Jamie McGuire

Beautiful 03. Nádherná svatba

1. kapitola

Alibi

ABBY

Mohla jsem cítit, že se to blíží; rostoucí, přetrvávající neklid, který se plazil těsně pod mou kůží. Čím více jsem se to snažila ignorovat, tím více nesnesitelné to bylo: svrbění, které se musí poškrábat, řev bublající na povrch. Můj otec říkal, že tu naléhavou potřebu je třeba pustit, a když věci zkazí, je to jako tik, obranný mechanismus, který mají Abernathyové. Měla jsem ten pocit před požárem a cítila jsem to i teď.

Sedím v Travisově ložnici, jen hodinu po požáru a moje srdce závodí a svaly mi cukají. Moje vnitřnosti mě táhnou ke dveřím. Říkají mi, abych odešla; odešla kamkoli, ale nebyla tady. Ale poprvé v mém životě nechci odejít sama. Sotva bych se mohla zaměřit na ten hlas, který jsem tak moc milovala, jak říká, jak se bál, že mě ztratí a jak byl blízko východu, když pak běžel na druhou stranu ke mně. Hodně lidí umřelo, někteří byli cizí, ale některé jsem viděla v jídelně, ve třídě, nebo na zápasech.

My jsme nějak přežili a sedíme sami v bytě a snažíme se to zpracovat. Bojím se, cítím vinu… za ty, kteří zemřeli, a že my žijeme. Mám pocit, jako by moje plíce byly plné pavučin a plamenů a nemůžu dostat žluklý zápach ze spálené pokožky, který pořád cítím. Bylo to zdrcující a při pomyšlení, že bych si dala sprchu, je to pořád tam, smíchané s vůní máty a levandulového mýdla, kterým jsem se umyla. Stejně nezapomenutelné byly zvuky. Sirény, kvílení, strach a panické tlachání a výkřiky lidí, kteří přijeli na místo, aby zjistili, že jsou jejich kamarádi pořád uvnitř. Všichni vypadali stejně, byli pokrytí sazemi a vypadali stejně zmateně a zoufale. Byla to noční můra.

I přes mé snažení jsem ho slyšela říct toto: „Jediná věc, čeho se bojím, je život bez tebe, Holubičko.”

Měli jsme takové štěstí. I v temném rohu ve Vegas, kdy na nás zaútočili Bennyho gorily, jsme měli výhodu. Travis byl nezdolný. Ale být součástí Kruhu a pomáhat organizovat boje v nebezpečných podmínkách, jejichž výsledkem je smrt nespočtu dětí z vysoké… to byl souboj, který ani Travis Maddox nemohl vyhrát. Náš vztah přestál tolik věcí, ale Travis byl v opravdovém nebezpečí, že půjde do vězení. I když to teď nevěděl, byla to jedna překážka, která by nás mohla rozdělit. Jedna překážka, kterou nemůžeme mít pod kontrolou.

„Pak se nemáš čeho bát,” řekla jsem. „Jsme spolu na věčnost.”

Povzdychl si a pak mě políbil do vlasů. Nemyslela jsem si, že je někdy možné k jedné osobě toho tolik cítit. Chránil mě. Teď jsem byla na řadě já, abych ho ochránila.

„To je ono,” řekl.

„Co?”

„Ve chvíli, kdy jsem tě potkal, na tobě bylo něco, co jsem potřeboval. Ale nebylo to něco na tobě. Byla jsi to ty.”

Moje vnitřnosti se rozpustily. Milovala jsem ho a udělala bych cokoli, abych ho udržela v bezpečí. Cokoli by to bylo - nezáleží na tom, jak šíleného. Vše, co jsem musela udělat, bylo ho do toho přemluvit.

Opřela jsem se o něho a přitiskla tvář na hrudník. „Jsme to my, Trave. Nic nedává smysl, když nejsme spolu. Všiml sis toho?”

„Všiml? Říkal jsem ti to celý rok! Je to oficiální. Tupci, souboje, opuštění, Parker, Vegas… i oheň. Náš vztah přestojí cokoli.”

„Vegas?” zeptala jsem se.

V té chvíli se mi v hlavě vytvořil ten šílený plán, ale ten nápad dával smysl, když jsem se dívala do jeho teplých hnědých očí. Ty oči mě přiměly myslet si, že vše dává smysl. Na tváři a krku měl pořád saze a pot a připomínalo mi to, jak blízko jsme byli k tomu, abychom ztratili všechno.

Myšlenky mi běžely hlavou. Potřebujeme jen to nejnutnější a můžeme být venku ze dveří za pět minut. Můžeme si koupit oblečení tam. Čím dříve odejdeme, tím lépe. Nikdo by nevěřil, že by dva lidé nastoupili do letadla po takové tragédii. Nedávalo to smysl, což bylo přesně to, proč jsme to museli udělat.

Musím vzít Travise dost daleko z určitého důvodu. Něčeho uvěřitelného, i když je to šílené. Naštěstí šílenost není pro mě a Travise tak moc vzdálené a je možné, že vyšetřovatelé uslyší od hodně svědků, že tam Travis bojoval ve sklepě Keaton Hall tu noc - kdyby měli důkazy, že jsme byli ve Vegas o hodiny později a vzali jsme se. Bylo to úplně šílené, ale nevěděla jsem, co dalšího dělat. Neměla jsem dost času, abych vymyslela lepší plán. Už bychom měli být pryč.

Travis se na mě díval s očekáváním a bezpodmínečně by akceptoval, co vyjde z mé šílené pusy. Sakra, nemůžu ho teď ztratit, ne po tom všem, s čím jsme bojovali, abychom se dostali sem. Podle ostatních jsme příliš mladí na to, abychom se vzali, je to příliš neočekávané. Kolikrát jsme si ublížili, křičeli na sebe jednu chvíli a v tu druhou byli spolu v posteli? A právě jsme viděli, jak je život křehký. Kdo ví, kdy přijde konec a odvede jednoho z nás pryč? Podívala jsem se na něj rozhodně. Byl můj a já byla jeho. Záleželo jen na těchto dvou věcech.

Svraštil obočí. „Jo?”

„Přemýšlel jsi nad návratem zpátky?”

Jeho obočí vystřelilo. „Nemyslím si, že je to pro mě dobrý nápad.”

Před týdny jsem zlomila jeho srdce. Travis pronásledoval Američino auto, když si uvědomil, že je konec a stále cítím v hlavě, jak je to čerstvé. Chystal se bojovat pro Bennyho ve Vegas a já jsem se tam nechtěla vrátit. Ani pro něj. Když jsme nebyli spolu, prošel si peklem. Žádal mě na kolenou, abych se vrátila, a já jsem byla tak moc odhodlaná, abych se nevrátila do Nevady, že jsem odešla pryč. Byla jsem úplně hloupá, když jsem se ho zeptala, jestli by se vrátil zpátky. Napůl jsem očekávala, že mi řekne, abych na to zapomněla, ale byl to jediný plán, který jsem měla, a byla jsem zoufalá.

„Co kdyby to bylo na noc?” noc, kterou jsem potřebovala. Jen potřebujeme být někde jinde. Rozhlédl se po ložnici a díval se do temnoty a přemýšlel nad tím, co jsem chtěla slyšet. Nechci být ta holka, která způsobí obrovské a hloupé nedorozumění. Ale nemohla jsem říct Travisovi pravdu o tom, co jsem mu právě navrhla. On by nikdy nesouhlasil, abychom jeli.

„Noc?” opravdu neměl ponětí, jak odpovědět. Asi si myslel, že ho zkouším, ale já jsem chtěla jen jedinou věc a to bylo, aby řekl ano.

„Vezmi si mě,” vyhrkla jsem.

Otevřel pusu a tiše zalapal po dechu. Čekala jsem věčnost, než se jeho koutky úst zvedly nahoru a přitiskl rty na moje. Jeho polibek křičel tisícem emocí. Můj mozek mě varoval při pomyšlení na úlevu a zděšení. Bude to fungovat. Vzali bychom se, Travis by měl alibi a vše by bylo v pořádku.

Ach, sakra.

Zatraceně. Sakra. Do prdele.

Budu se vdávat.

TRAVIS

Abby Abernathy byla známá jednou věcí: nezeptala by se. Spáchala by zločin a usmála by se, jako by to byl jiný den a lhala bez mrknutí oka. Jedna osoba na světě měla šanci ji naučit Říct a ta jedna osoba to zjistila, kdyby měla jakoukoli šanci být s ní.

Já.

Abby neměla dětství a já jsem ztratil mámu, tak pro dva lidi, kteří se snažili dostat na tu samou stranu, jsme měli stejný příběh. To mi dávalo náskok a poté, co dosáhnutí svého cíle během posledních měsíců jsem dostal odpověď:

Abbyina otázka nebyla úplně jistá. Možná by to hodně lidem nedávalo smysl, ale mně ano. V té žádosti bylo něco v nepořádku. Ten klid v jejích očích, měkkost jejího úsměvu a uvolnění jejích ramen mi naznačilo, že něco není v pořádku.

Kdybych ji neznal lépe, myslel bych si, že je to náš šťastný konec, ale ona něco plánovala. Sedíme na letišti, čekáme na letadlo do Vegas a Abby se ke mně tulí a věděl jsem, že bylo snadné to ignorovat. Zvedla ruku a dívala se na prsten, který jsem jí koupil, a povzdychla si. Žena ve středním věku naproti nám sledovala mou novou snoubenku a usmívala se, asi vzpomínala na chvíle, kdy měla celý život před sebou. Nevěděla, co tyto povzdechy opravdu znamenají, ale já ano.

Bylo těžké být šťastný při pomyšlení na ten mrak, který se nám vznášel nad hlavami při pomyšlení na všechna ta úmrtí. Ne, opravdu byl nad našimi hlavami.

Televize zobrazovala místní zprávy. Byly to záběry požáru a novinky. Hovořili s Joshem Farneyem. Byl špinavý od sazí a vypadal hrozně, ale byl jsem rád, když jsem viděl, že to zvládl. Byl docela potlučený, když jsem ho viděl. Většina lidí, která přišla do Kruhu, byla opilá, nebo poletovali okolo, když čekali na mě a mého soupeře, až se objevíme. Když se po místnosti začaly plazit plameny, všichni jsme pociťovali v žilách adrenalin - všichni dostatečně vystřízlivěli z alkoholu.

Přál jsem si, aby se to nestalo. Ztratili jsme toho tak mnoho a toto nebylo přesně to, co byste chtěli, aby následovalo po vaší svatbě. Ze zkušenosti jsem věděl, že vzpomínka na tragédii je ztracená. Připojení tohoto data k něčemu, co bychom mohli slavit každý rok a myslet na to. Sakra, ještě vynášeli těla a já jsem se choval, jako by mě to otravovalo. Byli tam rodiče, kteří neměli ponětí, že nikdy neuvidí své děti znova.

Z té sobecké myšlenky jsem se cítil vinen a ta vina mě vedla ke lži. Byl naprostý zázrak, že se budeme brát, tak jako tak. Ale nechtěl jsem, aby si Abby myslela, že je to cokoli, ale kurva super, že se bereme. Znal jsem ji, nesprávně by to pochopila a změnila by názor. Tak jsem se zaměřil na ni, a co budeme dělat. Chtěl jsem být normální, tak nadšený, že bych mohl pozvracet ženicha a ona si nezaslouží nic menšího. Nebylo by to poprvé, co jsem předstíral, že se nestarám o něco, co nemůžu dostat z hlavy. Živoucí důkaz se ke mně tulil.

Na televizní obrazovce stála moderátorka před Keaton Hall, držela mikrofon v obou rukách a svraštila obočí: „…co se budou ptát rodiny obětí: kdo je vinen? Vracíme slovo do studia, Kente.”

Najednou mi bylo opravdu špatně. Umřelo tolik lidí a samozřejmě budou hledat někoho odpovědného. Byla to Adamova chyba? Půjde do vězení? Nebo půjdu i já? Objal jsem Abby a políbil jsem ji do vlasů. Žena za námi zvedla mikrofon a začala se ptát a moje kolena se začala nekontrolovatelně třást. Když se brzy nedostaneme na palubu, vezmu Abby a utečeme do Vegas. Cítil jsem se, jako bych to udělal před letadlem. Letecká společnost Agent nás poučila o stravování během letu a hlas stoupal a klesal s oznámením, které četla asi milionkrát. Zněla jako učitelka těch arašídových karikatur: znuděně, monotónně a je nemožné to pochopit.

Jedinou věc, která dávala smysl, jsem si neustále opakoval v hlavě: stanu se manželem druhé ženy, kterou miluju.

Byl téměř čas. Zatraceně. Sakra, jo! Kurva, jo!

Budu se ženit!

2. kapitola

Cesta zpátky

ABBY

Dívala jsem se na zářící kámen na mém prstu a znova jsem si povzdychla. Nebylo to bezstarostné povzdychnutí nově zasnoubené holky, když se dívá na svůj nový velký diamant. Bylo to zamyšlení se. Hluboké zamyšlení, kdy jsem měla hloubavé myšlenky. Ale ne druhý plán. Nemůžeme být rozděleni. To, co se chystáme udělat, je nevyhnutelné a Travis Maddox mě miluje tak, jak o tom většina lidí jen sní. Povzdychnutí je plné obav a naděje pro můj hloupý plán. Chci, aby byl Travis v pořádku tak moc, až je to skoro hmatatelné.

„Přestaň s tím, Holoubku,” řekl Travis. „Jsem z tebe nervózní.”

„Je jen… tak velký.”

„Pasuje perfektně,” řekl a opřel se dozadu. Seděli jsme mezi podnikatelem, který mluvil tiše do svého telefonu a starším párem. Zaměstnankyně letiště stojící za přepážkou u brány a mluvila do něčeho, co vypadalo jako CB rádio (CB = rádiové pásmo pro veřejnost). Zajímalo by mě, proč prostě nepoužijí mikrofon. Oznámí několik jmen a pak pověsí zařízení na konci stolu.

„Musí to být plný let,” řekl Travis. Svou levou ruku měl opřenou o mou židli a palcem mě lehce hladil na rameni. Snažil se předstírat, že je uvolněný, ale jeho poskakující koleno ho prozrazovalo.

„Ten diamant je příliš. Mám pocit, jako bych měla být za chvíli přepadená,” řekla jsem.

Travis se zasmál. „Za prvé, nikdo se tě, kurva, nedotkne. Zadruhé, ten prsten byl stvořený pro tvůj prst. Věděl jsem to hned, když jsem ho uviděl -”

„Pasažéři letu 2477 do Las Vegas, hledáme dobrovolníky, kteří poletí pozdějším letem. Nabízíme kupony platné na jeden rok od vašeho odjezdu.”

Travis se na mě podíval.

„Ne.”

„Spěcháš?” zeptal se se samolibým úsměvem.

Naklonila jsem se a políbila ho. „Vlastně ano.” Natáhla jsem prst a utřela mu šmouhu pod nosem, kterou ve sprše opomněl.

„Díky, zlato,” řekl a přitiskl mi ruku k boku. Rozhlédl se, zvedl bradu a oči mu zářily. Byl ve skvělé náladě, kterou jsem na něm viděla v tu noc, kdy vyhrál naši sázku. Přinutilo mě to se usmát. Rozumné, nebo ne, je dobré být tak moc zamilovaná a rozhodla jsem se správně a přestanu se za to omlouvat. Byly tady horší věci, než nalezení vaší spřízněné duše tak brzy a ono to bylo příliš brzy, tak jako tak.

„Jednou jsem s mámou mluvil o tobě,” řekl Travis a díval se na prosklenou stěnu nalevo. Byla pořád tma. Cokoli viděl, nebylo to na druhé straně.

„O mně? Není to… nemožné?”

„Ne tak docela. Bylo to v den, kdy zemřela.”

Adrenalin mi proudil tělem až do prstů a špiček. Travis se mnou nikdy nemluvil o své mámě. Často jsem se ho na ni chtěla zeptat, ale pak jsem měla nepříjemný pocit, když jsem si představila, že by se mě někdo ptal na mou mámu, tak jsem to nikdy neudělala.

Pokračoval: „Řekla mi, abych si našel dívku, za kterou stojí bojovat. Jednu, kterou nezískám snadno.”

Byla jsem trochu v rozpacích a zajímalo mě, jestli to znamenalo, že jsem byla velká osina v zadku. Popravdě, byla jsem, ale to nebyla pointa.

„Řekla, abych nikdy nepřestal bojovat a nepřestal jsem. Měla pravdu.” Zhluboka se nadechl a vypadalo to, že se ta myšlenka usadila v jeho kostech.

Pomyšlení, že Travis věřil, že já jsem byla ta žena, o které jeho matka mluvila, že by mě schvalovala, jsem měla pocit přijetí, který jsem nikdy dříve necítila. Diane, která odešla skoro před 17 lety, mě přiměla ji více milovat, než vlastní matku.

„Miluju tvou, mámu,” řekla jsem a opřela se o Travisovu hruď.

Podíval se dolů na mě a po krátké chvíli mě políbil do vlasů. Neviděla jsem mu do tváře, ale slyšela jsem v jeho hlasu, jak moc je tím zasažený. „Taky by tě milovala. Není o tom pochyb.”

Žena znova promluvila do CB. „Pasažéři letu 2477 do Las Vegas: Brzy budeme nastupovat. Začneme těmi, kteří potřebují pomoci při nastupování, pak těmi s malými dětmi, začneme první třídou a pak bude následovat business třída.”

„Co mimořádně unavení?” řekl Travis a postavil se. „Potřebuju zasraný Red Bull. Možná bychom si mohli nechat lístky na zítra, jak jsme plánovali?”

