsem otec tvého dítěte. Kdybych o tebe nestál, nikdy by jsi mi o tom neřekla, že ne, Pru? A proč ne? Měla jsi strach, že kdybych věděl o tvém těhotenství, odvrhl bych tě, nebo bych požadoval, abys šla na potrat?“

V šoku na něj zírala. Více než slova, ji udivil chlad jeho hlasu. Za ty měsíce, kdy s ním byla, ještě nikdy nezněl jeho hlas tak chladně a odtažitě. „Samozřejmě, že ne. Obávala jsem se jen toho, že by sis mě chtěl vzít jen proto, že bys zjistil, že jsem v jiném stavu. Tak proto jsem to neřekla. Nechápeš to snad?“

Poodstoupil od dveří a dlouhými, ráznými kroky k ní přistoupil. Pru se snažila uhnout, ale nebylo kam. Za ní byl šatník. Když jí položil ruce na ramena, snažila se mu uhnout. Ne proto, že by ji snad zranil, ale kvůli jeho výrazu tváře.

„Ne, tomu já nerozumím,“ procedil přes zaťaté zuby. „Chtělas přece, abych si tě vzal. Kdyby sis myslela, že si tě chci vzít proto, že jsi v tom, proč bys toho nepoužila jako zbraně, abys dostala to, po čem toužíš? To mi řekni, Pru. To je jediné, co nemůžu pochopit.“

„Nutit tě ke svatbě proto, že na cestě je dítě, je stěží solidní základ pro manželství.“ Pru mávla rukou v bezmocném gestu. „Dala jsem ti ultimátum, jak jsi to označil, poněvadž jsem si myslela, že to zapůsobí na tvé city a přiměje tě k poznání, že to, co mezi námi bylo, bylo dostatečnou zárukou k… mnohem trvalejšímu vztahu. Měla jsem za to, že kdyby se mi podařilo otřást tvou zatvrzelou mužskou ješitností, mohl by sis skutečně uvědomit, že mě chceš. Když jsi mě sledoval až k Annii v Pasadeně, měla jsem za to, že jsi konečně dospěl ke správnému závěru o nás dvou a že jsi se rozhodl, že si mě nakonec chceš vzít.“

Trochu jí zatřásl. „Pru, poslyš. Chtěl jsem si tě vzít.“

„Protože jsi zjistil, že jsem těhotná.“

„Nepopírám, že to byl jeden z faktorů mých úvah, ale vydal bych se za tebou i v případě, že by ten účet nepřišel.“

Pohlédla na něj. „Odpověz mi na jednu otázku, McCorde.“

Rysy jeho úst výhružně ztvrdly. „Co je to za otázku?“

„Přišel účet z kliniky předtím, než ses rozhodl následovat mě do Pasadeny, nebo až potom?“

Nastala pauza, která Pru poskytla odpověď ještě předtím, než McCord otevřel ústa. Odevzdaně vzdychla, když velice pečlivě řekl: „Pru, účet z kliniky přišel týž den, co jsi odešla. Byl jsem ještě plný vzteku, že jsi se odvážila ode mě odejít.“

Zbědovaně kývla hlavou a smířila se s nevyhnutelným faktem. „Takže ses rozhodl jednat až poté, co jsi zjistil, že jsem v tom. Objevil ses v Pasadeně až za několik dní. Předpokládám, že ti to nějakou chvíli trvalo, než jsi přišel na to, kam jsem mohla jít.“

„Ano, to je zatracená pravda. Nakonec jsem musel přinutit J.P., aby mi dal tvůj osobní dotazník. Nikdy jsi mi neřekla, že tvá sestra žije v Pasadeně. Jen letmo ses zmínila, že vůbec máš nějakou sestru. Když si tak vzpomínám, ani o tetě v Texasu ses moc nešířila. Nebylo snadné zjistit, jak to s tebou vlastně je. Proč jsi mi neřekla víc o své rodině, Pru?“

Pokusila se pokrčit rameny. Nebylo to snadné, poněvadž ji stále držel za ramena. „McCorde, řekněme si to na rovinu, proč jsi mi neřekl nic o své rodině? Ženatí a vdaní lidé by se měli vzájemně informovat o svých rodinách.“

„Nevím proč. Mluvili jsme přece spolu o všem možném.“ Pustil ji a přešel k oknu. „Nesnažila ses seznámit mě se svou rodinou, protože jsi byla bez sebe z faktu, že žiješ se mnou. Není to snad pravda, Pru?“

„Buď jen rád,“ zamumlala. „Teta Wilhelmina by se do tebe okamžitě pustila, kdyby se dozvěděla, že s tebou jen tak žiju.“

„A co tvá sestra?“

„Oznámila jsem jí, že se k tobě hodlám nastěhovat. Pochopila to,“ oznámila tiše Pru.

„Ale zřejmě s tím nesouhlasila?“

„Měla o mě starost. Podle mě si myslela, že moc riskuji.“

„A když se ukázalo, že jsi těhotná a potřebuješ její pomoc, věděla zcela jistě, že riskuješ.“ McCord se tvrdým zrakem ohlédl přes rameno.

Pru pomalu přešla k posteli a posadila se na ni, zády k McCordovi. „Měla jsem si dávat pozor. Mnohem větší pozor.“

Nastalo ticho a McCord tiše prohodil: „Byla to moje chyba. Stalo se to tu noc, co jsem se vrátil z Afriky, že?“

Pru kývla hlavou. „Ano.“

Snažil se reflexivním pohybem masírovat krk, jako vždy, když potřeboval uvolnit vnitřní napětí. „Byl jsem tak vyčerpaný a rozhořčený, jak jsem se ve svém životě ještě nikdy předtím necítil. Nikdy jsem dosud nebyl svědkem tak nekonečného, zbytečného umírání. To překonávalo všechno. Snažit se uvažovat o budoucnosti těch lidí je naprosto zbytečné.“

„Já to chápu,“ řekla tiše Pru.

„Když jsem se tehdy v noci probudil, uvědomil jsem si, že jsem opět doma, že jsi se mnou. Přestal jsem myslet na to, že bych si měl dávat pozor. Všechno, čeho jsem chtěl tehdy dosáhnout, bylo potvrdit si, že jsme oba živí a máme před sebou budoucnost. Hned následujícího rána jsem si uvědomil, že jsem si nedával moc pozor. Pak jsem však na všechno zapomněl, protože jsi mi nic neřekla. Měl jsem za to, že je všechno v pořádku. Nikdy mě nenapadlo, že mi budeš něco tajit.“

Pomyslela si, že to všechno nemusel vyklopit tak naráz. Uvědomovala si, že výlet do Afriky jeho stav ovlivnil rozhodujícím způsobem. Když ji uprostřed noci probudil, ani ona se příliš nezabývala myšlenkou na ochranu před početím. Všemožně se ho ženskými způsoby snažila uspokojit a tím mu potvrdit, že ještě žije.

Poprvé od té doby, co se dnes ráno probudila, pocítila podivné veselí. „Mám za to, že jsme tenkrát poskytli nezvratný důkaz o tom, že život jde dál,“ zamumlala.

Uvědomila si, že náhlý záblesk humoru ho zarazil. Odkráčel od okna a posadil se na postel vedle ní. Pru opět pocítila sílu jeho paže, když ji objal kolem.

„Uvědomuji si, že toto není právě to pohádkové manželství, o němž jsi pravděpodobně snila, Pru,“ řekl McCord tiše. „Jasně vidím, že nejsem tvůj ideál rytíře ve skvělém brnění. Musíme však oba přispět k tomu, aby věci fungovaly. Včera v noci jsem ti řekl, že jsme oba přijali závazky a dali sliby.“

„A nyní je musíme plnit?“

„Odpověď na to znáš.“ Pozorně na ni pohlížel temným zrakem.

Pru si uvědomovala, jak moc tohoto muže miluje a pak si vzpomněla na dítě, které nosí. Dítě mělo právo znát svého otce, ať by to byla holčička nebo kluk, hlavně proto, že byl rozhodnut plnit své povinnosti. Pru se pomalu vzpamatovávala. McCord měl samozřejmě pravdu. Když došlo na praktickou a racionální stránku života, vždycky ji měl.

Nakonec velice formálně prohlásila: „Za těchto okolností se zdá, že sňatek je tou nejlepší volbou.“

„Je to jediná volba a my jsme si ji vyzkoušeli. Cesta zpátky neexistuje.“

Unaveně se usmála. „Nemusíš mi to tak dlouho otloukat o hlavu. Předtím jsem se chovala trochu emocionálně, ale teď se už plně kontroluji.“

„Tak to rád slyším.“ Nevypadal však, že by tomu příliš věřil.

„Myslím, že teta Wilhelmina měla pravdu. Měla bych ti být skutečně vděčná, že jsi mě vypátral a vyžadoval manželství. Mnoho ostatních mužů by se tím nezatěžovalo,“ pokračovala Pru přemýšlivě.

Rysy mu ztuhly. „K čertu, Pru. Nechci, abys mi byla vděčná. Tuto situaci jsme způsobili společně a společně se jí musíme prokousat.“

Zkřivila trochu rty, když vyklouzla z jeho objetí a postavila se na nohy. „Myslíš tím, že se ti nemusím o pátcích třikrát denně klanět až k zemi a líbat ti paty?“

Postavil se vedle ní a majetnicky ji laskal na krku. „Můžeš mi líbat paty, kdykoli budeš chtít,“ řekl rozvážně.

„No, to je dobré.“ Svraštila nosík. „Nejsem si však jistá, že je to to pravé pro dítě.“

Oči mu zněžněly, přitáhl ji k sobě a zabořil tvář do vlasů. „Všechno bude v pořádku, miláčku.“

„Myslíš, až potom, co tě přestanu napadat, McCorde? Pravdou je, že jsi se zachoval od počátku velice přívětivě a velkodušně. To si teď uvědomuji. Předtím jsem byla vznětlivá a sobecká, to se už nebude opakovat.“

Zahleděl se na její upřímnou tvář a slabě se usmál. „Je to pravda?“

Rozhodně kývala hlavou. „To teda je. Nevysmívej se mi, McCorde. V poslední době jsem toho moc prožila. Nemusíš se mi vysmívat.“

Zasténal a jemně ji stiskl. „Nevysmívám se ti, drahoušku.“ Na hrudi cítil její něžná ňadra a její vlasy ho lehce šimraly na paži. „Ulevilo se mi, že se už nebudeme dohadovat o naší svatbě.“

„Víš, že se s tebou dohaduji jen zřídkakdy, McCorde.“

„To vím. Ale když s tím začneš, cítím se, jako bych se dostal do prudké bouře. Jsi nevypočitatelná. Nevím, co mám dělat, abych tě nevyprovokoval.“

„To však neznamená, že nereaguješ,“ poznamenala suše.

„Muž musí něco udělat, když se jeho žena začíná rozpalovat do běla.“ Sklonil hlavu, aby ji políbil, ale vyklouzla mu z rukou.

„Je pozdě. Osprchuji se.“ Již byla na cestě ke koupelně. Saténová košile jí vlála kolem útlých kotníků. „Zdá se mi, že s pocitem pomsty se mi vrací i chuť k jídlu. Už se nemohu dočkat snídaně, McCorde. Za chvilku budu zpátky.“

Zabouchla za sebou dveře. McCord se za ní dlouze a pochybovačně díval.

Jistou dobu uvažoval o ironii jejích slovních závěrů. Tak ona měla za to, že si ji vzal kvůli tomu, že cítil odpovědnost k dítěti. Ptal se v duchu, co by si pomyslela jeho rodina, kdyby věděla, jak silně Pru věřila své vlastní analýze jeho akcí. Byl by to zábavný pohled.

Prozatím však tuto myšlenku odložil, přistoupil k šatníku a vytáhl džíny a košili s dlouhými rukávy. Poprvé se vážně zamyslel nad tím, jak reagoval, když uviděl účet z kliniky. Bylo by bývalo hezké, kdyby mohl přinejmenším poskytnout Pru útěchu tím, že se rozhodl, že si ji vezme ještě předtím, než přišel ten účet.

Pravdou však bylo, že se cítil uražený a celý den po jejím odjezdu ho držela zlost. Připadal si zrazený jako nikdy předtím. Necítil se tak ani tehdy, když otěhotněla jeho snoubenka Laura Reynoldsová. Od okamžiku, kdy Pru za sebou zabouchla dveře jeho domu, byl nervózní a vyděšený intenzitou svých citů. Nějaký čas se utěšoval, že Pru se připlazí zpátky po čtyřech. Snil o tom, jak se zachová, až to Pru udělá. Jeho fantazii posilovalo velké množství whisky, které zkonzumoval poté, co skončil nesmírně nudný večírek, jenž uspořádal J.P. Všechny obdobné akce byly nudné, když u toho nebyla Pru. Měla ten správný grif, aby lidi uvedla do nálady a udržovala konverzaci.

Pru u snídaně udivila vlastní chuť k jídlu. „Nedám-li si pozor, budu mít za chvíli metrák,“ mumlala si pro sebe.

Vzal z talíře kousek toastu a přidržel jí ho u úst. „Tím se neznepokojuj. Vypadáš pořád jako štíhloun.“

„Díky,“ prohodila utrápeně. Jakmile jí však vsunul toast do úst, bez výčitek ho spolkla. Chutnal skvěle. Snědla by ještě třikrát tolik, ale vyvarovala se, aby to řekla nahlas. „Pojedeme dnes do La Jolly?“

McCord zaváhal a potom potřásl hlavou. „Ne.“

Pru se rozhlížela po elegantní jídelně. „Chceš tady zůstat ještě nějakou dobu?“ Nebyla si jistá, jak by se k tomu postavila. Pomyšlení na skutečné líbánky skončilo to ráno, když našla obálku z kliniky.

„Rád bych zde ještě nějakou dobu zůstal,“ řekl McCord a upřeně se na ni díval. „Samozřejmě se sem můžeme ještě vrátit někdy jindy. Měli bychom se vydat do La Jolly co nejdříve, ale nejprve mám v úmyslu ještě něco udělat.“

Pru kývla hlavou a přitom si uvědomovala, jak moc se chce vrátit domů. Bylo podivné, že o domu McCorda uvažovala jako o svém domově hned od prvního okamžiku, kdy se k němu nastěhovala. „Prima.“ Nemělo smysl předstírat, že pocítila úlevu. Líbánky definitivně skončily. Skončily vlastně ještě předtím, než vůbec začaly.

McCord si její reakce povšiml a svraštil obočí. „Přespání se příliš líbánkám nepodobá.“

Pru pokrčila ramenem, jako by nedbala. „Za těchto okolností je to docela přiměřené.“

Podíval se na ni, jako by jí chtěl odporovat, ale neudělal to. Místo toho chladně prohodil: „Předtím, než se vrátíme domů, musíme ještě něco udělat.“

Tázavě na něj pohlédla. „A co?“

Oběma rukama svíral šálek s kávou a hluboce usrkl. „Rád bych tě představil své rodině.“

Pru to zvažovala. „To vypadá, jako bys mě chtěl postavit před Svatou inkvizici. Máš v rodině také několik tet Wilhelmin?“

„Věř mi,“ řekl McCord zachmuřeně, „teta Wilhelmina je ve srovnání s mými příbuznými neškodná kočička. Tvoje teta tě alespoň nevydědila a nedala ti na vědomí, že jsi nečestná, neloajální a nechutná osoba.“

„To je celé nějaké podivné,“ pronesla Pru udiveně. „Co to máš za rodinu?“

„Velice hrdou, zatvrzelou a hlavně neodpouštějící. Zároveň je velmi bohatá. Můj otec si vydělal majlant v Kalifornii na firmě s nemovitostmi. Vyrostl jsem na farmě, která byla čirou náhodou uprostřed Orange Country. Před dvaceti lety otec prodal pozemky za fantastickou cenu realitní kanceláři. Táta je velice schopný člověk. Ukázalo se, že jeho tah s pozemky byl vynikající. Dostal za ně spoustu peněz. Získaný obnos z prodeje farmy vložil do velmi prosperující realitní kanceláře, která do pozemků okamžitě investovala. Poté ho už nemohlo nic zastavit. Oficiálně sice stále ještě je prezidentem firmy McCord Enterprises, ale každodenní agendu vykonává můj mladší bratr Kyle. Kyle je ještě chytřejší a mnohem úspěšnější než táta. McCord Enterprises se neustále rozrůstá.“

Pruiny oči se rozšířily. „Oba tví rodiče jsou naživu?“

„Jsou až příliš živí.“ McCord si opět usrkl trochu kafe. „Stejně tak jsou na tom můj bratr Kyle a jeho žena Carrie. Kyle je pýchou McCordova rodu.“

Způsob, jakým to řekl, upoutal Pruinu pozornost. „Měl jsi být na jeho místě ty? Tedy předtím, než tě vydědili?“

„Jsem nejstarší syn,“ řekl nedotčeně McCord. „Táta vždy měl za to, že půjdu v jeho šlépějích. Dokonce ještě tehdy, když jsem trval na studiu na vysoké zemědělské škole, stále ještě choval naději. Několik let… no prostě několik let jsem se mu snažil vyhovět.“

Pru sklonila hlavu a jedním nalakovaným prstem zaťukala lehounce o stůl. „Takže jsi měl nakonec štěstí, že tě vykopli od rodinného krbu, ne?“

Teď se zase pro změnu zatvářil udiveně McCord. „Proč to říkáš?“

„To tě přece zachránilo od vyhlídky na funkci výkonného ředitele a od možnosti kráčet ve stopách svého otce. Horší osud pro tebe, McCorde, si ani nedovedu představit. Teď se musíš zabývat mnohem elementárnějšími záležitostmi.“ Trochu se usmála. „Od přírody jsi farmář. Musí být pro tebe obtížné, stejně jako pro J.P., uskutečňovat socializační a vzdělávací programy Arlingtonské nadace. Také si nedovedu moc představit, jak jsi celý den uvázaný za psacím stolem. Kdybys převzal řízení otcovy firmy, musel bys být vázaný na úřad společnosti. V takovém případě by nejbližší pozemek, který bys mohl vidět, bylo golfové hřiště.“

McCord na ni dlouho nehnutě zíral a potom na tváři vyloudil nepatrný úšklebek. „A víš, že máš pravdu? To by byla naprostá katastrofa. Neuvědomoval jsem si to do té doby, dokud jsem nebyl zavržen.“

„A byl jsi skutečně zavržen, McCorde?“

„No, oficiálně ne. Rodiče mi dali jasně na vědomí, že jsem je zklamal a že si nezasloužím jejich jméno ani dědictví.“

„Co tě proboha s rodinou tak rozkmotřilo?“ Pru si nedovedla představit žádného otce, který by nemohl být hrdý na syna jako Case McCord.

„To je velice dlouhá a nudná historka, Pru,“ opustil McCord citovou stránku rozhovoru. „Řekněme to tak, že jsem si nevybral správnou ženou.“

Pru v naprostém šoku otevřela ústa. „Ty sis měl vzít nějakou určitou ženu?“ otázala se slabým hláskem.

„To bylo před třemi roky, Pru. Už jsem ti to řekl. Teď už je mrtvá.“

„Máš na mysli tu snoubenku, o níž ses mi zmínil tenkrát při večeři?“ zeptala se Pru upjatě.

„No, jo. Její otec byl nejlepším přítelem táty a partnerem v mnoha jeho obchodech. Laura měla zdědit parádní podíl firmy McCord Enterprises. Krátce předtím, než zemřel, požádal tátu, aby na ni dohlédl. Rodiče ji považovali za dceru, kterou nikdy neměli. Lauřina matka zmizela už před lety, kdy se rozvedla, a když zemřel její otec, byla její rodinou McCordova. Každý si pak myslel, že Laura a já bychom byli pěkný pár.“

„Myslel sis to ty, i Laura?“

Sotva dýchala. Zcela vědomě se snažila uvolnit napětí, které pociťovala.

„Ano, mysleli jsme si to oba. Byl to nádherný blonďatý anděl. Každý ji měl rád. Říkala, že mě miluje.“

„Ó.“ Pru nevěděla, co na to má říci.

„No, ano.“

„No, a co? Co se nakonec stalo?“

McCord se zadíval na šálek kávy. „Pokud šlo o zasnoubení, změnil jsem názor. Rozhodl jsem se, že si ji nevezmu. Když jsem jí to sdělil, řádila jako pominutá. Byla skoro hysterická. Neodvážil jsem se nechat ji tu noc samotnou, dokud se trochu neuklidní. Z jejího bytu jsem odešel až ve dvě ráno, když se vzpamatovala natolik, že mě vyhodila. Odešel jsem. Jakmile jsem to však udělal, skočila do auta a vyrazila do noci. Policie říkala, že musela jet nejméně stovkou, když ztratila kontrolu nad řízením.“

„Pane Bože,“ vydechla Pru.

McCordovy oči ztvrdly. „Za tři hodiny poté zemřela v nemocnici. U lůžka stála celá rodina. Byla to velice dramatická scéna, to tě tedy mohu ujistit. Laura ještě nabyla vědomí, aby sdělila okolostojícím, proč se řítila po losangeleské dálnici skoro stokilometrovou rychlostí ve dvě třicet ráno.“

„Obvinila tě?“

McCord kývl. „Dalo by se říci, že mě na smrtelné posteli odsoudila. Věř mi, že se to dalo jen stěží vydržet.“ Dál už neříkal nic.

„To je ale strašné. Tvůj otec to však snad pochopil, jako to, že to nebyla tvoje vina, že to byla tragédie.“

„Ne. Ale byly zde…“ Odmlčel se, aby našel ta správná slova. „Myslím, že se tomu říká polehčující okolnosti.“

„Jaké polehčující okolnosti?“

„Na tom teď už nezáleží, Pru. Stalo se to před třemi roky. Konečný závěr zněl v tom smyslu, že jsem si měl Lauru vzít. Oklamal jsem ji a dovolil, aby měla za to, že bude mou ženou. Když jsem se tak chladnokrevně vyvlékl z předpokládaného sňatku, byla zoufalá. Laura byla vždy velice citlivá.“

McCord si zjevně řekl, že se o daném tématu zmínil až až. Pru ho už znala natolik, že se nesnažila z něho dolovat další informace. Ve skutečnosti byla překvapená, že jí toho řekl tolik. Za patnáct minut se dozvěděla o McCordově minulosti a o jeho rodině víc než za uplynulých šest měsíců. „Takže zhruba řečeno, výsledkem je, že tvůj otec se rozhodl, že tvůj bratr je více hoden jeho jména a udělal z něj šéfa společnosti?“

„Něco v tom smyslu. Teď to zní tak prostě, že jo? Tenkrát to však byla zatracená situace.“

„Viděl jsi v posledních třech letech rodiče, nebo bratra a jeho ženu?“

„Před dvěma lety jsem s nimi strávil Štědrý den. Pro všechny zúčastněné to byla trapná situace, abych to řekl jen velice mírně. Už jsem podobnou zkušenost neopakoval.“

„Ale teď ses rozhodl, že mě své rodině představíš?“ zeptala se znepokojeně Pru.

„Nebude to sice nic příjemného, Pru, ale nikdo na tebe nebude útočit. Za celou situaci kladou vinu mně. Slibuji, že tam nezůstanem dlouho. Chci jen, aby tě poznali a věděli, že jsi má žena. Až se narodí dítě, budou to muset vědět.“

„Dítě?“ zašeptala. „Musíme jim hned vykládat, že budeme mít dítě? Nemohlo by to počkat?“

„Na co chceš čekat?“ zeptal se McCord se svraštělými brvami.

Pru usilovně hledala důvody, které však nemohla zformulovat. „Je prostě ještě příliš brzy. Sotva si zvykám na fakt, že jsem těhotná. Dej mi ještě trochu času, McCorde.“

„Čas nic nezmění,“ poukázal něžně. „Budeš jen stále těhotnější.“

„Na tom není nic směšného,“ bránila se, když v jeho očích zahlédla náznak úsměvu.

„Vím. Nechci tě dráždit. Uvědomuji si, čím jsi v posledních několika týdnech musela projít. Teď tě zase nutím, abys čelila hromadě příbuzných, z nichž nemám žádnou příliš velkou radost. Nechci ti přidělávat starosti ještě tím, že prostě někomu oznámím, že nejenže jsme se vzali teprve včera, ale že už jsi zároveň v tom.“

„Díky, McCorde,“ řekla zdvořile.

„Vidím, že seš zneklidněná, ne?“ dotazoval se s nezvykle mužskou otevřeností. „To je ten skutečný důvod, proč nechceš, abych se zmínil, že jsi těhotná. Nechceš, aby si každý myslel, že ses musela vdávat.“

Pru stiskla rty. Svými důvody si nebyla ani za mák jistá. Uvědomovala si jen, že je na ni vyvíjen tlak a že je znepokojená a působí na ni všechny emoce, jimž je vystavena každá nastávající matka.

Zatvrzele zamumlala: „Ještě je příliš brzy na to něco oznamovat.“

„Jestliže máš za to, že není vhodné, aby lidé věděli, že jsi se musela vdávat kvůli dítěti, jak jsi tedy k čertu mohla plánovat, že budeš svobodná matka?“

„To je něco jiného.“

„A co je na tom jiného?“

„Nemohu ti to vysvětlovat, unavuje mě to. Nechme toho. O svém těhotenství budu mluvit, až nastane vhodná chvíle,“ vybuchla. Všechno se točilo kolem toho, že se nevdala z těch správných důvodů, že McCord si ji vzal jen proto, že byl tím mužem, který byl odhodlaný nést odpovědnost. Vdala se ze špatných důvodů. Potřebovala čas, aby se s tím smířila.

McCord potřásl hlavou, napůl netrpělivě a napůl chápavě. „Ty ženy,“ zahučel.

„Ti muži,“ opětovala Pru.

ŠESTÁ KAPITOLA

Pru nabyla vlády nad svými pocity v okamžiku, kdy McCord přistavil ferrari. Opakovaně si říkala, že nemá absolutně žádný důvod stěžovat si na současnou situaci. Měla by být neskonale vděčná, jak jí to radila teta Wilhelmina. Pru věděla až příliš dobře, že ženy v podobné situaci by nakonec mohly skončit osamělé. Neměla teď důvod bát se budoucnosti.

Cítila jakousi perverzně veselou náladu.

McCord usadil Pru dozadu a sám se uvelebil na místě řidiče. Rychle a tázavě pohlédl na Pru a pak otočil klíčkem v zapalování.

„Jsi v pořádku?“

„Jo.“

„Máš na tváři takový divný výraz. Nad čím bádáš?“

Pru se naschvál zašklebila, aby její výraz byl ještě podivnější. „Trochu jsme si sumírovala povzbuzující proslov.“

„A o čem?“ dožadoval se odpovědi, když vyjížděl z parkoviště.

„O tom, že si nemám stěžovat, když není vůbec na co,“ odpověděla bryskně, ale přitom se cítila uštvaně.

„Rozhodla ses, že se místo toho budeš cítit zavázaná?“

Tón jeho hlasu se jí nelíbil. „Nechtěla jsem to vybalit naráz, ale myslím, že bych se měla cítit poněkud zavázaná.“

„Už jsem ti předtím říkal, že o tvou vděčnost nestojím.“

„Byl bys radši, kdybych vylítla a bouřila se proti svému osudu?“ odsekla.