Zvedla jsem obočí. „Máš problém s tím, abych byla brzy paní Travis Maddoxová?”

Zavrtěl hlavou a pomohl mi na nohy. „Sakra ne. Jsem stále v šoku, jestli chceš vědět pravdu. Nechci, abys spěchala, protože se bojíš, že změníš názor.”

„Možná se bojím, že ty změníš názor.”

Travis se zamračil a objal mě. „To si nemůžeš opravdu myslet. Víš, že není nic, co bych chtěl víc.”

Zvedla jsem se na špičky a letmo ho políbila. „Myslím, že jsme připraveni nastoupit na let do Las Vegas, abychom se vzali, to jsem myslela.”

Travis mě k sobě přitiskl a pak mě nadšeně líbal z tváře ke klíční kosti. Zachichotala jsem se, když mě lechtal na krku a hlasitěji, když mě zvedl ze země. Políbil mě naposledy, než vzal mou tašku z podlahy, položil mě na zem a pak mě vedl za ruku k řadě.

Ukázali jsme naše letenky a pokračovali jsme dál ruku v ruce. Letušky se na nás podívaly a vědoucně se usmívaly. Travis ustoupil, aby mě pustil na naše místa a dal naše tašky do přihrádek nad našimi hlavami a zhroutil se vedle mě. „Asi bychom se cestou mohli pokusit usnout, ale nejsem si jistý, jestli můžu. Jsem sakra plný sil.”

„Řekl jsi, že potřebuješ Red Bull.”

Jeho ďolíček se prohloubil, když se usmál. „Přestaň poslouchat všechno, co řeknu. Asi nebudou dávat smysl dalších 6 měsíců, když se budu snažit zpracovat fakt, že jsem dostal vše, co jsem kdy chtěl.”

Opřela jsem se dozadu, abych se mu podívala do očí. „Trave, jestli tě zajímá, proč jsem tak spěchala, abych si tě vzala… to, co jsi právě řekl, je jeden z mnoha důvodů.”

„Jo?”

„Jo.”

Sklopil si sedadlo níž, položil si hlavu na moje rameno a tulil se mi ke krku, než se uvolnil. Políbila jsem ho na čelo a pak jsem se dívala z okna a čekala, než se usadí ostatní pasažéři a tiše se modlila, ať odtud pilot sakra rychle odletí. Nikdy jsem nebyla tak vděčná za můj nečitelný výraz. Chtěla jsem vstát a křičet na každého, ať se posadí a na pilota, ať už letí, ale zakázala jsem si i vrtět se a přinutila se uvolnit svaly.

Travisovy prsty našly moje a propletl je. Jeho dech mě hřál na rameni a to teplo mi zahřívalo celé tělo. Někdy jsem se do něj chtěla prostě vsáknout. Myslela jsem na to, co by se mohlo stát, kdyby můj plán nefungoval. Travis by byl zatčený, souzený a při nejhorším scénáři: poslaný do vězení. Měla jsem pocit, že slib, že s ním budu navždy, se nezdál dost, když vím, že je možné, abychom byli rozdělení tak dlouho. Oči se mi zaplnily slzami a jedna mi unikla a stékala dolů po tváři. Rychle jsem si ji utřela. Zatracená únava mě udělá více citlivou.

Další pasažéři si pomalu ukládali zavazadla a usazovali se na místa, zapínali pásy a neměli ponětí, že se naše životy navždy změní.

Otočila jsem se, abych se podívala z okna. Cokoli, na co jsem myslela, zmizelo, až na naléhavost dostat se ze země. „Pospěšte si,” zašeptala jsem.

TRAVIS

Bylo snadné se uvolnit, když jsem se přitulil k Abbyinu krku. Z jejích vlasů jsem stále cítil kouř a ruce měla stále růžové a opuchlé, jak se snažila otevřít okno v suterénu. Snažil jsem se tu představu vypudit z mysli: saze rozmazané na obličeji, vyděšené rudé oči zdůrazněné rozmazanou řasenkou okolo očí. Kdybych tam nezůstal, možná by to nezvládla. Život bez Abby nezněl vůbec jako život. Ani si nechci představovat, jaká by její ztráta byla. Procházel jsem jednou děsivou noční můrou za druhou a snil jsem o nepříjemném zážitku, ale opřený o Abby a s hučícím letadlem a letuškou s kamennou tváří, která nás provázela pravidly, to byl jednodušší přechod.

Natáhl jsem se pro Abbyiny prsty a propletl je s jejími. Opřela mi tvář o čelo tak nepatrně, že kdybych věnoval pozornost tomu, jak zatáhnout za šňůrku, abych ji automaticky nafoukl, možná bych zmeškal její malý projev citu.

Za několik měsíců se ta drobná žena vedle mě stala mým celým světem. Snil jsem o tom, jak krásná bude ve svých svatebních šatech, jak se vracíme domů, a budu sledovat, jak přetváří byt podle sebe, kupujeme naše první auto a děláme to každý den, nudné věci, které manželské páry dělají, jako nádobí a nakupování v obchodě s potravinami - společně. Představoval jsem si, jak jde přes pódium při absolvování. Poté, co si oba najdeme práci, pravděpodobně založíme rodinu. To jsou asi tři nebo čtyři roky. Oba jsme měli neúplné domovy, ale věděl jsem, že Abby bude zatraceně dobrá máma. Myslel jsem na to, jak bych reagoval, když by mi řekla, že je těhotná a já bych se cítil dojemně.

Nebylo by to jen slunečno a duha, ale utkáme se s obtížemi, jak nejlépe umíme a oba jsme si prošli drsnými situacemi, abychom se přes ně dostali.

S myšlenkami na budoucnost, ve kterých byla Abby těhotná s naším prvním dítětem, se moje tělo uvolnilo ve svědivém letadlovém sedadle a usnul jsem.

Co tady dělám? Zápach kouře mě pálí v nose a vzdálený pláč a křik mění mou krev v led a pot mi stéká po tváři. Jsme zpátky v Keaton Hall.

„Holubičko!” řvu. Zakašlu a protřu si oči, jako kdyby to pomohlo a mohl bych lépe vidět přes temnotu. „Holubičko!”

Už jsem se takto cítil dříve. Panika; proudící adrenalin ze strachu ze smrti. Smrt byla jen okamžik vzdálená, ale nemyslel jsem na to, jaké by to bylo uhořet zaživa. Jen jsem myslel na Abby. Kde byla? Byla v pořádku? Jak bych ji mohl zachránit?

Uviděl jsem jediné dveře ozařované obrovskými plameny. Otočil jsem kliku a zatlačil. Byly to 4 betonové zdi. Jedno okno. Malá skupina holek a několik kluků u zdi a snažící se uniknout jediným východem.

Derek, jeden z mých bratrů z bratrstva, držel jednu holku a ona se zoufale natahovala po oknu. „Dostaneš se tam, Lindsey?” zabručel bez dechu.

„Ne! Nemůžu tam dosáhnout!” brečí a drápe se nahoru. Má na sobě růžové propocené Sigma Kappa tričko.

Derek kývl na svého kamaráda. Neznal jsem jeho jméno, ale byl v mé hodině o humanitních vědách. „Zvedni Emily, Todde. Je vyšší!”

Todd se sklonil, propletl prsty, ale Emily se přitiskla ke zdi a ztuhla strachy. „Emily, padej sem.”

Tvář se jí svraštila. Vypadala jako malá holka. „Chci mámu,” zafňukala.

„Dostaň. Se. Kurva. Sem!” nařizoval Todd.

Po chvíli našla svou kuráž, Emily se odstrčila od zdi a vylezla na Todda. Vytlačil ji nahoru, ale ani ona nemohla na okno dosáhnout.

Lainey sledovala kamarádku, jak se snažila dosáhnout na okno a všimla si blížících se plamenů a pak zaťala ruce do pěstí na hrudníku. Stiskla je tak pevně, až se třásly. „Zkoušej to, Emily!”

„Zkusme jinou cestu!” řekl jsem, ale oni mě neslyšeli. Možná už jsou opravdu unavení a toto bylo jediné okno, které našli. Běžel jsem do tmavé chodby a rozhlédl se. Toto byl mrtvý konec. Nemáme kam jinam utíkat.

Vrátil jsem se a snažil se něco vymyslet, abych nás zachránil. Nábytek umístěný u zdi pokrývala prostěradla a oheň je používal jako další cestu. Cestu přímo do místnosti, kde jsme.

Udělal jsem několik kroků zpátky a pak se otočil za ostatními za sebou. Oči měli široké a stahovali se ke zdi. Lainey se snažila vylézt na betonový blok v čisté hrůze.

„Viděli jste Abby Abernathy?” řekl jsem. Neslyšeli mě. „Hej!” řval jsem znova. Nikdo mě neposlouchal. Šel jsem k Derekovi a křičel na něj. „Hej!” Díval se zkrz mě na oheň a ve tváři měl vystrašený pohled. Podíval jsem se na ostatní. Taky mě neviděli.

Zmateně jsem šel ke zdi, vyskočil a snažil se dosáhnout na okno a pak jsem klečel venku a díval se dovnitř. Derek, Todd, Lainey, Lindsey a Emily byli pořád uvnitř. Snažil jsem se otevřít okno, ale nepovolilo. Snažil jsem se a doufal jsem, že se každou chvíli otevře a můžu je vytáhnout ven.

„Vydržte!” řval jsem. „Pomoc!” řval jsem znova a doufal jsem, že mě někdo uslyší.

Holky se objímaly a Emily začala bědovat. „Je to jen zlý sen. Je to jen zlý sen. Vstávej! Vstávej!” říkala znova a znova.

„Vezmi jedno z prostěradel, Lainey!” řekl Derek. „Sroluj ho a nacpi pod dveře!”

Lainey stáhla prostěradla z nábytku. Emily jí pomáhala a pak sledovala Lainey je zoufale cpe pod dveře. Obě couvaly a sledovaly dveře.

„Jsme tu uvěznění,” řekl Todd Derekovi.

Derekova ramena spadla. Lainey šla k němu a on jí vzal obě špinavé tváře do dlaní. Dívali se navzájem do svých očí. Hustý a černý kouř se plazil pod dveřmi a dostával se do místnosti.

Emily vyskakovala na okno. „Zvedni mě nahoru, Todde. Chci ven! Chci odtud ven!”

Todd ji sledoval skákat s poraženým výrazem.

„Mami!” křičela Emily. „Mami, pomoz mi!” dívala se k oknu, ale pořád za mě.

Lindsey se natáhla pro Emily, ale nedotkla se jí. „Ššš…” řekla a snažila se ji uklidnit z místa, kde stála. Zakrývala si pusu rukama a začala kašlat. Podívala se na Todda a po tváři jí stékaly slzy. „Zemřeme.”

„Nechci umřít!” křičela Emily a stále vyskakovala.

Když pokoj vyplnil kouř, bouchal jsem do okna znova a znova. V mém těle muselo být neuvěřitelné množství adrenalinu, protože mě nebolely ruce od úderů do okna, i když jsem používal všechnu sílu, kterou jsem měl. „Pomozte mi! Pomozte!” řval jsem, ale nikdo nepřicházel.

Kouř narážel a vířil se u okna a překrýval tichý pláč.

Rychle jsem otevřel oči a rozhlédl se okolo. Byl jsem v letadle s Abby, moje ruce se držely opěrek a každý sval v těle jsem měl zaťatý.

„Travisi? Potíš se.” Řekla Abby. Dotkla se mé tváře.

„Budu v pořádku,” řekl jsem a rychle si rozepl pás. Spěchal jsem dozadu a rychle otevřel dveře toalety a zamkl je za sebou. Pustil jsem vodu a omyl jsem si tvář a pak jsem se díval do zrcadla a sledoval kapky stékající z mé tváře na pult.

Byli tam kvůli mně. Věděl jsem, že Keaton není bezpečný a věděl jsem, že ve sklepě je příliš mnoho lidí a nechal jsem, aby se to stalo. Přispěl jsem k tuctům úmrtí a teď jsem v letadle do Las Vegas. Co je to, kurva, se mnou?

Vrátil jsem se zpátky na sedadlo vedle Abby a zapl pás.

Dívala se na mě a všimla si, že je něco špatně. „Co?”

„Je to moje chyba.”

Zavrtěla hlavou a mluvila tiše. „Ne. To není.”

„Měl jsem říct ne. Měl jsem trvat na bezpečnějším místě.”

„Nevěděl jsi, co se stane.” Rozhlédla se okolo, aby se ujistila, že nás nikdo neposlouchá. „Je to strašné. Hrozné. Ale nemůžeme to zastavit. Nemůžeme to změnit.”

„Co když budu zatčený, Abby? Co když půjdu do vězení?”

„Ššš,” řekla a připomněla mi tak Lindsey, která se snažila uklidnit Emily v mém snu. „To se nestane,” zašeptala. Její oči byly soustředěné, rozhodné.

„Možná by mohlo.”

3. kapitola

Štěstí

ABBY

Když se kola letadla dotkla přistávací dráhy McCarranova mezinárodního letiště, Travis se konečně uvolnil, když se opíral o moje rameno. Jasná světla Las Vegas byla viditelná posledních 10 minut a byla jako maják vedoucí ke všemu, co jsem nenáviděla - a všemu, co jsem chtěla.

Travis se pomalu probudil a rychle se podíval z okna, než mě políbil na rameno. „Jsme tady?”

„Sláva. Myslela jsem si, že znova usneš. Bude to dlouhý den.”

„Není možnost, abych znova po tom snu usnul,” řekl a protáhl se. „Nejsem si jistý, jestli chci někdy znova spát.”

Stiskla jsem mu ruku. Nesnášela jsem, když byl tak otřesený. Nemluvil o tom snu, ale nedalo mi moc práce, abych zjistila, kde byl, když spal. Zajímalo by mě, jestli kdokoli, kdo utekl z Keatonu, byl schopný zavřít oči bez toho, aby viděl kouř a vystrašené tváře. Letadlo přiletělo k bráně a rozsvítilo se světlo s nápisem BEZPEČNOSTNÍ PÁSY, světla se rozsvítila a naznačovala každému, aby vstal a vzal si svoje zavazadla. Každý spěchal, ale nikdo se odtud nedostal, než vystoupili lidé sedící na předních sedadlech.

Posadila jsem se a předstírala jsem trpělivost a sledovala Travise, jak vytahuje naše zavazadla. Když se natahoval nahoru, tričko se mu vyhrnulo a viděla jsem tak jeho svaly na břiše, jak se natahují, když vytahuje naše zavazadla.

„Máš tam šaty?”

Zavrtěla jsem hlavou. „Myslela jsem, že nějaké najdu.”

Jednou kývl. „Jo, vsadil bych se, že máš z čeho vybírat. Lepší výběr na svatbu je ve Vegas, než doma.”

„To jsem si přesně myslela.”

Travis zvedl ruku a pomáhal mi udělat dva kroky do uličky. „Vypadáš skvěle a nezáleží na tom, co máš na sobě.”

Políbila jsem ho na tvář a vzala si svou tašku, když se řada začala posunovat. Šli jsme za ostatními pasažéry ke vstupní bráně a odbavovací haly.

„Déjavu,” zašeptal Travis.

Cítila jsem se stejně. Hrací automat zpíval píseň sirény a blýskal se pestrobarevnými světly, která slibovala štěstí a velké peníze. Když jsme tu s Travisem byli naposledy, bylo snadné poznat páry, které se budou brát, a přemýšlela jsem, jestli to u nás taky bylo tak jasné.

Travis mě vzal za ruku, když jsme procházeli kolem výdeje zavazadel a pak jsme šli k nápisu TAXI. Automatické dveře se otevřely a my jsme vešli do nočního pouštního vzduchu. Pořád bylo dusivé horko a sucho. Vdechovala jsem horko a nechala Las Vegas nasáknout do každé části mého těla.

Vzít si Travise bude ta nejtěžší a nejjednodušší věc, kterou jsem kdy udělala. Potřebuju probudit mé části, které byly skryty v těch nejtemnějších částech tohoto města, aby můj plán fungoval. Jestli si Travis bude myslet, že to dělám z nějakého důvodu, nebo že jsem mu zavázaná, nikdy by mě to nenechal udělat a Travis opravdu není důvěřivý a hůř, zná mě lépe, než kdokoli jiný, ví, čeho jsem schopná. Když uspěju se svatbou a udržím Travise od vězení, bez toho, aby věděl proč, bylo by to moje nejlepší oblafnutí.

Přestože jsme obešli veliký dav čekající na zavazadla, byla tam dlouhá řada čekající na taxi. Povzdychla jsem si. Teď bychom se měli vzít. Byla pořád tma, ale od požáru uběhlo pět hodin. Neměli bychom si dovolit další čekání v řadě.

„Holoubku?” Travis mi stiskl ruku. „Jsi v pořádku?”

„Jo,” řekla jsem, zavrtěla hlavou a usmála se. „Proč?”

„Vypadáš… trochu napjatě.”

Zhodnotila jsem své tělo; z toho, jak jsem stála, z mého výrazu tváře, cokoli by ho mohlo upozornit. Moje ramena jsou tak napjatá, zvedají se až k uším a já se je nutím mít uvolněná. „Jen jsem připravená.”

„Mít to za sebou?” zeptal se a obočí se mu táhlo do nekonečna. Kdybych ho neznala lépe, nikdy bych se toho nechytla.

„Trave,” řekla jsem a objala ho okolo pasu. „Byl to můj nápad, pamatuješ?”

„Tak to bylo naposledy, co jsme jeli do Vegas. Pamatuješ si, jak to dopadlo?”

Zasmála jsem se a pak jsem se cítila hrozně. Mezi obočím se mu objevily vrásky, které se pak ještě prohloubily. Pro něj to bylo tak důležité. Miloval mě nesmírnou většinu času, ale dnes to bylo jiné.

„Spěchám, ano. Ty ne?”

„Ano, ale něco je jinak.”

„Jsi prostě jen nervózní. Přestaň se bát.”

Jeho tvář se vyjasnila a objal mě. „Dobře. Když říkáš, že jsi v pořádku, pak ti věřím.”

O 15 minut později jsme byli na začátku řady. Taxi zastavilo u obrubníku. Travis mi otevřel dveře a já jsem se posadila na zadní sedadlo a čekala na něj, až nastoupí.

Řidič se podíval přes rameno. „Krátký výlet?”

Travis si položil naši jednu tašku před sebe na podlahu. „Cestujeme na lehko.”

„Bellagio, prosím,” řekla jsem klidně a snažila jsem se nemít naléhavost v hlasu.

V autě hrála hudba, kterou jsem nepoznávala. Hudba byla radostná, jako melodie z cirkusu, když jsme vyjížděli z letiště po bulváru. Světla byla viditelná již míli, než jsme dorazili do hotelu.

Když jsme jeli po bulváru, všimla jsem si řady lidí, kteří stáli po stranách silnice. I v časných ranních hodinách jsou chodníky plné svobodných mužů, žen se skládacími kočárky se spícími dětmi, lidí v kostýmech, kteří dělají fotografie na přání a obchodníků - kteří vypadají uvolněně. Travis mi dal ruku okolo ramen. Opřela jsem se o něho a snažila se nedívat na hodinky, abych kontrolovala čas.

Taxi zastavilo u Bellagia a Travis se naklonil dopředu, aby zaplatil řidiči. Pak vytáhl naši příruční tašku a čekal na mě. Naklonila jsem se ven, chytila ho za ruku a vystoupila jsem na beton. Jako kdyby nebylo tak brzy ráno, lidé stáli a čekali na taxi v řadě, aby se dostali do jiného kasina a další se vraceli, proplétali a smáli se po dlouhé propité noci.

Travis mi stiskl ruku. „Jsme opravdu tady.”

„Jo!” řekla jsem a přitáhla ho dovnitř. Strop byl rušivě ozdobený. Všichni okolo stáli s nosem vzhůru.

„Co se -?” řekla jsem a otočila se na Travise. Přitáhl si mě k sobě, když se díval na strop.

„Podívej, Holoubku! To je… páni,” řekl v úžasu na velké barevné květiny, které se zlehka dotýkaly stropu.

„Jo!” řekla jsem a táhla jsem ho k recepci.

„Ubytujeme se,” řekla jsem. „A potřebujeme rozvrh místních svatebních kapliček.”

„Které?” zeptal se muž.

„Hezké. Otevřené 24 hodin.”

„Můžeme to zařídit. Prostě se tady zapište a pak vám správce pomůže vybrat kapli, ukáže vám ji a cokoli vysvětlí.”

„Skvěle,” řekla jsem a otočila jsem se k Travisovi s triumfálním úsměvem. On se pořád díval na strop.

„Travisi!” řekla jsem a zatahala ho za ruku.

Otočil se a dostal se ze svého hypnotického stavu. „Jo?”

„Můžeš zajít za správcem a požádat ho o rozvrh kaple?”

„Jo? Myslím, jo. To zvládnu. Které?”

Jednou jsem se zasmála. „Která je blízko. Otevřená celou noc. Krásná.”

„Mám to,” řekl. Políbil mě na tvář, než pokračoval při registraci.

„Jsme tady pod jménem Maddox,” řekla jsem a vytáhla kousek papíru. „To je naše potvrzovací číslo.”

„Ach, ano. Mám tady líbánkový apartmán, jestli chcete mít lepší pokoj?”

Zavrtěla jsem hlavou. „To je v pořádku.” Travis na druhé straně místnosti mluvil s mužem za stolem. Oba se dívali do brožury a on se široce usmíval, když muž ukázal jiné místo.

„Prosím, ať to funguje,” řekla jsem si pro sebe.

„Děje se něco, madam?”

„Ach. Nic.” Řekla jsem a on se vrátil ke klikání do svého počítače.

TRAVIS

Abby se naklonila s úsměvem, když jsem ji políbil na tvář a pak pokračovala v registraci, když jsem já mluvil se správcem kaple. Podíval jsem se na svou brzy ženu a její dlouhé nohy byly ještě delší, když měla podpatky a její nohy tak byly ještě hezčí. Její tričko bylo tak průhledné, že jsem pod ním mohl vidět nátělník. Její oblíbené sluneční brýle měla posazené na svém oblíbeném pánském klobouku a viděl jsem tak jen pár jejích karamelových pramínků vlasů, které byly trochu zvlněné, když jí usychaly bez fénování po sprše. Můj bože, ta žena byla, sakra, sexy. Ani se nesnažila a vše, co jsem chtěl, bylo, aby to se mnou taky myslela doopravdy. Když jsme teď zasnoubení, nezní to tak moc jako špatná věc k přemýšlení.

„Pane?” začal správce.

„Ach, ano. Jo,” řekl jsem a naposledy jsem se podíval na Abby, než jsem věnoval muži svou pozornost. „Potřebuju kapli. Otevřenou celou noc. Krásnou.”

Usmál se. „Samozřejmě, pane. Máme jich rovnou několik tady v Bellagio. Jsou absolutně krásné a -”

„Nemáte tady v kapli Elvise, že? Myslím, že když se vezmeme ve Vegas, měli bychom taky být oddáni Elvisem, nebo jím alespoň vyzváni, víte?”

„Ne, pane, omlouvám se, kaple v Bellagiu nenabízí napodobovatele Elvise. Ačkoli, můžu pro vás najít několik čísel, abyste si jednoho zažádal na vaši svatbu. Je tu také, samozřejmě, světově nejproslulejší Graceland kaple, jestli ji preferujete.” (Graceland = dům Elvise Presleyho)

„Krásná?”

„Jsem si jistý, že budete velmi nadšený.”

„Dobře, tak tu. Tak rychle, jak je to možné.”

Správce se usmál. „Spěcháte, že?”

Začal jsem se usmívat, ale uvědomil jsem si, že se už usmívám jako idiot, co jsem přišel k jeho stolu. „Vidíte tu dívku támhle?”

Podíval se na ni. Rychle. Uctivě. Měl jsem ho za to rád. „Ano pane. Jste šťastný muž.”

„Sakra, že jsem. Může se konat svatba tak za dvě… nebo tři hodiny od teď? Potřebuje čas, aby si vyzvedla několik věcí a trochu se připravila.”

„To je od vás velmi ohleduplné, pane.” Klikl na několik tlačítek na klávesnici, pak vzal myš a několikrát klikl. Úsměv mu polevil, když se koncentroval a pak se jeho tvář rozzářila znova, když skončil. Zapla se tiskárna a pak mi podal kousek papíru. „Tady to je, pane. Gratuluji.” Zvedl pěst a já jsem do ní narazil svou pěstí a cítil jsem se, jako by mi podal výherní lístek do loterie.

4. kapitola

Tři hodiny

TRAVIS

Abby mě držela za ruku a táhla mě přes kasino k výtahům. Táhl jsem za sebou nohy a snažil se rozhlížet okolo, než jsem jel nahoru. Bylo to jen několik měsíců od posledně, co jsem byl ve Vegas, ale tentokrát to bylo méně stresující. Byli jsme tady z mnohem lepšího důvodu. Bez ohledu na to, Abby byla pořád něčím zaměstnaná a odmítala si odpočinout dost dlouho na to, aby mi bylo příliš pohodlně. Nesnášela Las Vegas z dobrého důvodu, což mě nutilo se ptát, proč si vybrala přijet zrovna sem, ale když se stane mou ženou, nebudu se hádat.

„Trave,” řekla dopáleně. „Výtahy jsou napravo… tady…” trhla se mnou několikrát k výtahům.

„Jsme na dovolené, Holoubku. Uklidni se.”

„Ne, bereme se a máme méně, než 24 hodin, abychom to udělali.”

Stiskl jsem tlačítko, oba nás vtáhl do otevřeného prostoru, stranou od davu. Neměl jsem být překvapený, že je tady tak moc lidí i přes blížící se východ slunce, ale i s tím divokým klukem ve mně, to tady na mě udělalo dojem.

„Stále tomu nemůžu uvěřit,” řekl jsem. Přitáhl jsem si její ruku k ústům a políbil ji.

Abby se stále dívala na dveře výtahu a sledovala měnící se čísla. „Už jsi to zmínil.” Podívala se na mě a zvedla koutek úst. „Věř tomu, zlato. Jsme tady.”

Hrudník se mi rozrostl, když se mi plíce naplnily vzduchem a připravovaly se na dlouhý výdech. Nedávná vzpomínka, nebo možná stálá a moje kosti a svaly nikdy nebyly tak uvolněné. Moje myšlenky byly klidné. Byl to cizí pocit, cítit všechny tyto věci a vědět, co jsme za sebou nechali v kampusu a v tu samou chvíli se cítím zodpovědně. Cítím se tak dezorientovaný, znepokojený, tak šťastný v jednu chvíli a jako kriminálník v druhé.

Mezi dveřmi výtahu se utvořila malá dírka a pak se pomalu otevřely a pasažéři mohli vystoupit do chodby. S Abby jsme společně vstoupili dovnitř s malou taškou. Jedna žena měla vekou kabelku, do které by se vešly naše obě a velký kufr se čtyřmi kolečky, kam by se vešly alespoň 2 malé děti.

„Stěhujete se sem?” zeptal jsem se. „To je super.” Abby mě šťouchla loktem do žeber.

Ona se na mě dlouho podívala, pak na Abby a nakonec promluvila s francouzským přízvukem. „Ne.” Podívala se pryč a bylo jasné, že nebyla ráda, když jsem na ni promluvil.

S Abby jsme si vyměnily pohledy a pak jsem vyvalil oči a Abby tiše řekla Páni, jaká to byla mrcha. Snažil jsem se nesmát. Zatraceně, miluju tuto ženu a miluju to, že jsem věděl, co si myslí i beze slov.

Francouzka kývla. „Prosím, stiskněte podlaží 35.” Skoro Penthouse. Samozřejmě.

Když se dveře otevřely ve 24 podlaží, s Abby jsme vystoupili na zdobený koberec a byli jsme trochu zmatení, jako každý člověk, když hledá svůj hotelový pokoj. Nakonec, na konci haly Abby vložila odemykací kartu do dveří a rychle ji vytáhla.

Dveře cvakly. Světlo se rozsvítilo zeleně. Vešli jsme dovnitř.

Abby rozsvítila světla, přetáhla si kabelku přes hlavu a hodila ji na královsky velkou postel. Usmála se na mě. „Toto je hezké.”

Pustil jsem madlo tašky, nechal ji svalit na stranu a pak jsem Abby objal. „To je ono. Jsme tady. V této posteli budeme spát později, až budeme manžel a manželka.”

Abby se mi podívala do očí, hluboce a hloubavě a pak mi vzala jednu tvář do dlaně. Zvedla koutek úst. „Určitě budeme.”

Nemohl jsem si začít představovat, jaké myšlenky jí víří za těma nádhernýma šedýma očima, protože najednou byl ten hloubavý pohled pryč.

Zvedla se na špičky a letmo mě políbila. „V kolik hodin je svatba?”

ABBY

„Tři hodiny?” snažila jsem se mít svaly uvolněné, i když se mi celé tělo chtělo napínat. Promarnili jsme příliš mnoho času a nemám možnost, jak Travisovi vysvětlit, proč si to odbýt.

Odbýt si to? Tak to opravdu cítím? Možná to není jen tím, že Travis potřebuje věrohodné alibi. Možná se bojím, že bych vycouvala, kdyby bylo příliš mnoho času k přemýšlení o tom, co děláme.

„Jo,” řekl Travis. „Usoudil jsem, že potřebujeme čas na to, abychom se oblékli a ty sis upravila vlasy a všechny ty holčičí věci. Bylo to… mýlil jsem se?”

„Ne. Ne, to je v pořádku. Asi jsem si myslela, že se tam jen dostaneme a prostě půjdeme. Ale máš pravdu.”

„Nepůjdeme jen do Red, holoubku. Bereme se. Vím, že to není kostel, ale usoudil jsem, že bychom měli…”

„Jo.” Zavrtěla jsem hlavou, na chvíli zavřela oči a pak se na něj podívala. „Ano, máš pravdu. Omlouvám se. Půjdu dolů a najdu něco bílého a pak se sem vrátím a připravím se. Pokud tady nic nenajdu, půjdu do Crystals. Je tam více obchodů.”

Travis šel ke mně a zastavil se několik centimetrů ode mě. Chvíli mě sledoval, dost dlouho na to, aby mě přiměl se vrtět.

„Řekni mi to,” řekl tiše. Nezáleželo na tom, jak jsem se to snažila vysvětlit, znal mě dost dobře - tvář bez výrazu nebo ne - aby věděl, že před ním něco skrývám.

„Myslím, že to, co vidíš, je vyčerpání. Nespala jsem skoro 24 hodin.”

Povzdychl si, políbil mě na čelo a pak šel k miniledničce. Když se sklonil a pak otočil, držel dvě malé plechovky Red Bullu. „Problém vyřešený.”

„Můj snoubenec je génius.”

Podal mi plechovku a pak mě objal. „Líbí se mi to.”

„To, že si myslím, že jsi génius?”

„Být tvůj snoubenec.”

„Jo? Nepoužíval jsi to. Ale za 3 hodiny ti budu říkat jinak.”

„Nové jméno budu mít ještě radši.”

Usmála jsem se a sledovala jsem Travise otevřít dveře do koupelny.

„Až najdeš šaty, dám si další sprchu, oholím se a pak se pokusím najít něco k oblečení.”

„Takže tady nebudeš, až se vrátím?”

„Chceš, abych tu byl? Je to Graceland kaple, správně? Myslel jsem, že se potkáme tam.”

„Bude docela fajn se vidět v kapli, těsně předtím, oblečení a připravení jít uličkou.”

„Budeš chodit po Vegas sama tři hodiny?”

„Vyrostla jsem tady, pamatuješ?”

Travis chvíli přemýšlel. „Stále tu pracuje Jesse jako šéf?”

Zvedla jsem obočí. „Nevím. Nemluvila jsem s ním. Ale i kdyby ano, jediné kasino, u kterého budu poblíž, je Bellagio a to je dost velké.”

Travis s tím vypadal spokojený a přikývl. „Setkáme se tam.” Mrkl na mě a pak zavřel dveře koupelny.

Vzala jsem si kabelku z postele a odemykací kartu, podívala jsem se na dveře koupelny a zvedla Travisův telefon z nočního stolku.

Podívala jsem se do jeho seznamu kontaktů, ťukla na jméno, které jsem potřebovala a poslala kontaktní informace do svého telefonu a pak smazala zprávu. Když jsem položila telefon, dveře koupelny se otevřely a Travis vešel do pokoje jen v ručníku.

„Povolení k sňatku?” zeptal se.

„Kaple se o to postará za příplatek.”

Travis přikývl, vypadal s tím spokojený a pak znova zavřel dveře.

Rychle jsem otevřela dveře, šla k výtahům a rychle zadávala nové číslo.

„Prosím, zvedni to,” zašeptala jsem. Dveře výtahu se otevřely, vyšel odtud zástup mladých žen a asi byly o něco starší, než já. Chichotaly se a mumlaly, polovina z nich o své nechutné noci a druhá polovina se rozhodovala, jestli by měly jít do postele, nebo zůstat vzhůru, aby nezmeškaly let domů.

„Zvedni to, zatraceně,” řekla jsem po prvním zazvonění. O tři zazvonění později se ozvala hlasovka.

Dovolali jste se Trentovi. Víte, co máte dělat.

„Sakra,” řekla jsem dopáleně a ruka mi spadla ke stehnu. Dveře se otevřely a já jsem šla do obchodů, které patřily k Bellagiu.

Poté, co jsem našla příliš krátké, příliš mizerné, příliš krajkové, příliš korálkové a příliš… všeho, nakonec jsem je našla šaty, které bych si oblékla, abych se stala paní Maddox. Byly bílé, samozřejmě a trochu delší. Opravdu docela obyčejné, kromě většího výstřihu a bílé saténové stuhy, která byla uvázaná okolo pasu. Stála jsem před zrcadlem a dívala se na jejich každý detail. Byly krásné a i já jsem se v nich cítila krásná. Za několik hodin budu stát vedle Travise Maddoxe, dívat se mu do očí a sledovat každý záhyb látky.

Šla jsem podél zdi a prohlížela si četné množství závojů. Po vyzkoušení čtvrtého jsem je vrátila zpátky na věšák a byla jsem zneklidněná. Závoj byl příliš. Příliš nevinný. Dívala jsem se na další věci, šla k nim a přeběhla prsty přes různé korálky, perly, kameny a různé sponky do vlasů. Byly méně krásné, ale více… mnou. Na stole toho bylo tolik, ale já jsem se stále vracela k tomu jednomu konkrétnímu. Měl malý, stříbrný hřeben a zbytek tvořily desítky kamínků různých velikostí, které nějakým způsobem tvořily motýla. Aniž bych věděla proč, držela jsem ho v ruce a ujišťovala se, že je perfektní.

Boty byly v zadní části obchodu. Neměli obrovský výběr, ale naštěstí nejsem příliš vybíravá a vybrala jsem si první pár stříbrných bot s podpatky, které jsem spatřila. Dva řemínky vedly přes moje prsty a dva okolo kotníku. Celé pásky byly pokryty malými perličkami. Naštěstí měli velikost šest a poslední věc na seznamu byly: šperky.