„Jak by řekl J.P., někteří lidé si budou stěžovat, i kdyby měli viset na novém provaze.“

„To zní stejně podezřele, jako sentence tety Wilhelminy. Řekla jsem ti, že si nestěžuju. Snažím se být vděčná.“

„Tak, co kdybychom toho nechali?“

Pru na něho pohlédla a zjistila, že jen stěží skrývá zlost. Vždy mohla říci, kdy McCord začne zuřit. Rty měl pevně stisknuté, což svědčilo o tom, že jen stěží drží na uzdě své emoce. „Tak to by bylo to úplně nejlepší,“ pronesla něžně a začala se dívat na míjející krajinu.

„Kde žijí tví rodiče?“ zeptala se po půlhodinovém mlčení.

„Mají dům na okraji Santa Barbary.“ Tón McCordova hlasu byl neutrální.

„Kde má ta jejich firma sídlo?“

„V Los Angeles.“

„A co tvůj bratr a jeho žena, také žijí v Los Angeles?“

„Bydlí v Marina del Rey,“ řekl McCord krátce, když jmenoval jedno z mondénních předměstí, která byla součástí Los Angeles.

„A myslíš, že nás tví rodiče očekávají?“

„Včera jsem mámě telefonoval a řekl jí, že dnes odpoledne přijedeme. Zůstaneme tam tak hodinku nebo dvě. To bychom mohli přežít, Pru.“

„Tím však tvoje synovská povinnost skončí, ne? Představíš nevěstu rodině a to snad bude všechno, co budou od tebe za daných okolností očekávat, ne?“

„To bude všechno,“ potvrdil rozhodným hlasem.

„I když tě tam nevezu jen ze smyslu pro povinnost.“

„Tak proč tedy?“ Byla skutečně zvědavá, co se z toho vyvrbí.

„Vlastně ani nevím,“ prohodil s udivující počestností. „Možná, že je to proto, že bych jim chtěl dát na srozuměnou, že rodinná tradice pokračuje i v mém případě, ať se jim to líbí, nebo ne. Chci, aby tě brali na vědomí.“

Pru si to na okamžik probírala hlavou. „Byla tvá matka šokovaná, když jsi jí řekl, že ses oženil?“ zeptala se nakonec poněkud napjatým hlasem.

„To tedy byla.“

Pru tiše zasténala, plná starostí, co ji čeká. „V tom případě jsem velice ráda, že jsme se rozhodli počkat, než jim řekneme o dítěti. Nechci být zodpovědná za to, že tvoje matka utrpí mnoho šoků najednou.“

Dům McCordových rodičů byla velice impozantní moderna, postavená vysoko nad oceánem a ovládající výhled na vodní rozlohu i na blízké hory. Pru byla trochu udivená jeho velikostí a nádherou. Poprvé si začínala uvědomovat, jak bohatí jsou McCordovi rodiče. Pru zírala na úspornou, moderní a silně prosklenou budovu, když McCord nasměroval auto na širokou příjezdovou cestu.

„Ty jsi v tomhle domě vyrůstal?“ zeptala se náhle s velkou zvědavostí. „Tedy poté, co jsi opustil farmu?“

„Ne, rodiče si to tady postavili teprve před několika lety. Dokud se táta nevzdal řízení McCord Enterprises, používali tohoto místa jako rekreačního domu. Teď zde žijí celý rok.“

„Působí to tady skutečně obrovským dojmem.“ Pru nenapadlo nic jiného, co by na to řekla.

„Líbí se ti to?“

„Je to hezké místo k návštěvě, ale žít bych tady nechtěla,“ odpověděla okamžitě.

Zasmál se. „A proč ne?“

„Náš domov se mi líbí víc.“

Při zmínce o „našem domově“ se zarazil, ale nic neřekl.

Pru jeho pohled nezaznamenala. Když zaparkoval, vůbec mu nevěnovala pozornost. Široké a skvěle zabudované dvojité dveře se otevřely a z nich vyšla atraktivní žena, které sice muselo být už šedesát let, ale která vypadala nejméně o deset let mladší. „To je tvoje matka?“ zeptala se Pru.

McCord vypnul motor a zahleděl se na postavu na prahu. „Jmenuje se Evelyn.“

Evelyn McCordová sestoupila se schodů. Když starší žena přicházela, viděla Pru, jak je napjatá a rozčilená, což nemohl skrýt ani zářivý úsměv na přivítanou. McCordová matka byla ze setkání mnohem rozčilenější než Pru. Přesto však Pru zadržela dech, když McCord vystoupil z auta a matku přivítal. Několikrát ji nezúčastněně políbil. Žádný z nich neměl v úmyslu fyzický kontakt protahovat.

Pru pomalu vylezla z vozu, když se k ní McCord i jeho matka začali přibližovat. Když na ni jeho matka pohlédla, viděla Pru v jejích očích napětí. Pru něco říkalo, že to byla jiskérka naděje.

Představování proběhlo rychle. Pru se na Evelyn usmála a podala jí ruku.

„Jsem tak ráda, že vás poznávám,“ řekla Evelyn a rychle zhodnotila Pruinu tvář. „Bylo to tak překvapující, co jsem včera od Case slyšela. Vůbec mě nenapadlo… Ani ve snu nás nenapadlo, že se zasnoubí, tím méně ožení. Pojďte přece dál a pozdravte se s Halem. Casi, neujmeš se zavazadel? Můžeš je dát do západní ložnice. Je z ní nádherný výhled.“

„Zavazadla ani nemusím vyndavat, mámo. Pru i já zde zůstaneme tak hodinku. Přivezl jsem jí jen proto, abys ji poznala, stejně jako táta.“

Pru jen zírala na toto chladné a zdvořilé odmítnutí. Viděla, jak v očích Evelyn McCordové mizí ta jiskřička naděje a nahrazuje ji zoufalství.

„Ale drahoušku,“ řekla Evelyn nešťastně. „Doufala jsem, že zůstanete alespoň přes noc. Pozvala jsem na večeři tvého bratra a jeho ženu. Doufali jsme, že to stihne také David Blanchard. Zůstanou tady přes noc a zítra ráno se vydají do Los Angeles.“

McCord vrhl na matku nevyzpytatelný pohled. „Tys pozvala Kylea a Carrie a Devina?“

Evelyn se zatvářila, jako by byla z něčeho obviněna. „Jen jsem si myslela, že by bylo správné, kdyby poznali tvou ženu.“

Než stačil McCord odpovědět, ozval se ode dveří mužský hlas. „To nejmenší, co můžeš za daných okolností udělat, je zůstat na večeři. Tvoje matka s tím měla hodně starostí.“

Pru se otočila a viděla starší vydání Case, stojícího na prahu domu. Tmavé vlasy měl téměř stříbřité, ale nádherné, pohled tmavých očí upřený a hrdý, jako měl jeho syn. Tváře měl vrásčité, ale mužská arogance z jeho rysů jen čišela. Hale McCord byl stále silný, dobře stavěný muž, i když byl mnohem zavalitější než jeho syn. Pru okamžitě uhádla o koho jde, i když nevěděla, jak se jmenuje. Nyní si plně uvědomila, odkud Case McCord čerpal svou hrdost, aroganci a zatvrzelost.

„Ahoj, táto. Seznam se s mou ženou Prudence,“ řekl McCord chladně. „Pru, pro případ, že jsi to nepoznala, tak to je můj táta, Hale McCord.“ Otočil se k otci. „Lituji, že musím zhatit matčiny plány, ale již včera jsem jí řekl, že se zde dlouho nezdržíme.“

Evelyn na něho pohlédla s úpěnlivou prosbou. „Nemohli byste zůstat alespoň na večeři?“ Bezmocně stočila pohled na Pru.

Pru nemohla vydržet bolest v ženiných očích a vzala manžela za paži. „Není žádný důvod, proč bychom nemohli zůstat na večeři, že ne, McCorde? Mohli bychom zde i přespat. Rádi bychom. Stačí, když do La Jolly dojedeme zítra nebo následujícího dne.“

„Pru,“ řekl zachmuřeně McCord, „nemusíme zde strávit ani hodinu.“

„Nesmysl,“ oponovala rozhodně Pru. „Je to nádherné místo a ráda bych zde přespala.“ Cítila, jak se McCordová paže napjala a její úsměv se rozšířil. Plně ho věnovala Evelyn McCordové. „Velice vám děkuji za pozvání, paní McCordová. Je od vás hezké, že nás přijímáte tak narychlo.“

„Prosím, říkejte mi Evelyn.“ Nával mateřského citu byl až znepokojující.

„Zatraceně, Pru…“ McCordův hlas byl plný vzteku.

Pru ho pustila a kráčela s napřaženou rukou po schodech ke svému novému tchánovi. „Přines zavazadla, McCorde,“ nařídila ležérně přes rameno a tiše se přitom modlila, aby jí rozkaz prošel. „Jak se máte, pane McCorde? Vás bych poznala všude. Vsadila bych se, že jste vyrostl na farmě. Pro mužská ramena je tamější práce zázrak.“

Hale McCord zamrkal, jako by si nemohl uvědomit, jak se má k tak otevřenému poklonkování postavit. Pak se zřejmě rozhodl, že je bezpečnější reagovat na pobavení v Pruiných očích. Vzal její ruku do své mohutné tlapy. „Máte pravdu, Prudence. Léta jsem strávil sklizní hrachu a sena. Kdo myslíte, že to Casea naučil? Říkejte mi Hale.“

„A já jsem zase Pru. Každý mi tak říká.“ Riskla rychlý pohled k vozu a vydechla si úlevou, když viděla, že McCord přináší zavazadla z ferrari.

Evelyniny oči sklouzly rozčileně ze zavazadel na Pru, jako by nemohla uvěřit, že její syn se rozhodl zůstat přes noc. Když se na ni Pru podívala uklidňujícím úsměvem z vršku schodů, opětovala jí úsměv s upřímnou vřelostí a rychle k ní přistoupila. Zjevně se rozhodla, že štěstí, které ji potkalo, musí udržet. Vyšla po schodech a uvedla Pru do haly.

„Děkuju, drahoušku,“ zamumlala tiše, aby ji slyšela jen Pru. „Velice moc vám děkuji. Jsem vaší dlužnicí.“ Pak náhle zvýšila hlas. „Pojďte, ukážu vám, kde budete spát. Hale, proč nepomůžeš Caseovi se zavazadly?“

Hale se díval k ferrari, jako by si nebyl zcela jistý, jak nabídnout pomoc. Potom náhle kývl hlavou a začal scházet po schodech.

„Počkej, Casi. Vezmu jeden z těch kufrů,“ řekl bryskně Hale.

„To je dobrý, tati. Vynesu je sám.“

„K čertu, řekl jsem, jeden mi dej.“

McCord beze slova předal jedno zavazadlo otci, který se obrátil a vykročil směrem k domu.

Pru vycítila, že v ženě vedle ní proběhl záchvěv strachu a chtěla jí položit uklidňujícím způsobem ruku na rameno. Pane bože, pomyslela si, co je to za rodinu. Všichni se tváří, jako by tančili mezi vejci a přenášeli dynamit, jak by řekla teta Wilhelmina. Teta Wilhelmina alespoň dávala své pocity hlasitě najevo. Nesnažila se skrývat za rozčilující a sotva zdvořilou fasádou.

V hale se náhle objevila mladá žena s tázavým úsměvem.

„Tak to je Sandra,“ vysvětlovala Evelyn. „Pomáhá nám tady. Už vám připravila pokoj. Sandro, to je nová žena mého syna.“

„Jak se máte?“ prohodila Sandra zdvořile. „Až budete něco potřebovat, tak mi dejte vědět.“

„Dík,“ zamumlala Pru.

„Tak jsem tady, Pru. Hale, to zavazadlo můžeš postavit sem.“

Evelyn pobíhala po tmavošedé ložnici, natahovala již tak perfektně natažené prostěradlo a odstraňovala smítko na lakovaném nočním stolku. S napětím pohlédla na Pru. „Líbí se vám pokoj, Pru?“

Pru se opět cítila povinována vyloudit na tváři skvěle ujišťující úsměv. „Je to tady fantastické. Jaký nádherný výhled. Asi nebudu dnes moci spát. Celou tu dobu se budu dívat z okna. Je udivující, jak oceán vypadá na každém místě jinak, že? Pohled z McCordova domu, tedy myslím z našeho domu, je naprosto jiný.“

Chvíli nastalo ticho, během něhož Evelynin pohled sklouzl z Pru na zachmuřenou tvář jejího syna. „No, to já nevím. Nikdy jsem dům v La Jolle nenavštívila.“

McCord nic neříkal. Postavil zavazadla na zem a přistoupil k oknu, jako by byl výhledem z něj mírně překvapen. Hale nemotorně přešlapoval na prahu dveří. Evelyn zkousla ret.

Pru se tiše s obavami modlila, aby jí dnes odpoledne a večer nedošla řeč. S buldočí tvrdohlavostí pokračovala. „Kdy přijedou McCordův bratr Kyle a jeho manželka? Velice ráda bych se s nimi setkala.“

„Asi tak v pět, že jo, Hale?“ Evelyn byla ráda, že se rozhovor stočil na neutrální téma.

„Jo, asi tak v pět,“ zamumlal Hale.

„No tak,“ prohodila Evelyn s předstíranou veselostí, „proč si trochu neorazíte? Až to uděláte, mohli byste se projít po pláži.“

„To by bylo skvělé,“ ujistila ji Pru. Když se za rodiči McCorda zavřely konečně dveře, skoro se zhroutila úlevou. Sedla si na postel a pozorovala široká ramena svého manžela.

„To zas bude večer,“ pronesl McCord.

„Taky si myslím.“

„Pamatuj si,“ připomněl jí se zkřivenými rty, „že to všechno je tvoje vina. Byl jsem blázen, že jsem se nechal od tebe přesvědčit, že zůstaneme. Přeji ti, aby ses s novými příbuznými dobře pobavila, Pru.“ Odkráčel do přilehlé koupelny a zabouchl za sebou dveře.

Pru si opravdu neuvědomila, jak to bude zlé, dokud krátce před pátou nepřišli Kyle s manželkou. S McCordovými to bylo napjaté, ale se skutečným nepřátelstvím se Pru zatím nesetkala, dokud nenarazila na Carrie McCordovou.

Kyle a jeho žena byli hezký pár. Kyle po otci zdědil tmavé oči a husté vlasy, ale neměl tak pevnou postavu jako jeho rodiče a bratr. Zato byl štíhlý a plný elánu, krátce přistřižený a dobře oblečený. Byl prostě prototypem kalifornského manažera.

Carrie byla hezká, modrooká rudovláska. Za normální situace by si Pru myslela, že její nová švagrová je štíhlá a dobře rostlá. Carrie však byla těhotná. Její mateřské šaty byly ušity tak, že vypadala jako skoro v devátém měsíci.

Pru pocítila náhlé přání svěřit se Carrii, že je taky v tom. Cítila potřebu porovnat si s ní těhotenské zápisky a položit jí řadu otázek. Jakmile však v Carriiných očích uviděla zlost a odpor tato naléhavá potřeba ji rychle přešla. Carrie byla sice vyumělkovaně zdvořilá, ale pro nového člena rodiny neměla žádná vřelá slova.

Pru si v duchu říkala, vždyť ona mě nenávidí. Sice ji ani neznám, ale ona mě skutečně nenávidí. Bylo těžké uvěřit, že veškerá zloba a napětí v této rodině byly vyvolány obviněními vznesenými umírající ženou před třemi roky. Na té historce musí být ještě něco jiného, než jí bylo řečeno, a Pru se zoufale tázala sama sebe, co by to mohlo být. Bylo však zcela zjevné, že nikdo o tom nechce mluvit.

„Mámo, Devin Blanchard se na poslední chvíli rozhodl, že se naší večeře zúčastní,“ řekl Kyle McCord, když se tiše přivítal s bratrem a chystal se odnést zavazadlo z BMW. „Měl by zde být každým okamžikem.“

„To je skvělé,“ řekla rychle Evelyn a vrhla na nejstaršího syna další zneklidněný pohled. „Jsem ráda, že to stihl. Ty a Devin jste přece byli takoví dobří přátelé, že Casi? Jsem si jistá, že ho opět rád uvidíš. Pojďme dovnitř. Hale se právě chystal nalít drink.“

Vypadalo to, že každý je potěšen, že se může zúčastnit malého společenského koktejlu před večeří. Nikdo se Pru neptal, proč si dává jako Carrie ovocný džus. Hale rozdal nápoje a Evelyn a Pru se snažily udržovat konverzaci, dokud se neozval zvuk přijíždějícího auta.

„Tak to bude Dev,“ prohodila Carrie. Divně se na McCorda podívala. „Už jsi ho neviděl hezky dlouhou dobu, že Casi? Naposledy to bylo, když zemřela Laura.“

Pru ani nemohla uvěřit, že její švagrová má tu drzost pronést jméno zesnulé. Bylo až trapné vidět, jak se každý snaží hovořit o tom, co se stalo před třemi lety.

McCord pouze pokrčil rameny a upil whisky. „No, je pravda, že jsem ho od té doby neviděl.“

„Ty a Devin jste společně pracovali na řadě McCordových projektů,“ řekla zamyšleně Evelyn.

McCord se na ni pochmurně usmál. „Věci se mění, nemyslíš?“

Evelyn si ušetřila odpověď, protože Hale otevřel dveře a vpustil nového hosta. Pru se dívala na Devina Blancharda velice pečlivě.

Měl vlasy pískové barvy, zelené oči a vypadal, že je stejně starý jako McCord. Na sobě měl drahý elegantní sportovní převlečník a kalhoty evropského střihu. Byl hezký, s tím citlivým, ale trochu drsným výrazem, který přitahoval ženy. Když si potřásl ruku s Pru, věnoval jí vřelý úsměv.

„Tak vám tedy gratuluji, že jste ho konečně ulovila, Pru,“ řekl Devin uvolněným, škádlivým tónem. „Když jsem s Casem naposledy mluvil o ženění, přísahal, že se toho nikdy nedopustí.“

Pru sebou vnitřně škubla, ale zároveň byla ráda, že může s někým mluvit normálním přátelským hlasem, takže Devinovi okamžitě odpustila. „Nestává se to často, poněvadž je to velice zatvrzelý muž, ale věřte, či nevěřte, McCord čas od času své rozhodnutí mění,“ odpověděla na to lehkým tónem.

Devin se nejprve zašklebil na ni a potom na McCorda. „Není nad to, když hezká žena přesvědčí muže, že by mohl změnit rozhodnutí. A jak se ti vůbec daří, Casi? Už je to tak dlouho, co jsme se neviděli.“

„Mám se prima, a co ty, Deve?“ McCord byl zdvořilý, hlas měl neutrální, i když si potřásl s Devem rukou poněkud uvolněně.

„Mám se skvěle. Pořád pracuji pro Kyla.“

„Rada ředitelů zvolila Deva před třemi měsíci viceprezidentem společnosti,“ informoval Kyle bratra. „Je to teď moje pravá ruka.“

„Došlo k tomu jen na tvé doporučení,“ řekl s úsměvem Devin.

Kyle pokrčil rameny. „Bylo už na čase, abys byl odměněn za tu velkou zodpovědnost. Vždy jsi hrál v McCord Enterprises rozhodující roli.“ Pak se obrátil k Pru. „Devin je u společnosti již několik let. Ve své době spolu s Casem předložili řadu podnětných návrhů. Dosud nám přinášejí peníze.“

„Chápu,“ řekla Pru zdvořile.

„To bylo ještě předtím, než Kyle převzal otěže řízení,“ ozvala se Carrie s bojovným výrazem ve tváři. „Můj manžel řídí McCord Enterprises již tři roky. Projekty, které Kyle navrhl od Caseova odchodu, jsou mnohem rozsáhlejší než předcházející, a navíc vynášejí víc peněz.“

Pru spatřovala v těchto slovech výzvu a byla tím udivena. Pak si však uvědomila, že to byl původně Case McCord, jenž byl původně veden k tomu, aby řídil společnost. Kyle dostal práci víceméně náhodou, když se McCord před třemi lety pohádal s otcem.

Pru si náhle uvědomila, že zná důvod Carriina otevřeného nepřátelství. Bylo docela možné, že Carrie měla strach, že by se mohl její švagr rozhodnout, že převezme ztracené dědictví. Pru se na druhou ženu dívala s opravdovým pochopením.

„Chápu, že Kyle odvádí při řízení společnosti McCord Enterprises skvělou práci,“ řekla klidně. „Je podivné, jak se někdy věci vyvíjejí k lepšímu, že? Je zcela zjevné, že Kyle má talent pro řízení společnosti. Stejně tak je zřejmé, že by byla chyba, kdyby ve vedení zůstal McCord.“

Všichni na ni ve skle obloženém obýváku začali zírat. Dokonce McCord se na ni upřeně zadíval. Promluvil však Hale.

„Proč to říkáte, Pru?“

„Znám teď McCorda už několik měsíců,“ řekla Pru něžně, „a zcela určitě mohu říci, že by byl velice nespokojený, kdyby seděl za ředitelským stolem společnosti McCord Enterprises. Můj muž má skutečný talent, když může vydupat ze země takovou produkci, jakou umí půda poskytnout. Takový talent je nedocenitelný na určitých místech světa, kde jsou lidé systematicky vystaveni smrti hladem. McCord patří na experimentální obilná pole Arlingtonovy nadace, nebo do školních učeben pod volným nebem, kde se zemědělci učí novým technickým postupům. Mezi jediné úřední práce, které ho zajímají, je hrabat se ve výzkumných projektech o bonitě půdy a zabývat se návrhy na zvýšení produktivity osázených ploch. Byl by znuděný a neklidný, kdyby si musel hrát na řídícího pracovníka v nějakém mrakodrapu. J.P. říká, že je velice přesvědčivý, když dokazuje, jak se dá poušť změnit v ráj.“

Všichni na ni civěli. Carrie si ji prohlížela se zjevně podezřívavým pohledem. Devin Blanchard se tvářil zdvořile. McCordovi rodiče byli Pruininými slovy zjevně zaskočeni a McCord sám měl na tváři známý, pobavený úsměv. Byl to zase Hale, který zareagoval první.

„Kdo je to J.P.?“

„To je J.P. Arlington, zakladatel Arlingtonovy nadace.“

Evelyn pomalu kývla hlavou. „Case mi onehdy, když mi volal, říkal něco o tom, že pracuje pro nějakou podobnou nadaci.“

Pane Bože, pomyslela si Pru. Tito lidé si sotva uvědomují, kde McCord žije, nehledě na to, co vůbec dělá. Ať byla roztržka v této rodině před třemi lety jakkoli velká, musela dosahovat rozměrů Grand Canyonu. Teď šlo o konverzační hru a Pru se jí nechtěla vzdát. Nebyla přece po tři měsíce hostitelkou J.P. jen tak pro nic za nic. Zvládne i pokoj plný náhodně nepřátelských lidí.

Ke svému údivu však zjistila, že její posluchači jsou jejím rozkladem zcela fascinováni. Chyběla jim odvaha či nervy, aby se McCorda zeptali, co v posledních třech letech dělal. Když jim však o tom jeho nová manželka vykládala, chytli se dané příležitosti.

McCord seděl tiše, pohupoval sklenkou a pozoroval, jak Pru odpovídá na otázky. Přivést ji sem bylo totéž, jako hodit do vody nějakého chudáka neplavce a nechat ho, aby se zachránil. Pru se však učila rychle, pomyslel si obdivně. Jeho rodina i Devin Blanchard reagovali na její slova způsobem, jakým to dělali i ostatní lidé. Její talent přivádět lidi z rozpaků byl mimořádný.

Nejprve je přinutila, aby naslouchali a teď je přiměla, aby se rozhovořili. Značná část napětí se z pokoje vytratila. Dokonce i jeho táta kladl skutečně zajímavé otázky o činnosti nadace. Až znepokojivě zjevná byla matčina úleva, že se věci nevyvíjely nepřátelským směrem.

Celkem vzato, reakce jeho rodiny by se daly charakterizovat skoro jako zábavné. Byla to především pozornost Devina Blancharda věnovaná Pruinu rozhovoru, která v McCordovi povzbudila jeho majetnickou stránku vztahu.

„Samozřejmě, Hale,“ prohlásila vehementně Pru, „neříkám, že je to jen zemědělský původ, který McCorda přitahuje k jeho práci. Nesmírně mu pomohlo, jak moc jste ho naučil řízení velké společnosti. J.P. velice spoléhá na McCorda v otázce manažerského vedení nadace. To také předpokládá i nějaký ten pracovní výjezd. V zájmu nadace McCord procestoval téměř celý svět.“

„Case má přirozené vůdčí předpoklady,“ pronesl Hale s upřeným pohledem na svého syna. „Vždy byl s to dát dohromady tým a každého jeho člena přimět, aby pracoval v zájmu společného cíle.“

„Ujišťuji vás, že to uplatňuje plně i v nadaci. Nedovedete si představit, jak je to těžké přesvědčit řady chudých, zoufalých farmářů na druhé straně zeměkoule, aby se snažili využívat nových zemědělských postupů. Bojí se, že budou-li zkoušet něco nového, ztratí ještě to málo, čeho již dosáhli. A potom je tu, zcela přirozeně, i otázka jednání s různými byrokraty a akademickými floutky. Ale i s takovými lidmi to McCord umí. Máte pravdu. Umí za to vzít.“

Carriin pohled sklouzl na švagra. „Zdá se, že sis vzal dobrou bavičku davu, Casi.“

Pru se při tomto sarkastickém výpadu zarděla, ale McCord se pouze záhadně usmál. „Jsem rád, že mám ženu, která mi tak plně důvěřuje,“ prohodil mírně. „Každý muž potřebuje ženu, která v něj věří, ne? V mnoha případech tomu tak není.“

V místnosti zavládlo ticho, jako by si každý vztáhl tuto poznámku na sebe.

„Je to malý poklad,“ zamumlala Carrie a úsečně pohlédla na Pru.

Carriinými slovy byl zjevně uveden do rozpaků i její manžel. Odkašlal si, jako by se snažil nadhodit jiné téma rozhovoru.

McCord úsilí svého bratra ignoroval. Místo toho pozvedl skleničku k malému, intimnímu přípitku Pru. „Je to skutečně poklad. Nenávidím se za pomyšlení, že jsem skoro dopustil, aby mi proklouzla mezi prsty.“

Pruino znepokojené zardění se změnilo v náhlou vřelost. Dívala se na svého manžela, jehož obrysy se rýsovaly v jasu zapadajícího slunce. Pohled měl potemnělý, hluboký a nádherný. V daném okamžiku bylo velice snadné uvěřit, že to, co řekl, myslel opravdu vážně.

Pru se dařilo vyhýbat se Carrii až do skončení večeře, kdy se s ní náhodou několik minut ocitla o samotě krátce předtím, než se všichni odebrali spát. Bylo velkou chybou, že se šla ven nadýchat čerstvého vzduchu. To bylo zjevné už v okamžiku, kdy Pru slyšela, že Carrie stojí za ní. Tušila, co přijde.

„No, no, no,“ pronesla Carrie chladně. „Už jste unavená z role velkého usmiřovače v McCordově rodině?“

Pru se opřela o zábradlí a shlížela na noční oceán. „Tahle rodina nějaký mír potřebuje,“ řekla tiše.

„Rodině se dařilo docela dobře, dokud jste se neobjevila vy. Jak se vám proboha podařilo ulovit McCorda a zatáhnout ho do manželství? Nevypadáte na to.“

„Jak to myslíte, Carrie?“

„Laura Reynoldsová byla jeho typ. Byla vysoká, blondýna, klasická a stylová kráska.“

„Ale je mrtvá.“

„Ano, to je.“ Carrie k ní přistoupila, ale díky své široké postavě se pohybovala poněkud nemotorně. „Case vám to vykládal?“

„Ano.“

„Řekl vám všechno?“

„Řekl toho dost,“ ujistila ji tiše Pru.

„Včetně toho, že ji zabil?“

Pru se podrážděně otočila. „On ji nezabil. Je strašné to říkat. Ta žena se zabila při více než stokilometrové jízdě na dálnici. Z toho nelze nikoho obviňovat.“

Carriiny oči se třpytily. „To záleží na tom, jak se na to díváte. Před třemi roky jste tady nebyla, Pru, ale my ostatní ano. Víme přesně, co se stalo a kdo za to nese vinu. Ani na okamžik mě neoklamete, Pru,“ zasyčela nenávistně Carrie. „Vím přesně, proč jste tady. Case McCord by se nikdy nevrátil, kdybyste ho nějakým způsobem nepřesvědčila, že by možná mohl–“ Rychle zmlkla.

„Mohl co, Carrie?“ Pru si však hned uvědomila, že to ví.

„Myslíte si, že mu to můžete u rodiny vyžehlit a přimět Hala, aby si ho opět oblíbil, že jo? Zjistila jste, kolik peněz a moci má tato rodina a spočítala jste si, že by nebylo marné získat na tom nějaký podíl, když jste si vzala nejstaršího syna. Musel to být pro vás šok, když jste zjistila, že jste si vzala toho nepravého syna, co? Vybrala jste si černou ovci rodiny. Toho, kdo byl vykopnut bez centu v kapse. Mám za to, že se vám o této maličkosti před svatbou nezmínil, že? Musí být strašné stát mimo a jen z povzdálí sledovat ten kolotoč peněz. Jste však chytrá. Musíte si být dobře vědoma, že by Evelyn dala všechno za to, aby se Case vrátil do hnízda. Takže právě o to se snažíte.“

„Carrie, vůbec to nechápete.“

„Ale jasně, že ano. Ale něco vám řeknu, Pru. Bylo by lepší, kdybyste si dávala pozor, protože já do vás vidím. Vím, o co vám jde a nedopustím, abyste toho dosáhla. Nenechám vás najít způsob, jak opět dostat svého manžela do čela McCord Enterprises. Kyle řídí podnik už tři roky. Je v tom skvělý. Společnost je teď bohatší, než kdykoli předtím. Zaslouží si, aby v tom pokračoval. Nechci, abyste zmařila všechno, čeho v oněch třech letech dosáhl!“

Zaražená Pru ještě zírala za svou švagrovou, když se Carrie už spěšně vrátila do sklem vykládané místnosti.

SEDMÁ KAPITOLA

McCord se uvelebil v šedém koženém křesle u okna ložnice a čekal, až se Pru vynoří z koupelny. Seděl ve stínu a s výjimkou rozepnutých džín byl nahý. Jediným světlem v místnosti byl žlutý pruh, který pronikal pod dveřmi koupelny.

V domě bylo teď ticho. Přesto však měl pocit, že ve vzduchu stále ještě visí husté napětí.

Připomněl si, že Pru samozřejmě neví celou historku o tom, co se stalo před třemi lety. McCord se zachmuřeně díval z okna na potemnělou vodní hladinu a uvažoval, zda by ho tak vehementně bránila, kdyby znala všechna fakta. Dveře za ním se na okamžik otevřely a McCord pocítil v ovzduší jiné napětí. Neotočil hlavu, ale téměř mohl číst její myšlenky. Dnes večer byla opět nervózní, jak se má zachovat, pokud šlo o spaní s ním.

Toto vědomí ho rozčílilo, protože si nebyl zcela jistý, jak má jejím silným emocím čelit.

„Upozorňoval jsem tě, že návštěva nebude nijak příjemný zážitek. Kdyby ses nerozhodla ignorovat můj plán zůstat zde pouze hodinku nebo dvě, mohli jsme už teď být hodně daleko.“ Cítil za povinnost tento fakt zdůraznit, ale pak si náhle uvědomil, že by bylo bývalo lepší, kdyby se nevyjadřoval tak agresivně. Cítil, jak se v polovině místnosti zarazila.

„Tvoje matka by byla zklamaná.“

„Ta by to přežila. Vždyť přežila i ty tři uplynulé roky, nebo ne? Kromě toho byla pevně rozhodnutá přinutit nás svými plány na večer, abychom zde strávili noc.“

„Byla zoufalá,“ řekla Pru něžně.

„Víš, jak se cítím, když mám pocit, že se mnou někdo manipuluje.“

„To já vím.“ Nastala chvilku pauza, a pak Pru chladně a zdvořile pokračovala. „Jsem ti vděčná, že jsi neztropil scénu a netrval na tom, že musíme odjet, když jsem jí řekla, že zůstaneme. Oceňuji, že jsi mé rozhodnutí nepotlačil.“

Rychlým a napjatým pohybem se vymrštil ze židle a v očích měl hněv. Když se k ní otočil, aby se jí mohl podívat do očí, zjistil, že stojí od něho několik metrů. Její bleděžlutá noční košile vlála kolem ní a vypadala v ní v příšeří jako strašidlo. Pozorovala ho ostražitýma očima.

„Rozhodl jsem se, že bys mohla svou lekci dostat na tvrdo,“ řekl McCord hrubě. „Možná, že po dnešku už nebudeš chtít přispívat k rodinné harmonii. Co ti chtěla Carrie, když jste stály venku?“

Zvedla ruku a opět ji nechala klesnout. Pomalu přistoupila k oknu. „Má strach.“

„Bojí se, že Kyle přijde o své postavení jako šéf McCord Enterprises, když si vyřídím své malé nedorozumění s rodiči?“ vybafl.

„Něco v tom smyslu.“

Pocítil něco jako pobavení. „A to i přesto, že jsi prakticky celý večer každého přesvědčovala, že jsem v podstatě farmář, a že bych nikdy nebyl šťastný, kdybych měl řídit společnost?“

„Stejně mi nevěřila.“

McCord pokrčil rameny. „A kdo by ti uvěřil? Kdybych stál v čele McCord Enterprises, vydělával bych třikrát tolik co dneska, a to už nemluvím o tom, že bych měl přístup k mnoha fondům a získal skutečnou moc v Jižní Kalifornii.“

„U J.P. také vyděláváš dost peněz,“ konstatovala. „A jsi silný v tom, že jsi schopný přeměnit poušť v kvetoucí zahradu, aniž bys k tomu potřeboval výnos z miliónové transakce realitní kanceláře.“

„Už jsi někdy zažila pocit, když se člověk někdy nemůže nabažit peněz a moci?“

„To je nesmysl.“

„Tak to si opravdu myslíš? Jsi a zeptej se Carrie. Nebo mého bratra, Davida Blancharda či mých rodičů.“ Popichoval ji a dobře si to uvědomoval, ale nemohl si pomoci. Připadal si, jako by ji nyní náhle zkoušel, i když věděl, že nezaváhá.

Možná, že to nakonec nebylo myšleno jako možnost ji vyzkoušet, ale že to byla otázka pro něj samotného, aby získal sebedůvěru.

„Nezáleží mi na tom, co si myslí ostatní. Znám tě a vím, že máš všechno, co potřebuješ pro práci u Arlingtonské nadace.“

Naslouchal jistotě v jejím hlase a téměř se musel usmát. „Je to pravda?“

„Ano, je, a ty to dobře víš. Proč se takhle chováš?“ Ohlédla se přes rameno a zamračila se na něj.

Pomalu oddychoval. „Možná proto, že to byl takový všivý večer.“

„Vůbec nebyl všivý,“ protestovala. „Podařilo se, že jsi se svým otcem jednal u večeře zdvořile.“

„To bylo jen proto, že jsme probírali neutrální témata.“

„Jako třeba pro a proti, pokud jde o zavodňování písčitých půd?“ Pru sešpulila rty. „Otce takové téma jistě zajímalo, že? Myslím, že v něm taky zůstalo dost ze zemědělce, i když si zvolil jako hlavní zaměstnání práci ve společnosti, kterou založil a nadělal v ní jmění.“

„Kdyby máma slyšela, co říkáš, tak by se musela otřást hnusem. Nenáviděla život na farmě. Ani mému bratrovi se na ní nelíbilo.“

„Ale ty jsi tam byl doma,“ pokyvovala Pru hlavou. „Právě to jsem se snažila celý večer všem vysvětlit.“

„Tak to ti neporozuměli,“ řekl jí zachmuřeně McCord. Přitom se ptal sám sebe, zda jí rozuměl sám.

„Někdy na to přijdou.“ Obrátila se začala zírat z okna.

„Snad, ale možná, že ne.“ Přistoupil k ní zezadu a rukama jí sevřel ramena. Začal laskat pokožku jejího hrdla a okamžitě pocítil napětí, které se v ní nashromáždilo. Instinktivně jí kůži stiskl a její napětí ještě vzrostlo.

„McCorde, uvažuji.“ Hlas měla chraplavý a velice slabý.

„Já vím. To děláš už hezkých pár týdnů. Pro dnešek mám lepší nápad.“ Třel se o ni tak dlouho, dokud se její jemný, okrouhlý zadeček nedostal do styku s jeho tvrdým mužstvím. V údivu si pomyslel, že jak je možné, že ho tak snadno vzruší. Pochyboval o tom, že si Pru uvědomuje, jakou má nad ním citovou moc. Pokud šlo o nadvládu, byla Pru tak sladce naivní.

„Myslím to vážně, McCorde.“ Řekla to sice trochu zadýchaně, ale zato velice důrazně. „Uvědomuji si, že jsme teď manželé–“

„Tak to máš zatracenou pravdu, že jsme manželé.“ Sjel jí rukou k bokům a pevně ji stiskl. Vědomě se k ní provokativním a pomalým pohybem přitiskl stehny. Zachvěla se.

„Ale manželské soužití nebylo to, co jsi chtěl, McCorde. Já to vím. Uvědomuji si, že jsi to podstoupil kvůli dítěti a já… to oceňuji, ale…“

„Ukaž mi to.“

„Co ti mám ukázat?“ zasténala.

„No, jak moc to oceňuješ.“

Polkla. „To je právě ono. Nejsem si docela jistá, že je to dostačující důvod, abych šla s tebou do postele, McCorde.“

Zarazil se a prsty jí silně stiskl stehno. „Co tím chceš naznačit, Pru?“ Cítil v hlase chlad, ale to nebylo nic ve srovnání s mrazením v jeho útrobách.

„Navrhuji, abychom spolu nespali až do té doby, dokud nevypracujeme základy vztahů mezi sebou.“ Pod tlakem jeho rukou stála velice toporně. „Vím, že mě nemiluješ a já…“

„Dostali tě, co?“ přerušil ji McCord prudce.

„Jako kdo?“

„No, přece Carrie a rodiče a dokonce i Devin Blanchard. Podařilo se jim nakonec zasít ti do mozku několik pochybností. Je sice pravda, že jsi se snažila hrát loajální a chápavou manželku, to se ti zatraceně dařilo, ale v hloubi duše sis začala klást tytéž otázky, že jo? Napadlo tě, že člověk by neměl za nepřátele všechny ty milé, inteligentní lidi, když k tomu nemají zatraceně dobrý důvod. Začala jsi přemýšlet o tom, co se před třemi roky skutečně stalo.“

Prudce se zavrtěla v jeho náručí. Oči měla i ve stínu viditelně rozšířené. „McCorde, už toho nech! Víš, že to není pravda.“

„Skutečně?“

„No jo, zatraceně, dobře to víš.“ Vrhla se mu kolem krku a divoce ho k sobě přitiskla. „To není ten důvod, proč jsem o tom přemýšlela… o tom spaní s tebou.“

„Jsi si tím jistá?“

Prosebně na něj pohlédla. „Jsem si tím naprosto jistá. Musíš mi věřit.“

„Nikdy jsi neodmítala jít se mnou do postele; nikdy od dob, co ses ke mně nastěhovala,“ poukázal chladně. „V našem vztahu se nic nezměnilo s výjimkou toho, že teď máš na prstě prsten. Proč bys mě teď odmítala, pokud bys neměla nějaké jiné úmysly poté, co jsi poznala mou rodinu?“

Zamrkala a oči se jí nečekaně zúžily. „Zatraceně, McCorde, tohle snad děláš naschvál, že jo?“

„Co dělám?“

„Naschvál mě nutíš k pocitu, že s tebou musím spát, abych ti dokázala, že ti věřím.“

„Je docela možné,“ řekl pečlivě, „že potřebuji nějaké ujištění.“

V důsledku takového přiznání se zhroutily všechny její námitky, jak to ostatně McCord správně očekával. Pru zamumlala něco neslyšného a opřela se o něj. Rukama ho ještě pevněji stiskla.

„Říkej něco o manipulaci,“ zabručela mu na hrudi.

„Už o tom nemluvme,“ zašeptal jí horce McCord, zajel jí pod vlasy a nahmatal šíji. „Pojďme do postele, kam ostatně patříme.“ Zvedl jí hlavu a pomalu jí přejížděl rty po jejích. Když ucítil její okamžitou odpověď, poslední zbytek jeho vnitřního napětí zmizel a vystřídala ho touha.

Rozvázal tkaničku negližé a stáhl jí ho přes hlavu. Spadlo neslyšně na podlahu a McCord si v šeru prohlížel svou ženu. Věděl, že si o sobě nikdy nemyslela, že je nějak malá. Koneckonců byla vysoká přes 150 centimetrů. Podle něho však byla křehká, jemná a něžná. Trápilo ho pomyšlení, jak unese tíhu dítěte.

Usmála se na něho, jako by věděla, nač myslí. Pak se natáhla a vzala ho za ruku.

Nespouštěla z něj oči, když jí položil ruku na ňadro a ponechal ji tam.

„Drahoušku,“ zamumlal a cítil, jak jeho tělo prudce reaguje na odpověď její bradavky na položenou dlaň. „Nevíš, co mi způsobuješ.“

„Tak mi to ukaž,“ vyzvala ho něžně.

Nedbal na to, že mu jemně oplácí jeho vlastními slovy. Jediné, na co se teď hodlal soustředit, byla potřeba, aby se ho dotkla. Vzal ji za ruku, stejně jako ona vzala jeho. Položil jí prsty na otevřený poklopec. McCord si byl dobře vědom, jak se zachvěla.

„Tady je to, děťátko,“ vydechl naléhavě. „Sahej na mě. Je to tak příjemné, když se mě tam dotýkáš.“

Rukama mu stáhla džíny přes boky, stejně jako jeho slipy. Pomalu si klekla na kolena, když mu obojí sundala ke kotníkům.

McCord měl za to, že se mu tělo rozskočí snad na tisíc kousků, když ucítil jemné šimrání její vlasů na svých stehnech. Spěšně vyklouzl z džín, ale Pru nevstávala. Místo toho sklouzla dlaněmi za jeho stehna, jak ho chtěla stále držet. Když ucítil lehký a přitom vlhký dotyk jejích úst na intimní části svého těla, věděl McCord naprosto jistě, jak se chvěje. Rukama se pevně chytil hřívy jejích vlasů a pod sladkým a zbožňujícím laskáním zasténal.

„Teď je řada na mně,“ zašeptal slabým hlasem, když jí pomáhal na nohy a vedl k posteli.

„McCorde?“

„Pst. Dobrý čin si zasluhuje odměnu.“ Položil ji něžně na záda a rozkročil se mezi jejíma nohama.

Tiše vykřikla, když jí dal první polibek na citlivou pokožku vnitřní strany jejích stehen. McCord si uvědomoval hloubku její rozkoše, když uslyšel a cítil její okamžitou reakci. Pak pronikl k centru její touhy a zakrátko se Pru bez dechu pod ním zazmítala.

Když se na ni konečně položil plnou svou vahou, aby si vybral to, po čem jeho tělo toužilo, natáhla se po něm s takovou ženskou naléhavostí a touhou, že se McCord jen tak tak hlasitě nerozesmál.

Podobný zvuk se mu však v hrdle zarazil, poněvadž jeho tělo bylo příliš zasaženo vášní, než aby mu dovolilo projev triumfálního a radostného smíchu. Místo toho pevně Pru stiskl a hluboce do ní pronikl. Lapala po dechu a nehty se mu zarývala do zad.

McCord chviličku čekal a těšil se z teplé, sametové vlhkosti, která ho tak sladce obluzovala. Když už to nemohl déle vydržet, začal se v ní pohybovat a téměř úplně z ní úd vysunul.

Pru tiše maličko zaprotestovala a snažila se k němu přitisknout.

„Nikam nemizím, drahoušku,“ sliboval McCord. Jemně jí stiskl bradavku zuby a vsál ji. Pak se pomalu opět zasunul dovnitř mezi její stehna a celou ji vyplnil.

„McCorde, ty víš, jak mě přivést k šílenství.“

„Když šílíš, tak jsi velice krásná. Rád tě přivádím do takového stavu. Moc se mi to líbí.“

Dlouze a pomalu přirážel, pokud nepocítil, jak Pru pod ním ztuhla. Ženská síla ho v takových okamžicích vždy udivovala a vzrušovala. Přitiskla se k němu, jako by ho už nikdy nechtěla pustit.

„Teď, McCorde, teď!“

Zamumlal něco nesrozumitelného a divokého a naposledy do ní hluboko pronikl. Cítil, jak se uvolňuje. Prudké stahy způsobily, že do ní vystříkl. Společně pak propluli bouřlivými vlnami do klidného přístavu uvolnění, které je čekalo.

Když bylo po všem, McCord se převalil na záda a objal Pru. Hýčkal ji na svém vlhkém těle. Volnou rukou jí odhrnul těžký, kroutící se pramínek vlasů z čela.

„Chce se ti spát?“

„Hmmm.“ Oči měla zavřené.

Dotkl se jedné z růžových bradavek. „Myslíš, že se ti prsy ještě více nalejí?“

„Nevím. Některé věci mi ještě nejsou v tomto směru příliš jasné. Zatím jsem byla na gynekologii jen jednou. Většinu času jsem strávila tím, že jsem si zvykala na pocit, že jsem těhotná. Existuje stále mnoho otázek, které jsem si ještě nepoložila,“ mohutně zívla.

„Až tam půjdeš příště, doprovodím tě,“ rozhodl se McCord. „Položíme ty otázky spolu.“ Usmíval se.

„Taky bych byla pro.“ I v jejím hlase byl úsměv.

„Pru?“

„Ano, McCorde?“

„Byl to pro tebe šok, myslím, tehdy, když ses dozvěděla, že jsi v tom?“

„Řekněme, že jsem se cítila velice dezorientovaná,“ odpověděla suše.

„Měla jsi mi to říci hned.“

Pru okamžik nic neříkala. „Dobrou noc, McCorde.“

„Vypadáš stále ještě trochu dezorientovaná, že?“ Ani na okamžik se nemohl přinutit, aby ji teď nechal spát. „Tak proto jsi mi nechtěla říci, že jsi těhotná.“

„Myslím, že právě proto.“

„Nebo je to možná proto, že jsi stále ještě v šoku,“ pokračoval přemýšlivě.

„Možná.“ Zdálo se, že už o další rozhovor nemá zájem. Fakticky usnula.

McCord se na ni podíval. Pru měla zavřené oči; zdálo se, že se začíná propadat do hlubin spánku. Řekl si, že by ji teď měl nechat dlouho odpočívat. V příštích několika měsících bude potřebovat klid. Bude dohlížet, aby si všechno tak nebrala a poslouchala lékařské rady. Bude s ní také chodit do kurzů pro nastávající matky.

Byla to jeho žena a jeho dítě. Oba byli integrální součástí jeho samého a chtěl se ujistit, že také oni ho budou pokládat za svého.

Zatímco začínal usínat, cítil uspokojení a pocit vlastnictví, který ho zcela zaplavoval. McCordovi se zdálo, že mnoho z napětí, které prosakovalo ze zdí tohoto domu a pronikalo do ovzduší, zmizelo v důsledku toho, že se s Pru pomiloval.

McCord a Pru byli rozhodnuti odjet hned po snídani. Pru byla trochu znepokojená jasným přáním svého manžela odjet z domu rodičů, ale nechtěla napínat tětivu svého štěstí příliš dlouho. Neodvážila se trvat na tom, aby zůstali ještě o něco déle.

Na snídani však zůstali. Celá rodina, včetně Devina Blancharda, seděla kolem kulatého skleněného stolu v jídelně plné skel a pojídala čerstvé jahody a sýrovou omeletu, kterou připravila Sandra. Pru, jež byla opět postižena ranní nevolností, nedostala tak brzy chuť k jídlu jako předešlého dne.

Všichni s výjimkou Carrie se snažili konverzovat o normálních tématech. Carrie prostě neřekla ani slovo. Evelyn pohlížela na svého syna skrytými pohledy, pokud se k ní Pru nenatáhla a neujistila ji, že to nebude trvat další tři roky, než ho opět uvidí.

David Blanchard se choval ze všech nejpřirozeněji. Pru zjistila, že se s ním dá mluvit docela normálně, zatímco ostatní zachovávali neutrální postoj.

Krátce předtím, než měli v úmyslu se rozloučit, vzal ji Devin stranou. Bylo to poprvé, co byla s Blanchardem sama. Když na něho pohlédla, viděla, že v očích má sympatie a porozumění.

„Vypadá to, jako byste byla schopná pro tuto rodinu udělat něco, co není schopna udělat sama, i když má všechny ty peníze a majetek,“ pronesl tiše.

„To já nevím,“ odpověděla zamyšleně. „Jsou to takoví zatvrzelci.“

„To není tak udivující, když vezmete v úvahu, že před třemi lety museli prožít takové strašné věci. Slyšela jste o Lauře Reynoldsové?“

„Ano.“

„Pro Evelyn a Hala to byla jako dcera. Dcera, kterou nikdy neměli. Milovali ji.“

„Chápu.“

„Byla krásná a k pomilování.“

„Z toho, co jsem pochytila, to musela být svéhlavá a snad i nevyrovnaná žena.“

Devin se zamračil. „Máte snad na mysli to, že se zabila v autě?“

„Každý, kdo jede po dálnici v Los Angeles, si musí být dobře vědom, že riskuje.“

„Byla tu noc velice přetažená.“

„To jsem slyšela. Ale ani zrušení zasnoubení není vhodná omluva pro takový druh idiotství,“ pronesla tvrdě Pru.

„Tak takhle vám to McCord vyložil? Že jako byla rozčilená z toho, že zrušil jejich zasnoubení?“ Devin smutně potřásl hlavou. „Obávám se, že v tom bylo ještě něco víc, než jen toto. Možná, že byste měla vědět celou pravdu, než vynesete nějaký rozsudek, Pru.“

Pru si promnula bradu a hrdě prohlásila: „Jestliže je tady ještě něco, co bych měla vědět, McCord mi to řekne sám.“

Devin se na ni podíval s váhavým obdivem. „Tak se mi zdá, že ve vás našel poklad. Žádná žena by mu tak plně nevěřila. Alespoň ne po tom, co se stalo mezi ním a Laurou Reynoldsovou.“

V tento okamžik Pru zahlédla v hale Evelyn a využila příležitosti, aby se mohla od Devina Blancharda vzdálit. Rozhodla se, že rodinná tajemství nechce slyšet právě od něj.

„Tak tady jste, Evelyno,“ řekla radostně Pru právě v okamžiku, kdy McCord míjel v hale svou matku se zavazadlem v ruce. „Skoro jsem zapomněla. Chtěla jsem se ujistit, že Hale, Carrie a Kyle, stejně jako Devin, přijmete pozvání na první výroční ples J.P.“

Evelyn se zatvářila udiveně. McCord, který to zaslechl, vrhl na Pru krátký, zachmuřený pohled.

Pru nečekala, až někdo z nich něco řekne. Vesele vysvětlovala. „J.P. tomu říká pranice a nikoli ples, to je zcela jasné. Nevidí rád, kdyby měl podstoupit něco takového, jako je tanec na charitativním gala plese. V každém případě jsem pověřena celou parádu zorganizovat a McCord i já budeme nuceni se toho zúčastnit. Když nic jiného, může to být alespoň zajímavé. Proč byste se toho nemohli v La Jolle zúčastnit i vy? Máme tam extra ložnice, takže je tam pro vás dost místa.“

„A kdy to bude?“ zeptala se Evelyn a rozčileně pohlédla na Hala, který si s kamennou tváří prohlížel svou novou příbuznou.

„Přespříští sobotu,“ sdělila Evelyn. „Uvidíte, že J.P. je docela zajímavý chlapík.“

„Pru, už je pozdě,“ ozval se ode dveří McCord.

„Už jdu.“ Impulzivně políbila Evelyn na tvář, zamávala Halovi a usmála se na Kyla a na Carrie. „Tak brzy na shledanou,“ slíbila jim všem. Než se obrátila, aby následovala McCorda, padl její zrak na Devina Blancharda. „Pokuste se přijít i vy, Devine,“ řekla co nejvřeleji. „Mohu pro vás sehnat tolik vstupenek, kolik budete chtít. Koneckonců celou záležitost mám pod palcem. Jen si nejsem jistá, zda je v domě dost místa, ale–“

„To je v pořádku,“ řekl tiše. „Podaří-li se mi do La Jolly dostat, zůstanu v hotelu.“

„Tak to je zcela v pořádku,“ řekla vesele Pru. „To všechno vyřeší, že? Raději půjdu k vozu, nebo McCord odjede beze mě.“

Spěchala po schodech dolů, vrhla se do ferrari a obrátila se, aby všem těm lidem zamávala. „Mám za to, že tvoje matka pláče,“ řekla McCordovi, když začal s autem couvat.

„Udivuje tě to?“

„Ne, myslím, že ne.“ Krásný dům mizel v dálce a Pru poposedla.

„Nedělej si naději, Pru,“ poznamenal McCord. „Pochybuji, že se kdy objeví.“

„Chceš se vsadit?“ Pru se pro sebe usmála a cítila se podivně povznesená.

O čtyři dny později zvedla zrak od svého pracovního stolu v malé redakční místnosti ředitelství Arlingtonovy nadace a uvědomila si, že existuje ještě jeden závažný důvod, proč nemůže McCorda opustit.

Byla zavalena prací. V její nepřítomnosti ji nikdo nezastoupil. Každý měl zřejmě dojem, že bude pryč jen nakrátko.