Vybrala jsem si jednoduché a krásné náušnice. Na vrcholu u zapínání byl malý zirkon ve tvaru čtverce, dost okázalý, aby se hodil na speciální příležitosti a hodící se náhrdelník. Nikdy v životě jsem nechtěla vynikat. A patrně to nezmění ani moje svatba.

Myslela jsem na to, jak jsem poprvé stála před Travisem. Byl zpocený, bez košile, lapal po dechu a já byla pokrytá krví Marka Younga. Bylo to před šesti měsíci a teď se bereme. Je mi 19. Jen 19.

Co to, sakra, dělám?

Stála jsem u pokladny, kde se tiskl účet za šaty, boty, sponku do vlasů a šperky a snažila se klidně dýchat.

Žena s rudými vlasy za pokladnou mi s úsměvem podává účet. „Jsou to nádherné šaty. Skvělý výběr.”

„Děkuju,” řekla jsem. Nebyla jsem si jistá, jestli se mám usmát, nebo ne. Najednou jsem odešla pryč a držela jsem tašku u hrudníku.

Po rychlé zastávce v klenotnictví a koupi černého titanového prstenu pro Travise, jsem se podívala na telefon a pak jsem ho hodila zpátky do tašky. Měla jsem dobrý čas.

Když jsem vešla do kasina, moje kabelka začala vibrovat. Odložila jsem si tašku mezi nohy a vyndávala telefon. Po dvou zazvoněních, zoufalém drápání a strkání jsem vytáhla telefon.

„Haló?” zaječela jsem. „Trente?”

„Abby? Je vše v pořádku?”

„Jo,” vydechla jsem a posadila jsem se na podlahu blízko automatu. „Jsme v pořádku? Co ty?”

„Sedím s Cami. Je dost smutná kvůli požáru. Přišla o několik stálých zákazníků.”

„Ach, Bože, Trente. To je mi líto. Nemůžu tomu uvěřit. Nezdá se to jako skutečnost,” řekla jsem a krk se mi stáhl. „Bylo jich tak moc. Jejich rodiče to asi ani neví.” Držela jsem si dlaň na obličeji.

„Jo.” Povzdychl si a zněl unaveně. „Je to jako válečná zóna. Co hluk? Jsi v herně?” zněl znechuceně, jako kdyby už věděl odpověď a nemohl uvěřit tomu, že jsme tak necitliví.

„Co?” řekla jsem. „Bože, ne. My… letěli jsme do Vegas.”

„Co?” řekl rozlíceně. Nebo možná zmateně, nebyla jsem si jistá. Byl podrážděný.

Přikrčila jsem se při nesouhlasu v jeho hlasu a věděla jsem, že je to jen začátek. Měla jsem svůj cíl. Odsunula jsem své pocity stranou tak nejlépe, jak jsem mohla, než dosáhnu toho, proč jsem přišla. „Jen poslouchej. Je to důležité. Nemám moc času a potřebuju tvou pomoc.”

„Dobře. Co?”

„Nemluv. Jen poslouchej. Slibuješ?”

„Abby, přestaň hrát. Tak mi to, kurva, řekni.”

„Včera v noci bylo hodně lidí na zápasu. Hodně lidí umřelo. Někdo za to musí jít do vězení.”

„Myslíš si, že by to mohl být Travis?”

„On a Adam, jo. Možná John Savage a kdokoli další, kdo to domlouval. Díky bohu nebyl Sheppley ve městě.”

„Co uděláme?”

„Požádala jsem Travise, jestli si mě vezme.”

„Ach… dobře. Jak mu to, sakra, pomůže?”

„Jsme ve Vegas. Možná pokud dokážeme, že jsme se vzali o několik hodin později, i když několik opilých kluků z bratrstva může říct, že jsme byli na zápasu, bude to znít dost šíleně, aby vznikly pochybnosti.”

„Abby.” Povzdychl si.

Vzlykla jsem. „Neříkej to. Pokud si nemyslíš, že to bude fungovat, prostě mi to neříkej, dobře? Bylo to všechno, co jsem mohla vymyslet a pokud zjistí, proč to dělám, neudělá to.”

„Samozřejmě, že ne. Abby, vím, že se bojíš, ale toto je šílené. Nemůžeš si ho vzít, abys ho udržela od problémů. Nebude to fungovat. Neodešli jste dřív, než po souboji.”

„Řekla jsem, abys to neříkal.”

„Omlouvám se. Ani tak to nebude chtít udělat. Chce si tě vzít, protože to chceš ty. Pokud to někdy zjistí, zlomí mu to srdce.”

„Neomlouvej se, Trente. Bude to fungovat. Alespoň mu dám šanci. Je to šance, ne? Radši šanci, než nic.”

„Asi,” řekl a zněl poraženě.

Povzdychla jsem si, přikývla a zakryla jsem si pusu volnou rukou. Přes slzy jsem viděla rozmazaně. Šance je lepší, než nic.

„Gratuluju,” řekl.

„Gratuluju!” řekla Cami v pozadí. Její hlas zněl unaveně a chraplavě, i když jsem si byla jistá, že je to upřímné.

„Děkuju. Říkej mi nové zprávy, jestli bude někdo čmuchat okolo domu, nebo pokud uslyšíš něco o vyšetřování.”

„Udělám… a je to opravdu, sakra, divné, že můj mladší bratr je první, kdo se žení.”

Jednou jsem se zasmála. „Dostaň se přes to.”

„Jdi do prdele. A miluju vás.”

„Taky tě milujeme, Trente.”

Držela jsem telefon v obou rukách na klínu a sledovala lidi procházející kolem a dívající se na mě. Opravdu vypadali, že je zajímá, proč sedím na podlaze, ale ne dost na to, aby se zeptali. Vstala jsem, zvedla jsem tašku a kabelku a zhluboka se nadechla.

„Tady je nevěsta,” řekla jsem a udělala první kroky.

5. kapitola

Přistižena

TRAVIS

Usušil jsem se, vyčistil si zuby, oblékl tričko a kraťasy a obul boty. Připravený. Sakra, je dobré být mužem. Neumím si představit, že bych si měl sušit dlouhé vlasy půl hodiny a pak je pálit čímkoli, abych si je narovnal a pak strávil 20 minut tím, že bych se maloval, než se konečně obléknu. Klíče. Peněženka. Telefon. Vyjít ze dveří. Abby řekla, že se potkáme dole, ale dost jasně naznačila, že se neuvidíme do svatby, tak jsem mířil po bulváru.

I když jsem spěchal, zastavil jsem se u tančící fontány v Bellagiu, která tančila na hudbu a je tak neamerické se nezastavit a nesledovat to v úžasu. Zapálil jsem si cigaretu a opíral se o velkou betonovou římsu, která lemovala obrovskou vyhlídkovou plošinu. Sledoval jsem vodu se pohupovat a stříkat do rytmu hudby a připomnělo mi to chvíli, kdy jsem tady byl naposledy a stál tady se Sheppleym, když Abby nakopávala zadky čtyřem veteránům v pokeru.

Sheppley. Zatraceně, byl jsem tak rád, že nešel na zápas. Kdybych ho ztratil, nebo on ztratil Ameriku, nejsem si jistý, jestli bychom tady s Abby byli. Taková ztráta by změnila celé naše přátelství. Sheppley by nebyl se mnou a Abby bez Ameriky a Amerika by nebyla s námi bez Sheppleyho. Abby by nebyla poblíž bez Ameriky. Kdyby se nerozhodli zůstat u jeho rodičů o jarních prázdninách, trpěl bych ztrátou Sheppleyho, místo příprav na naši svatbu. Pomyšlení na to, že bych volal strýci Jackovi a tetě Deane a říkal jim o smrti jejich syna, mi vyslalo mráz po zádech.

Zavrtěl jsem hlavou, když jsem si vzpomněl na chvíli, než jsem zavolal tátovi a stál před Keatonem a z oken proudil kouř. Někteří z hasičů drželi hadice, zkrz které proudila voda dovnitř a další vyváděli přeživší. Pamatuju si, jak jsem se cítil: věděl jsem, že musím zavolat tátovi, že Trent tady není a asi je mrtvý. Že se můj bratr dostal do zmatku a Abby a já stojíme venku bez něj. Dělalo se mi špatně z pomyšlení na to, co bych tátovi způsobil a naší celé rodině. Táta byl ten nejsilnější muž, jakého jsem znal, ale nezvládl by ztrátu někoho dalšího.

Můj táta a Jack spolu byli na střední škole. Byli první generací špatných Maddoxových bratrů. V univerzitních městech začali rvačky místní obyvatelé, nebo byli zadrženi. Jim a Jack Maddoxovi nikdy nezažili to poslední jmenované a napravili se, když potkali dvě ženy na vysoké škole, na kterou chodili a oženili se s nimi a jen ony dvě si s nimi poradily: Deana a Diane Hemplingovy. Ano, sestry, tím jsme se Sheppleym dvojití bratranci. Asi proto se Deana a Jack zastavili u jednoho dítěte a máma měla pět vzpurných chlapců. Naše rodina byla stvořena pro dívku, ale nejsem si jistý, jak by svět zvládl dívku s příjmením Maddox. Všechny ty rvačky, zlost a estrogen? Každý by umřel.

Když se narodil Sheppley, strýc Jack se usadil. Sheppley byl Maddox, ale měl temperament po své matce. Thomas, Tyler, Taylor, Trenton a já jsme měli krátké rozbušky, jako náš otec, ale Sheppley byl klidný. Byli jsme nejlepší kamarádi. Byl to bratr, který žil v jiném domě. Vypadal spíše více jako Thomas, než zbytek z nás. Všichni jsme sdíleli stejnou DNA.

Když jsem procházel, fontána klesala a uviděl jsem znak Crystals. Kdybych tam rychle vlezl a vylezl a Abby mě možná neuvidí, protože je pořád v obchodech v Bellagiu.

Zrychlil jsem a uhýbal hodně opilým a unaveným turistům. Jednou se svezu výtahem, přejdu most a budu uvnitř nákupního centra. Byly tam skleněné obdélníky zobrazující barevná vodní tornáda, nekončící obchody a ti samí potulující se lidé. Od rodin po striptérky. To je jen ve Vegas.

Zašel jsem do jednoho obchodu s obleky, ale neměl jsem štěstí a pak jsem narazil na obchod Tom Ford. Za deset minut jsem našel a zkusil si perfektní šedý oblek a měl jsem problém najít kravatu. „Srát na to,” řekl jsem, vzal oblek a bílou košili k pokladně. Kdo řekl, že musí mít ženich kravatu?

Vyšel jsem z nákupního centra a uviděl pár černých Conversek ve výloze. Šel jsem dovnitř a požádal o mou velikost, zkusil jsem a usmál se. „Vezmu si je,” řekl jsem ženě, která mi pomáhala. Usmála se na mě tím způsobem, který mě vrátil o šest měsíců zpátky. Žena se na mě dívala takovým způsobem, který znamenal jakékoli pokusy o to dostat se do jejích kalhotek, a vypadalo to tisíckrát jednodušeji. Ten pohled znamenal: vezmi mě domů.

„Skvělá volba,” řekla flirtujícím hlasem. Její tmavé vlasy byly dlouhé, husté a zářivé. Byly dlouhé asi jako polovina její výšky. Byla to vzdělaná, asijská kráska, oblečená v těsných šatech a podpatcích vysokých až do nebe. Pohled měla ostrý a vypočítavý. Pro mé staré já by byla výzvou, kterou bych šťastně přijal. „Zůstáváte ve Vegas dlouho?”

„Jen několik dní.”

„Jste tady poprvé?”

„Podruhé.”

„Ach. Chtěla jsem vám nabídnout prohlídku okolí.”

„Budu se v těchto botách za několik hodin ženit.”

Moje přiznání utnulo její touhu v očích, příjemně se usmála, ale úplně ztratila zájem. „Gratuluji.”

„Díky,” řekl jsem, vzal jsem si účet a tašku s botami.

Odešel jsem a cítil jsem se o moc lépe, než kdybych byl na klučičím výletu a vedl ji zpátky do svého hotelového pokoje. Pak bych neznal lásku. Bylo to, kurva, fantastické přijít za Abby každou noc a vidět její laskavý a milující pohled. Nic nebylo lepší, než přicházet na nové způsoby, jak ji přimět milovat mě víc a víc. Pro to jsem teď žil a bylo to více uspokojující.

Ani ne za hodinu po opuštění Bellagia jsem si vyzvedl oblek a zlatý prsten pro Abby a vrátil jsem se do hotelového pokoje. Posadil jsem se na konec postele, vzal si ovladač a zapl televizi, když jsem se sehl, abych si rozvázal tenisky. Na obrazovce se objevila známá scéna. Keaton, z jedné čtvrtiny obehnaný páskou a stále se odtud kouřilo. Cihly okolo oken byly spálené a zem okolo nasáklá vodou.

Reportér mluvil s plačící dívkou, která popisovala, jak se její spolubydlící už nikdy nevrátí na kolej a pořád chce slyšet, jestli je mrtvá. Už jsem to nemohl vydržet déle. Zakryl jsem si tvář dlaněmi a opřel lokty o kolena. Tělo se mi třáslo, když jsem truchlil za kamarády a všechny lidi, které jsem neznal a ztratili své životy a omlouval jsem se znova a znova, že jsem ten důvod, proč tam byli, a byl jsem zkurvený bastard, že jsem si vybral Abby a neudal se. Když už jsem dál nemohl brečet, šel jsem do sprchy a stál pod proudící vodou, než jsem se znova uklidnil, protože mě Abby potřebuje.

Nechce mě vidět až do svatby, tak jsem si urovnal kraviny ve své hlavě, oblékl se, navoněl se kolínskou, zavázal nové boty a vypadl ven. Než se dveře zavřely, rozhlédl jsem se dlouze po pokoji. Příště, až projdu těmito dveřmi, budu Abbyin manžel. To byla jediná věc, která dělala mou bolest snesitelnou. Moje srdce znova začalo bít. Zbytek mého života byl hodiny vzdálený.

Dveře výtahu se otevřely a já jsem prošel po koberci kolem kasina. V obleku jsem se cítil jako za milion babek a lidé se dívali a zajímalo je, proč má tak dobře vypadající debil obyčejné Conversky. Když jsem byl v půlce kasina, všiml jsem si ženy sedící na podlaze s nákupními taškami, která brečela do telefonu. Zastavil jsem se. Byla to Abby.

Instinktivně jsem ustoupil na stranu a částečně se schoval na konci uličky za automat. S hudbou, pípáním a mluvením jsem neslyšel, co říkala, ale krev mi ztuhla v žilách. Proč brečela? Komu brečela do telefonu? Nechce si mě vzít? Měl bych se jí na to zeptat? Měl bych počkat a doufat, že to neodvolá?

Abby se zvedla z podlahy i s taškami. Vše ve mně chtělo běžet za ní a pomoci jí, ale bál jsem se. Byl jsem, kurva, vystrašený, že kdybych se k ní teď přiblížil, možná by mi řekla pravdu a to jsem se bál slyšet. Najednou nade mnou převzal kontrolu sobecký bastard a nechal jsem ji odejít.

Když byla z dohledu, posadil jsem se k prázdnému automatu a vytáhl balíček cigaret z vnitřní kapsy. Zapálil jsem si a konec cigarety zasyčel, než rudě zazářil, když jsem si dlouze potáhl. Co budu dělat, když Abby změní názor? Měli bychom se vrátit po něčem takovém? Bez ohledu na odpověď jsem to musel zjistit. I když by nebyla svatba, nemohl jsem ji ztratit.

Seděl jsem tam dlouhou dobu, kouřil, vkládal dolarové bankovky do automatu a servírka mi přinesla několik drinků. Po čtyřech jsem ji odmávl pryč. Opít se před svatbou nic neřeší. Možná je to důvod, proč byla Abby na vážkách. Milovat ji nebylo dost. Potřebuju, sakra, dospět, najít si opravdovou práci, přestat pít, bojovat a kontrolovat mou zatracenou zlost. Seděl jsem sám v kasinu a tiše přísahal, že zvládnu všechny tyto změny a začnu žít správně.

Zavibroval mi telefon. Svatba bude jen za hodinu. Napsal jsem Abby a bál jsem se odpovědi.

Chybíš mi.

ABBY

Usmála jsem se na telefon, když jsem viděla smsku od Travise. Stiskla jsem tlačítko “odpovědět” a věděla jsem, že slova nedokáží sdělit, co cítím.

Taky mi chybíš.

Svatba je za hodinu. Jsi připravená?

Ještě ne. Ty?

Sakra larva, ano. Vypadám skvěle. Až mě uvidíš, budeš si mě určitě chtít vzít.

Larva?

Sakra kurva - zatracená automatická oprava. Chceš fotku?

Ne! To přináší smůlu!

Jsi Šťastná 13. Máš štěstí.

Bereš si mě. Tak to nedělej. A neříkej mi tak.

Miluju tě, zlato.

Taky tě miluju. Brzy se uvidíme.

Jsi nervózní?

Samozřejmě. Ty nejsi?

Jen kvůli tvým ledovým nohám.

Nohy mám krásně teplé.

Přál bych si, abych mohl vysvětlit, jak moc jsem právě šťastný.

Nemusíš. Rozumím ti.

:))

<3

Položila jsem telefon na skříňku v koupelně, dívala se do zrcadla a malovala si pusu. Když jsem si připnula poslední vlasy dozadu, šla jsem k posteli, kde jsem měla položené šaty. Nebyly to takové, které by si vybralo moje desetileté já, ale byly krásné a to, co jsme dělali, bylo krásné. I to, co jsem dělala já, bylo krásné. Přemýšlela jsem o jiném ušlechtilém důvodu k sňatku. A mimo to, milovali jsme se. Je svatba v tak brzkém věku tak strašná? Lidé to dělají celou dobu.