„Každému jsem sdělil, že budeš pryč jen velice krátce,“ vysvětlil jí vesele J.P., když kráčela do kanceláře den po návratu do La Jolly. „McCord je někdy jako mezek, ale rozhodně není žádný hlupák.“

McCord, který šel halou za Pru, tuto poznámku samozřejmě slyšel a ve dveřích se zastavil. „Díky, že tak věříte v mé duševní schopnosti, J.P. Co k čertu každý dělal, když jsem tady nebyl? Zprávu o zavodňovacím projektu Maraku ještě nikdo nesepsal a Harve říká, že jste ještě nesvolal schůzi k programu konzervace sóji.“

„No, abych ti řekl pravdu, chlapče, všichni jsme jen tak posedávali a lelkovali a přemýšleli, jak dlouho ti to opět potrvá, než se zase vetřeš do přízně slečny Pru. Myslím však, že si teď můžeme orazit, když ses rozhodl navléct jí na prst svatební prsten, že jo? No, trvalo to.“

Než McCord stačil odpovědět, Pru si mezi oba muže stoupla. „Jak pokračují plány na pořádání plesu? Obvolala Mary Ann všechny dodavatele?“

„Ano, ale pokud jde o menu, objevily se nějaké problémy.“

„Opravdu? Myslím, že si raději s Mary Ann promluvím.“

Evelyn se zatím ještě neozvala, stejně jako nikdo jiný z McCordovy rodiny. Pru však stále ještě doufala, že se od soboty za týden na plese objeví. Každý krůček k lepšímu vzájemnému poznání bude dobrý, ujišťovala se, když dokončila vydávání jakéhosi článku o problematice hmyzu v nějaké zapadlé jihoamerické zemi. Muž, který ho zpracoval, byl skvělý. Bohužel však neuměl pravopis.

Když se ozvalo zaklepání na dveře, Pru v zamračeném údivu vzhlédla. Když měla dveře zavřené, bylo jasné, že vydává a nechce být vyrušována. Zavřené dveře respektoval dokonce i J.P.

„Dále,“ řekla formálně.

Byla velice udivená, když spatřila, jak dovnitř vchází Carrie McCordová. Švagrová se pohybovala mnohem nemotorněji, než by její těhotenství vyžadovalo. Když se postavila před Pru, v očích neměla žádnou vřelost.

„Ahoj,“ pronesla Carrie ležérně. „Přišla jsem si s vámi promluvit obchodně, paní Prudence McCordová.“ Sarkastický přízvuk na slovu „paní“ Pru přiměl, aby se zamračila.

„O jaký druh obchodu jde?“ zeptala se Pru unaveně. Švagrová si začala třít zátylek. Bylo zjevné, že se dnes fyzicky necítí v kondici. „Nechcete si sednout?“ zeptala se Pru.

„Myslím,“ řekla rozvážně Carrie, „že bychom si měly promluvit někde o samotě.“

„Proč, Carrie?“

„Protože chci zjistit, na kolik nás to přijde. Nerada bych o tom hovořila na veřejnosti, vy ano?“

Pru zadržela dech. „Co vás bude co stát?“

„Samozřejmě úsilí koupit si vás. Co jste si myslela, že mám na mysli? Kyle a já jsme ochotni udělat co je v našich silách, abyste se mohla rozvést.“

OSMÁ KAPITOLA

„Tak, kam zajdeme?“ zeptala se Carrie, když ji Pru vyprovodila na úřední parkoviště a ke svému malému vozu. „Chci s vámi hovořit o samotě.“

„Nebojte se, v tuto dobu budeme v domě samy. Hospodyně už odešla a zahradník pravděpodobně surfuje.“ Usedla na místo řidiče a otočila klíčkem v zapalování.

„A co Case?“

„Nechcete, aby slyšel vaši skvělou nabídku?“ Pru stočila vůz na ulici lemovanou palmami. Byla si vědomá, že její švagrová, sedící vedle ní, se nepokojně kroutí. Ačkoli jí lomcovala zlost, cítila se povinná zeptat: „Cítíte se pohodlně, Carrie?“

„Je mi dobře,“ zamumlala Carrie. Přestala si třít zátylek a unaveně prohlásila: „Nepřišla jsem navštívit Case. Chci hovořit s vámi.“

Pru povzdechla: „Nedělejte si starost. V domě na něj nenarazíme. Je dnes na aktivu výzkumného štábu a pravděpodobně se vrátí až v šest večer.“

V malém autě nastala chvíle ticha, dokud Pru nezabočila na příjezdovou cestu k McCordově domu. Ačkoli se Carrie cítila pod psa a měla špatnou náladu, neskrývala údiv, když spatřila nádherný dům.

„Ani bych bývala neřekla, že si McCord vede tak skvěle,“ řekla Carrie váhavě, když vystupovala z auta a následovala Pru do domu. „Když odešel z otcova domu, nechal tam všechno. Pokud vím, tak Kyle mu nikdy nedal ani cent.“

„A co jste si myslela, že McCord celá ta tři léta dělal? Pracoval snad v nějaké restauraci s rychlým občerstvením, aby nezahynul? Je to velice inteligentní muž, a co je nejdůležitější, tak přežil. Je to druh člověka, který se vždy umí postavit na vlastní nohy. Pojďte, Carrie, půjdeme do zahrady. Je tam chládek. Mohu vám nabídnout nějakou limonádu, ale za daných okolností se necítím na to, být nějak příliš společenská.“

Carrie následovala Pru širokou, vzdušnou halou a pak do nádherné zahrady u zadní části domu. Pru si jasně uvědomovala, že Carrie stále ještě nepřenesla přes srdce, že McCord od té doby, co se rozkmotřil s rodinou, nežil v žádné bídě. Zaznamenala také, i když si to nechtěla připustit, že její švagrová se cítí nějak fyzicky nepohodlně. Byla by se ráda zeptala Carrie, jaké je to, být skoro v devátém měsíci, ale nepokusila se o to. Nebyly sestry.

„Myslím, že bych vás měla varovat,“ řekla Pru skoro něžně, když Carrie usedala na bílou zahradní židli, „že chcete-li mi udělat nějakou nabídku, jen byste se zesměšnila. Pro budoucí rodinné vztahy by bylo lepší, kdybyste toto krátké setkání považovala za neavizovanou návštěvu.“

Carrie agresivně vystrčila bradu. „Myslíte, že jste si to dobře zařídila, že jo? Z toho nudného města v Texasu jste ušla dlouhou cestu, že? Dokonce jste ztratila tamější přízvuk. Dobré vystupování a dostatek peněz na dobré šaty zamaskují hodně, co?“

Pru byla nečekaným útokem zaskočena. „Co jste provedla, Carrie? Najala jste si snad soukromého detektiva, aby se šťáral v mé minulosti?“

Carrie se snažila celou záležitost brát lehce, ale na tvářích jí naskákaly tmavě červené skvrny. „Netrvalo mu to dlouho. Jen několik dní, aby ověřil, že jste dcerou nějaké lehké holky, která lovila řidiče náklaďáků a spala s každým z nich, jenž se jí naskytl. Nikdo se však nezdržel tak dlouho, aby si ji vzal. Nevíte ani, kdo byl vaším otcem.“

Pru se vymrštila ze židle a popadla ji taková zlost, jakou už dlouho předtím nezažila. „Mlčte, Carrie! Slyšíte? Zmlkněte, než úplně ztratím trpělivost. Mámu z toho úplně vynechte. Můžete mě urážet, jak chcete, ale jakmile se o ní ještě jednou zmíníte, nebudu ručit za své chování. Jediný důvod, proč jsem na vás ještě nevztáhla ruku, je ten, že jste těhotná.“

Carrie se trochu zalekla, ale od bojového výpadu neustoupila. „Musela jste si myslet, že všechno poklape, když jste se stala McCordovou milenkou. Musel se vám zdát velice přitažlivý, obzvláště po tom, co jste viděla ve Spotu. Měla byste z toho cítit uspokojení. Jak jste ho přesvědčila, aby si vás vzal? Koneckonců žil se svou milenkou zcela otevřeně po tři měsíce, jak mi alespoň říkali. Když od vás dostal, co chtěl, proč se rozhodl se s vámi oženit? Věřte mi, že není ten typ. Laura Reynoldsová to zjistila velice pozdě. V posteli vám to zřejmě jde velice dobře. Když jste si však uvědomila, jak velkou výhru získáváte, vsadila bych se, že jste nějak přesvědčila McCorda, aby vám nasadil svatební prsten. Co v tom je? Opila jste ho a zatáhla jedné noci přes hranice do Mexika, aby si vás vzal?“

„Carrie, varuji vás. Už ani slovo. Nevíte, co říkáte.“

„Ale ano, vím to dobře. Jistě sama dobře víte, jak snadné je dnes získat rozvod, stejně jako povolení k svatbě. Až si s vámi McCord přestane hrát na budování domova, brzy zjistíte, že se ocitáte na ulici.“

„To bude můj problém,“ třásla se zuřivostí Pru.

„Když jste si tak jistá, co se stane, proč jste tedy dnes odpoledne tady?“

„Protože nechci, aby do toho byli citově zataženi Evelyn a Hale najatou čubkou, která si myslí, že si může usnadnit život tím, že chce urovnat záležitosti mezi Casem a jeho rodinou.“

„Podle mě vám na Evelyn a na Halovi ani za mák nezáleží,“ pronesla Pru bez zábran. „Jediná věc, o kterou vám jde, je chránit postavení svého muže v McCord Enterprises.“

„Kyle se velice tvrdě snažil přeměnit společnost na něco více, než si Hale dovede představit,“ vyštěkla Carrie. „Nebudu mlčky přihlížet, jak všechno, co můj manžel vybudoval, jde do hajzlu. McCord Enterprises jsou budoucností mého dítěte. Vy se podniku nezmocníte.“

„Všem jsem vám řekla, včetně vás, že McCord by nebyl nikdy šťastný, kdyby musel řídit McCord Enterprises!“

„Ale zato vy budete vysloveně šťastná, až v zájmu vašeho manželství si bude činit nárok na to, co by mohl považovat za své dědictví, ne? Každý, kdo ušel tak dlouhou cestu z Texasu, jako vy, se teď už nezastaví. Neudělá to do té doby, dokud nedostane lepší nabídku.“

„Kterou zřejmě chcete přednést vy, jestliže se nemýlím?“ zeptala se Pru sarkasticky.

„Ano,“ řekla Carrie a vyzvala ji pohledem ve svých bezbarvých očích.

„A co byste mi tak mohla nabídnout skvělého, abych se vzdala všech peněz McCordovy rodiny?“

Carrie se vypnula a potom se zamračila. Rukama hmátla někam k břichu. Zatajila dech a pak pokračovala. „Jsem ochotna vám nabídnout velkou částku peněz, jestliže se rozhodnete McCorda opustit. Ne bude to sice tolik, kolik si myslíte, že z McCordovy rodiny vyždímáte, ale přesto to bude velký balík peněz. A budou to jisté peníze. Mohlo by se taky stát, že budete-li si s McCordovými zahrávat, nemusíte dostat vůbec nic.“

„A proč bych měla vaši nabídku přijímat?“

„Proto,“ vytáhla s jasným úsměvem Carrie trumfové eso, „že když to neuděláte, dohlédnu na to, aby Case a jeho rodiče dostali do rukou zprávu od soukromého detektiva.“

Pru na chvilku přivřela oči a lítostivě potřásla hlavou. Obrátila se a vykročila k záhonu s květinami. Když oči opět otevřela, padl jí zrak na ukázkově nádherné růže, které Steve vypiplal přes léto za McCordova dohledu. „Ale no tak, Carrie, nevíte, co děláte.“

„Nesnažte se mě zastrašit, Pru. Přece snad nechcete, aby se váš manžel dozvěděl vše o vaší minulosti. A i když máte za to, že by se s tím Case smířil, myslíte, že by to přijali Evelyn a Hale? Jak si představujete, že by vaše tchýně a váš tchán přijali novinku, že jejich nová snacha je nemanželským dítětem servírky a projíždějícího řidiče náklaďáku?“

„McCord již o mně všechno ví,“ řekla prostě Pru. „Vůbec mi nezáleží na tom, zda se to dozví i Evelyn a Hale. Je mi velice líto, že zbavím váš vyděračský plán razance, ale pravdou je, že mi tímto způsobem vyhrožovat nemůžete.“

„To vám nevěřím!“ Carrie sevřela opěradlo židle a prudce se z ní vymrštila. Skoro řvala.

„Je to pravda,“ obrátila se k ní Pru s malým úsměvem. „Chcete-li si to ověřit, zůstaňte dnes na večeři a zmiňte se o tom McCordovi. Radím vám však, abyste přitom byla taktní. Můj manžel mě velice ochraňuje. Žádnou urážku nebere lehce.“

Carrie na ni zírala rozšířenýma očima. „Nemohu uvěřit, že si vás vzal. Obrátil se přece zády k Lauře, kterou tak miloval. K Lauře, jež pocházela z dobré rodiny a byla tak krásná. Pro Evelyn byla jako dcera a McCord to věděl. Každý ji měl rád.“

„Zřejmě až na McCorda. Carrie, lásku si nemůžete vynutit. Musí zde být dobrý důvod, proč McCord zrušil zasnoubení. Pravděpodobně si byl vědom, že on a Laura by nemohli být spolu šťastní a neshledával žádný důvod, proč by měli podstoupit fraškovitou svatbu. Za její pozdější jednání nenese žádnou odpovědnost.“

Carrie o krok postoupila a celá se třásla. Krásnou tvář v tomto okamžiku měla zbrázděnou bolestí. „Takže vy to nevíte, co? Vy opravdu nevíte, co se před třemi lety stalo.“

Pru viděla, jak se Carrie drží za dolní část zad. „Carrie, není vám něco?“

„Už jsem vám říkala, že jsem v pořádku,“ vyprskla Carrie. Pak krátce a tlumeně vykřikla a opřela se o opěradlo židle. „Ó, pane bože,“ zašeptala.

Pru k ní přiskočila a zachytila Carrii právě včas, než upadla, a posadila ji na židli. „To se ozývá dítě, že jo?“

„Možná. Ale ještě několik týdnů mám čas,“ zalapala opět po dechu a v očích měla náznak rozčílení, když bezmocně pohlédla na Pru. Veškerý Carriin hněv a nechuť se jakoby zázrakem vypařily a nahradily je obavy z nadcházejícího mateřství. „Říkali, že první dítě přijde vždycky později, než má. Teď se to nemůže stát. Ne tady. Ne teď. Co mám dělat?“

„Náhodou jsem o tom nedávno četla,“ oznámila Pru s nucenou veselostí. „To je pro vás štěstí. Čtu rychle. Můžete jít k autu?“

„Myslím, že jo. Mám ještě trochu času. Alespoň si to myslím. Pane bože, nemyslela jsem si, že to bude takové. Chtěla jsem, aby Kyle byl u toho. Nechci být sama.“

„Jakmile se dostanete do nemocnice, tak mu zavolám.“ Pru jemně vyvedla Carrii ze zahrady.

„Bude to trvat hodiny, i když ho hned najdete. Budu na všechno sama.“ Carrie měla v očích slzy.

„Ne, tak úplně sama nebudete.“ Pru to řekla velice rozhodně, když ji pohodlně usazovala na zadní sedadlo vozu. „Máte mě. Ať se vám to líbí, nebo ne, jsme přece švagrové, ne? Jsem členem rodiny a jsem zde. Nebudete sama.“

Ať na to chtěla Carrie reagovat jakkoli, zabránila jí v tom další vlna bolesti. Když se vzpamatovala, vyjížděla už Pru od domu.

Když Pru přijela k nemocnici, pociťovala Carrie porodní stahy stále silněji. Na pohotovosti ani na chvilku nezaváhali. Pru zůstala u pojízdného lůžka, když Carrii rychle vezli halou a pak do výtahu. Když jí Pru podala ruku, byla překvapena zoufalou silou, s níž jí stiskla ruku.

Carrie zavzdychala. Zaťala nehty do Pruiny dlaně. „Tolik se bojím,“ zašeptala.

Staniční sestra se nahnula, aby Carrii svlékla. „Nemusíte se bát. Chvilku to bude trochu nepohodlné a bude to vyžadovat hodně tvrdé práce, ale nejsou žádné důvody k obavám. Budete v pořádku.“ Pak rychle pohlédla směrem k Pru. „Vy jste příbuzná?“

„Ano,“ řekla chladně Pru.

Carrie otevřela na okamžik oči a slabounce se usmála. „To je moje švagrová.“

„Tak dobrá,“ prohodila sestra. „Můžete s ní zůstat, dokud nepřijde manžel.“

Pru se usmála na ležící Carrii. „Když mě na pět minut pustíte ruku, půjdu mu zavolat.“

Carrie sebou škubla a váhavě pustila Pruinu ruku. „Promiňte,“ řekla. „To nic. Hned se vrátím.“

Carrie zavrtěla na polštáři odmítavě hlavou. „Ne, Pru. Myslím, že všeho lituji. Chovala jsem se jako blázen. Chci vám říci, že Kyle ani neví, že jsem byla u vás. Celá ta zkrachovalá akce byla jen můj nápad.“

„Zapomeňte na to,“ radila jí Pru. Pohladila uklidňujícím gestem Carrii po ruce.

„Kylovi se nepodaří dostat se sem včas,“ strachovala se Carrie.

„Opakuji, že nebudete sama.“ Pru se vydala k telefonu.

Kyle McCord se dostavil krátce poté, co se mu narodil syn. Viděl, že jeho žena spí a jeho nová švagrová sedí u jejího lůžka a čte si nějaký časopis. Když vstoupil, nejprve mu pohled spočinul na vyčerpané tváři jeho ženy a potom na Pru, která se usmála, když v jeho očích uviděla tázavý pohled.

„Všechno je v pořádku, Kyle. Gratuluji. Máte nádherného syna.“

„Carrie je v pořádku?“

„Je jen unavená,“ ujistila ho Pru ze židle. „Proč si nesednete? Jsem přesvědčena, že bude šťastná, až se probudí a uvidí vás.“

„Tak vy jste se o ní postarala? Vy jste ji zavezla do nemocnice?“ Kyle si Pru změřil stejným pohledem, který podle jejího názoru musel být pro McCordovu rodinu charakteristický.

„Byla jsem náhodou jediná nablízku,“ řekla Pru suše.

„Nemusela jste s ní zůstávat.“

„Je to člen rodiny,“ zamumlala Pru.

Kyle trochu přimhouřil oči a pak se zahleděl na svou spící manželku. „Musela vás zřejmě navštívit.“

„Ano.“

„Byla velice znepokojená tím, že se můj bratr oženil,“ pronesl Kyle, jako by kráčel minovým polem. „Já vím.“

Kyle zatajil dech a pak bez obalu řekl: „Je mi líto, jestliže řekla něco, co by vás mohlo urazit. V posledních několika týdnech byla velice přecitlivělá.“

„To je naprosto pochopitelné,“ odpověděla Pru lehce. „Přestaňte se tím zatěžovat. Všechno je v pořádku, Kyle.“

„Jste si tím jistá?“

„Ano.“

Zarazil se: „Ví to Case?“

„Zavolala jsem mu krátce předtím, než se dítě narodilo. Měl by tu za chvíli být.“

Jakmile domluvila, rozlétly se dveře a objevil se McCord. „Už je tady,“ řekl jemným hlasem. „Gratuluji, bratře. Mám za to, že je to syn.“

Kyle kývl hlavou a v očích mu zářila otcovská pýcha. „Alespoň mi to tak řekli. Měl jsem u této velké události původně být, ale Pru a Carrie musely všechno zvládnout samy.“

McCord se slabě usmál. „Tak to byla rozhodně ženská práce.“

Kyla lehký bratrův úsměv zřejmě překvapil. Pomalu a konečně uvolněně pronesl: „Souhlasím s tebou. Chceš-li vědět pravdu, jsem rád, že jsem se vyhnul dramatické scéně převozu do nemocnice. Víš, jak to nesnáším.“

„Oba byste měli raději mlčet,“ poradila jim Pru tichým, vyčítavým hlasem. „Ještě probudíte Carrii.“

Carrie se pod pokrývkou zavrtěla a ospale otevřela oči. „Jsem vzhůru. To jsi ty, Kyle? Přišel jsi právě včas.“

Kyle přistoupil k lůžku a vzal manželku za ruku. „Měla jsi být doma, tak jsem to alespoň předpokládal. Kdybys tam byla, udělal bych, co je třeba. Jen si vzpomeň, těch školících kurzů, co jsem prošel a těch knih, co jsem musel pročíst, všechno bylo na nic. Co sis k čertu myslela, že jsi se sem vydala tak sama?“

„Myslela jsem si, že mám před sebou ještě několik týdnů, než to začne,“ podívala se na Pru. „Prostě jsem chtěla hovořit s Pru.“

Pak položil otázku McCord. Hlas měl až příliš tichý. „A o čem jsi s ní chtěla hovořit, Carrie?“

Carrie zkousla ret. „Prosím,“ zašeptala. „Jsem velmi unavená.“

„Tak to teda určitě je,“ oznámila Pru. „Pojď si dát šálek kávy, McCorde. Pak se můžeme vrátit.“ Vzala ho pevně za zápěstí a vyvedla z místnosti.

„Tak dobře, Pru,“ řekl hrubě McCord, když kráčeli ke kavárně. „Řekni mi o tom sama. Proč je dnes Carrie tady?“

Pru položila šálek kávy vedle sebe na podnos. „Přišla mě navštívit.“

„A co chtěla?“

„Nedívej se tak podezřívavě, McCorde. Chtěla mě jen lépe poznat, to je vše. Byla to sesterská návštěva.“

„No, jistě. Nedělej ze mě vola. Tak ven s tím, Pru. Řekni, co se stalo.“

Pru se posadila naproti němu a položila ruce na stůl. Záhadně se usmála. „Carrie dosáhla svého, to je vše.“

„Jakým způsobem?“

„Přišla, aby mě lépe poznala.“

McCord se na ni zahleděl přimhouřenýma očima. Chvilku nic neříkal, zatímco jeho mozek zpracovával různé možnosti. „Snažila si tě koupit, že?“

Pru plna údivu zamžikala. Odhadl to přesně. Její reakce ji prozradila. „No tak, McCorde.“

Uvelebil se v boxu, kde seděli a ústa se mu zlobně sevřela. „To je ale idiotka.“

„Kdo, já, nebo Carrie?“

„Carrie. Měla si přece uvědomit, že podniká zbytečnou cestu.“

Pru se zatetelila radostí nad tím, jak plně jí McCord důvěřuje. „Neznala mě příliš dobře. Teď už je o něco moudřejší.“

„Poslala jsi ji k čertu, co?“

„Řekla jsem jí, že se mýlí.“

McCord se zašklebil a natáhl se pro šálek s kávou. „A to velice. Je jen málo důvodů, kvůli nimž můžeš s mužem vyběhnout. Peníze k nim nepatří, Pru.“

„Jsi si sám sebou nějak moc jistý.“

„To jsem,“ řekl prostě. „Na rozdíl od své švagrové tě znám pár pátků.“

Když se Pru s McCordem vrátili zpět do Carriina pokoje, viděli, že noví rodiče zevrubně zkoumají syna, kterého zplodili. Sestra přinesla dítě ke kojení a teď spokojeně spalo v Carriině náručí. Pru se zapojila do všeobecného obdivu a v duchu se ptala sama sebe, zda také její dítě bude mít tmavé vlasy.

„Je krásný,“ zamumlala.

„Proč to ženy vždy o batolatech říkají?“ stěžoval si McCord, který byl dobře naladěn, když zkoumavě prohlížel čerstvě narozeného človíčka.

„Protože je to fakt,“ prohlásila zavile Pru. „Nemám snad pravdu, Carrie?“

Předtím než kývla, podívala se Carrie s obavami na McCorda. „Když tak usilovně pracujete na tom, abyste něco stvořili, pak si musíte myslet, že je to krásné. Pro ženu je přirozené, že se o svých dětech vyjadřuje citově. Muži nikdy nepochopí, jak se žena cítí, když ví, že je těhotná.“

V pokoji nastalo podivné ticho, které Pru nechápala. Viděla náhle mlčenlivý pohled v manželových očích, a ani tomu nerozuměla. Kyle přispěchal, aby náhlé mlčení přerušil.

„Před několika minutami jsme zavolali mámě a tátovi. Byli nadšeni.“

„No, to by měli být,“ řekl chladně McCord. „Dynastie bude zachována.“

Kyle na něho pohlédl. „Co to má znamenat?“

McCord pokrčil rameny. „Není to jasné? Máš teď někoho, kdo může jít v tvých šlépějích, až budeš připraven předat vládu v McCord Enterprises.“

Kyle sevřel ruku kolem pelesti postele své manželky. Na tváři měl chladný výraz, ale v očích mu plál žár. „Myslíš tím, že nemáš žádný zájem vrátit se ke staré práci?“

„Ani za milión let. Neposlouchal jsi snad, co onehdy říkala Pru? Od přírody jsem farmář.“

Carrie ztuhla. Dítě se ve spánku zavrtělo a jeho matka hned uvolnila svůj stisk. „Ale kdyby se vyřešily problémy mezi tebou a Halem…“

McCord se zahleděl na Pru a v očích mu blýskalo. „Kdyby se mé ženě její tah povedl, na mou budoucnost by to nemělo žádný vliv. Mám všechno, co potřebuji.“

„Říkáš pravdu?“ zeptala se se směsicí údivu a úlevy Carrie.

Pru byla šokována. „Samozřejmě, že mluví pravdu. McCord to vždycky tak dělá. Je příliš zatvrzelý a hrdý na to, aby lhal. To byste měli vědět. Pojď, McCorde, půjdeme domů. Mám hlad a Carrie si pravděpodobně potřebuje odpočinout. Zastavíme se zde zítra.“ Vzala McCorda za ruku a začala ho vyvádět z pokoje. Ve dveřích se ještě otočila. „Zůstaneš večer u nás, že Kyle?“

„Abych teda řekl pravdu, ani jsem o tom moc nepřemýšlel, kde strávím noc. Jste si jistá, že pro mě máte pokoj?“

Carrie se nepatrně usmála. „S tím si nedělej starosti, Kyle. Viděla jsem předtím dům tvého bratra. Je tam spousta pokojů. Věř mi, Kyle, nežijí v žádné mansardě. Řekla bych, že budeš překvapený.“

Kyle nadzvedl obočí. „O tom nepochybuji. Zapomínáš, že jsem znal Case od doby, kdy jsem se narodil. Brácha se vyzná v každé tlačenici.“

Carrie se přes pokoj usmála na Pru. „To je směšné,“ řekla. „Pru říkala totéž, ačkoli to formulovala poněkud elegantněji. Něco v tom smyslu, že můžete nechat Case na pastvinách se stádem krav a pozorovat ho, jak si vydělá majlant prodejem kravinců.“

„Je to pravda?“ McCord se chápavě usmál na Pru. Oči mu zářily. „Nechápu, kde Pru bere tu nekonečnou víru v mou osobu.“

„Na tom nezáleží,“ řekla Pru trochu zaraženě. Nasměrovala ho ke dveřím a byla si dobře vědoma, že Kyle se za jejími zády usmívá.

„Vydělat majlant na hnojivu?“ opakoval McCord s pochmurným zájmem, když kráčel vedle své ženy chodbou k východu.

„To je staré Wilhelminino přísloví.“

„Nenapadlo tě někdy, že přirovnání tvé tety se podobají těm, která pronáší J.P.?“

„Tu a tam mě to napadlo,“ připustila Pru.

„Někdy,“ řekl McCord přemýšlivě, „bychom je mohli seznámit.“

Pru se zakřenila. „To je ale nápad.“

Kyle se objevil na prahu bratrova domu kolem půl osmé večer. Vypadal unaveně, ale šťastně.

„Máma i táta, se z toho caparta zblázní radostí,“ řekl McCordovi a Pru, když se usadili v obýváku. „Tolik si přáli dítě od té doby, co ty a Laura–“ Kyle se náhle zarazil a začervenal se. „Promiňte, to bylo ode mě hloupé,“ zamumlal.

„O tom se s tebou nebudu přít,“ McCord vstal a hmátl po lahvi s brandy. „Na, dej si další dávku tohoto dobrého moku. Máš za sebou perný den.“

Kyle si promasíroval spánky a zabořil se do křesla.

„Tak to tedy jo. Téměř jsem se pominul, když mi Pru zavolala a řekla mi, že Carrie za ní přišla do práce a že místo doma ji najdu v nemocnici. Na těhotné ženy si musíš dávat pozor, Casi. Vyvádějí ztřeštěné věci.“

„Budu si to pamatovat,“ řekl McCord neutrálně.

Kyle se zahleděl na Pru. „Myslím, že rodinka přijde na ten ples Arlingtonské nadace, jak jste o něm mluvila.“

„Opravdu?“ zeptala se Pru potěšeně.

„Máma zpracovává tátu od okamžiku, kdy jste odjeli. Nebuďte tedy překvapeni, když se tady objeví.“

„Budeme na ně připraveni.“

„Mám za to, že Carrie a já tam asi budeme chybět. Vypadá to, že se budeme muset učit, jak zacházet s batoletem. Je mi líto. Jinak bychom rádi přišli.“

„Tak příští rok,“ ujišťovala ho Pru.

Kyle pohlédl na bratra. „Mám takový pocit, že tvoje žena sama o sobě hodně změní na McCordově rodině, velký bratře.“

„Když nikdo jiný, tak ona to svede,“ prohodil ležérně McCord.

Pru se na pohovce zavrtěla. „Nemohu uvěřit, že banda takových inteligentních lidí se tak dlouho mohla chovat tak hloupě. Jak by řekla moje teta Wilhelmina, ‚odměnou je jim hloupost‘.“

Kyle na ni vrhl postranní pohled. „Možná, že vaše teta by měla pravdu. Ať je to jak chce, oceňuji, co jste dnes pro Carrie udělala, Pru. Dovedu si docela dobře představit, co asi v La Jolle chtěla. Už samotný fakt, že odešla, aniž by mi nechala vzkaz, kam jde, je veškerým důkazem, který potřebuji.“

„Na tom teď už nezáleží, Kyle,“ řekla Pru něžně.

Když se McCord posadil vedle ní, propletla jeho prsty se svými. Lehce ji stiskl. „Chápu, že byla znepokojená.“

Kyle kývl hlavou. „Díky. Jste velice šlechetná žena.“ Vstal a protáhl se. „Nevadilo by vám, kdybych šel do hajan? Uvědomuji si, že veškerou práci dnes odvedla Carrie, ale i tak se cítím unavený.“

„Dobrou noc, Kyle,“ kývl na bratra McCord.

Kyle na oplátku také kývl a odkráčel.

Pru se obrátila k McCordovi se zářícíma očima. „Říkala jsem ti, že se nakonec na plese J.P. objeví.“

„Myslíš jako moji rodiče?“ usmál se McCord. „To jsi říkala.“ Láskyplně ji pohladil po hlavě. „Jsi jistě na sebe hrdá, že jo?“

„Myslím, že je zhola zbytečné, aby tato rodina byla ve válečném stavu už skoro tři roky téměř pro nic a za nic.“

„Rodiče jsou přesvědčeni, že mají důvod, Pru,“ upozornil ji McCord něžně.

„Ale nemají, jednoho dne na to přijdou.“

McCord povzdechl a nalil si další skleničku brandy. „Čím tě dnes odpoledne Carrie vydírala?“

Pru si odkašlala a nenechala se zmást jistou nedbalostí položené otázky. „McCorde, už je po všem. Raději bych o tom nemluvila. Carrie nebyla ve své kůži a byla vyděšená. Řekla určité ošklivé věci, kterých teď lituje. Zapomeňme na to.“

„To uděláme, až se dovím, co na tebe vytáhla.“

„McCorde, nebudeme zabíhat do podrobností.“

„To je tak zlé?“ Ve zdvořilém údivu nadzvedl jedno obočí.

„Nechovej se jako idiot,“ vyštěkla Pru podrážděně. „Hrozila, že tobě a tvým rodičům řekne všechno o mé minulosti. Vyšťárala ty záležitosti ze Spotu, o mé matce, o tom, že jsem nemanželská, a jak dalekou cestu jsem ušla z Texasu. Chudák Carrie měla za to, že ti to bude vadit. Už jsem ti řekla, že neuvažovala rozumně.“ Potom Pru zasténala. „Vidíš, co jsi provedl? Nechtěla jsem ti to říct. Proč to ze mě tak snadno vypáčíš, McCorde?“

Zašklebil se. „To si děláš sama. Jinak normálně udržíš věci v tajnosti. Jediné, co se ti na dlouhou dobu nepovedlo mi zatajit, bylo, že jsi těhotná. Dokonce i v tomhle případě za to mohly vnější okolnosti.“

„Myslíš ten dopis z gynekologie?“ Pru potřásla hlavou. „Je to divné uvědomit si, že celý můj život se změnil kvůli tomu účtu.“

„To ani zdaleka nezměnilo celý tvůj život, Pru. Jen to popohnalo vývoj,“ řekl McCord. Oči mu náhle zpozorněly.

„Co tím chceš říct?“

„Došlo by k tomu stejně, i kdybych neviděl ten účet z kliniky, Pru.“

Sklopila zrak před jeho blyštícíma se očima. Složila ruce do klína. „Skutečně?“

„Ano.“

Váhavě se usmála, když si vzpomněla, co nedávno říkala sama Carrii. McCord byl příliš zatvrzelý a příliš hrdý, než aby používal lži. „To jsem ráda.“

„Nedělej si legraci,“ zahučel McCord, když ji chytil do náruče. „Neměl jsem žádnou jinou možnost. Chtěl jsem tě, Pru.“

„Já jsem tě taky chtěla, McCorde.“ Zvedla hlavu, aby ji mohl políbit.

Když už Pru onu noc ležela a spala po jeho boku, netrvalo McCordovi dlouho, aby si uvědomil, že stále ještě neřekla, že ho miluje.

Její tichá zatvrzelost v tomto směru ho začínala znepokojovat.

DEVÁTÁ KAPITOLA

„Vy mého syna milujete, že?“ vybafl na ni znenadání Hale McCord, když se Pru zastavila v polovině zahrady, kde mu ukazovala vzrostlý hrách.

Pru byla tak osobní otázkou natolik zaskočena, že se téměř natáhla přes záhon s mrkví. Pak si řekla, proč by neměla přiznat holou pravdu nahlas. Zdá se, že to ví skoro každý, včetně jejího manžela. „Ano,“ řekla chladně, jako by to byla ta nejpřirozenější věc na světě. „Miluji ho. Nemohl byste mi pomoci s tou mrkví a s hrachem, Hale? Martha mě sice poslala pro špenát, ale podle mě je na něj ještě příliš brzy.“

„Už dlouho jsem čerstvou zeleninu netrhal, ale ještě jsem to tak docela nezapomněl.“ Hale se usmál a sklonil se, aby ze země vytáhl klidnými a úspornými pohyby mrkev.

Evelyn a Hale McCordovi přijeli před necelou hodinou. Pru byla potěšena, že je zase vidí. Doprovázel je Devin Blanchard, který se ubytoval v blízkém hotelu. Blanchard zdvořile odmítl možnost bydlet u nich.

McCord se naoko tvářil, jako by se ho to moc netýkalo; jako by mu bylo naprosto jedno, co jeho rodiče dělají, ale byla přesvědčena, že u něj nejprve viděla počáteční údiv, ale potom určitou spokojenost nad jejich přítomností.

Když chvíli po příjezdu Evelyn prohlásila, že si půjde zdřímnout, aby se zmátožila před nastávající velkou večerní událostí, pozvala Pru Hala do zahrady. McCord se uchýlil do své studovny. Pru právě Halovi vysvětlovala, jak je nutné na zahradě používat organické hnojivo, když ji náhle její tchán zaskočil tou vyzývavou otázkou.

Po krátké slovní výměně nastalo mezi Halem a Pru na okamžik ticho. Vytrhávali mrkev a trhali hrách v naprostém tichu, než se Hale zase ozval.

„Zdá se, že Caseovi se vede docela dobře.“

Pru se maličko pousmála. „Vždyť je to váš syn. Snad jste si vážně nepředstavoval, že by se mu mohlo dařit špatně?“

„To ne. Jen jsem ho ztratil z očí. Věděl jsem, že hodně cestuje a že se mu podařilo vyšvihnout bez jakékoli pomoci ode mě nebo od McCord Enterprises.“ Hale pohlédl na malý svazeček mrkve, který držel v ruce. „Rozhodně jsem však neměl žádnou představu o tom, jak vysoko se dostal v Arlingtonské nadaci.“

„J.P. je na něm závislý. McCord hraje v nadaci klíčovou roli.“

„A jak tak vidím, hlavní úlohu v Caseově životě hrajete zase vy.“ Věnoval jí zasvěcený pohled. „Poté, čím musel za uplynulé tři roky projít v souvislosti se svou rodinou, si můj syn zjevně váží nepochybné loajality těch, kdo tvrdí, že ho milují.“

Pru hrdě zvedla bradu. „Pokud jde o loajalitu, tak nejsem slepá, Hale. Jestliže se objeví důvod, proč bych o manželových činech měla pochybovat, vyříkám si to s ním a žádám vysvětlení. Zatím jsem však neměla žádný důvod takhle postupovat. Naprosto mu důvěřuji. Nevěřila bych ani tomu, že v uplynulých třech letech tomu bylo jinak.“

Hale utrhl několik dalších lusků. „Možná, že před třemi roky byl jiný. Možná, že se změnil.“

„Každý se mění. Nevěřím však, že jeho smysl pro čest byl před třemi roky o moc jiný, než teď. Má v sobě zakořeněný vlastní etický kód. Tehdy mu bylo 33. Dospělý člověk je za své činy plně odpovědný. Jsem si jista, že ať se stalo cokoli, jednal podle zásad toho svého vnitřního kódu. Kdyby musel dnes čelit obdobnému problému jako před třemi lety, jednal by podle svého názoru stejně, jako tehdy. Buďte upřímný, Hale. Vsadila bych se, že váš syn vyspěl příliš brzy, že? Už velice dlouho není žádným malým dítětem.“

„Zdá se, že taková myšlenka vás neznepokojuje. Co by se stalo, kdybyste se ocitla vy v podobné situaci, v jaké byla Laura Reynoldsová.“

Pru se usmála. „Vždy jsem věděla, jak na tom s McCordem jsem. Když nic jiného, tak je alespoň čestný. Jestliže byla Laura Reynoldsová překvapena něčím, co McCord před třemi roky udělal, nebo jak se tehdy choval, pak vám velice otevřeně musím říci, že si za to mohla jedině sama. Nemusela se pak cítit, že ji podrazil.“

Hale nad takovou rozhodnou obranou jen potřásl hlavou. „Můj syn je zatraceně šťastný muž. Doufám, že si to uvědomuje.“

Pru se zakřenila. „Nedělejte si starosti, budu mu to často připomínat.“

Hale se hlasitě zasmál, jeho hurónský smích musel nutně proniknout i otevřenými okny studovny. McCord stál u okna a pozoroval svou ženu a svého otce. Lehce se usmíval a přitom uvažoval, o jaký žert šlo. Bylo to už velice dávno, co slyšel tátu se tak smát.

Toužebným pohledem sklouzl po postavě své ženy. Měla na sobě džíny, ale přes ně ještě volnou bavlněnou pletenou halenku. Věděl, že to bylo kvůli tomu, že už pro ni začínalo být nepohodlné zapínat si vrchní knoflík svých bavlněných kalhot.

Včera v posteli jí naznačil, že začíná zjišťovat náznaky zaoblování jejích dosud útlých boků. Pru mu na to odpověděla, že je to jen jeho domněnka, ale McCord věděl své. Změny, které se v ní odehrávaly, byly sexy a fascinující. Všechny jeho obranné instinkty před nimi tály jako stín na slunci.

Miloval se s ní pomalu a rozvážně, až se chvěla rozkoší a tiskla se k němu. Vyvrcholení vždy protahoval v naději, že mu bude šeptat slovíčka o lásce. Pru to však nedělala.

McCord se podivoval, proč nechce přiznat to, co se tak snadno dalo vyčíst z jejích očí. Věděl, že ho miluje. Při jedné příležitosti, když jí to naznačil, nepopřela to. Ačkoli v posteli neskrývala vášeň a byla v tomto ohledu mimořádně štědrá, nikdy mu nezašeptala, že ho miluje, ani v těch nejvypjatějších intimních okamžicích ne.

McCord si okamžitě uvědomoval všechny změny ve vlastním těle, když probíral v hlavě okamžiky milování v předcházející noci. S malým, zamumlaným zaklením se odvrátil od okna. Má před sebou ještě dlouhý večer, než bude moci s Pru skončit v posteli.

U příležitosti prvního výročního mejdanu nadace se J.P. překonával. Byl celý v bílém. Měl bílý klobouk, bílou košili, kravatu, bílé sako zápaďáckého střihu, bílé kalhoty a kožené boty.

Pru si při pohledu na něj pobaveně řekla, že koneckonců nevypadá tak marně. Naštěstí hostům se do očí bijící oblečení jejich hostitele líbilo, stejně jako skvělé jídlo v jihozápadním stylu, které leželo na stole s potravinami hned vedle chlebíčků s paštičkami a s různými jednohubkami. J.P. se pohyboval mezi dobře oblečenými lidmi s lehkostí a nesmírně se bavil. Hotelový taneční sál, pronajatý nadaci na celý večer, byl pro celou událost skvěle vyzdoben. Dva nádherné lustry ozařovaly zlatavé a bílé stěny a strop. Taneční parket byl plný lidí, kteří oceňovali skladby skvěle hrajícího orchestru v rohu velkého sálu. Na protější straně místnosti byl velký studený bufet.

Je vždy zajímavé zjišťovat, že je mnohem snadnější získat peníze od lidí, když jsou obklopeni marnotratnou pohostinností, pomyslela si Pru. Tlumočila tento svůj názor McCordovi již zpočátku večera, když se oblékali.

„Zdá se být špatné, pořádat takovou nákladnou trachtaci, aby se podařilo přesvědčit lidi, aby přispěli na provoz nadace, která se zabývá něčím takovým jako je problém hladu na světě,“ poznamenala Pru.

„Miláčku, je krutým a tvrdým životním faktem, že peníze dělají zase jen peníze. Ať je to dobré, nebo ne, tak svět funguje,“ odpověděl jí McCord.

Pru si vybrala volné žlutozelené hedvábné šaty, které jí lehce splývaly podél celého těla. Do přiléhavě padnoucích červených šatů, které si chtěla původně vzít, se už nemohla dostat. Zatímco se oblékali, McCord ji lehce dráždil poznámkami o malých změnách na její postavě, takže na něj udělala do zrcadla grimasu.

K jejímu údivu však McCordova tvář byla náhle vážná. Když k ní přistoupil, aby jí zapnul tenký zlatý řetízek kolem krku, zeptal se: „Nezačínáš se nenávidět za to, že jsi těhotná?“

„Už je příliš pozdě se tím zabývat,“ odpověděla lehce a natáhla se pro náušnice.

Vypadalo to, že McCord chce něco říci, ale není s to svou otázku zformulovat. Místo toho se naklonil, aby ji políbil na šíji, kam už její neučesané vlasy nezasahovaly.

„Až přijde tvůj čas, nebudeš sama,“ slíbil jí. „Přísahám, že budu s tebou.“

Pru si uvědomovala, že má na mysli zkušenost své švagrové. „Nic neunáhleně neslibuj. J.P. tě vždycky posílá do některého exotického kouta světa. Zatraceně, příští týden musíš jet až do záhadné Nebrasky, abys tam prověřil výsledky toho pokusu s kukuřicí.“

„No, to bude nervák.“ Dotkl se jí tváře a v zrcadle se jeho zrak setkal s jejím. „Mám v úmyslu s cestováním přestat, Pru. S takovými věcmi si poradí i jiní. Raději budu trávit pracovní dobu na pokusných pozemcích a v učebnách. Budu s tebou a s dítětem.“

„Beru tě za slovo,“ řekla tiše Pru.

Pru, která si připomínala tuto malou scénku v ložnici, spustila zrak z výrazné postavy J.P. a pozorně se rozhlížela místností. Hledala manžela. Konečně ho spatřila, jak představuje Devina Blancharda atraktivní mladé ženě Julii, která byla členkou jejího redakčního týmu. Když společenská povinnost pominula, McCord nechal Devina s jeho novou známostí a chystal se připojit ke skupině mužů, kteří obklopovali J.P. Pru si uvědomila, jak přitažlivě vypadá její manžel ve večerních šatech, když náhle uslyšela hlas své tchyně.

„Takovéhle večírky jsou pro tebe i Case mnohem větší starost než radost, ne?“ otázala se Evelyn McCordová, když se spolu s Halem zastavili vedle ní.

Pru se zasmála. „Obávám se, že ano. Bohatství J.P. tvoří finanční základ nadace, ale i vnější přispěvatelé jsou velice vítáni. Byli byste udiveni, kolik peněz z tohoto dnešního mumraje J.P. vytříská. Každého oblaží svým martini z jalapeni a první věc, kterou spatříte, bude, jak mu budou zprava i zleva cpát peníze. Už jsem ho v takových situacích viděla mockrát.“

„Jakou roli hraje při těchto akcích na získávání peněz Case?“ zeptal se se zájmem Hale.

„Jakmile se J.P. rozjede, je dobrý společník při drbech, ale přitom spoléhá na McCorda, že zodpoví všechny technické dotazy potenciálních přispěvovatelů.“

„Bohužel, konečný výsledek je ten, že vás nechá skoro celý večer samotnou,“ zamumlala Evelyn.

„Ale to mi nevadí. Je to obchodní záležitost a já mám spoustu práce. Starám se o to, aby nedošlo jídlo, aby se nikdo příliš neopil, nebo nezůstal osamocený někde v koutě. Víte, jsem taková děvečka pro všechno.“

Než mohla pokračovat, přerušil ji hlas Devina Blancharda. Přikročil k malé skupince. „Znamená to, že byste mohla jednoho svého hosta zabavit na tanečním parketu?“

Pru se otočila a usmála se na něj. Blížil se od protější strany místnosti. Tázala se v duchu, co udělal s Julií. „Myslím, že jeden taneček bych mohla zvládnout.“

„Prima.“ Kýval na Evelyn a Hala. „Dovolíte?“

„No, samozřejmě,“ řekla Evelyn. „Podaří-li se mi přemluvit Hala, sešli bychom se na parketu. Už jsme netancovali léta, viď, Hale?“

Hale v dobré náladě upozorňoval: „Nevím, jestli jsem se od té doby zlepšil.“

Oba páry se vmísily mezi rozdychtěné tanečníky na zaplněném parketu. Když ji Devin držel v náručí, brzy své nové příbuzné ztratila z očí. Byla udivena silou jeho stisku. Automaticky se snažila, aby mezi nimi zůstala malá vzdálenost.

„Promiňte,“ omlouval se Devin. „Nechtěl jsem vás rozdrtit. Jenom jsem se snažil, abyste nenarazila do toho páru za vámi.“ Významně se usmál.

„To je v pořádku,“ ujistila ho Pru. „Jsem ráda, že jste dnes večer doprovodil Evelyn a Hala.“

„Myslím, že potřebovali trochu morální podpory. Po třech letech odloučení zrovna nevědí, jak se ke Caseovi chovat. Původně chtěli jít i Kyle a Carrie, ale z toho sešlo, když se o několik týdnů dříve než měl, objevil syn.“

„Mám za to, že v mnoha směrech jste prakticky jako člen rodiny.“

„Prakticky,“ zdůraznil Devin tiše. „Ale ne zcela. A v tom je velký rozdíl, to mi věřte, Pru.“

Pru se podivovala slabému náznaku hořkosti v jeho hlase. „Vás to nějak trápí?“

Podíval se hluboko do jejích tázavých očí. „Beru to. Dobře mi platí a sotva si můžu stěžovat.“

„Tak proč vás tedy trápí, že nejste McCord?“ pronesla Pru, ještě než si to stačila rozmyslet.

„Řekněme to takhle, když nejste z McCordova rodu, máte jako zaměstnanec McCord Enterprises určitá omezení.“

„Například?“

„V podstatě je to rodinný podnik,“ vysvětloval Devin. „Nezáleží na tom, jak jsem dobrý, nebo nakolik mi věří. Konečná rozhodnutí dělá McCord a McCord také rozděluje obrovské zisky.“

„Třeba se to někdy změní,“ prohodila Pru.

„Není žádná naděje. Nebude do té doby, dokud tady bude nějaký McCord mužského rodu.“

Pru o celé situaci uvažovala. „Když máte takový názor, proč potom nepřejdete k jiné společnosti?“

Devin se na ni rychle a vyčítavě zakřenil. „Děláte si srandu? V žádné jiné organizaci bych neměl takový plat a trvalo by mi léta, než bych dosáhl takového postavení, jaké mám teď. McCordovi mi naslouchají a věří mi. To je hned po zastávání vedoucí funkce to nejdůležitější. Možná, že jednoho dne to tam opustím a najdu si něco lukrativnějšího, ale musela by to být supernabídka, která by mě od nich odlákala.“

Možná, že se mu nelíbilo, že nikdy nebude prezidentem společnosti, ale na druhé straně zase nechtěl obětovat své skvělé postavení a jít jinam. Pru si uvědomovala, že Devin Blanchard je vysloveně praktický člověk.

„Je zjevné, že Hale i Kyle nesmírně vaše schopnosti oceňují,“ prohodila Pru ve snaze nějak diplomaticky celý rozhovor ukončit.

Devin se na ni pobaveně podíval. „Také Case je jednu dobu obdivoval. Vy to sice nevíte, ale byly doby, kdy Case a já jsme byli jako bratři.“

„Časy se mění,“ upozornila Pru.

„Lidé se mění.“

Pru si vzpomněla na svůj rozhovor s tchánem v zahradě.

„Často mám dojem, že McCord se za poslední tři roky zas tak příliš nezměnil. Je v něm něco tak solidního jako skála. Vsadila bych se, že vždycky byl takový.“

„Vy ho skutečně milujete, že?“

„To snad musí být až zoufale jasné. Už jste dnes druhý, kdo to takto formuluje.“

Devin se na ni zahleděl se zájmem v očích. „Ty náznaky si uvědomuji, protože jsem je viděl i v očích Laury Reynoldsové.“

„Devine, o tom bych už raději nemluvila.“

„Jistě, chápu.“ Devin přestal tančit, neboť hudba dozněla. Ohlédl se Pru přes rameno. „Támhle na terase jsou Evelyn a Hale McCordovi. Nepůjdeme za nimi? Zdá se, že váš manžel je stále zaneprázdněn.“

Pru se rozhlédla. Zdálo se, že všechno klape. Nikdo se netvářil znuděně či otráveně. Zásoby jídla zatím vydržely. Nebyl důvod nepřipojit se na chvíli k McCordovým na terase. „To zní fajn. Když hraje hudba, tak se špatně mluví, že jo?“

„To jistě.“ Devin ji vyvedl otevřenými dveřmi z tanečního sálu a zavedl na svěží zahradní terasu.

„McCordovy nikde nevidím,“ poznamenala Pru.

„Myslel jsem, že vidím, jak sem jdou. Možná, že jsou támhle u kašny.“ Devin ležérním krokem směřoval ke kašně, která byla dominantou hotelové zahrady. Pru šla za ním.

McCord, který stále dlel v tanečním sále, vycítil jemnou změnu atmosféry. Nebylo to nic, co by mohl nějak definovat, ale stačilo to k tomu, aby se rozhlédl a vyhledal Pru. Povšiml si jí, když spolu s Blanchardem opustila místnost a šla k terase. McCord ucítil vnitřní napětí.

„Omluvte mě,“ řekl vědci středního věku, s nímž probíral důsledky eroze půdy. „Myslím, že vyhledám manželku.“

Muž chápavě pokýval hlavou. „Ještě si s vámi pohovořím později. Rád bych slyšel o té vaší cestě do Afriky. Vždycky mě zajímalo, co jste tam ve skutečnosti viděl.“

„Později,“ sliboval McCord. Potom se již prodíral přeplněnou místností.

U francouzských otevřených dveří narazil na rodiče. Hale a Evelyn tam tlachali s J.P. a zřejmě se všichni dobře bavili.

„Tak tady jste, McCorde,“ vykřikl hlasitě J.P. „Právě jsem vykládal vašemu tátovi tajemství perfektního martini z jalapeni.“

„Nevěřím mu,“ prohodil Hale s líným úsměvem. „J.P. se mě snažil pumpnout o hezkou sumičku peněz jako příspěvku na nadaci. Hned poznám, když mě někdo houpe.“

J.P. si odkašlal a nesnažil se to popřít. „Tvůj táta je tvrdý oříšek.“

„Je zapotřebí ho přesvědčit,“ řekl McCord a podíval se na Hala. „Táta musí vidět nezvratné důkazy. Nějaký cit ho neoblomí.“

Evelyn si konečně uvědomila, že nejde jen o pouhý komentář k úsilí J.P. vymámit z jejího manžela nějaký příspěvek. Rychle se vmísila do rozhovoru, který zcela zjevně směřoval nebezpečným směrem.

„Hledáš Pru?“

McCord prudce kývl. „Viděl jsem ji, jak jde támhle k terase.“

„Hale i já bychom se potřebovali nadýchat čerstvého vzduchu,“ řekla rychle Evelyn. „Proč bychom nemohli jít s tebou?“

„O čerstvém vzduchu sice nic nevím, ale je to dobrý nápad zbavit se J.P., než najde způsob, jak se dostat k mým penězům.“

J.P. se široce zašklebil. „Až se vrátíte, budu tady.“

McCord pokrčil rameny a už ani chvilku neváhal. Nedbal o to, zda ho rodiče následují. Chtěl jen najít Pru a zavést ji zpátky dovnitř.

„To je rozhodně krásný večírek,“ poznamenala Evelyn, když si pospíšila, aby mohla držet krok se synem. „Musím říci, že nadace dělá prvotřídní práci, když jde o zábavu.“

„To jde na účet podniku. Vyplatí se to mnohokrát ve formě příspěvků na nadaci.“ McCord zrychlil tempo, když si uvědomil, že Pru vlastně v zahradě nikde nevidí. Převládalo v něm divné napětí. Měl pocit, jako by byl na začátku nějakého zápasu. Říkat mu, že se chová směšně, by za dané situace nemělo žádnou cenu. Když viděl Pru kráčet po boku Devina Blancharda, vzbudily se v něm podivné primitivní instinkty.