Zavrtěla jsem hlavou a snažila se setřást tucty konfliktních emocí. Proč se vracet tam a zpátky? Stane se to a milujeme se. Šílené? Ano. Špatné? Ne.

Oblékla jsem si šaty, zapla zip a postavila se před zrcadlo. „O moc lepší,” řekla jsem. V obchodě nevypadaly šaty správně bez make-upu a upravených vlasů. S rudými rty a namalovanými řasami, jsem vypadala kompletně.

Připnula jsem si diamantového motýla do natočených vlasů, které jsem měla na straně stažené do drdolu a obula si mé nové střevíčky. Peněženka. Telefon. Travisův prsten. V kapli bude vše ostatní. Taxi už čeká.

I při tom, že se ve Vegas bere každý rok tolik lidí, to nezabránilo pohledům lidí, kteří mě sledovali procházet kasinem v mých svatebních šatech. Někteří se usmívali, jiní se jen dívali, ale cítila jsem se nepohodlně. Když můj otec prohrál čtvrtou hru v řadě, veřejně oznámil, že je to moje chyba, tak jsem měla od té doby dostatek pozornosti. Kvůli několika slovům vysloveným v naštvání jsem byla přejmenována na “Šťastnou 13” a dostala jsem tak neuvěřitelné břemeno, které neustále sebou tahám. Když se moje matka rozhodla opustit Micka nadobro a přestěhovaly jsme se do Wichity o tři roky později, ale začít znova vypadalo nemožné. Celé dva týdny jsem si užívala, že mě nikdo nezná, než místní reportéři zjistili, kdo jsem, a plížili se po trávníku ke střední škole. Stačila jedna nenávistná holka a hodina Páteční Noci Googlování, aby se to zjistilo, proč se každý tak moc zajímal o titulek: “Kde je teď?” Druhá polovina života na mé střední škole byla zničena. I s upovídanou nejlepší kamarádkou.

Když jsme s Amerikou odjely na vysokou školu, chtěla jsem být neviditelná. Než jsem potkala Travise, bavila jsem se svou novou nalezenou neviditelností.

Sklonila jsem pohled před stovkami očí, které se na mě upřeně dívaly, a přemýšlela jsem, jestli se někdy s Travisem budu cítit nenápadně.

6. kapitola

Mrtvý nebo živý

TRAVIS

Dveře limuzíny se za mnou s prásknutím zavřely. „Ach, sakra. Omlouvám se. Jsem nervózní.”

Řidič mě odmávl rukou. „Žádný problém. Dvacet dva dolarů, prosím. Vrátím se zpátky s limuzínou.”

Limuzína byla nová. Bílá. Abby by se líbila. Podal jsem mu 30. „Takže budete zpátky za hodnu a půl, správně?”

„Ano, pane! Nikdy nepřijedu pozdě!”

Odjel pryč a já jsem se otočil. Kaple zářila a ozařovala brzkou ranní oblohu. Bylo asi půl hodiny před rozbřeskem. Usmál jsem se. Abby to bude milovat.

Hlavní dveře se otevřely a vyšel odtud pár. Byli ve středním věku, ale on měl oblek a ona obrovské svatební šaty. Malá žena v růžovém kostýmku jim mávala na rozloučenou a pak si všimla mě.

„Travisi?”

„Ano,” řekl jsem a rozepl si sako.

„Mohla bych vás sežrat! Doufám, že vaše nevěsta si uvědomuje, jak vypadáte!”

„Ona je hezčí, než já.”

Žena se zachechtala. „Já jsem Chantilly. Děje se tady hodně věcí.” Opřla si pěst někde o svůj bok. Byla tak široká, jako vysoká a její oči skoro nebyly vidět pod hustými falešnými řasami. „Pojď dál, cukroušku! Pojď dál! Pojď dál!” řekla a hnala mě dovnitř.

Recepční se na mě usmála s malým stohem papírů. Ano, potřebujeme DVD. Ano, potřebujeme květiny. Ano, chceme Elvise. Zkontroloval jsem všechny věci, které byly popsané našimi jmény, a pak podal papíry zpátky.

„Děkuji vám, pane Maddoxi,” řekla recepční.

Ruce se mi potily. Nemůžu uvěřit, že jsem tady.

Chantilly mi poplácala paži, no, ne výše, jako moje zápěstí, protože je to nejvýše, kam dosáhla. „Tudy, drahoušku. Můžeš se tady osvěžit a čekat na svou nevěstu. Jak se jmenuje?”

„Ach… Abby…,” řekl jsem a prošel dveřmi, které Chantilly otevřela. Rozhlédl jsem se a všiml jsem si gauče a zrcadla, které bylo na okrajích poseto tisíci obrovskými žárovkami. Tapeta byla hektická, ale hezká a vše vypadalo čistě a stylově, jak chtěla Abby.

„Dám vám vědět, až přijde,” řekla Chantilly a mrkla. „Potřebujete něco? Vodu?”

„Ano, to by bylo skvělé,” řekl jsem a posadil se.

„Budu hned zpátky,” řekla melodicky, když couvala z pokoje a zavřela za sebou dveře. Slyšel jsem ji cestou si něco mumlat.

Opřel jsem se o gauč a snažil se zpracovat, co se stalo a zajímalo by mě, jestli je Chantilly přirozeně tak živá. I když jsem seděl, srdce mi bušilo. To proto mají lidé svědky: aby jim pomáhali být v klidu před svatbou. Poprvé od chvíle, kdy jsme přistáli, jsem si přál, aby tu se mnou byl Sheppley a mí bratři. Dávali by mi co proto, a pomáhali by mi nemyslet na fakt, že budu zvracet.

Dveře se otevřely. „Tady máte! Ještě něco dalšího? Vypadáte trochu nervózně. Jedl jste?”

„Ne. Neměl jsem čas.”

„Ach, nemůžeme vás nechat omdlít u oltáře! Přinesu vám nějaké sušenky a možná ovoce?”

„Ach, jistě, děkuju,” řekl jsem a byl trochu zmatený Chantillyiným nadšením.

Vycouvala, zavřela dveře a znova jsem byl sám. Opřel jsem hlavu o gauč a díval jsem se na různé stíny na zdi. Byl jsem rád, že mě cokoli udržovalo od dívání se dolů na hodinky. Přichází? Pevně jsem zavřel oči a odmítal tam jít. Milovala mě. Věřil jsem jí. Byla by tady. Zatraceně, přál jsem si, aby tady byli mí bratři.

ABBY

„Ach, vypadáte krásně,” řekla řidička taxi, když jsem se posadila na zadní sedadlo.

„Děkuju vám,” řekla jsem a ulevilo se mi, že jsem pryč z kasina. „Do kaple Graceland, prosím.”

„Chcete začít den tím, že se vdáte, nebo co?” řekla řidička a usmívala se na mě dozadu do zpětného zrcátka. Měla krátké šedé vlasy a její zadek vyplňoval celé sedadlo.

„To bylo to nejrychlejší, co jsme sehnali.”

„Jste hodně mladá, abyste tak spěchala.”

„Já vím,” řekla jsem a sledovala jsem míjející Las Vegas za oknem.

Mlaskla jazykem. „Vypadáte hodně nervózně. Pokud jste si to rozmyslela, dejte mi vědět. Nevadí mi to otočit. Je to v pořádku, drahoušku.”

„Nejsem nervózní z toho, že se vdávám.”

„Ne?”

„Ne, milujeme se. Kvůli tomu nejsem nervózní. Jen chci, aby byl v pořádku.”

„Myslíte, že si to rozmyslel?”

„Ne,” řekla jsem a jednou se zasmála. Podívala jsem se do jejích očí do zpětného zrcátka. „Jste vdaná?”

„Byla jsem jednou nebo dvakrát,” řekla a mrkla na mě. „Vdávala jsem se ve stejné kapli, kde vy. Ale tak to bylo i u Bon Joviho.”

„Ach, ano?”

„Znáte Bon Joviho? Tommy pracovával v docích!” zpívala k mému překvapení.

„Jo! Slyšela jsem o něm,” řekla jsem a byla jsem vděčná za rozptýlení.

„Prostě ho miluju. Tady! Mám CD.” Pustila ho a zbytek cesty jsme obě poslouchaly Jonovy nejlepší hity. “WantedDeador Alive,” “Always,” “Bed of Roses,”; “I´ll Be There for You” právě končilo, když taxi zastavovalo před kaplí.

Vytáhla jsem padesátku. „Zbytek si nechte. Bon Jovi pomohl.”

Dala mi nazpátek. „Žádné zpropitné, zlato. Nechala jste mě zpívat.”

Zavřela jsem dveře a zamávala jí na rozloučenou. Je tady už Travis? Šla jsem ke kapli a otevřela dveře. Pozdravila mě starší žena s obrovskými vlasy a příliš velkým množstvím rtěnky. „Abby?”

„Ano,” řekla jsem a upravila si šaty.

„Jste ohromující. Moje jméno je Chantilly a budu váš svědek. Vezmu vám věci. Uložím je do bezpečí, než skončíte.”

„Děkuju,” řekla jsem a sledovala ji vzít mou kabelku. Když šla, něco zašustilo a já jsem nevěděla, co přesně to bylo. „Ach, počkat! To…” řekla jsem a dívala jsem se, jak jde ke mně a drží kabelku. „Je tam Travisův prsten. Omlouvám se.”

Její oči byly sotva vidět, když se usmála a její falešné řasy byly tak více viditelné. „To je v pořádku, drahoušku. Jen dýchej.”

„Nepamatuju si jak,” řekla jsem a sklouzla jsem jeho prstenem přes můj palec.

„Tady,” řekla a držela nataženou ruku. „Dejte mi váš a jeho prsten. Dám vám je, až bude čas. Elvis vás provede uličkou.”

Dívala jsem se na její prázdný výraz. „Elvis.”

„Jako Král?”

„Ano, vím, kdo je Elvis, ale…” slova se mi vytratila, když jsem sundala svůj prsten s malým trhnutím a položila ho do její dlaně vedle Travisova.

Chantilly se usmála. „Můžete použít tento pokoj, abyste se osvěžila. Travis už čeká, takže tady Elvis brzy bude. Uvidíme se na konci uličky!”

Sledovala mě, když zavřela dveře. Otočila jsem se a podívala jsem se do zrcadla za mnou. Bylo obklopeno mnoha velkými a kulatými světly, jaká mohly používat herečky na Broadwayi. Posadila jsem se k toaletnímu stolku a dívala se na sebe do zrcadla. Taková jsem byla? Herečka?

On čeká. Travis je na konci uličky a čeká na mě, až se připojím k němu, abychom si slíbili, že spolu budeme do konce našich životů.

Co když můj plán nebude fungovat? Co když půjde do vězení a nebude to k ničemu? Co když okolo Travise nebudou tak moc čmuchat a toto všechno je zbytečné? Už nemám výmluvu, abych se vdala, než budu mít právo pít, protože ho zachraňuju. Potřebuju výmluvu, pokud jsem ho milovala? Proč se každý vdává? Z lásky? Máme to vyryté. Na začátku jsem si vším byla tak jistá. Bývala jsem si jistá hodně věcmi. Teď si nejsem jistá. Ničím.

Myslela jsem na Travisův výraz ve tváři, kdyby zjistil pravdu, a pak jsem myslela, co by mu to způsobilo. Nikdy jsem mu nechtěla ublížit a potřebuju ho, jako kdyby byl částí mě. Těmito dvěma věcmi jsem si byla jistá.

Z dvou zaklepání na dveře jsem skoro měla infarkt. Otočila jsem se a chytila se opěradla židle. Bylo bílé, zatočené a uprostřed přetvořeno do srdce.

„Slečno?” řekl Elvis hlubokým hlasem s jižanským přízvukem. „Je čas.”

„Ach,” řekla jsem tiše. Nevím proč. Neslyšel mě.

„Abby? Tvoje hunka, hunka žhavá láska je připravená.”

Převrátila jsem oči. „Já jen… potřebuju chvilku.”

Na druhé straně dveří bylo ticho. „Je všechno v pořádku?”

„Ano,” řekla jsem. „Jen chvilku, prosím.”

Po několika chvílích jsem uslyšela další zaklepání na dveře. „Abby?” byla to Chantilly. „Můžu dovnitř, drahoušku?”

„Ne. Omlouvám se, ale ne. Budu v pořádku, jen potřebuju trochu víc času a budu připravená.”

Po dalších pěti minutách jsem uslyšela tři zaklepání na dveře a na čele se mi utvořily krůpěje potu. Ta tři zaklepání byla známá. Silná. Více sebevědomá.

„Holoubku?”

7. kapitola

Peníze

TRAVIS

Dveře se otevřely. „Je tady! Právě jsem ji poslala do pokoje, aby se osvěžila. Jsi připravený?”

„Jo!” řekl jsem a vyskočil na nohy. Utřel jsem si zpocené dlaně a šel za Chantilly chodbou do vestibulu. Zastavil jsem se.

„Tudy, drahoušku,” řekla Chantilly a povzbuzovala mě, abych šel ke dvojitým dveřím, které vedly do kaple.

„Kde je ona?” zeptal jsem se.

Chantilly ukázala. „Tam. Až bude připravená, začneme. Ale ty musíš být na konci uličky, drahoušku.”

Usmála se na mě sladce a povzbudivě. Představoval jsem si, jak se vypořádává se všemi situacemi, od opilé po nervózní osoby. Naposledy jsem se podíval na dveře Abbyina pokoje a šel jsem za Chantilly uličkou a ta mi přesně popsala, kde bych měl stát. Když mluvila, muž ve velkolepém Elvisově kostýmu zatlačil do dveří, zvedl koutky úst a zamumlal “Blue Hawaii”. (Poznámka: Blue Hawaii = film, kde Elvis ztvárnil hlavní postavu).

„Chlape, opravdu mám rád Vegas! Máš rád Vegas?” řekl se svým výrazem jako Elvis.

Zakřenil jsem se. „Dnes ano.”

„Nelze žádat o nic lepšího! Řekla vám paní Chantilly vše, co potřebujete vědět?”

„Ano, myslím.”

Poplácal mě po zádech. „Žádný strach, chlape, bude to v pořádku. Půjdu pro tvou druhou polovičku. Budu hned zpátky.”

Chantilly se zachichotala. „Ach, ten Elvis.” Po několika minutách si Chantilly zkontrolovala hodinky a pak šla zpátky uličkou ke dvojitým dveřím.

„To se stává pořád,” ujistil mě oddávající.

Po dalších pěti minutách prostrčila Chantilly hlavu dveřmi. „Travisi? Myslím, že je trochu… nervózní. Chceš s ní mluvit?”

Sakra. „Jo,” řekl jsem. Ulička byla krátká, ale teď se mi zdála dlouhá jako míle. Protlačil jsem se dveřmi a zvedl pěst. Zastavil jsem se, nadechl a pak několikrát zaklepal. „Holoubku?”

Po chvíli, která se zdála jako věčnost, Abby nakonec promluvila na druhé straně dveří. „Jsem tady.” I když byla ode mě jen kousek, zněla příliš daleko, jako v to ráno poté, co jsem si přivedl ty dvě holky z baru. Jen z pomyšlení na tu noc mě pálily vnitřnosti. Ani jsem se necítil jako ta samá osoba.

„Jsi v pořádku, zlato?” zeptal jsem se.

„Ano. Jen… spěchala jsem. Jen potřebuju chvilku, abych se nadechla.”

Nezněla v pořádku. Byl jsem rozhodnutý mít hlavu nahoře a bojovat s panikou pro případ, abych neudělal hloupost. Musím být muž, kterého si Abby zaslouží. „Jsi si tím vším jistá?”

Neodpověděla.

Chantilly si odkašlala, zalomila rukama a jasně se snažila vymyslet něco povzbudivého.

Potřebuju být na druhé straně dveří.

„Holoubku,” řekl jsem a následovala pauza. To, co řeknu, změní všechno, ale udělat vše správně pro Abby, přemohlo mé sobecké potřeby. „Vím, že, víš, že tě miluju. To, co možná nevíš, je, že nechci nic víc, než být tvým manželem. Ale pokud nejsi připravená, počkám na tebe, Holubičko. Nepůjdu nikam. Myslím tím, ano. Chci to, ale jen pokud i ty. Já jen… potřebuju, abys věděla, že můžeš otevřít dveře a půjdeme dolů uličkou, nebo si vezmeme taxi a pojedeme domů. Tak či onak tě miluju.”

Následovala další dlouhá pauza a věděl jsem, že je čas. Vyndal jsem starou obálku z mé vnitřní kapsy a držel ji v obou rukách. Je popsaná vybledlým písmem a já sledoval písmo ukazováčkem. Moje matka na tento dopis napsala Pro budoucí paní Travis Maddox. Táta mi ho dal, když si myslel, že je to mezi mnou a Abby vážné. Vytáhl jsem ten dopis jen jednou, když mě zajímalo, co napsala dovnitř, ale nikdy jsem jej neotevřel. Ta slova nebyla určená pro mě.

Ruce se mi třásly. Neměl jsem tušení, co tam máma napsala, ale opravdu jsem to teď potřeboval a doufal jsem, že tentokrát mi nějak pomůže. Sklonil jsem se dolů a prostrčil obálku pod dveřmi.

ABBY

Holoubku. Z tohoto slova jsem vždycky převracela oči. Nevím, proč mi tak začal říkat a je mi to jedno. Když mi Travis říká touto přezdívkou, moje celé tělo se uvolní. Vstala jsem, šla ke dveřím a položila dlaň na dřevo. „Jsem tady.”