Pak uslyšel její hlas a vydal se ke kašně, která byla na druhé straně vysokého živého plotu. Hale a Evelyn ho následovali.

Pru se u kašny zastavila. „Nevidím je, Devine. Museli se asi vydat jinudy. Raději se vrátím na večírek, než se J.P. začne divit, zač mě vůbec platí.“

Devin pokrčil rameny. „Přísahal bych, že jsem viděl, jak jdou tímhle směrem. Ale co, žádná škoda. Je to docela dobrý pocit zbavit se všeho toho rámusu.“

„Jestliže mi prominete,“ řekla Pru zdvořile, ale hned se zarazila, neboť Devin jí stiskl zápěstí. Dívala se na něho s vypjatou pozorností a hlas jí trochu ztvrdl. „Co se děje, Devine?“

„Přivedl jsem vás sem, abych si s vámi trochu pohovořil, Pru.“

„A o čem?“

„O vašem manželovi.“

„Nechci o něm s vámi hovořit.“ Snažila se vyprostit z jeho sevření, docela ji rozčílilo, když stisk zesílil. „Prosím, nechte mě jít.“

„Jen na chvíli, Pru. Přísahám, že je to pro vaše dobro.“

„O tom pochybuju.“

„Máte právo vědět, co se před třemi roky skutečně stalo. Zároveň je zatraceně stále zřejmější, že McCordovi vám to neřeknou.“

„Tak to se mýlíte. Můj muž mi už přesně vyložil, co se stalo. Nepotřebuji už od nikoho slyšet jeho verzi pravdy. Pusťte mě, Devine. Vaše chování mě stále více obtěžuje.“

„Vyslechněte mě, Pru. Já znám pravdu. Vím taky, že McCord vám neřekl, k čemu opravdu došlo. Kdyby to udělal, už byste u něj nezůstala, to mi věřte. Už byste mu tak bezmezně nevěřila.“

Uvědomila si, že své prohlášení přednesl téměř zoufalým hlasem. Zajímalo by ji, co ho k tomu vede. „Proč si myslíte, že mi manžel lže?“ dožadovala se rozčíleně odpovědi. „McCord mi nikdy nelhal.“

„Neříkám, že lže, jenom vám neřekl celou pravdu. Kdyby to udělal, nebránila byste ho tak prudce. Kdyby vám totiž řekl, co Lauře před třemi lety udělal, nikdy byste si ho pravděpodobně nevzala!“

„To je ta nejurážlivější věc, jakou jsem kdy slyšela, Devine. Naposledy vám říkám, pusťte mě.“

„Nechápete to?“ běsnil Devin. „Nebylo to zrušené zasnoubení, které Lauru tak deprimovalo, že se zabila na dálnici. Bylo v tom dítě. Laura byla dva měsíce těhotná a Case odmítl si ji vzít. První vnouček nebo vnučka Hala a Evelyn McCordových zhynuli společně s ženou, kterou považovali za svou dceru. To všechno se stalo jen proto, že Case McCord si nechtěl vzít ženu, kterou přivedl do jiného stavu. Řekl jí, ať si to nechá vzít, jinak že zruší zasnoubení. Laura se skoro zbláznila.“

Typicky ženské úzkostné znechucení přimělo Pru, aby se otočila. Spatřila, že vedle ní stojí McCord a jeho rodiče. Hale stál hrdě a zachmuřeně. Evelyn pohlížela na Pru s takovou bolestí v očích, že také Pru se sama málem dala do pláče.

Case McCord pouze hleděl na svou ženu, jako by byl připraven na jakýkoli rozsudek, který by mohla nad ním vynést. Nikdo nepromluvil.

Pru si prohlížela nešťastné výrazy v očích jejích nových příbuzných s jistým údivem. „Tak tohle je důvod tříleté zatvrzelosti? Vy si skutečně myslíte, že McCord dostal Lauru Reynoldsovou do jiného stavu a pak vyhrožoval, že zruší zasnoubení, nenechá-li si udělat potrat?“

„No Pru,“ řekla zoufale Evelyn. „Nebylo třeba, abyste znala celou pravdu. Je to už dávno minulost. Tolik jsem doufala, že to tam zůstane. Způsobilo to tolik bolesti a rozruchu. Neexistuje nic, co by to teď mohlo změnit. Musíme to všichni hodit za hlavu a zapomenout na to. Tři roky jsou dlouhá doba. Každý dělá chyby…“ Lítostivě pohlédla na svého syna. „Život ale jde dál.“

„Proboha, tomuhle nemohu uvěřit,“ vybuchla Pru.

„Musíte tomu věřit, Pru,“ prohodil Devin mdlým hlasem. „Všichni to tak děláme.“

„Nedovedu si představit, proč?“ odpověděla bryskně.

Hale postoupil kupředu, jako by jí chtěl chlácholivě položit ruku na rameno. Zarazil se, když se na něj upřeně zadívala. „Odpoledne jsem vám říkal, že lidé se mění,“ připomněl jí.

„A já jsem vám na to řekla, že váš syn se za ta uplynulá tři léta až tak moc změnit nemohl. Možná, že je teď trochu starší a v některých směrech bystřejší, ale v zásadě je to ten stejný člověk, jako tehdy. Nevěřím, že by dnes postupoval jinak, než před těmi třemi lety, předpokládáme-li, že by musel čelit obdobným okolnostem. Jestliže si tehdy nechtěl vzít Lauru, měl k tomu jistě zatraceně pádný důvod.“

„Nechtěl dítě,“ zašeptala Evelyn, „řekl Lauře, že to dítě nechce.“

„Předpokládám, že to byla ona známá předsmrtná slova Laury Reynoldsové?“

Hale a Evelyn na sebe pohlédli. „No, ano,“ připustila Evelyn.

„Kde je napsáno,“ zamumlala Pru, „že rozhněvaná žena na smrtelném loži mluví pravdu?“

„Vy to nechápete, Pru. Ona byla těhotná. Doktor to potvrdil.“ Devin si stoupl za ní a dotkl se jí ramena.

Ucukla mu. Pohledem zamířila na McCorda, který stál velice nehnutě a ve stínu zcela osaměle. „Tak, co je, McCorde? Nechceš se bránit před Lauřiným nařčením?“

McCord pokrčil rameny. „Nikdo nepochybuje o Lauřině náhledu na věc. Byla to skvělá herečka. Věřte mi, že na smrtelném loži zahrála srdceryvné divadlo.“

Pru rozhodila rukama. „Nemohu věřit, že slyším všechny ty nesmysly. Tak tři roky? Celá rodina je tři léta na kordy kvůli obviněním Laury Reynoldsové?“

„To nebyla falešná obvinění,“ procedil sevřenými, zuby Devin. „Laura byla těhotná, a on si ji odmítl vzít. Vyhnal ji ze svého života, když odmítla zbavit se dítěte. Když mi nevěříte, tak se zeptejte Case.“

„Nemusím se ho ptát,“ prohlásila Pru, hlasem napruženým zuřivostí. „Jestliže Laura byla těhotná a McCord odmítl splnit svou povinnost, potom je zde pouze jediné vysvětlení na celém tom božím světě, proč se zachoval tak, jak se zachoval.“

„A proč tedy?“ zeptala se tlumeným hlasem Evelyn McCordová.

„No prostě proto, že to dítě nebylo jeho a McCord to věděl.“

V malém kroužku okolo Pru nastalo absolutní ticho. Jeden civěl na druhého a snažil se vstřebat obsah právě pronesených slov.

„Dále,“ pokračovala útočně Pru, „McCord není člověk, jímž lze manipulovat. Každá žena, která by se snažila mu vemluvit, že je otcem jejího dítěte s cílem přinutit ho k manželství, by si koledovala o malér, a to každá dobře věděla. Copak je s váma všema, lidičky?“ Obrátila se k Halovi a Evelyn. „McCord je váš syn. Měli byste ho znát lépe, než kdokoli jiný. Měli jste si vydedukovat, že kromě Lauřiny verze může existovat ještě nějaká jiná.“

„Tohle vám Case řekl?“ zeptal se nakonec tiše Hale. Zahleděl se na syna pronikavým pohledem.

„Ne, neřekl mi výslovně, že dítě nebylo jeho. Nikdy jsme o této záležitosti spolu nehovořili. Žádné jiné vysvětlení zde však není.“

„Jak to tedy víte?“ vybafl Devin.

Pru založila ruce v bok. „Protože jsem největší kapacita na světě, pokud jde o jednání McCorda s těhotnou ženou. Proč si k čertu myslíte, že si vzal mě? Žili jsme spolu zcela otevřeně téměř po tři měsíce. Zcela jasně mi dal na vědomí, že si mě nechce vzít. Když jsem však zcela náhle otěhotněla, a utekla mu, vyhledal mě a žádal, abych si ho vzala. Nešlo o žádné, zda a kdyby. Nechtěl, abych šla na potrat. Vůbec mě neobviňoval z neopatrnosti. Když došlo na lámání chleba, McCord prohlásil, že splní své závazky. Jistě by to udělal i před třemi roky, kdyby to dítě bylo jeho. Je zřejmé, že Laura měla milence, a jak by zcela určitě řekla moje teta Wilhelmina, by McCord určitě neměl zájem převzít na sebe závazek jiného muže.“

Pru ani nečekala na výsledek svého prohlášení. Zaklopýtala sice na vysokých podpatcích, ale přesto přistoupila ke svému muži. Když mu položila paži na jeho a podívala se na něj, zjistila, že v očích má temný žár.

„Vezmi mě zpět do tanečního sálu, McCorde. Víš, že není zcela bez nebezpečí nechat J.P. samotného v místnosti, plné potenciálních sponzorů. S tím martinim z jalapeni bude zcela zblázněný.“

McCord jí stiskl paži ocelovým stiskem. „Tudy, miláčku.“

Nechali ostatní stát u kašny a pomalu se vraceli k ozářenému tanečnímu sálu.

DESÁTÁ KAPITOLA

McCord si byl dobře vědom, že výslech začne krátce poté, co se každý se zúčastněných v hloučku vrátí do domu, až skončí báječná show J.P. Očekával to od okamžiku, kdy Pru vrhla svou zápalnou bombičku.

„Myslím, že si zasloužíme další vysvětlení,“ prohodil Hale, když doprovodil svou ženu do obýváku synova domu.

McCord nic neříkal. Místo toho se natáhl pro brandy, které předtím Martha prozřetelně připravila.

Odpověděla Pru. Otočila se na židli, aby mohla hovořit se svými novými příbuznými.

„Co ještě chcete vysvětlit?“

„Musíte si uvědomit, jak hrozný šok to pro nás byl,“ pronesla Evelyn konejšivě. „Nenapadlo nás… že by Laura mohla mít milence.“

„No, jo, tak tohle,“ řekla Pru, jako by to všechno už dávno hodila za hlavu. Zamračila se na McCorda. „Určitě jsi všechno řekl včas, teda jako to, že to dítě není tvoje, McCorde?“

„Mám za to, že jsem o tom včas informoval.“ McCord si nalil další skleničku brandy. Uvažoval, zda by neměl nalít i rodičům. Učinil to. „Dokonce si vzpomínám, že to nikdo nechtěl poslouchat.“

Když podával skleničky rodičům, zachytil jejich vyděšený pohled. Beze slova si je vzali. Hale hned polovinu obsahu vypil.

„Laura umírala,“ zašeptala Evelyn skomíravým hlasem. „Prohlásila, že nechce žít poté, co jsi odmítl její dítě i ji.“

„Vím, co řekla,“ prohodil a přistoupil k Pru, která si je všechny napjatě prohlížela. „Byl jsem u jejího lůžka stejně jako vy všichni. Není prostě nad tvrzení na smrtelné posteli, že ne?“

„Všichni jsme byli v šoku,“ řekla Evelyn. Unaveně se posadila a zahleděla se na zachmuřenou tvář svého manžela. „Tolik pro nás znamenala. Milovali jsme ji jako dceru. Byli jsme si tak jisti, že se oba milujete.“

„Laura byla zamilovaná do myšlenky, že se sňatkem dostane do McCordova klanu,“ řekl důrazně McCord. „Mě vůbec nemilovala.“

„Pravděpodobně potřebovala jistý pocit bezpečí poté, co jí zemřel otec,“ naznačila Evelyn. „Cítila se osamělá na celém světě. My jsme pro ni byla rodina.“

„Hmm.“ McCord to dále nekomentoval. Stalo se to nakonec před třemi roky. Nebylo zapotřebí to déle oživovat.

„Jestliže však byla tak odhodlaná si tě vzít,“ poukázal se zjevnou logikou Hale, „proč by měla ještě jiného milence?“

„Neměla jiného milence,“ řekl McCord. „Měla prostě milence. Já to nebyl. Nikdy jsem jím nebyl.“

Pru vztyčila hlavu, když si uvědomila význam slov, která pronesl. „Nikdy ses jí ani nedotkl?“ zeptala se udiveně.

„Ne.“ Byl si dobře vědom, co má na mysli. Znala jeho smyslné choutky. Od okamžiku, kdy poznal Pru, chtěl ji mít v posteli. Nijak se tím netajil. Možná, že to bylo proto, že si ho nedovedla představit, jak žije v platonickém vztahu, v počestném zasnoubení. „Nikdy mi nedovolila, abych na ni položil ruku, ani poté, co jsme už byli zasnoubeni.“

McCord se na ni s úšklebkem podíval. „Říkal jsem ti, že to byla skvělá herečka. Všechno, oč usilovala, bylo, aby si McCordovi mysleli, že je to perfektní, nedotknutelný anděl, který nemá ani pomyšlení na to, vlézt s chlapem do postele, s níž nemá na prstě svatební prsten.“

Pru náhle prudce zrůžověly líce a očima sklouzla z jeho tváře. McCord byl okamžitě rozzlobený sám na sebe, když si uvědomil, že význam jeho slov nepochopila. Podle ní, věcí, kterou by si přál, by bylo navodit situaci, že oceňuje úlohu, kterou hrála Laura. Chtěl Pru uchopit a držet ji tak dlouho, dokud by jí nevysvětlil, že nechtěl mít nic společného s chladnokrevnou ženou, jež používala svého těla jako nástroje, který muži odpírala do té chvíle, dokud nesouhlasil s jejími podmínkami.

Škoda se už stala a McCord si uvědomil, že před svými rodiči to už nenapraví. Ještě by Pru více znepokojil.

„Takže jsi s Laurou nikdy nespal?“ zahleděl se Hale tázavě na syna.

„Proto seš si tak jistý, že to dítě není tvoje. Co se tedy stalo tu noc, kdy zemřela, Casi?“

McCorda tato otázka rozhořčila. Zrovna si chtěl v soukromí pohovořit s Pru a místo toho musí znovu omílat starou historii.

„Tak tedy,“ obrátil se McCord k rodičům, „poté, co si Laura hrála několik měsíců na ctnostnou pannu, náhle měla velice naspěch jít se mnou do postele. Naneštěstí pro ni jsem se rozhodl, že zruším zasnoubení. Když se jí nepovedlo mě svést, začala panikařit. Oné noci mi v slzách volala, že se se mnou chce sejít. Když jsem dorazil do jejího bytu, řekla mi, že se chce hned vdávat. Do svatby scházely ještě tři měsíce, ale měl jsem přirozeně zájem, proč ten náhlý spěch. Měl jsem také menší podezření. Jestliže to chcete vědět, měl jsem ho už delší dobu. Řekl jsem jí, že vážně uvažuji o zrušení zasnoubení. Říkal jsem jí, že si nejsem jistý, zda se k sobě hodíme a že podle mého názoru by bylo nejlepším řešením, kdybychom celou záležitost na chvíli odložili.“

„To bylo tehdy, když řekla, že už nemůže čekat?“ zeptala se Evelyn.

McCord kývl. „Tehdy mi dala ultimátum. Řekla mi, že pokud se s ní co nejdříve neožením, oznámí celé rodině, že je těhotná a že nosí mé dítě.“

Koutkem oka viděl, že Pru zkousla ret. Tak teď už ví, proč McCord nesnáší ultimáta, pomyslel si McCord.

„A ty sis myslel, že blufuje?“ zeptal se ostře Hale.

McCord povzdechl a usrkl zbytek brandy. „Řekl jsem jí, že prostě nemám v úmyslu tahat kaštany z ohně za někoho jiného.“

Pru se zasmála a pohlédla na své složené ruce.

„Chvíli jsme o tom debatovali a nakonec jsem odešel. Když jsem ji viděl podruhé, byla už v nemocnici.“

„A tam si na smrtelné posteli vymyslela, jak se ti pomstí,“ uzavřel Hale. „Jednou jsi prohlásil, že dítě není tvoje a my všichni jsme ti skočili po krku. Nikdy jsi na toto téma už neřekl ani slovo.“

Na dlouhou dobu nastalo v pokoji ticho. Potom opět promluvil McCord, který se zřejmě cítil povinen celou záležitost objasnit. „Nic se nezměnilo. Situace je přesně taková, jako před třemi roky. Stále je zde moje slovo proti Lauřinu. Proč tedy dnes tak velká dotazovna?“

Hale pohlédl na Pru. „Před třemi lety jsme na tebe pohlíželi způsobem, jaký nám vnutila Laura. Měl jsi být kolos na hliněných nohách. Byla to naše umírající dcera a bylo nám těžko u srdce. Nedávno nám však tvoje žena připomněla, že kdybychom tě lépe znali, uvědomili bychom si, že nejsi ten druh člověka, který by se zbavoval své zodpovědnosti. To jsme už měli vědět dávno. Místo toho jsme se na tebe dívali Lauřinýma očima. Teď tě teda vidíme Pruinýma očima.“

„Myslím,“ řekla Evelyn tiše, „že jakmile náš šok odezněl, chtěli jsme ti věřit, ale do té doby jsme byli přesvědčeni, že se stala taková velká škoda. Každý byl tak hrdý a tak zatvrzelý. Žádná strana nechtěla ustoupit. Nemohu uvěřit, že by se ta roztržka oněch tří let nedala nějak napravit. Je to zásluha Pru, která nás opět přivedla ke zdravému rozumu.“

„Takže teď už mi věříte, že Pru mi věří?“ zeptal se McCord. Rty se mu sarkasticky sevřely.

Evelynina tvář vyzařovala důvěru, oči měla vlhké a spočinula jimi na tváři své snachy. „Dovolte, abych vám řekla, že Pru přispěla k tomu, abychom se orientovali v dané situaci. Připomněla nám, jaký druh člověka jsi, Casi. Když se na tebe díváme jejíma očima, uvědomujeme si, že její postup odstranil mlhu pochybností a bolesti, kterou vytvořila Laura. Chudák Laura. Kdybychom si jen byli uvědomili, jaké trampoty ta mladá žena měla.“

Pru promluvila poprvé až po několika minutách. „Nemůžete pomoci někomu, kdo o pomoc nestojí. Laura uskutečňovala svá vlastní rozhodnutí, a za to, co se stalo před třemi roky, nikdo nenese vinu.“

Evelyn se usmála. „Skutečně se můj syn s vámi oženil proto, že jste těhotná?“

Pru svraštila nosík. „Obávám se, že ano. Jakmile zjistil, že bude otcem, vehementně naléhal na manželství. Doufám, že vám nebude vadit, když už podruhé budete mít vyhlídku na to, že se stanete babičkou?“

„To pomyšlení mě vysloveně těší.“ Evelynina tvář byla prozářená potěšením. Přešla přes pokoj a objala Pru. „Ani vám nemohu říci, jak šťastná jsem dnes večer, drahoušku. Děkuji vám za všechno.“

Hale pohlédl na syna: „Jsi šťastný muž, Casi.“

„To já vím,“ řekl McCord. Vzal Pru pevně kolem pasu. „Jestliže nás teď omluvíte, půjdeme na kutě. Jsou téměř dvě hodiny ráno a Pru v těchto dnech potřebuje odpočinek.“ Nasměroval ji do haly, zatímco všichni si mumlavými hlasy popřáli dobrou noc.

Pru šla vedle něho beze slova. McCord cítil, jak v ní roste napětí. Také jeho reakce byla napjatá. Když se za nimi zavřely dveře ložnice, obrátil se a podíval se na ni.

„Nechtěl jsem nedotknutelného anděla, který tvrdil, že mě miluje a neměl žádný problém s tím, že odmítal mé milování. Nechtěl jsem ženu, která se ode mě odtahovala, aby toho využívala k manipulaci se mnou. Chtěl jsem upřímnou, štědrou a čestnou ženu, která, když se do mě zamilovala, mi nemohla odolávat, byť by se jakkoli snažila. Chtěl jsem ženu, která by mě chtěla slepě, jako já ji. Ženu, která by za každých okolností byla ke mně loajální. Ženu, které bych mohl důvěřovat. Chtěl jsem tebe, Pru. Chtěl jsem tě takovou, jaká jsi.“

„Ale vzít sis mě nechtěl.“

Ruce na jejích ramenou ztuhly. „Dříve či později bychom se vzali, drahoušku, to mi věř. Bylo to nevyhnutelné. Když šlo o tebe, měl jsem vždycky zatraceně majetnický přístup. Ale když jsi mi dala to ultimátum…“

„Všechno, o čem jsi v poslední době uvažoval, bylo, že nějaká žena ti dala ultimátum,“ konstatovala smutně Pru. „Připomínala jsem ti Lauru.“

McCord, rozčílený její hloupou logikou, jí jemně zatřásl. „Ne, v žádném případě jsi mi nepřipomínala Lauru. Musím však připustit, že nemám rád, když mi někdo vyhrožuje. Myslel jsem, že když ti řeknu, že si děláš legraci, tak tě to poučí. Byl jsem si jistý, že nebudeš mít odvahu mě opustit. Ale, jak řekl můj bratr Kyle, ženy často dělají bláznivé věci, když jsou těhotné.“

„Mám za to, že ty a Kyle si teď myslíte, že jste v této otázce autority?“

„Rychle se učíme.“ McCord ji k sobě přitiskl a pevně políbil na rty. Cítil, jak Pru přitom stojí prkenně a napjatě. Úmyslně polibek zesílil, rozevřel jí rty a začal vychutnávat horkost v jejích ústech. Když se s jemným povzdechem uvolnila, ucítil hluboké uspokojení a úlevu.

„Jak jsi mě našel s Devinem u té kašny?“ zamumlala u jeho úst, když ho začala objímat.

„Viděl jsem, jak s ním vycházíš z místnosti.“ McCord jí jemně hryzal ouško. „Šel jsem za tebou, abych tě přivedl zpátky. Rodiče se šli se mnou projít. Našli jsme tě u kašny právě v okamžiku, kdy jsi zahájila svou skvělou obranu mého chování před třemi roky. Jak jsi k čertu věděla, že Laura spala s někým jiným?“

„Bylo to jediné logické vysvětlení. Kdybys měl za to, že to dítě je tvoje, splnil bys svou povinnost.“

„Díky.“ Přejížděl jí rukou po hebké šíji a vdechoval sladkou a horkou vůni její pokožky. „Stále ještě si myslíš, že to byl jediný důvod, proč jsem si tě vzal, že jo? Jen ze smyslu pro povinnost.“

„Dokud ses nedozvěděl o dítěti, nijak jsi se svatbou nepospíchal,“ poukázala kousavě.

Její posedlost tímto tématem ho už opravdu začala znechucovat. McCord vklouzl rukama za její záda a zatáhl za zip šatů. „Dobře víš, že je zde ještě spousta jiných věcí, než pocit odpovědnosti. Víš, jak moc tě chci, jak strašně rád tě držím v náručí. A sama dobře víš, že se ti moc líbí být se mnou v posteli. Přiznej to, drahoušku.“

Lehce se otřásla a šaty spadly na zem. McCord se pro ně shýbl a zhasnul světlo. V šeru viděl, jak v Pruiných očích něžně září odraz její lásky. Nerozhodně se usmála.

„Jsem v tvé posteli ráda,“ odvětila s pobavenou poslušností. „Ale to už jsi věděl dávno.“

Rozepnul jí krajkovanou podprsenku a pustil chomáček spodního prádla na zem. „Já to vím, ale rád to slyším.“

„Jsi nenasytný člověk.“

„Velmi.“ Dotkl se jejích ňader. Dlaněmi dráždil bradavky, dokud neztvrdly. Byly pevné a vztyčené. McCord se sklonil, aby rozkvetlá poupata políbil. „Nikdy se tě nenabažím. Jestli sis skutečně myslela, že bych tě tenkrát nechal odejít navždy, pak ses musela pominout. Buď to, nebo sis vůbec neuvědomovala, jak velkou moc máš nade mnou.“

Zajela mu prsty do vlasů a lehce vzdychla, když jí stahoval punčocháče. „Mám nad tebou moc, McCorde?“

„Nekonečnou.“ Napřímil se a usmál se na ni. „Pojď a já ti to ukážu.“

Pru k němu přistoupila, prsty na knoflíčcích jeho košile, ústa zformovaná k ženskému pozvání. „Ne,“ řekla. „Já ukážu tobě.“

Nadechl se v ďábelské rozkoši a očekávání, když začala rozvážně přebírat iniciativu. Teprve nedávno najisto zjistila, že její city to dokážou. Stále to však ještě nebylo pravidlem. McCordovi však dělalo nesmírné potěšení, když se role obrátily, což se stávalo jen někdy. Vzrušovalo ho, když se z Pru stal sexuální náruživec, plný vše vyžadující ženskosti.

Prsty dráždivě přejížděla po jeho nahé hrudi, kterou předtím obnažila. Cítil, jak se Pru vnitřně chvěje. Vědomí, že je stejně vzrušená jako on, téměř způsobilo, že se chtěl ujmout vedení. Včas se však zarazil a přinutil se vychutnávat jemné finesy, které s sebou daná situace přinášela.

Bylo slyšet kovové cinknutí, když mu sundavala pásek a dokonce ještě méně slyšitelnější zvuk stahovaného zipu. Pruina ruka bloudila v poklopci jeho kalhot, až nahmatala důkaz jeho vzrušení.

„No, ne, McCord,“ řekla s uspokojením, „ty jsi skutečné zvíře.“

„Chceš snad říct, že jsem v pokročilém stádiu říje.“

„Muži to berou tak doslova.“

„To je proto, že nejsme stavění na to, abychom byli subtilní.“ Když začala hýbat prsty, chytil ji za ruku. Přitiskl její dlaň k sobě a vychutnával tento intimní dotek.

„Máš pravdu, na tobě nic subtilního není, že?“

„Přirozeně.“

Něžně se usmál a prsty nahmatal kudrlinky jejího ohanbí. Když zjistil pikantní vlhkost, zajel tam palcem a potom přejel přes malé ženské poupě.

Pru zasténala a přitiskla se k němu. Tvář mu zabořila do ramene.

„Ještě mi říkej něco o ženské křehkosti. Nemůžeš přede mnou zatajit svou reakci, i kdybys jakkoli chtěla, že ne, Pru?“ Lehce ji laskal.

„Asi ne,“ připustila. „Pokud jde o mě, tvůj dotek dělá divy.“

„To jsem rád.“

Usmála se a vzala ho za zápěstí, aby ho po koberci dovedla k posteli. Pak odhrnula přikrývky, zalezla pod ně a natáhla se po něm.