Mohla jsem slyšet svůj dech; sípavě pomalý, jako bych spala. Každá moje část se uvolnila. Jeho hřejivá slova mě obklopovala jako příjemná deka. Nezáleželo na tom, co se stane potom, až se dostaneme domů, když budu Travisova žena. Pak jsem pochopila, že ať už to dělám proto, abych Travisovi pomohla nebo ne, jsem tady, abych si vzala muže, který mě miluje víc, než může muž milovat ženu. A já ho miluju - dost na tři životy. V Gracelandské kapli a v těchto šatech to bylo skoro místo, kde bych chtěla být. Jediné místo, které by bylo lepší, by bylo vedle něj na konci uličky.

Pak se u mých nohou objevila malá obálka.

„Co je to?” řekla jsem a sklonila jsem se dolů, abych ji zvedla. Papír byl starý a žlutý. Bylo to adresované budoucí paní Travis Maddox.

„Je to do mé mámy,” řekl Travis.

Dech se mi zadrhl. Skoro jsem to nechtěla otevřít, byla zalepená a dlouho držená v bezpečí.

„Otevři to,” řekl Travis a vypadalo to, jako by mi četl myšlenky.

Prsty jsem opatrně otevřela obálku a doufala jsem, že ji moc nepoškodím. Vyndala jsem na třikrát přeložený papír a svět se zastavil.

Neznáme se, ale vím, že musíš být výjimečná. Dnes tady nemůžu být, abych viděla svého chlapce ti slibovat lásku, ale je tady několik věcí, které bych ti řekla, kdybych tam byla.

Nejdříve ti děkuju, že miluješ mého syna. Všichni mí kluci mají laskavé srdce a Travis má nejlaskavější. Taky je nejsilnější. Bude tě milovat nejvíce, jak může, když ho necháš. Neštěstí v životě nás někdy změní, ale něco se nikdy nezmění.

Kluk bez matky je velmi zvídavé stvoření. Kdyby byl Travis jako jeho otec a já vím, že je, je jako hluboký oceán křehkosti, chráněný tenkou zdí klejících slov a předstírané lhostejnosti. Maddoxův kluk tě vezme až na okraj, ale když s ním půjdeš, bude tě následovat kamkoli.

Přála bych si více, než cokoli, abych tam mohla dnes být. Přeju si, abych mohla vidět jeho tvář, když s tebou udělá tento krok a mohla tam stát s mým manželem a prožít celý tento den s tebou. Myslím, že je to jedna z věcí, která mi bude nejvíce chybět. Ale dnešek není o mně. Pokud čteš tento dopis, znamená to, že tě můj syn miluje. A když se Maddoxův chlapec zamiluje, miluje navždy.

Prosím, polib mého chlapce za mě. Mé největší přání pro vás je, aby váš největší boj skončil největším odpuštěním.

S láskou, Diane

„Holubičko?”

Držela jsem dopis jednou rukou na hrudníku a druhou otevřela dveře. Travis měl ve tváři obavy, ale když se mi podíval do očí, starosti byly pryč.

Vypadal šokovaně, když mě uviděl. „Jsi… nemyslím si, že existují slova na to, jak krásná jsi.”

Jeho milé kaštanové oči, zakryté hustými řasami, uklidnily mé nervy. Jeho tetování byla skryta pod šedým oblekem a nažehlenou košilí s knoflíčky. Bože, byl perfektní. Byl sexy, statečný, něžný a Travis Maddox byl můj. Já musím jen projít uličkou. „Jsem připravená.”

„Co tam napsala?” zeptal se.

Krk se mi stáhl a unikl vzlyk. Políbila jsem ho na tvář. „To je od ní.”

„Jo?” řekl a sladce se usmál.

„A skvěle popsala na tobě vše úžasné, i když tě neviděla vyrůstat. Je tak úžasná, Travisi. Přeju si, abych ji mohla poznat.”

„Přál bych si, aby tě znala.” Na chvíli se odmlčel a pak zvedl ruce.

Jeho rukáv odhalil jeho tetování s nápisem HOLUBIČKA. „Pojďme se na to vyspat. Nemusíš se rozhodnout teď. Vrátíme se do hotelu, promyslíme to, a -” Povzdychl si, spustil ruce a ramena mu spadla. „Já vím. Je to šílené. Jen jsem to tak moc chtěl, Abby. Tato šílenost je můj zdravý rozum. Můžeme…”

Nemohla jsem vystát se dívat se na jeho zadrhávání a pachtění se déle. „Zlato, přestaň,” řekla jsem a chytila jeho ústa třemi prsty. „Prostě přestaň.”

Díval se na mě a čekal.

„Ujasněme si to, neodejdu odtud, dokud nebudeš můj manžel.”

Jeho obočí se s pochybnostmi svraštilo a pak se na mě opatrně usmál. „Jsi si jistá?”

„Kde je moje kytice?”

„Ach,” řekla Chantilly, která byla rozrušená rozhovorem. „Tady, drahoušku.” Podala mi perfektní kytici rudých růží.

Elvis mi nabídl rámě a já jsem ho přijala. „Uvidíme se u oltáře, Travisi,” řekl.

Travis mě vzal za ruku, políbil na prsty a pak odběhl cestou, odkud přišel, následovaný chichotající se Chantilly.

Ten malý dotyk nebyl dost. Najednou jsem se nemohla dočkat, až se k němu dostanu a rychle jsem šla do kaple. Nehrál svatební pochod a místo toho hrála písnička “Thing For You,”, na kterou jsme tančili na mé narozeniny.

Zastavila jsem se, podívala na Travise a konečně jsem dostala šanci prohlédnout si jeho šedý oblek a černé Conversky. Usmíval se, když viděl mé poznání v očích. Udělala jsem další krok a pak další. Oddávající na mě ukázal, abych zpomalila, ale já jsem nemohla. Moje celé tělo potřebovalo být vedle Travise víc, než kdy předtím. Musel se cítit stejně. Elvis nedošel do poloviny, když se Travis rozhodl nečekat déle a šel k nám. Vzala jsem ho za ruku.

„Ach… chystal jsem se vám ji předat.”

Travis zvedl jeden koutek úst. „Už je moje.”

Přijala jsem jeho rámě a zbytek uličky jsme prošli spolu. Hudba se ztišila a oddávající kývl na nás oba.

„Travisi… Abby.”

Chantilly mi vzala kytici růží a pak se postavila na stranu.

Naše třesoucí se ruce se zauzlovaly dohromady. Oba jsme byli nervózní a šťastní, že bylo téměř nemožné, abychom byli v klidu.

Ruce se mi třásly, když jsem věděla, jak moc si chci vzít Travise. Nejsem si jistá, co oddávající řekl. Nepamatuju si jeho tvář, nebo co měl na sobě, jen si vzpomínám na jeho hluboký nosový hlas, jeho severský akcent a Travisovy ruce, které držely moje.

„Podívej se na mě, Holoubku,” řekl Travis tiše.

Podívala jsem se na svého budoucího manžela a ztratila se v jeho upřímných očích plných lásky. Nikdo, ani Amerika, se na mě nedíval s takovou láskou. Koutky Travisových úst se zvedly nahoru, tak jsem se musela tvářit stejně.

Když oddávající promluvil, Travis si mě prohlédl, mou tvář, vlasy, moje šaty - dokonce se podíval na moje boty. Pak se naklonil, až byly jeho rty jen několik centimetrů od mého krku a nadechl se.

Oddávající se odmlčel.

„Chci si pamatovat všechno,” řekl Travis.

Oddávající se usmál, přikývl a pokračoval.

Překvapil nás blesk. Travis se podíval za sebe a poznal fotografa a pak se podíval na mě. Oba jsme se široce usmívali. Je mi jedno, že musíme vypadat směšně. Jako bychom skočili z nejvyššího místa a ponořili se do nejnižší řeky, která nás vede k děsivému vodopádu, přímo k nejlepší a nejfantastičtější dráze ve vesmíru. Na desátou.

„Pravé manželství začíná před svatebním dnem,” začal oddávající. „A snaha v manželství pokračuje i po obřadu. Krátký okamžik a podpis pera je vše, co je potřeba k vytvoření právního pouta manželství, ale trvá po celý život a je třeba oddanosti, odpuštění a kompromisu, aby manželství vydrželo věčně. Myslím, že Travis a Abby nám právě ukázali, co dokáže láska v napjaté chvíli. Vaše včerejšky byly cestou do této kaple a vaše cesta do budoucnosti a pospolitosti je trochu jasnější s každým novým dnem.”

Travis sklonil svou tvář k mému spánku. Byla jsem vděčná, že se mě chce dotknout, kdekoli mohl. Kdybych ho k sobě mohla přitáhnout a nepřerušila obřad. Slova oddávajícího začala splývat dohromady. Travis několikrát promluvil a já taky. Navlékla jsem Travisovi prsten na prst a Travis se rozzářil.

„S tímto prstenem si tě beru,” řekla jsem a opakovala po oddávajícím.

„Hezká volba,” řekl Travis a obdivoval svůj prsten.

Když byl na řadě Travis, vypadal, že má problém a pak mi navlékl dva prsteny na můj prst: můj zásnubní prsten a jednoduchý zlatý kroužek.

Chtěla jsem chvíli, abych to mohla ocenit, že mi dal oficiální svatební prsten, možná to i říct, ale byla jsem mimo své tělo. Čím více jsem se snažila být přítomna, tím rychleji se všechno stalo.

Myslela jsem, že bych měla poslouchat seznam věcí, které slibuju, ale jediný hlas, který dával smysl, byl Travisův. „Zatraceně, jistě, ano,” řekl s úsměvem. „A slibuju, že nikdy nevstoupím do dalšího zápasu, nebudu nadměrně pít, nebo zlostně mávat pěstmi… a nikdy, nikdy tě znova nepřiměju plakat.”

Pak byla znova řada na mě a odmlčela jsem se. „Chci, abys věděl, než vše slíbím, že jsem hodně tvrdohlavá. Už víš, že je těžké se mnou žít a dal jsi jasně najevo při desítkách příležitostí, že ze mě šílíš. A jsem si jistá, že jsem dohnala každého k šílenství, kdo nás sledoval posledních pár měsíců mou nerozhodností a nejistotou. Ale chci, abys věděl, že cokoli láska je, toto musí být ono. Nejdříve jsme byli nejlepší kamarádi a snažili jsme se nezamilovat a udělali jsme to. Když nejsi se mnou, nechci tam být. Jsem s tebou. Možná jsme impulzivní a absolutně šílení, když tady stojíme v našem věku, šest měsíců po tom, co jsme se potkali. Toto všechno, co se odehrává, je úplně úžasná, krásná katastrofa, ale chci to, když je to s tebou.”

„Jako Johnny a June,” řekl Travis a oči se mu trochu leskly. „Je to odtud jako stoupání do kopce a budu z toho milovat každou minutu.”

„Ber - “začal oddávající.

„Beru,” řekla jsem.

„Dobře,” řekl se smíchem: „ale musím to říct.”

„Už jsem to jednou slyšela. Nepotřebuju to slyšet znova,” řekla jsem, usmívala se a nepřestávala se dívat na Travise. Stiskl mi ruce. Opakovali jsme více slibů a pak se oddávající odmlčel.

„To je ono?” zeptal se Travis.

Oddávající se usmál. „To je ono. Jste manželé.”

„Opravdu?” zeptal se a zvedl obočí. Díval se jako dítě ráno o Vánocích.

„Teď můžete políbit svou - “

Travis mě vzal za oběruce, pevně mě objal a políbil mě, nejdříve nadšeně a vášnivě a pak jeho rty zpomalily a láskyplně se pohybovaly proti mým rtům.

Chantilly zatleskala svými drobnýma baculatýma rukama. „Ta byla skvělá! Nejlepší, jakou jsem za týden viděla! Miluju, když nejsou naplánované.”

Oddávající řekl: „Představuji vám, paní Chantilly a pane Králi, pana a paní Maddoxovi.”

Elvis taky zatleskal a Travis mě zvedl. Vzala jsem mu tváře do dlaní a vytáhla se, abych ho políbila.

„Snažím se nemít chvíli jako Tom Cruise,” řekl Travis a zářivě se na každého usmíval. „Teď rozumím tomu celému poskakování na gauči a ranám do podlahy. Nevím, jak vysvětlit to, jak se cítím! Kde je Oprah?”

Neobvykle jsem se zachechtala. Křenil se od ucha k uchu a já jsem určitě vypadala otravně šťastná. Travis mě postavil na nohy a pak se rozhlédl po všech v místnosti.

Vypadal trochu šokovaně. „Woo!” křičel, když před sebou třásl pěstmi. Měl opravdu chvíli jako Tom Cruise. Smál se a pak mě znova políbil. „Udělali jsme to!”

Smála jsem se s ním. Vzal mě do náručí a všimla jsem si, že se jeho oči trochu lesknou.

„Vzala si mě!” řekl Elvisovi. vSakra, miluju tě, zlato!” křičel znova, objal mě a políbil.

Nebyla jsem si jistá, co očekávat, ale toto to rozhodně nebylo. Chantilly, oddávající a i Elvis se smáli, trochu se bavili a také žasli. Při blesku fotografa jsem měla pocit, jako by nás obklopovali paparazzi.

„Jen podepište několik papírů, udělejte několik fotek a pak můžete začít svoje šťastně na věky,” řekla Chantilly. Otočila se k nám s širokým úsměvem a držela v ruce papír a pero.

„Ach!” řekla Chantilly. „Vaše květiny. Budeme je potřebovat na fotce.”

Podala mi květiny a s Travisem jsme zapózovali. Stáli jsme společně. Ukazovali naše prsteny. Bok po boku, tváří v tvář, skákající do vzduchu, objímající se, líbající - v jedné chvíli. Travis mě zvedl v náručí. Po rychlém podepsání oddacího listu mě Travis vedl za ruku ven k limuzíně.

„Opravdu se to stalo?” zeptala jsem se.

„Sakra, jistě ano!”

„Viděla jsem tam nějaké lesknoucí se oči?”

„Holubičko, teď jsi paní Travis Maddoxová. Nikdy v životě jsem nebyl tak šťastný!”

Začala jsem se široce usmívat, zasmála se a zavrtěla hlavou. Nikdy jsem neviděla roztomilého šílence. Vrhla jsem se na něj a on přitiskl rty na moje. Když vklouzl jazykem do mé pusy v kapli, mohla jsem myslet jen na to, abych se tam dostala.

Travis mi zapletl prsty do vlasů, když jsem na něj vylezla a zabořila kolena do kůže sedadla po obou jeho bocích. Tápala jsem prsty po jeho pásku, když se natahoval po tlačítku, aby se vysunulo okno mezi řidičem a námi, abychom měli soukromí.

Nadávala jsem při rozepínání knoflíků, které trvalo dlouho, a pak jsem netrpělivě rozepínala jeho zip. Travisovy rty byly všude; něžně líbal mou kůži za uchem, přejížděl jazykem po mém krku a okusoval mou klíční kost. Jedním pohybem mě otočil na záda a okamžitě vklouzl rukou po mém stehnu nahoru a zahákl prsty za kalhotky. Během chviličky mi visely z kotníků a Travisova ruka se pohybovala na mém vnitřním stehnu, než se zastavil na citlivém místě mezi mými stehny.

„Zlato,” zašeptala jsem, než mě umlčel rty. Dýchal těžce nosem a držel mě u sebe, jako by to bylo poprvé a naposledy.

Travis se postavil na kolena a mohla jsem tak lépe vidět jeho vyrýsované svaly na břichu a hrudníku a jeho tetování. Moje stehna instinktivně ztuhla, ale on mi vzal pravou nohu do obou rukou a rozdělil je. Sledovala jsem, jak mě jeho ústa hladově líbala od špičky ke kotníku, přes lýtko, koleno a pokračoval po mém vnitřním stehnu. Zvedla jsem boky k jeho puse, ale on dále přetrvával na horní části mého stehna a tím méně trpělivější jsem byla.

Když se jeho jazyk dotkl mé nejcitlivější části, jeho prsty vklouzly mezi moje šaty a sedadlo, chytil mě za zadek a lehce si mě přitáhl k sobě. Každý nerv v těle se mi uvolnil a v tu samou chvíli stáhl. Travis už toto dělal předtím, ale držel se zpátky; nechával si to nejlepší pro naši svatební noc. Ohnula jsem kolena, která se mi třásla, a já jsem ho chytila za uši.

Jednou se zastavil, jen zašeptal moje jméno proti mé vlhké kůži a já jsem zeslábla, zavřela oči a cítila jsem, jako by se mi převrátily dozadu do hlavy v pocitu náhlé extáze. Zasténala jsem, a jeho polibky byly nedočkavější, pak ztuhl a přitáhl si moje tělo blíž k puse.

Každá sekunda byla intenzivnější a já jsem byla nerozhodná mezi tím to vypustit a potřebou zůstat v této chvíli. Nakonec, když jsem už nemohla vydržet, natáhla jsem se a zabořila Travisův obličej do mě. Vykřikla jsem a cítila, jak se usmívá, když mé tělo ovládají intenzivní trhnutí.

S tímto Travisovým rozptýlením jsem si neuvědomila, že jsme u Bellagia, než jsem slyšela řidičův hlas přes reproduktor. „Omlouvám se, pane a paní Maddoxovi, ale přijeli jsme k hotelu. Chcete, abych jel dál po bulváru?”

8. kapitola

Konečně

TRAVIS

„Ne, dejte nám chvilku,” řekl jsem.

Abby byla v polosedu opřená o kožené sedadlo limuzíny, tváře se jí červenaly a těžce dýchala. Políbil jsem ji na kotník a pak stáhl kalhotky z kotníku dolů přes vysoké podpatky a podal jí je.

Zatraceně, byl na ni krásný pohled. Nemohl jsem se na ni přestat dívat, když jsem si zapínal košili. Abby se na mě široce usmívala, když pohupovala boky, aby si znova oblékla kalhotky. Řidič limuzíny zaklepal na dveře. Abby kývla a já jsem mu dal zelenou, aby otevřel. Podal jsem mu velkou bankovku a pak vzal svou ženu do náručí. Prošli jsme halou a kasinem během několik minut. Řekli byste, že jsem byl trochu motivovaný, abych se vrátil zpátky do pokoje - naštěstí Abby v mém náručí zakrývala mého stojícího ptáka.

Ignoroval jsem tucty lidí, kteří se na nás dívali, když jsme vstoupili do výtahu a pak jsem ji políbil. Když jsem se snažil říct číslo podlaží pobavenému páru nejblíže u tlačítek, koutkem oka jsem si všiml, že ho už zmáčkli.

Když jsme vstoupili do chodby, srdce mi začalo rychle bít. Když jsme byli u dveří, snažil jsem se udržet Abby v náručí a dostat odemykací kartu z kapsy.

„Mám ji, zlato,” řekla a vytáhla kartu z mé kapsy.

„Děkuju vám, paní Maddoxová.”

Abby se usmála proti mé puse. „Potěšení je na mé straně.”

Nesl jsem ji do pokoje a položil ji na okraj postele. Abby mě chvíli sledovala, když si skopla boty. „Dostaňme to z cesty, paní Maddoxová. Toto je součást vašeho oblečení, které nechci zničit.”

Otočil jsem ji, pomalu rozepl šaty a líbal každý kousek její kůže. Už jsem si pamatoval každý kousek jejího těla, ale dotýkat se jí a ochutnávat kůži ženy, která je teď mojí ženou, je něco nového. Pociťoval jsem vzrušení, které jsem nikdy předtím necítil.

Šaty spadly na podlahu, já jsem je zvedl a přehodil přes opěradlo židle. Abby si rozepla podprsenku, nechala ji spadnout na podlahu a já jsem zahákl prsty o okraj jejích kalhotek. Zakřenil jsem se. Už jednou jsem je sundával.

Sklonil jsem se, abych ji políbil na kůži za uchem. „Tak moc tě miluju,” zašeptal jsem a pomalu jí sundával kalhotky. Spadly k jejím kotníkům a ona je odkopla svou bosou nohou. Objal jsem ji pažemi a zhluboka se nadechl nosem a přitáhl si její nahá záda k hrudníku. Potřebuju být uvnitř ní, můj pták se po ní už prakticky natahuje, ale důležitější je dát si na čas. Máme jen jednu šanci, abychom prožili naši svatební noc, a já chci, aby byla perfektní.

ABBY

Po celém těle jsem měla husí kůži. Před čtyřmi měsíci si Travis ode mě vzal to, co jsem nikdy nedala žádnému jinému muži. Byla jsem, sakra, odhodlaná mu to dát, tak jsem neměla čas být nervózní. Teď, o naší svatební noci, jsem věděla, co mám očekávat a věděla jsem, jak moc mě miluje a byla jsem více nervózní, než když to bylo poprvé.

„Dostaňme to z cesty, paní Maddoxová. Toto je součást vašeho oblečení, které nechci zničit.”

Trochu jsem se zasmála a vzpomněla si na růžový propínací svetr a krvavý flek rozprostírající se uprostřed. Pak jsem myslela na to, když jsem Travise poprvé spatřila v jídelně.

„Zničil jsem hodně svetrů,” řekl se zabijáckým úsměvem a ďolíčky. Ten samý úsměv jsem chtěla nenávidět; a ty samé rty mě právě teď líbaly dolů po zádech.

Travis mě posunul dopředu a já jsem se plazila po posteli, podívala se za sebe a čekala a doufala, že půjde hned za mnou. On mě sledoval, sundal si košili, skopl boty a sundal si kalhoty. Zavrtěl hlavou, otočil mě na záda a pak se na mě obkročmo posadil.

„Ne?” zeptala jsem se.

„Raději bych se díval do očí mé ženy, než abychom byli kreativní… alespoň dnes večer.”

Odhrnul si vlasy z obličeje a políbil mě na nos. Trochu jsem se bavila, když si Travis dával na čas a přemýšlela jsem, co a jak chce se mnou dělat. Když jsme byli nazí a pod peřinami, zhluboka se nadechl.

„Paní Maddoxová?”

Usmála jsem se. „Ano?”

„Nic. Jen jsem ti tak chtěl říct.”

„Dobře. Trochu se mi to líbí.”

Travis si prohlížel můj výraz. „Líbí se ti to?”

„Je to skutečná otázka? Protože je trochu těžké to víc dokázat, než přísahat, že s tebou budu navždy.”

Travis se odmlčel a oči mu potemněly. „Viděl jsem tě,” řekl a jeho hlas byl sotva slyšitelný. „V kasinu.”

Okamžitě jsem myslela na tu chvíli a byla jsem si jistá, že se musel setkat s Jessem a viděl s ním ženu, která vypadala jako já. Jeho žárlivé oči lidi přelstily. Zrovna když jsem byla připravená argumentovat, že mě určitě neviděl s mým ex, Travis pokračoval.

„Na podlaze. Viděl jsem tě, Holoubku.”

Žaludek se mi potopil. Viděl mě brečet. Jak bych to mohla vysvětlit? Nemohla. Jediná možnost bylo rozptýlení.

Položila jsem hlavu zpátky do polštáře a podívala jsem se mu do očí. „Proč mi říkáš Holubičko? Myslím to doopravdy.”

Moje otázka ho zasáhla nepřipraveného. Čekala jsem a doufala, že zapomene na předchozí téma. Nechtěla jsem mu lhát do tváře, nebo přiznat, co jsem udělala. Ne dnes večer. Nikdy.

Dovolil mi změnit téma a bylo mu to vidět v očích. Věděl, co dělám a nechá mě to udělat. „Víš, co je holub?” (Poznámka: angličtina má dva výrazy pro slovo holub: Pigeon a Dove. Travis říká Abby Pigeon)

Zavrtěla jsem krátce hlavou.

„Je to holub (Dove). Jsou opravdu chytří. Jsou věrní a kamarádi pro život. Poprvé, když jsem tě viděl v Kruhu, věděl jsem, co jsi byla. Pod propínacím svetrem a krví jsi nepropadla mým sračkám. Nechala jsi mě si to zasloužit. Vyžadovala jsi důvod k tomu, abys mi věřila. Viděl jsem ti to v očích a nemohl jsem to setřást od chvíle, kdy jsem tě viděl v jídelně. I když jsem se to snažil ignorovat, věděl jsem, že se to nezmění. Každý průser, každá špatná volba, byly drobky chleba, díky kterým jsme našli cestu k sobě. Tak jsme našli cestu k této chvíli.”

Dech se mi zadrhl. „Tak moc tě miluju.”

Jeho tělo leželo mezi mýma nohama a cítila jsem ho proti mým stehnům, jen několik centimetrů od místa, kde jsem ho chtěla.

„Jsi moje žena.” Když řekl ta slova, v jeho očích byl klid. Připomnělo mi to noc, kdy vyhrál sázku, abych s ním zůstala v bytu.

„Ano. Uvízl jsi teď se mnou.”

Políbil mě na bradu. „Konečně.”

Dal si na čas, když se do mě pomalu zasunoval a na sekundu zavřel oči, než se mi znova díval do očí. Pomalu do mě rytmicky narážel a líbal mě. I když ke mně byl Travis vždy jemný a opatrný, první chvilky byly trochu nepohodlné. Musel vědět, že je to pro mě nové, i když jsem to nikdy nezmínila. Celý kampus věděl o Travisových úlovcích, ale moje zkušenosti s ním nikdy nebyly divoce nezávazným sexem, jak to každý říkal. Travis ke mně byl vždy něžný; trpělivý. Dnešek nebyl výjimkou. Možná ještě víc.

Když jsem se uvolnila a pohybovala proti němu, Travis se natáhl dolů. Chytil mě rukou za kolenem a pozastavil mě a zastavil svoje boky. Znova do mě vklouzl a tentokrát hlouběji. Zasténala jsem a zvedla k němu boky. V životě byly mnohem horší věci, než slib, že budu cítit nahé tělo Travise Maddoxe proti mému tělu a uvnitř mě po zbytek života. Mnohem, mnohem horší.

Líbal mě, chutnal mě a mumlal proti mé puse. Vrážel do mě, toužil, tahal mě, když mi zvedal druhou nohu a tlačil mi kolena k hrudníku, aby mohl být ve mně hlouběji. Sténala jsem a zvedla se a nemohla jsem zůstat potichu, když se posunul tak, aby se do mě zasunoval z různých směrů a líbal mě, než jsem mu zabořila nehty do zad. Moje nehty se zabořily hluboko do jeho zpocené pokožky, ale pořád jsem cítila jeho vyboulené svaly, které se dál pohybovaly.

Travisova stehna dál narážela na můj zadek. Držel se na jednom lokti, pak se posadil, přitáhl si moje nohy k sobě, než se moje kotníky opíraly o jeho ramena. Miloval mě tvrději, a i když to bylo trochu bolestivé, ta bolest vyslala adrenalin do celého mého těla. Bralo to sebou všechno potěšení a posunulo to všechny pocity na novou úroveň.

„Ach, Bože… Travisi,” řekla jsem a vydechla jeho jméno. Potřebovala jsem něco říct, cokoli, abych upustila intenzitu narůstající v mém těle.

Z mých slov jeho tělo ztuhlo a jeho pohyby byly rychlejší, tvrdší, než se na našich tělech vytvořily krůpěje potu a mohli jsme se tak snadněji proti sobě pohybovat.

Nechal moje nohy spadnout zpátky na postel, když se znova usadil proti mně. Zavrtěl hlavou. „Je to s tebou tak dobrý pocit,” zasténal. „Chci to dělat celou noc, ale já…”

Dotkla jsem se rty jeho ucha. „Chci, aby ses udělal,” řekla jsem a nakonec ho jemně políbila.

Uvolnila jsem boky, moje kolena se rozdělila a přiblížila k posteli. Travis se zasunul hluboko do mě, znova a znova a jeho pohyby zrychlovaly a zasténal. Chytil mi koleno a přitáhl k mému hrudníku. Tlak byl tak příjemný a návykový a cítila jsem narůstající pocit v celém mém těle a to ztuhlo v krátkých, ale silných návalech. Hlasitě jsem sténala a nestarala se o to, kdo by mě mohl slyšet.

Travis v odezvě zasténal. Nakonec se jeho pohyby zpomalily, ale byly tvrdší, než řekl. „Ach, kurva! Zatraceně! Ach!” řval. Jeho tělo sebou cukalo a chvělo se, když mi přitiskl čelo na tvář.

Oba jsme ztěžka dýchali a nepromluvili. Travis měl pořád svou tvář na mé a víckrát sebou cukl, než zabořil tvář do polštáře pod mou hlavou.

Políbila jsem ho na krk a ochutnala tak sůl na jeho kůži.

„Měl jsi pravdu,” řekla jsem.

Travis se vytáhl nahoru, aby se na mě zvědavě podíval.

„Byl jsi můj první a poslední polibek.”

Usmál se, tvrdě přitiskl rty na moje a pak zabořil obličej do mého krku. Ztěžka dýchal, ale i tak mi sladce zašeptal do ucha: „Tak moc tě miluju, Holoubku.”

9. kapitola

Předtím

ABBY

Ze spánku mě probudil vibrující telefon. Závěsy stínily slunce, ale i tak jimi trochu prosvítalo. Přikrývky a prostěradla trochu visely dolů z královsky obrovské postele. Moje šaty visely přes opěradlo židle a připojily se k Travisovu obleku, který byl roztroušen všude po pokoji, a já jsem našla jen jednu svou botu.

Moje nahé tělo skončilo propletené s Travisovým poté, co jsme potřetí stvrdili naše manželství a pak jsme odpadli naprostým vyčerpáním.

Ozvalo se znova vibrování. Můj telefon byl na nočním stolku. Natáhla jsem se přes Travise, vzala ho a viděla jsem Trentovo jméno.

Adam je zatčený.

John Savage je na seznamu mrtvých.

To bylo všechno, co řekl. Bylo mi špatně, když jsem mazala zprávy a bála jsem se, že Trent možná nenapsal víc, protože teď policie byla u Jima a možná říkali jejich otci, že může být Travis zatčen. Podívala jsem se na hodiny. Bylo deset hodin.

Tím, že John Savage zemřel, zmizela jedna osoba, která by mohla být vyšetřovaná. Jedna další smrt, aby se Travis cítil ještě více vinen. Snažila jsem si vzpomenout, jestli jsem Johna viděla potom, co vypukl požár. Byl knokautovaný. Možná ani nevstal. Myslela jsem na ty vystrašené dívky, které jsem viděla s Trentem na chodbě ve sklepě. Myslela jsem na Hilary Short, kterou jsem znala z hodin matematiky a usmívala se, když stála vedle svého nového přítele na druhé straně Keaton Hall, než začal požár. Snažila jsem se nemyslet na to, jak dlouhý je seznam mrtvých a kdo všechno na něm je.

Možná budeme všichni potrestaní. Pravda byla, že jsme byli zodpovědní, protože jsme všichni byli nezodpovědní. Existuje důvod, proč hasiči zakázali tyto druhy akcí z bezpečnostních důvodů. Všichni jsme to ignorovali. Nebylo možné zapnout rádio nebo televizi, abychom neviděli obrázky, nebo neslyšeli zprávy, tak jsme se tomu s Travisem vyhýbali, jak to bylo jen možné. Ale všechna ta pozornost médií znamenala vyšetřování, které bude více intenzivní, aby našli někoho, koho by mohli obvinit. Zajímalo mě, jestli se to zastavilo u Adama, nebo půjdou po krvi. Kdybych byla rodičem jednoho z těch mrtvých studentů, možná bych to udělala.

Nechci vidět, jak jde Travis do vězení za nezodpovědné chování každého z nás a ať je to správné, nebo ne, nikoho je nepřivede zpátky. Udělala jsem všechno, co jsem mohla, abych ho udržela od problémů a popřu jeho účast v Keaton Hall tu noc na zápasu.

Lidé pro své milované udělali i horší věci.

„Travisi,” řekla jsem a šťouchla ho. Měl obličej dolů a hlavu zabořenou pod polštářem.

„Hhhmmmm,” zasténal. „Chceš, abych udělal snídani? Chceš vajíčka?”

„Je po desáté.”

„Pořád to může být brunch.” Když jsem neodpověděla, pokračoval. „Dobře, vajíčkový sendvič?”

Odmlčela jsem se, podívala se na něj a usmála se. „Zlato?”

„Jo?”

„Jsme ve Vegas.”

Travis zvedl hlavu a rozsvítil lampu. Uběhlo posledních 24 hodin a Travis vyhrabal ruku z pod polštářů, objal mě okolo pasu a přitáhl si mě pod sebe. Uvelebil se mezi moje stehna a pak sklonil hlavu, aby mě políbil; jemně, vášnivě a setrval na mých rtech o něco déle. Jeho rty byly teplé a měla jsem mravenčivý pocit.

„Pořád ti můžu objednat vajíčka. Chceš, abych zavolal pokojovou službu?”

„Musíme chytit letadlo.”

Výraz mu povadl. „Kolik máme času?”

„Naše letadlo letí ve čtyři. Odhlášení z pokoje je v 11.”

Travis se zamračil a podíval se z okna. „Zamluvil bych další den. Měli bychom ležet v posteli a u bazénu.”

Políbila jsem ho na tvář. „Zítra máme hodiny. Půjdeme někam později. Nechci strávit naše líbánky ve Vegas.”

Jeho výraz byl znechucený. „A já je rozhodně nechci strávit v Illinois.”

Přikývla jsem. O tom jsem se nemohla dohadovat. Illinois nebylo první místo, kde bych si myslela, že strávím líbánky. „St. Thomas je krásné. Ani nepotřebujeme pasy.”

„To je dobré. Když už nebojuju, budeme muset šetřit všude, kde jen můžeme.”

Usmála jsem se. „Nebudeš?”

„Řekl jsem ti to, Holoubku. Nepotřebuju to, když mám tebe. Ty jsi všechno změnila. Jsi zítřek. Jsi konec světa.”

Svraštila jsem nos. „Nemyslím si, že se mi to slovo líbí.”

Usmál se, přetočil se na posteli a ležel jen několik centimetrů od mého boku. Ležel na břiše, ruce měl pod sebou a tvář měl opřenou o matraci, chvíli mě sledoval a jeho oči se upřeně dívaly do mých.

„Říkal jsi něco o svatbě… že jsme jako Johnny a June. Nepochopila jsem tu poznámku.”

Ušklíbl se. „Nevíš o Johnnym Cashovi a June Carterové?”

„Trochu.”

„Taky s ním bojovala zuby, nehty. Hádali se a on byl hlupák ohledně hodně věcí. Pracovali na tom a strávili zbytek života spolu.”

„Ach, ano? Vsadím se, že neměla Micka jako otce.”

„Už ti nikdy znova neublíží, Holubičko.”

„To nemůžeš slíbit. Sotva se někde usadím, ukáže se.”

„No, najdeme si opravdovou práci, budeme na mizině jako každý student na vysoké, takže nebude mít důvod, aby čmuchal okolo kvůli penězům. Potřebujeme každý deseticent. Dobře, že jsem si trochu ušetřil.”

„Máš nápady, v jaké práci by ses mohl uplatnit? Přemýšlím o soukromém doučování. Matiky.”

Travis se usmál. „Budeš v tom dobrá. Možná třeba společenské vědy.”