McCord zasténal a vrhl se do její náruče s takovou touhou, že ho až přemáhala. Objala ho, přitiskla se k němu a přivítala ho tak bouřlivě, že myslel, že bude explodovat.

„Jsi tak horká, sladká a sexy,“ mumlal jí u ňadra, když se do ní zasunoval a Pru ho obemkla nohama kolem boků. „Pro mě je to tak nádherné. A ty jsi celičká moje. Co bych si bez tebe počal?“

Na tuto otázku neobdržel odpověď, protože oba dva uchvátila vášeň. Svět se zúžil pouze na hloubku postele. McCord se úplně ztratil v ženě, kterou si vzal za manželku.

Až po velice dlouhé chvíli, když oba leželi vyčerpaní a zpocení, přikrytí pouze prostěradlem, začala Pru opět o Lauře Reynoldsové.

„Proč jsi nebojoval tvrději, McCorde? Tví rodiče říkali, že jsi učinil jedno prohlášení v tom smyslu, že Laura lhala a že dítě nebylo tvoje. Musel jsi vědět, že jsou v šoku. Proč jsi nekřičel tak dlouho, až by to někdo zaslechl? Obvykle si nenecháš nic podobného líbit.“

Věděl, co měla na mysli. Před třemi lety mohl ztropit mnohem větší scénu, než udělal. Mohl vykřičet celou pravdu a přinutit někoho, aby ji vyslechl. „Pru, musíš to pochopit. Laura byla skutečně těhotná.“

„Jo?“ Pru se opřela o loket a dívala se na něho. „To už víme.“

Sledoval, jak se intenzivně mračí. Když se takhle na něj dívala, byla k pomilování. „Věděl jsem, že nejsem otcem dítěte.“

Pru netrpělivě kývla hlavou. „No, a?“ ptala se dále.

„To nechávalo otevřenou otázku, kdo jím tedy byl.“

Pruiny oči se rozšířily, když si uvědomila, co by to mohlo znamenat. „Pane bože. Laura ti snad řekla, s kým je v tom?“

McCord zaváhal, ale potom pokrčil rameny. „V rozhořčení mi řekla, kdo je otcem.“

„A kdo to tedy byl?“

„Můj bratr,“ řekl McCord.

Pru zatajila dech. „Kyle? Ona ti řekla, že spí s Kylem?“

McCord kývl. „Neměl jsem důvod jí nevěřit. Ona i Kyle byli hodně spolu a já jsem věděl, že Kyla přitahovala. Vždy se však mělo za to, že si Laura pravděpodobně vezme mě. Podle mě neměla o Kyla opravdový zájem, protože věděla, že to budu já, kdo převezme otěže řízení McCord Enterprises. Krátce předtím, než Laura zemřela, začal Kyle randit s Carrií. Věděl jsem, že brácha se zamiloval po uši a že se chce ženit.“

„Takže jsi vznesl jen jeden jedinký slaboučký protest a pak jsi zmlkl, je to tak? Nechtěl jsi zmařit vztah svého bratra ke Carrii.“

„Měl jsem za to, že všechno se vytříbí, až utichne rozruch kolem Lauřiny smrti.“

„Ale nevyšlo to tak. Pohádal jsi se s otcem a on tě vydědil. K čemu vede zatvrzelost obou McCordů! K úplné katastrofě.“

McCord se na ni upřeně zadíval. „Kdybych se nenechal vykopnout z lůna rodiny, nikdy bych tě nepotkal. Alespoň tedy já to nepovažuji za úplnou katastrofu.“

„Ó,“ zamrkala udiveně. Potom se usmála. „Díky, McCorde.“

„Rádo se stalo.“

Dychtivě čekal, že mu řekne, že ho miluje a byl nemile překvapen, když přikročila k dalšímu tématu rozhovoru.

„Myslíš, že Kyle byl otcem dítěte? To mi nějak nesedí. Mám Kyla ráda. Nedovedu si ho představit, jak tři roky mlčí, zatímco celá rodina se obrátila proti tobě.“

„Nevím jistě, kdo byl otcem Lauřina dítěte,“ řekl McCord trpělivě. „Laura tvrdila, že to byl Kyle. Myslela si, že se budu cítit povinován si ji vzít, abych ochránil pověst rodiny. Zároveň taky věděla, že bych pro bráchu udělal nevím co.“

„Zašla daleko, když se tě onu noc snažila vmanipulovat do dané situace, co? Není pak divu, žes na mě tak spustil, když jsem se ti snažila tlumočit své maličké ultimátum.“

„Nebylo tak maličké,“ zaskučel McCord. „Byla to velká hrozba. Měl jsem si tehdy uvědomit, že pod něžným vzhledem se skrývají nervy z ocele.“

„Vyrostla jsem v Texasu,“ vysvětlovala Pru hrdě.

„Hm, hm. Vychovávala tě teta, která nedovolovala žádnou slabost, že?“

„Teta Wilhelmina je dobrák, ale má velice výraznou osobnost a na všechno má osobitý názor.“

„To mám tedy štěstí, že proti mně nic nemá. Doufám, že tomu bude tak i poté, co se dozví, že předtím, než jsem si tě vzal, jsi už byla v tom.“ McCord se líně usmál, což způsobilo, že Pru se začervenala.

„Na tetě teď nezáleží,“ řekla Pru. „Co bude s Kylem?“

„A co s ním má být?“

„No, jestliže jsme usoudili, že nebyl otcem Lauřina dítěte, máme stále ještě problém.“

McCord si připomněl zuřivost na Devinově tváři, když se ho snažil přesvědčit, že její manžel nedostál povinnosti, kterou měl k Lauře Reynoldsové. „Ne, žádný problém nemáme.“

„Ale, McCorde–“

„Stalo se to před třemi roky a ta žena je mrtvá, Pru. Souhlasím s tebou, že Kyle není otcem toho dítěte. Řekl jsem, že jsem oné noci neměl důvod o Lauřině prohlášení pochybovat, ale to nebyla pravda. Měl jsem uvažovat v obecnějších souvislostech. Pravděpodobně se nikdy nedozvíme, kdo byl jejím milencem. Možná, že je to tak lepší.“

„McCorde, nejsem si tak docela jistá…“

Nadzvedl se na loket a povalil Pru zpět do polštářů. „Já si jsem jistý,“ řekl skoro hrubě. „Pustíme toto téma z hlavy.“

„Oba?“ zeptala se Pru se snahou o drobný odpor.

McCord se slabě usmál.

„Ano, oba,“ opakoval.

Protahovaně ji políbil na rty, čímž ji zbavil části odporu. „A teď budeme spát. Jsi těhotná panička a musíš na sebe dávat pozor.“

„Hmmm.“ Tlumený protest narušilo zívnutí.

McCord se natáhl a přitiskl ji k sobě. „Je zde ještě jedna věc, Pru.“

„A jaká?“ Její hlas teď zněl už rozhodně ospale.

„Už nechoď rozmlouvat do zahrady s Devinem Blanchardem. Alespoň, když u toho nebudu.“

Zavrtěla se u jeho boku a bosou nohou mu přejížděla po noze. „Žárlíš snad?“

„Nebuď tak sama sebou potěšená. Ano, byl jsem žárlivý.“

„Dobře.“ Předla jako kočka.

„Šla jsi snad do zahrady kvůli tomu?“

Chviličku si hrála na kajícníka, jak to ostatně předpokládal. „Samozřejmě, že ne. Hledali jsme Hala a Evelyn. Devin si myslel, že je tam viděl jít před námi. Rozhodli jsme se, že tam půjdeme a trochu si tam s nimi popovídáme a nadýcháme se všichni čerstvého vzduchu.“

„Nech toho, Pru.“ McCordův hlas byl břitký jako ocel. Zajímalo ho, zda to Pru slyší.

Opět zazívala a přitulila se ještě blíže. „Ty jsi žárlivý.“

„Jsem obezřetný člověk.“

„Haha.“

Stiskl ji pevněji. „Přestaň mě provokovat. Spi.“

„Dobrá, McCorde?“

„Hmmm?“

„Před třemi lety jsi věděl natuty, že Lauřino dítě nemůže být v žádném případě tvoje. Přemýšlel jsi někdy o dítěti, které nosím já?“

„Ani na sekundu.“ Slova zněla hrubě a bezprostředně, což nenechávalo žádný prostor pro pochybnosti. „Ty a dítě patříte mně.“

„Ano, já vím. Ale nikdy jsi nad tím neuvažoval?“ trvala na svém.

„Dneska máš nějakou provokativní náladu, že jo?“ Usmál se na ni ve tmě, matně si vědom té přemíry jistoty, kterou v Pru cítil. „Bylo by pro tebe nemožné, být mi byť na okamžik nevěrná, a to oba dobře víme. Ty to v sobě prostě nemáš.“

„Řekla jsem Annii, že ti bezvýhradně důvěřuji,“ zamumlala Pru. „Jsem ráda, že si oba tak vzájemně věříme.“

„Známe se natolik dobře, abychom si mohli být jisti jeden druhým,“ řekl McCord věcně. Hned nato, když tato slova vypustil z úst, si uvědomil důsledky tohoto svého prohlášení. Nikdy v celém svém životě tolik nedůvěřoval žádné ženě, jako teď Pru.

Za několik minut mu spala v náručí. McCord ji ochranářsky kolébal, zatímco pochybovačně hleděl do stropu. Rozhodl se, že až se vrátí z Nebrasky, dlouze si pohovoří s Devinem Blanchardem.

I po tomto rozhodnutí stále ještě civěl na strop a ptal se, zda jeho žena dobrovolně přizná, že ho miluje. Miluje ho, ujišťoval se McCord. Přece by si ho nevzala jen kvůli dítěti.

Oba to věděli. Jediné, co musí udělat, je přijít na způsob, jak ji přimět, aby to přiznala. V těchto dnech si přál stále usilovněji, aby to slyšel.

V neděli večer měla Pru dům sama pro sebe. Hale a Evelyn odjeli domů a McCord poněkud váhavě odjel na letiště, aby se dopravil do exotické Nebrasky. Bez McCorda se dům zdál prázdný, ostatně jako vždy. Pru předtím strávila dlouhé letní odpoledne v zahradě. Potom, pamětliva manželových příkazů, si šla brzy lehnout.

Následujícího dne šla do úřadu. J.P. zářil nad úspěchem prvního velkého večera nadace, který vynesl mnoho peněz od sponzorů a nepřestával o tom mluvit.

„Peníze, které se k nám přihrnuly v sobotu večer, budeme moci přidat k předcházejícím finančním prostředkům a uskutečnit zemědělskou přehlídku technologií v některých z těch afrických zemí,“ informoval každého. „Naše přítomnost se tam zdvojnásobí a budeme moci oslovit dvakrát tolik lidí. Pru, chci, abyste věděla, že mi dnes ráno zavolal váš tchán. Beru zpět všechno, co jsem o něm řekl, poněvadž jsem byl nalitej jak Dán. Vypsal šek na docela slušnou sumičku. Říkal, že všechno, co dělá jeho syn, je odsouzeno k úspěchu. Tvrdil, že jeho syn vždycky stojí oběma nohama pevně na zemi.“

„To jsem ráda,“ řekla Pru, potěšená Halovou štědrostí. Věděla, že šek od Hala McCorda představuje něco mnohem více, než jen věnovanou částku. Znamenalo to, že opět svému synovi věří.

„Bez tebe bych to nezvládl, Pru,“ prohodil J.P. „Ty jsi to všechno zpunktovala a ono to vyšlo.“ Potom významně zamrkal. „Mimochodem, McCord mě informoval, že chce, aby Bronson a Culpepper mnohem více cestovali.“

„Opravdu?“

„Jo, říkal něco v tom smyslu, že bude otcem a že chce spoustu času věnovat rodině,“ zašklebil se J.P. „Řekl jsem mu, že zpráva o otcovství je nějak příliš rychlá, když vezmeme v úvahu, že jste se brali teprve před několika týdny.“

Pru si diskrétně odkašlala. „No, ano, tyhle věci se někdy stávají, J.P.“

Cestou domů se Pru odpoledne rozhodla, že si dá pizzu. Zastavila se u krámku, který ji prodával přes ulici, a poručila, aby jí na ni dali všemožné ingredience. Jelikož vůně z této dobroty brzy zaplnila celý vůz, pospíchala rychle domů. Na okamžik může zapomenout na to, že je těhotná. Naposledy to bylo před několika lety, kdy měla strašnou chuť nacpat se pizzou.

Chuť ji však přešla v okamžiku, kdy zahlédla na cestě cizí vůz.

Když Pru uviděla, jak na předním schodišti čeká Devin Blanchard, zapomněla na své plány s večeří úplně. Matně si vzpomínala na McCordovo tiché varování ten večer, kdy se konal dobročinný ples. Skoro tehdy již usínala, když uslyšela břitkost v jeho hlase.

Drž se dál od Devina Blancharda.

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Přišel jsem se omluvit.“ Devin Blanchard seběhl se schodů, aby od ní převzal voňavou krabici s pizzou.

Pru stále ještě přemýšlela, proč se tak znenadání objevil. Jeho omluva ji ještě více znepokojila. „A za co?“

Koutky hezkých úst se mu vyčítavě sevřely. „Za to, že jsem se tehdy v noci vměšoval do záležitostí McCordovy rodiny. Neměl jsem v úmyslu se do toho zamíchat a jsem si jist, že nějaký McCord mi to připomene, až se objevím v úřadě.“

„Vy jste ještě od plesu nebyl v práci?“ Pak si však uvědomila, že je teprve pondělí. Zcela automaticky Pru zasunula klíč do zámku.

„Zavolal jsem dnes ráno sekretářce, že si beru den volna. Chtěl jsem mít nějaký čas na přemýšlení. Taky jsem chtěl mluvit s vámi.“

Když Pru vstupovala do haly, předtím na něj krátce pohlédla. Jelikož mu nechtěla vytrhnout krabici s pizzou z rukou a zabouchnout mu dveře před nosem, neměla žádný civilizovaný důvod ho nepustit do domu. „O čem jste chtěl se mnou mluvit?“

„Jak jsem již řekl, nejdříve jsem se vám chtěl omluvit.“ Dveře se za ním zavřely a zůstal s ní tak v domě sám. Blanchard se usmál. „Věřte mi, že normálně jsem mnohem diskrétnější, než jsem byl v onu noc.“

„To vám tedy věřím.“

„Kam to chcete dát?“ Ukázal na pizzu. „Do kuchyně.“ Obrátila se a kráčela před ním halou.

„Jak jsem už říkal, pokud jde o McCordovu rodinu, jsem velice opatrný. Mou jedinou omluvou je, že mi vás bylo líto.“

„Líto?“

Když pokládal krabici s pizzou na vykachlíkovanou linku, pokrčil rameny. „Mám za to, že jste jedna z těch žen, které u mužů vyvolávají k životu ochranné instinkty.“ Odmlčel se. „Laura byla také taková.“

„Děkuji vám,“ řekla Pru kousavě, „ale ujišťuji vás, že se o sebe dovedu postarat sama.“

„To si Laura myslela taky.“

„Raději už o tom nemluvme. Podívejte se, Devine, myslím, že už to zašlo moc daleko. Skutečně si nemáme moc co říct. Beru vaši omluvu, ale mám za to, že teď už byste měl jít.“

Napřáhl ruku, jako by chtěl zapudit její zlobu. „Promiňte,“ opakoval a potřásl hlavou s chlapeckým úsměvem. „Možná, že jsem se špatně vyjádřil. Je zde ještě něco, co bych vám rád řekl a potom už půjdu.“

„Já to ale nechci slyšet, Devine.“

„Přísahám, že to nemá nic společného se záležitostmi rodiny McCordů. Je to něco, co jsem vám chtěl říci v tu noc, co byl ples.“

„A co to je?“ zeptala se podezřívavě. Nechtěla s ním být uzavřená v kuchyni, uvědomovala si. Téměř nepozorovaně otevřela zadní vchod a vyšla do odpoledního horka zahrady. Devin ji následoval.

„Řekla jste mi, že když mě práce pro McCordy nebude těšit, měl bych možná odejít a začít někde jinde.“

„Pamatuji si na to.“ Když stála vedle něj, cítila se trochu klidněji. Už se necítila tak utištěná. Stále však byla nervózní. Začala se procházet kolem zeleninových záhonů. Devin s ní po boku držel krok. Ruce měl hluboko v kapsách.

„Když jsem vám to tehdy říkal, nechtěl jsem odejít z tak skvělého postu. Vydělávám tam pěkné prachy, mám vedlejší finanční příjmy a–“

„A jste blízko u centra moci,“ dokončila za něj. „Říkal jste, že se vám to tak líbí.“

„Myslel jsem si, že je to vedle řízení podniku to druhé nejlepší.“

„Není to však totéž, jako stát v čele.“

„Ne,“ souhlasil s ní. „Ne tak docela. Hodně jsem přemýšlel o tom, co jste mi řekla. Dávalo to smysl. Jenom nevím, proč jsem na to nepřišel už dřív. Opravdu bych nemusel pracovat pro McCordovy. Pro žádného McCorda. Hlavně ne po tom, co se přihodilo před třemi lety.“

„Proč vás stále tak zneklidňuje to, co se stalo před třemi roky, Devine?“ zeptala se Pru tiše. „Chci říci, byla to sice strašná tragédie, ale proč si to berete tak osobně?“

Zaváhal. „Možná proto, že jsem Case obdivoval. Možná jsem si ho cenil až moc vysoko. Nemohl jsem uvěřit, že by mohl s Laurou tak zacházet. Byla to tak krásná a milující žena.“

„Lauře nic neudělal,“ vyprskla Pru. „Podváděla ho a on neměl v úmyslu nechat sebou manipulovat. Když jí to řekl, ztratila sebevládu a vlezla do vozu. Co se stalo potom, byla výlučně její vina.“

„Vy tomu skutečně věříte?“ Lítostivě na ni pohlédl.

„Skutečně tomu věřím!“

„Dobrá, dobrá, uklidněte se. Stalo se to už tak dávno. Možná, že bychom na to už měli zapomenout. V každém případě jsem sem nepřišel se s vámi hádat. To vám slibuji. Chtěl jsem jen, abyste věděla, že jste měla pravdu. Nemůžu už pro McCord Enterprises pracovat. Zítra ráno chci dát výpověď. Myslel jsem, že budete ráda, když se dovíte, jakou nade mnou máte moc. Zdá se, že také na McCordy máte značný vliv. Nikdy jsem si nepředstavoval, že by rodina někdy mohla Case přijmout zpět do svého lůna.“

Pru něco osvítilo. „Chcete říci, že jste doufal, že ho už nikdy mezi sebe nepřijmou,“ řekla uvážlivě. „Chtěl jste, aby jeden druhého mučil do nekonečna, že?“

Chlapecký výraz z Devinových očí zmizel, jako by tam nikdy nebyl. Nahradila ho silná hořkost, která Pru přinutila, že zalapala po dechu.

„Zasloužili si být potrestáni,“ vyštěkl Devin. „Byli zodpovědní za všechno, co se stalo. Neexistovala žádná možnost, jak McCordovy zmáčknout finančně, ale byl jsem si jistý, že rodinná nesnášenlivost každého z nich zahubí. To byla alespoň nějaká útěcha.“

Pru hluboce vzdychla a zastavila se u stromu. O jeho kmen stály opřené hrabičky, které tam Steve pohodil. Kdyby to viděl McCord, byl by jako vždycky rozčilený. Dívala se na oceán a ruce se jí trochu třásly, když skládala dohromady zbývající fakta.

„To bylo vaše dítě, které Laura nosila, že, Devine?“

„Ano, bylo moje,“ procedil Blanchard skrz zaťaté zuby. „Laura se mi odevzdala, ne Caseovi McCordovi. Nikdy nedovolila Caseovi, aby se jí jakkoli dotkl. Víte, že se tomu smála? Oba jsme se smáli. McCord si myslel, že si bude brát stoprocentního anděla. Pokaždé mě velice potěšilo pomyšlení, když jsem bral Lauru do postele, že píchám snoubenku Case McCorda.“

„Zneužil jste ji. Nemiloval jste ji. Pro vás byla jen prostředkem, jak si vyřídit účty s McCordovými.“

„Neplýtvejte sympatiemi pro Lauru. Věděla dobře, co dělá. Měla povyražení z toho, že za zády svého snoubence spí se mnou. Strašně ji to vzrušovalo. Laura se nerada nudila a čekání na to, až se sňatkem dostane do McCordova klanu, ji nesmírně nudilo. A co bylo ještě horší, začínala se obávat, že po svatbě se bude nudit ještě víc. McCordovi jsou sice velice bohatí a mocní, ale vedou usedlý život. Nejsou ani příliš společenští, ani nechodí po různých návštěvách a večírcích. Koneckonců jsou jen o generaci od původních sběračů hrachu, jak vždycky říkala Laura. Rozhodla se, že si užije trochu legrace. Chcete-li vědět pravdu, myslím, že by se se mnou scházela i po svatbě.“

„Ale nikdy by si vás nevzala, že? A to je to, co jste ve skutečnosti chtěl, měla totiž zdědit značnou část majetku McCord Enterprises. Tím, že byste si Lauru vzal, byste v McCord Enterprises dosáhl postavení, po kterém jste vždy toužil.“

Devinův zrak ztěžkl. Vánek od moře mu čechral lehce vlasy. Stál a pozoroval Pruin profil. „Ano, chtěl jsem si ji vzít. Měli ji za dceru a koneckonců by zdědila podíl, který do McCord Enterprises vložil její otec. Kdybych se stal jejím manželem, získal bych pořádný podíl při kontrole McCord Enterprises. Laura však neměla zájem. Nestála o nějakou část, když mohla mít všechno, kdyby si vzala Case McCorda. Ta čubka. Využívala mě, stejně jako já jsem se snažil využívat ji. Nechtěla se však vzdát naděje, že se stane McCordovou. Věděla, co chce. A co víc, vždycky to dostala.“

„Až do okamžiku, kdy jí McCord tehdy oné noci řekl, že ruší zasnoubení.“

„Té noci se musela pomást zuřivostí,“ řekl něžně Devin. „Laura měla divokou povahu, i když to většinu času velice pečlivě maskovala. Nehodilo se to k obrazu anděla, který vždy předváděla McCordovým. Když se poprvé dozvěděla, že je těhotná, chtěla jít na potrat. Pak se však rozhodla, že by tohoto faktu mohla použít jako argumentu, aby přiměla Case se s ní oženit. Myslím, že si dobře uvědomovala, že jí začíná prokluzovat mezi jejími hrabivými prstíčky. Svědčilo o tom mnoho náznaků. Zpanikařila. Chtěla ho přimět, aby se s ní miloval, aby pak mohla tvrdit, že dítě je jeho. Myslím však, že už tehdy začínal dostávat podezření. Možná také, že už z jejích milostných hrátek začínal být unavený. Tak dlouho ho držela od těla, že zřejmě ztratil úplně zájem. Laura si myslela, že tahá za drátky u všech McCordů jako u loutek. Smávala se tomu, jak snadné je přesvědčit je, aby dělali to, co chtěla ona. Když si však začala zahrávat s Casem, šlo všechno z kopce.“

„Takže ztratila nervy a snažila se použít drsné a hloupé taktiky. Propukla v pláč a vrhla se McCordovi kolem krku a tvrdila, že ji svedl Kyle. Myslela si, že McCord udělá pro svého bratříčka všechno na světě.“ Pru potřásla hlavou, plná znechucení.

„Byl to docela rozumný předpoklad. Věděla, že Case udělá pro Kyla dost. Vždy se jí dařilo manipulovat McCordovými a tak měla za to, že může předpovídat jejich reakce.“

„Ale v onu noc, když se snažila nalákat McCorda ke sňatku kvůli dítěti cizího otce, štěstí ji opustilo. Pak už si uvědomila, že je v maléru. Spálila za sebou mosty.“

„Tu noc, co McCord opustil její byt, mi zatelefonovala. Řekla, že mě chce vidět. Tvrdila, že jí musím pomoci.“

Pru zavřela oči. „Nastoupila do auta a více než stokilometrovou rychlostí uháněla k vašemu domu. Jak smutná historka.“

Devinova tvář byla zachmuřená vzpomínkou. „Nakonec se jí však podařila alespoň částečná pomsta na McCordových. Tu noc jsem byl v nemocnici. Slyšel jsem ji a sledoval výrazy tváří Hala a Evelyn, když jim vykládala, jak ji Case McCord svedl a opustil, zanechal ji v maléru a v zoufalství.“

„Své pomsty skutečně dosáhla. Trvalo to tři roky.“ Pru náhle pocítila soucit se všemi zúčastněnými.

„To ještě není všechno, Pru. Nebo skoro všechno.“

Nebezpečná hořkost, skrytá za těmito slovy, ji zmrazila. Zaryla nehty do kůry stromu a otočila hlavu, aby na Devina lépe viděla. „O čem to mluvíte? Už je po všem. Pojďte, Devine.“

„Ještě ne. Konec bude až tehdy, až Caseovi McCordovi dokážu, že nejste o nic lepší než Laura. Myslí si, jak je zatraceně bystrý, že si konečně našel ženu, která mu naprosto věří a neklade žádné otázky. Ženu, která mu poskytuje pocit své hloupé a zaslepené loajálnosti. Myslí si, že stojíte na opačné straně spektra než byla Laura. To se však mýlí.“

„Vypadněte, Devine.“ Pru teď byla vyděšená a snažila se použít zbytků rozkazovačnosti, které jí v hlase ještě zbývaly.

„Case stojí vždycky pevně na svých nohách. Když přišel o dědictví, zdá se, že mu to nevadilo. Odešel a ani se po domově neohlédl. Nezáleželo mu na tom.“

„Tak to se mýlíte, Devine. Ztráta kontaktu s rodinou ho velice rmoutila.“

Blanchard to odmítl mávnutím ruky. „Skutečnou ztrátou byla ztráta moci a prestiže, kterou měl, když byl ještě dědicem McCord Enterprises. Když ho otec vykopl, řekla byste, že společnost pro něho neznamenala nic. McCord si vybudoval novou kariéru, našel si novou ženu a dokonce teď nechce ani kousíček z McCord Enterprises. Vždycky měl kliku. Vždy dostal to, po čem toužil. Dokonce se mu podařilo vyhnout se svatbě s Laurou, když ho za zády podváděla. Jsem si však jistý, že nebude tak šťastný, když si vzal vás. Zasloužím se o to. Case McCord se doví, že jeho štěstí není tak neotřesitelné, jak si myslí. Onehdy večer jste u fontány předvedla své parádní číslo, že? No, uvidíme, jak dlouho bude McCord věřit, že dítě je jeho, až se dozví, že vás měl také jiný muž.“

Když po ní Devin hrábl, instinktivně uskočila. Naneštěstí narazila na kmen stromu a nestačila rychle uhnout, když se na ni začal Devin sápat. Prsty jí zaťal do ramenou. Když mu pohlédla do tváře, neviděla v ní nic, než silný a zahořklý hněv, nastřádaný za celá léta.

„Pusťte mě, Devine,“ vyštěkla. „Tohle vám k odplatě nepomůže, jak si myslíte.“

„Chci to alespoň zkusit. Musíte být zatraceně dobrá v posteli, když si vás McCord vzal tři měsíce poté, co s vámi již žil. Laura by byla zuřivá, že se vám podařilo vmanévrovat ho do manželství tím, že jako páky k tomu používáte dítě. Řekla by, že jste skvělý manipulátor.“

„Mezi mnou a Lauřinou situací je jeden velký rozdíl,“ zalapala Pru po dechu ve snaze se vyprostit. „Dítě, které nosím, je McCordovo a on to dobře ví.“

„Jak si může být tak jist?“

Pru byla šokována. „Důvěřuje mi. Ví, že bych ho nikdy nepodvedla.“

„Po dnešku si tím však už tak moc jistý nebude, ne? Ujistím ho, že jsem vás měl, Pru. Popíšu mu to detail po detailu.“

„Zabije vás.“

„Ani se mě nedotkne. Kromě toho je mnohem pravděpodobnější, že se vyzuří na vás. Vy to budete, kdo ho zradil. Stejně, jako to udělala Laura. Nikdy vám neodpustí, že jste z něj udělala blbce.“

Přinutil ji lehnout si pod strom. Pru otevřela ústa, aby zakřičela, ale Devin její snahu ztlumil rukou. Zuřivě se zmítala v jeho sevření a drápala ho nehty.

„Nech toho, ty malá děvko. K ničemu ti to nebude. Jenom se zraníš.“

Roztáhl se na ní a přitlačil zápasící tělo nohama. Jednu ruku jí držel na ústech, druhou jí hmatal po přední části šatů.

Pru zpanikařila. Rychle se snažila na něco přijít. Všechno, co si však uvědomovala, bylo, že za každou cenu se musí osvobodit z jeho sevření. V podvědomí si vzpomněla na hrabičky, které stály opřené o peň stromu. Natáhla se pro ně a modlila se, aby nebyla příliš daleko.

Prsty nahmatala kovové zuby, právě v okamžiku, kdy z ní chtěl Devin strhávat šaty. Materiál však byl mnohem pevnější, než by si Pru pomyslela. Útočníkovi dala snaha rozervat je hodně zabrat.

Hmatala po hrabičkách a snažila se je nějak příhodně uchopit. Když se jí to podařilo, vzala násadou Devina po zádech. Moc mu to neublížilo, ale zaskočilo ho to.

„Co, k čertu, zatraceně!“

Pustil ruku z jejích úst, když se snažil vyrvat jí hrabičky. Pru zaječela. „Drž hubu!“

Snažil se opět zacpat jí ústa, ale jakmile uvolnil stisk na její ruce, zvedla Pru ocelovou stranu hrabiček. Tentokrát, řekla si tiše, mu ublížím trochu víc.

Devin zařval a odtrhl se od své oběti, jako by si náhle uvědomil, co chce Pru udělat. Rychle se odkutálel a zvedl se.

Také Pru se zmátořila na nohy a v ruce pevně svírala hrabičky. Držela je před sebou a rychle couvala zpátky k domu. Až se jí podaří dostat dovnitř a zabouchnout dveře, bude to v suchu. Může zavolat policii. Devin kráčel směrem k ní, oči plné zuřivé nenávisti. Čekal, až otevře. Pru to věděla. Jediný chybný krok a její náhodnou zbraň jí vyrazí z rukou.

„Nepřibližujte se,“ varovala ho.

Už byla téměř u kuchyňských dveří, když se náhle otevřely. Pru uskočila a v úlevě se otočila, aby se podívala, kdo ji svým příchodem do domu nechtěně zachránil. Myslela, že by to mohl být Steve nebo Martha. K jejímu nezměrnému úžasu to však byl McCord, který svou velikostí vyplňoval cele vchod.

„McCorde,“ vydechla v nesmírné úlevě. Odhodila hrabičky a uchýlila se do bezpečí jeho náruče.

Když se k němu vrhala, zachytil ji, ale nezadržel. „Jdi dovnitř.“ Ukázal jí za sebe do kuchyně, než stačila něco říct. Pak se obrátil k Devinu Blanchardovi.

„Ne, McCorde,“ naléhavě žádala Pru, když si uvědomila, co má v úmyslu. „Zavolám policii.“

„Jdi a zavolej ji,“ prohodil ležérně, když pokročil vpřed. „Než sem přijedou, zbude mi trochu času, abych to tady dokončil.“

Pru sevřela knoflík od dveří. Chtěla zabránit tomu, co bude teď následovat, ale věděla, že v tom nemůže zhola nic udělat. Mohla si jedině přát, aby McCord nebyl zraněn.

Měla ho znát lépe.

McCord vždycky stál pevně na svých nohách.

Trvalo to dlouho, než se Pru dostala ke své pizze. Přišla policie a zase odešla a vzala s sebou zachmuřeného Devina. Pru a McCord vypovídali do protokolu a ujistili policisty, že vznesou obvinění. Trvalo to dohromady asi dvě hodiny, než Pru vytáhla z lednice pizzu, kterou tam schovala, když McCord vypovídal policii. Jak si uvědomila, vyhládlo jí.

Zapálila troubu a strčila pizzu dovnitř, když McCord vkráčel do kuchyně. Po krátké a divoké konfrontaci s Devinem Blanchardem nevypadal nijak zle. To se už o Blanchardovi říci nedalo. Pru se však o Blanchardův stav příliš nezajímala. Ani policisté nevypadali nějak příliš mimořádně vzrušeně.

„Chceš si dát kousek pizzy?“ zeptala se Pru vesele, když se McCord za ní zastavil.

„Všechno, co chci, je vysvětlení, proč jsi pustila Blancharda do domu. Říkal jsem ti, abys od něho dala ruce pryč, Pru.“

„Bude to inkviziční výslech?“

„Ano.“

Usmála se, založila ruce v bok a naklonila se přes stůl, aby mu viděla do tváře. „Takže začneme otázkou, co tě tak brzy přivedlo do domu?“

Zamračil se na ni a ve zmatku si prohrábl prsty vlasy. „S tou misí v Nebrasce jsem si poradil dřív, než jsem očekával. Nic záhadného v tom není. Vracel jsem se spěšně k rodinnému krbu, abych zde objevil, jak moje žena zápasí s útočníkem, kterého v první řadě neměla vůbec pouštět do domu. Zatraceně, Pru, máš vůbec ponětí, co jsem cítil, když jsem otevřel dveře a viděl, co se stalo?“

„Já vím,“ řekla něžným hlasem, když v jeho očích zahlédla drsný výraz citu. „Je mi to líto.“

Nebyl v náladě, kdy by se nechal jen tak uchlácholit. „To by ti tedy mělo být líto. Jsi v pořádku?“

„Jistě, cítím se prima. Neměl šanci, aby mi ublížil, McCorde.“

Koutky úst se mu trochu stáhly. „Vypadala jsi, jako by ses zatraceně dobře bránila.“

„Díky,“ zamumlala. „Vždyť si vzpomínáš, pocházím přece z texaského Spotu. Tam jsme se naučili věcí.“

„Proč byl tady, Pru?“

Povzdechla si. „Říkal, že se mi přišel omluvit za tu scénu u fontány tehdy večer. Tvrdil, že jsem ho přesvědčila, že už nemůže pracovat pro McCord Enterprises. Řekl, že jsem mu pomohla, aby spatřil světlo.“

„A ty jsi to zbaštila i s navijákem, co?“

„No, rozhodně jsem nečekala, že mě napadne,“ zašeptala. „Myslela jsem si, že si chce jen popovídat.“

„Říkal jsem ti, aby sis ho nevšímala.“

„Ale neřekl jsi mi proč, McCorde. Neřekl jsi mi, že Blanchard byl otcem Lauřina dítěte.“

Zatajil dech. „Tak on to přiznal?“

„No, jo, přiznal to,“ zamračila se Pru. „Ty jsi to nevěděl?“

McCord ustal v přecházení sem a tam a natáhl se na židli, stojící u kuchyňského stolu. „Tehdy v noci po plese jsem se začal ptát sám sebe, zda by nemohl Lauřiným milencem být on. Tolik přece naléhavě varoval, abys mě opustila. Viděl jsem tehdy u kašny jeho tvář. Byl příliš–“ McCord nadzvedl jedno rameno, jako by hledal vhodná slova „–v celé záležitosti citově zainteresován. Myslím, že by se to tak dalo říci.“

„Bylo to tak. Nenáviděl tě, stejně jako tvou rodinu.“

McCord na ni zíral. „Chtěl jsem si to s ním vybavit, až bych se vrátil z té Nebrasky.“ Potřásl hlavou. „K čertu s tím, Pru. Pracoval přece pro nás celá léta. Naprosto jsme mu důvěřovali.“

„To nestačilo. Vždycky měl pocit, že je outsider. Nechtěl být pouhým přítelem rodiny, chtěl být jejím členem a nebyl žádný způsob, jak toho dosáhnout. Všechno, co jsi měl, mu šlo proti srsti. Zároveň se nemohl odhodlat k tomu, aby jen tak odešel z pozice, kterou zastával. Na chvíli si myslel, že odpovědí na problém bude sňatek s Laurou. McCordovi s ní zacházeli jako s dcerou a měla zdědit pěkný podíl McCord Enterprises. Laura si však nechtěla vzít outsidera. Chtěla se provdat za McCorda.“

„Nemilovala mě,“ řekla McCord pochybovačně.

„Obávám se, že láska s tím neměla nic společného.“

„Hrála ty své malé hry plné intrik pro mě i celou mou rodinu a zatím se po straně zabavovala s Blanchardem,“ zakřenil se McCord. „Hned od začátku jsem věděl, že mě tak moc nemiluje. Myslel jsem si však, že máme mnoho věcí společných. Myslel jsem, že manželství mezi náma bude klapat. Dbal jsem o ni, stejně jako ostatní členové rodiny. Teprve po zasnoubení jsem začal vážně uvažovat o tom, co by pro mě život s ní mohl znamenat a začínal jsem přicházet na to, že by asi nebylo moudré, kdybychom se vzali. Ona však neměla o celé záležitosti žádné pochybnosti. Koneckonců již tehdy se rozhodla, co chce.“

„Chtěla si zajistit místo v rodině.“

„Měla být prozíravější,“ poukázal McCord.

„Pokud jde o to těhotenství? Myslím, že to byla náhoda. Napřed si to chtěla nechat vzít, ale potom se rozhodla, že toho použije jako argumentu, aby tě dotlačila ke svatbě. Zřejmě si začínala uvědomovat, že tě ztrácí. Naneštěstí pro ni si nenecháš se sebou dělat, co kdo chce. Manipulaci nejsi příznivě nakloněn.“

McCord tiše zaklel. „Nezačínejme s tím zase.“

„Souhlasím.“ Pru se usmála, když se naklonila, aby otevřela troubu a vyndala pizzu. Obdivně nasála. „Je téměř tak dobrá, jako čerstvá.“

McCord se na pizzu pochybovačně zadíval. „Co sis na ni nechala nandat?“

„Papričky japaleňo, ančovičky, olivy, cibuli a ostrý kečup. Říkám tomu Speciál Arlingtonské nadace. Dáš si kousek?“ Přenesla ji přes stůl a položila.

„Snažíš se mě odvést od problému. Fakticky už mám pocit, že se ti to povedlo. Mám v úmyslu tě poučit, jak bláznovské je neposlouchat mé jasné příkazy.“

„Tak ty si myslíš, že tady budu sedět, jíst tuto nádhernou pizzu a poslouchat, jak řečníš a zuříš, že jsem neměla pouštět Devina Blancharda dovnitř?“ Posadila se a dala si na talíř velké plátky pizzy, které předtím odkrojila z celku. „A mimochodem, na těhotnou paničku bys neměl křičet. A když už jsem u toho křiku…“

„No, co?“

„Chci, abys mi slíbil, že nebudeš ječet na Steva, že nechává povalovat nářadí po zahradě. Alespoň tak měsíc.“

„Nikdy neječím,“ připomněl jí.

„Nechci však, abys mu v tomto směru dělal nějaké kázání. Fakticky mu chci poděkovat, že nechal ty hrabičky opřené o strom.“

McCord zasténal. „Chceš snad říct, že mu mám být vděčný, že je tak nedbalý?“

„Ano, to bys měl.“ Podala mu jeho kousek.

Když McCord bral talíř, skřípal zubama. Podíval se na pizzu a potom na manželku. Dívala se na něj. Oči jí zářily, když se zakusovala do velkého kousku pizzy a začala ho žvýkat. „Nikdy mi nedáváš ten standardní polibek na uvítanou,“ postěžoval si náhle McCord.

Pru přestala žvýkat a s plnými ústy se zeptala: „To je pravda?“ Hlas měla nezřetelný. „Jak si tak vzpomínám, před necelými dvěma hodinami jsem ti vletěla do náručí.“

„Když tě pronásleduje útočník, tak se to nepočítá.“

„Ó,“ spolkla kousek pizzy, vstala a obešla stůl, aby si mohla sednout vedle něho. „Doufám, že máš rád papričky, ančovičky, olivy a cibuli.“ Hlasitě ho políbila.

Objal ji kolem pasu. „Všechno to mám rád a tebe taky.“

Na okamžik strnula a oči jí zářily. „Opravdu, McCorde?“

„Miloval jsem tě od samého začátku,“ řekl tiše. „Nevím, proč mi to tak dlouho trvalo, než jsem tato slova řekl nahlas.“

„Byl jsi strašně traumatizován zkušeností s Laurou,“ vysvětlovala velkodušně Pru. „Nechtěl jsi, aby tebou manipulovala žena. Myslím, že v podvědomí sis lásku ztotožňoval s určitým druhem slabosti, která by tě mohla nechat zcela na pospas manipulaci.“

„Je to pravda?“ Obdivně se na ni zahleděl. „Přišla jsi na to vlastní hlavou, nebo to máš z dálkového kurzu psychologie?“

„Přišla jsem na to vlastní hlavou.“

„Musela jsi strávit spoustu času s analýzou mé osobnosti.“

„To teda jo,“ ujistila ho. „Byly to nekonečné hodiny.“

„Proč jsi to dělala?“

Usmála se a přitiskla ho k sobě. „Protože tě miluji, to je samozřejmé.“

Držel ji blízko sebe, rty v jejích vlasech. „Uvažoval jsem, jak dlouho ti to potrvá, než to dobrovolně přiznáš.“

„To jsi musel vědět už od začátku.“

„Věděl jsem to, nebo jsem si alespoň myslel, že to vím. Je však vždy hezké tato slůvka slyšet.“

Vyčítavě potřásla hlavou. „Vždycky sis byl mnou tak jistý.“

„Vždyť ty neumíš příliš skrývat své city, drahoušku. Pokaždé, když se na mě podíváš, cítím, že mě miluješ. Nikdy jsem v celém svém životě nic podobného nepocítil. Když jsem byl na nějaké služební cestě, vždy jsem už myslel na to, abych byl u tebe a mohl tě sevřít do náručí. Když jsem seděl v letadle, ať už jsem letěl odkudkoli, myslel jsem na to, jak brzy ti budu moci všechno o cestě vykládat, stejně jako o všech svých plánech, které mám v zájmu nadace pro tu kterou oblast. Potom přemýšlím o tom, jak si spolu přiťukneme, dobře se najíme, zatímco se uvolním a začnu naslouchat, co všechno se tady přihodilo, když jsem tu nebyl. Nakonec jsme vždycky šli spolu do postele, milovali se, pak ses vedle mě vrtěla a nakonec jsme usnuli. Je to velice prosté, velice pohodlné.“

„To vypadá, jako bychom už tehdy byli po svatbě.“

„Ale nebyli jsme. Ne tak docela. A tady jsem udělal chybu, Pru. Měl jsem se s tebou oženit hned ten první den, co jsem tě poznal.“

„Ano,“ souhlasila Pru. „To jsi měl udělat. Jak vždycky říkávala teta Wilhelmina: ‚Dej muži zdarma whisky a dělej to tak dlouho, až si zvykne, že za ni nemusí platit. Když je opilý, pak je těžké z něj dostat peníze.‘“

McCord zasténal. „Budeš mě říkankami své tety ubíjet do konce života?“

Pru se zasmála a zavrtěla hlavou. „Ne, protože, jak to tak vypadá, to, co jsme dělali, jsem vždy dělala ráda.“

„Ráda!“ Vrhl na ni udivený pohled.

„No, jo. Tímto způsobem jsem získala zkušenosti z nezákonného poměru. Svým vnoučatům budu moci říkat velice šťavnaté příhody.“

„Žít s mužem se dnes dá jen těžko kvalifikovat jako nezákonný poměr,“ prohlásil McCord. „Spíš je to docela normální, když se dva lidé tak navzájem přitahují, jako právě my.“

„Ty to můžeš říct, protože jsi z Karolíny. Ti, kteří pocházejí z texaského Spotu, mají na věc trochu jiný názor. Tři měsíce společného života s milencem je tou nejúžasnější událostí, která se mi kdy mohla přihodit, McCorde.“

„Doufám jen, že to teď pro tebe nebude nuda, když už to vzrůšo z nezákonného poměru vyprchalo.“ Oči mu blyštěly.

„Nádherné na tom, že jsem za tebe provdána, McCorde, je to, že je to ještě lepší, než když jsme byli milenci.“

„Jsem rád, že to takto cítíš, poněvadž staré časy se už nikdy nevrátí.“ V McCordových tmavých očích probleskovalo fascinující odhodlání. „Teď jsi moje žena. Nikdy už tě nepustím.“

Pru se usmála a v jejím pohledu se obrážela veškerá její láska. „To je právě to, co jsem chtěla slyšet.“ Vstala z jeho klína a opět obešla stůl, aby si sedla na své původní místo. „Vezmi si ještě kousek pizzy, než úplně vystydne.“

Zasmál se. „Nezaráží tě, že o své lásce mluvíme tak ležérně?“

„Podle mého názoru je to proto, že už spolu žijeme tak dlouho, že oba víme, co říkáme,“ prohlásila uspokojeně.

„Žádné vzrůšo?“

Potřásla hlavou. „Žádné obavy a žádná nejistota,“ odpověděla něžně.

„Máš pravdu,“ usmál se McCord. „Je krásné být si vzájemně jistí. Mimoto, ta nejzajímavější část přijde později. V posteli.“

Když mnohem později večer Pru vyšla z koupelny v noční košili, viděla, jak McCord leží nahý, hlavu podepřenou složenýma rukama o polštář.

Pozoroval ji, jak vychází ze dveří a na tváři má ten známý, zářivý a mírně vlastnický výraz. Pru se usmála při pomyšlení, že některé věci se prostě nikdy nemění. Vždycky se na ni takto díval od té doby, co se poprvé milovali. Měla pocit, že v jeho očích bude stejný pohled i v noci, kdy budou slavit padesáté výročí své svatby. Bylo to nádherné pomyšlení.

Pru si stoupla k čelu postele a shlížela na něj. Přikrývku měl přetaženou přes horní polovinu těla. Mohutný hrudník měl odhalený, což naznačovalo i pevnost dolní části těla.

„Na co myslíš, Pru?“

„Uvažuji nad tím, že jsem si vzala muže, který je tak sexy.“

Zašklebil se, i když byl potěšen. Očima sklouzl k místům, která prozrazovala jeho vzrušení. „Vždycky jsi na mě takhle působila.“

„To jsem ráda,“ vydechla šťastně. Přistoupila ke své části postele a vklouzla vedle něho. „Je to jen spravedlivé, když vezmeme v úvahu, co se mnou dělá jen tvůj pouhý pohled či dotek. Tolik tě miluji, McCorde.“

Obvyklý smích v jeho očích vystřídal hladový pohled. Hrábl po ní, sevřel do náručí a laskal její nohy svými, až se spolu spojili v hlubokém smyslném objetí.

„Má sladká, krásná, Pru.“ Políbil ji na hrdlo a rukou sklouzl z jejích ňader na boky.

„Cítím se s tebou tak skvěle, McCorde,“ zašeptala, když se rty dotkla jeho hrudi. „Když mě takhle tiskneš, cítím se tak nádherně a sexy.“

Chraplavě se zasmál. „To je proto, že jsi taková. V mém náručí roztáváš žárem. To však není nic ve srovnání s tím, jak skvělé pocity ve mně vyvoláváš.“

„Jak to?“

„Cítím se, jako bych měl explodovat.“

„To jsem ráda.“ Odvážně mu zajela prsty na stehno a intimně ho stiskla. V dlani byl jeho úd těžký a tvrdý jako ocel. Ocel však byla skrytá v sametu a už si rozdychtěně představovala, jak je v ní. Cítila, jak jeho prsty jemně rozevírají úžlabinku mezi jejími stehny a zachvěla se.

McCord zamumal něco horce dychtivého a smyslného u jejího prsu a zkoumal její prohlubeň pomalými a dráždivými pohyby ruky. Když vykřikla a přimkla se k němu, zalapal po dechu a převalil se na ni. Jeho tíha byla rozkošně vzrušující. Pruiny smysly byly plné pocitů rozkoše, která z ní vycházela.

„Jak sis mohla, byť na jediný okamžik myslet, že bych tě nevyhledal poté, cos mě opustila?“ McCordův hlas byl drsný vzrušením. Zvedl hlavu a zahleděl se jí do očí. „Šel bych za tebou na konec světa, Pru. Ty patříš mně, Pru. Přísahej, že mě už nikdy neopustíš.“

„Nikdy,“ zaječela. Rukama ho držela kolem krku a silně ho k sobě tiskla. „Z hloubi srdce říkám, že tě nikdy neopustím!“

Úsměv měl prošpikován trvalou mužskou ješitností. „To jsem ti říkal toho dne, když jsem tě našel u bazénu tvé sestry. Stačil mi jeden pohled na výraz naděje a úlevy ve tvých očích a věděl jsem, že jsi stále moje a že jí vždycky budeš. Všechno, co jsem musel udělat, bylo ujistit se, že to víš. Vydedukoval jsem si, že dát ti kroužek na prst je stejně dobrá cesta, jako kterákoli jiná.“

„Snad tím nechceš naznačit, že máš hlavní zásluhu na tom, že jsi mě vmanipuloval do manželství, nebo něco v tom smyslu?“

„Jak říká J.P., jakmile jsi jednou přitáhla mou pozornost, nic mně nemohlo zabránit, abych viděl světlo logiky a rozumu,“ řekl McCord.

Za několik měsíců nato se Pru opírala hlavou o polštáře nemocničního pokoje a podala právě narozeného Jamese Hala McCorda jeho otci. McCord převzal spícího syna od manželky a velice pečlivě ho položil do kolébky, která stála vedle postele. Dlouhý okamžik shlížel na batole a znovu zkoumal jeho perfektní prstíčky na ručičkách a nožičkách.

„To je něco, že?“ řekl McCord již po několikáté. Podobně se vyslovoval již od té doby, co držel ruku své ženy na porodnickém sále a užasle zíral, jak se na světě objevil James Hale McCord.

„Vypadá stejně jako ty.“

„Jo.“ McCord byl touto myšlenkou zcela zjevně potěšený. Ještě chvíli postál a prohlížel si synka a potom přistoupil k posteli. „Miluji tě, paní McCordová.“

Pru se usmála a dotkla se jeho tváře. „Já tě také miluji.“

„Budu o tebe a syna velice pečovat.“

„O tom jsem ani na okamžik nepochybovala,“ ujistila ho něžně.

McCord propletl prsty s jejími a políbil ji na dlaň. V tom okamžiku se tak prudce rozlétly dveře, že Pru nadskočila. McCord, mírně znechucený, vzhlédl, kdo to přišel.

„Musíte ze všeho dělat takový tyjátr, J.P.?“ J.P. oblečený celý v citronově žlutém, se široce zasmál. „Jenom tehdy, když mám překvapení. Podívejte, Pru, koho jsem přivedl.“ Poodstoupil a graciézně se sklonil skvěle stavěné ženě ve věku přes padesát let, která vstoupila do pokoje. Vysoká, hezká dáma se zářivě modrýma očima a s ohůnkem šedivějících světlehnědých vlasů byla stejně majestátní jako J.P.

Pru se na ženu udiveně podívala a pak propukla v smích. „Teto Wilhelmino, co tady děláš?“

„No co, přišla jsem se podívat na dítě. Tento okouzlující gentleman z Texasu byl tak laskavý a pozval mě. Díky bohu, že to udělal. Od tebe bych se ničeho nedočkala.“

„Tak to tedy není fér, teto Wilhelmino. Když jsem ti naposledy volala, řekla jsem ti, že chci, abys viděla dítě co nejdříve.“

J.P. si odkašlal. „Jak se vám líbí moje malé překvapení?“

„To tedy skutečně žasnu,“ souhlasila Pru s úsměvem. „Tetičko Willy, tohle je McCord.“

„Nazdar, teto Willy,“ prohodil nedbale McCord. V očích mu blýskaly humorné ohníčky.

Wilhelmina si prohlížela McCorda úmyslně pomalu. „Věděla jsem to, je kluzký jako úhoř. Gratuluji, Pru. Jsi šťastná holka a doufám, že si to uvědomuješ.“

„Jistě, teto Wilhelmino, uvědomuji si to.“

„Dobrá a teď se podíváme na dítě.“

„A jaké máš další plány, teto Wilhelmino?“ zeptala se Pru.

„Pojedeš jako vždy navštívit Annii a Tonyho v Pasadeně, když už jsi tady na pobřeží?“

„Samozřejmě, ale to nespěchá.“

Pru se trochu zakuckala a ráda by věděla, zda McCord snese tetu Wilhelminu ve svém domě. „No, my teď budeme mít hodně práce, teto Willy. Obávám se, že tě nebudeme moci provázet po La Jolle a San Diegu.“

„S tím si nemusíte dělat starosti,“ oznámil J.P. „Tetě Wilhelmině ukážu všechno sám.“

„Už máme rezervovaný stůl na večeři,“ prohlásil J.P. šťastně. „Bude to asi za hodinku, takže bychom měli asi už jít. Nesmíme maminku unavovat.“

„To je tedy pravda.“ Teta Wilhelmina přistoupila k posteli a afektovaným způsobem políbila Pru na čelo. „Máš hezkého syna, Pru. A hezkého manžela. Dávejte na sebe pozor, jo?“

„Jasně.“

„Tak dobrá. Uvidíme se ráno, drahoušku. Hodně odpočívej.“ Wilhelmina pohladila Pru po ruce a kráčela ke dveřím.

„Teto Willy…“ Pru si nebyla jistá, co vlastně chtěla říci.

„Nedělejte si starost, miláčkové,“ řekla teta vzletně ve dveřích. „V mém věku už moc výhod neexistuje, ale jedna nebo dvě ještě zbývají. Hlavní mezi nimi je, že člověk se velice nepravděpodobně dostane náhodně do jiného stavu.“

Prošla dveřmi a zmizela na chodbě, kde ji J.P. vzal pod paží. Když se za tetou zavřely dveře, Pru, která již tetě nestačila odpovědět, zavřela ústa a střetla se s rozesmátýma očima svého manžela.

„Myslím, že J.P. si našel někoho, kdo se k němu hodí,“ řekl McCord. „To je jen spravedlivé. Koneckonců, já jsem skončil stejně.“

Sklonil se nad postel a políbil svou ženu s takovou láskyplností a něhou, což dalo jeho slovům plně za pravdu.