„Jsi v tom moc dobrý. Můžu tě doporučit.”

„Nemyslím si, že se to počítá, když jsi moje žena.”

Mrkla jsem. „Ach můj bože. To zní šíleně.”

Travis se zasmál. „Že? Tak moc tě, sakra, miluju. Postarám se o tebe, Holoubku. Nemůžu slíbit, že ti Mick nikdy znova neublíží, ale můžu slíbit, že udělám všechno, aby se to nestalo. A pokud ano, budu tě pořád milovat.”

Trochu jsem se usmála a natáhla se, abych se dotkla jeho tváře. „Miluju tě.”

„Miluju tě,” odpověděl hned. „Byl dobrý táta… předtím?”

„Já nevím,” řekla jsem a dívala jsem se na strop. „Asi, myslím, že byl. Ale co ví dítě o dobrém rodičovství? Mám na něj dobré vzpomínky. Pil tak dlouho, co si pamatuju, hrál, ale když jeho štěstí začalo, byl milý. Štědrý. Hodně jeho kamarádů mělo rodiny… taky pracovali pro gangy, ale měli děti. Byli milí a nezmiňovali se Mickovi, že jsem poblíž. Strávila jsem hodně času v pozadí a viděla věci, které většina dětí nevidí, protože mě bral všude sebou.” Usmívala jsem se a pak mi skanula slza. „Jo, myslím, že jeho vlastním způsobem. Milovala jsem ho. Pro mě byl perfektní.”

Travis se dotkl prstem mého spánku a utřel slzu. „Nebreč, Holoubku.”

Zavrtěla jsem hlavou. „Vidíš? Pořád mi ubližuje, i když tady není.”

„Já jsem tady,” řekl a vzal mou ruku do své. Pořád se na mě díval a tvář měl přitisknutou na prostěradle. „Otočila jsi můj svět vzhůru nohama a já jsem začal zbrusu znova… jako apokalypsa.”

Zamračila jsem se. „Pořád se mi to nelíbí.”

Zvedl se z postele a omotal si peřinu okolo pasu. „Záleží na tom, jak se na to díváš.”

„Ne, opravdu ne,” řekla jsem a sledovala ho, jak jde do koupelny.

„Budu venku za pět minut.”

Lehla jsem si, protáhla končetiny do všech směrů a pak jsem se posadila a pročesávala si vlasy svými prsty. Slyšela jsem spláchnutí záchodu a pak puštění kohoutku. Nedělal si srandu. Bude hotový za pět minut a já jsem pořád nahá v této posteli.

Uklidila jsem si šaty a jeho oblek bylo trochu problém dát dohromady, ale zvládla jsem to. Travis se vynořil z koupelny a pohladil mě po prstech, když jsme se míjeli.

Vyčistila jsem si zuby, učesala vlasy, převlékla se a byli jsme v 11 odhlášeni.

Travis si vyfotil na telefon strop ve vestibulu a pak jsme se naposledy rozhlédli okolo, než jsme čekali v dlouhé řadě na taxi. I přes zataženou oblohu bylo horko a nohy se mi lepily k džínům.

Telefon mi zavibroval v kabelce. Rychle jsem ho zkontrolovala.

Policajti právě odešli. Byli u táty a Tima, ale řekl jsem jim, že jste byli ve Vegas a vzali se. Myslím, že to sakra, sežrali.

Vážně?

Jo! Dostal bych za tu sračku Oskara.

Dlouze jsem vydechla úlevou.

„Kdo je to?” zeptal se Travis.

„Amerika,” řekla jsem a dala telefon zpátky do kabelky. „Je naštvaná.”

Usmál se. „To se vsadím.”

„Kam? Na letiště?” zeptal se Travis a natahoval ke mně ruku.

Vzala jsem ho za ni a otočila ji tak, abych viděla mou přezdívku. „Ne, myslím, že se nejdříve potřebujeme někde zastavit.”

Zvedl jedno obočí. „Kde?”

„Uvidíš.”

10. kapitola

Potetovaná

ABBY

„Co tím myslíš?” řekl Travis a zbledl. „Nejsme tady kvůli mně?”

Tatér se na nás oba díval a byl trochu překvapený z Travisova překvapení.

Po celou cestu taxíkem Travis předpokládal, že mu dám tetování jako svatební dár. Když jsem řekla řidiči, kam míříme, Travise nenapadlo, že já budu ta, kdo bude mít nové tetování. Mluvil o vytetování si ABBY někde na těle, ale když měl na zápěstí HOLUBIČKA, myslela jsem, že by to bylo nadbytečné.

„Já jsem na řadě,” řekla jsem a otočila se k tatérovi. „Jak se jmenuješ?”

„Griffin,” řekl monotónně.

„Samozřejmě,” řekla jsem. „Chci vytetovat PANÍ MADDOX tady.” Dotkla jsem se prstem džínů na pravé straně spodní části mého břicha, tak nízko, aby to nebylo vidět, jen v plavkách. Chci, aby byl Travis jediný, kdo může vidět mé tetování. Aby to bylo hezké překvapení pokaždé, když mě svlékne. Travis zářil. „PANÍ MADDOX?”

„Ano, tímto písmem,” řekla jsem a ukázala na laminovaný obrázek na zdi.

Travis se usmál. „To k tobě sedí. Je to elegantní, ale ne přeplácané.”

„Přesně tak. Můžeš to udělat?”

„Můžu. Bude to za hodinu. Máme tady před tebou několik lidí. Bude to za 250.”

„250? Za několik písmen?” řekl Travis a otevřel pusu. „Co to, kurva…?”

„Je to Griffin,” řekl nedotčeně.

„Já vím, ale -”

„To je v pořádku, zlato,” řekla jsem. „Ve Vegas je všechno dražší.”

„Počkáme, až budeme doma, Holoubku.”

„Holoubku?” řekl Griffin.

Travis se na něj smrtelně podíval. „Sklapni,” varoval ho a pak se podíval na mě.

„Doma to bude o 2 stovky levnější.”

„Pokud počkám, tak to neudělám.”

Griffin pokrčil rameny. „Pak bys možná měla počkat.”

Podívala jsem se ošklivě na Travise a Griffina. „Nebudu čekat, udělám to.” Vytáhla jsem peněženku a podala jsem Griffinovi tři bankovky. „Tak si vezmi moje peníze” - zamračila jsem se na Travise - „a ty buď zticha. Jsou to moje peníze, moje tělo a toto chci udělat.”

Travis vypadal, že zvažuje, co odpovědět. „Ale… bude to bolet.”

Usmála jsem se. „Mě? Nebo tebe?”

„Oba.”

Griffin si vzal moje peníze a zmizel. Travis přecházel po podlaze a byl nervózní, jako budoucí otec. Nakoukl do chodby a přecházel ještě víc. Bylo to tak roztomilé a zároveň protivné. V jednu chvíli mě žádal, abych to nedělala a pak byl ohromený a pomatený, že se to chystám udělat.

„Stáhni si džíny,” řekl Griffin a připravoval si vybavení.

Travis se ostře podíval na malého svalnatého muže z pod svého obočí, ale Griffin byl příliš zaměstnaný, aby si všiml Travisova nejděsivějšího výrazu.

Posadila jsem se do křesla a Griffin stlačil knoflíky. Když se křeslo položilo, Travis se postavil na druhé straně vedle mě. Byl neklidný.

„Trave,” řekla jsem milým hlasem. „Posaď se.” Natáhla jsem ruku a on mě chytil a posadil se. Políbil mi prsty a usmál se sladce, ale nervózně.

Když jsem si myslela, že nebude čekat déle, telefon mi zavibroval v kabelce. Ach, bože. Co když je to SMSka od Trenta? Travis jej už hledal a byl rád za rozptýlení.

„Nech to, Trave.”

Podíval se na display a zamračil se. Dech se mi zadrhl. Natáhl ruku s telefonem, abych si ho vzala. „Je to Mare.”

Vzala jsem si ho od něj a pocítila bych úlevu, kdyby mi studený tampon nepřejížděl přes kyčelní kost. „Halo?”

„Abby?” řekla Amerika. „Kde jsi? Sheppley a já jsme právě dorazili domů. Auto je pryč.”

„Ach,” řekla jsem, ale můj hlas byl o oktávu vyšší. Neplánovala jsem na ni řvát. Nebyla jsem si jistá, jak říct novinky, ale byla jsem si jistá, že mě bude nenávidět. Alespoň chvíli.

„Jsme ve… Vegas.”

Amerika se zasmála. „Sklapni.”

„Jsem úplně vážná.”

Amerika byla chvíli zticha, ale pak byl její hlas tak hlasitý, že jsem sebou trhla. „PROČ jsi ve Vegas? Neměla ses zrovna dobře, když jsi tam byla naposledy!”

„Travis a já jsme se rozhodli… trochu jsme se vzali, Mare.”

„Co! To není vtipné, Abby! Radši bys měla, sakra, vtipkovat!”

Griffin přiložil na mou nohu obtisk a přitlačil. Travis se díval, jako by ho chtěl zabít za to, že se mě dotýká.

„Jsi blázen,” řekla jsem, ale když se jehla rozjela, celé moje tělo ztuhlo.

„Co je to za hluk?” řekla Amerika naplno.

„Jsme v tetovacím salonu.”

„Nechá se Travis označkovat pro tentokrát tvým pravým jménem?”

„Ne tak docela…”

Travis se potil. „Zlato…” řekl a mračil se.

„Zvládnu to,” řekla jsem a zaměřila se na stopy na stropě. Vyskočila jsem, když se mě Griffin dotkl prsty, ale snažila jsem se neztuhnout.

„Holubičko,” řekl Travis a jeho hlas byl zoufalý.

„Dobře,” řekla jsem a odmítavě jsem zavrtěla hlavou. „Jsem připravená.” Držela jsem telefon dál od ucha a šklebila se bolestí a z nevyhnutelné přednášky.

„Zabiju tě, Abby Abernathy!” křičela Amerika. „Zabiju tě!”

„Technicky jsem Abby Maddox,” řekla jsem a usmála se na Travise.

„To není fér!” kňučela. „Měla jsem být tvoje hlavní družička! Měla jsem jít s tebou nakupovat, zařídit ti rozloučení se svobodou a držet ti květiny!”

„Já vím,” řekla jsem a sledovala Travise se usmívat, když jsem na něj znova mrkla.

„Nemusíš to dělat, víš to,” řekl a svraštil obočí dohromady.

Stiskla jsem jeho prsty. „Já vím.”

„Už jsi to řekla!” odsekla Amerika.

„Nemluvila jsem s tebou.”

„Ach, mluvíš se mnou,” soptila. „Taaak moc se mnou mluvíš. Nikdy neuslyšíš konec, slyšíš mě? Nikdy, nikdy ti neodpustím!”

„Ano, odpustíš.”

„Ty! Ty jsi… ! Jsi strašně zlá, Abby! Jsi hrozná nejlepší kamarádka!”

Zasmála jsem se, z čehož sebou muž sedící vedle mě cukl. „Zůstaňte v klidu, paní Maddoxová.”

„Omlouvám se,” řekla jsem.

„Kdo to byl?” štěkla America.

„To byl Griffin.” Odpověděla jsem nevzrušeně.

„Kdo je k čertu Griffin? Nech mě hádat: pozvala jsi na svou svatbu totálního cizince a nejlepší kamarádku ne?”

Ošívala jsem se, z jejího hlasu a jehly zabodávající se mi do kůže. „Ne. Nebyl na svatbě,” řekla jsem a nasála vzduch mezi zuby.

Travis si povzdychl, nervózně se zavrtěl v židli a stiskl mi ruku. Tvářil se nešťastně. Nemohla jsem si pomoci a usmála se.

„Já jsem se to rozhodla udělat, pamatuješ?”

„Promiň. Nemyslím si, že to zvládnu,” řekl a v jeho hlasu jsem slyšela utrpení. Uvolnil ruku a podíval se dolů na Griffina.

„Pospěš si, můžeš?”

Griffin zavrtěl hlavou. „Pokrytý tetováním a nedokáže překousnout jednoduchá písmena na svojí holce. Za minutu to budu mít, kámo.”

Travisovo zamračení se prohloubilo. „Manželka. Je to moje manželka.”

America zalapala po dechu, jakmile zpracovala rozhovor. „Necháváš se tetovat? Co to s tebou je, Abby? Nadýchala ses při požáru toxického kouře?”

„Trav má moje jméno na zápěstí,” řekla jsem a podívala jsem se dolů na břicho na zamatlaný nepořádek. Griffin přitiskl jehlu na mou kůži a já jsem zaťala zuby. „Jsme manželé,” řekla jsem zkrz zuby. „Taky jsem něco chtěla.”

Travis zavrtěl hlavou. „Nemusela jsi.”

Přimhouřila jsem oči. „Nezačínej si se mnou.”

Zvedl koutky úst a díval se na mě tím nejsladším zbožňujícím pohledem, který jsem kdy viděla.

America se zasmála a zněla trochu šíleně. „Zbláznila ses.” Máš co říkat. „Přihlásím tě do ústavu, až se vrátíš.”

„Není to tak bláznivé. Milujeme se. Prakticky jsme spolu celý rok střídavě žili. Proč ne?” Dobře, ne celý rok… ne, že by na tom teď záleželo. Nebudu to zmiňovat a dávat Americe více munice.

Chvíli se do mě vkrádala vina. Na chvíli jsem zpanikařila, že jsem udělala obrovskou chybu, ale když jsem se podívala na Travise a viděla v jeho očích tu velkou lásku, vše bylo pryč.

„Mrzí mě to, Mare, musela jsem jet. Uvidíme se zítra, dobře?”

„Nevím, jestli tě chci zítra vidět! A nemyslím si, že chci ještě kdy vidět Travise!”

„Uvidíme se zítra, Mare. Vím, že chceš vidět můj prstýnek.”

„A tetování,” řekla s úsměvem v hlasu.

Zaklapla jsem telefon a podala ho Travisovi. Griffin přejížděl těmi svými tisíci noži po mé kůži a způsoboval bolest a mučil mou zanícenou pokožku. Travis si zastrčil telefon do kapsy, chytil mojí ruku do obou svých a sehnul se dolů, aby se opřel čelem o moje.

Nevěděl, jak mi pomoci, ale bolest pomalu začala pálit. Když Griffin vyplňoval silnější části písma, trhla jsem sebou pokaždé, když se odtáhl, aby otřel přebytečný inkoust hadříkem a já jsem se uvolnila.

Po několika obviněních od Travise, nás Griffin přiměl nadskočit, když hlasitě řekl. „HOTOVO!”

„Díky Bohu!” řekla jsem a nechala jsem spadnout hlavu do křesla.

„Díky bohu!” řekl Travis a povzdychl si úlevou. Poplácal mě po ruce a usmíval se.

Podívala jsem se dolů na krásné černé linie na červené a podrážděné kůži: Mrs. Maddox

„Páni,” řekla jsem a zvedla se na lokty.

Travisovo zamračení se okamžitě přeměnilo v triumfální úsměv. „Je to krásný.”

Griffin zavrtěl hlavou. „Kdybych měl dolar za každého potetovaného novomanžela, který sem vezme svou ženu a bere to hůř, než ona… no. Už bych nikdy nemusel znovu tetovat.”

Travisův úsměv zmizel. „Jen mi řekni, kolik dlužím, chytráku.”

„Donesu vám účet na přepážku,” řekl Griffin, pobavený Travisovým odseknutím.

Pořád jsem se dívala na elegantní linie na mé kůži. Jsme manželé. Byla jsem Maddoxová, jako všichni úžasní lidé, které jsem milovala. Měla jsem rodinu, i když naštvanou, milujícího muže, ale byli moji. Patřila jsem k nim, jako oni patřili ke mně.

Travis natáhl ruku a díval se na jeho prsten. „Udělali jsme to, zlato. Pořád nemůžu uvěřit, že jsi moje žena.”

„Věř tomu,” usmála jsem se.

Natáhla jsem se k Travisovi a ukázala na jeho kapsu, pak jsem otočila ruku a otevřela dlaň. Podal mi telefon a já jsem zapla foťák a vyfotila mé nové tetování. Travis mi pomohl dolů ze židle a já si dávala pozor na pravý bok. Cítila jsem každý pohyb, když se mi džíny otíraly o kůži.

Rychle jsme se zastavili u pultu, Travis mi dlouho držel otevřené dveře a pak jsme vyšli ven a čekali na taxík. Znova mi zvonil telefon. Amerika.

„Chystá se ti dávat tenhle výlet pořádně sežrat, že jo?” řekl Travis a tiše sledoval můj telefon. Nebyla jsem v náladě na další poučování.

„Bude dvacet čtyři hodin trucovat, a potom, až uvidí fotky, pak se přes to dostane.”

„Jste si tím jistá, paní Maddoxová?”

Zasmála jsem se. „Přestaneš mi tak někdy říkat? Od chvíle, co jsme opustili kapli, jsi to řekl stokrát.”

Zavrtěl hlavou, když mi přidržoval dveře taxíku. „Přestanu ti tak říkat, až konečně vstřebám, že je to skutečné.”

„Ach, je to doopravdy. Pamatuju si svatební noc, abych to dokázala.” Vklouzla jsem doprostřed a pak ho sledovala posadit se vedle mě.

Naklonil se ke mně, pohladil mě nosem po citlivé kůži na krku, než se dostal k mému uchu. „Určitě ano.”

11. kapitola

Cesta domů

TRAVIS

Abby sledovala Las Vegas, které ubíhalo za oknem. Když si povzdychla, přimělo mě se jí dotknout a teď, když byla moje žena, ten pocit byl ještě silnější. Ale dost jsem se snažil, aby toho nelitovala. Hrát klidného je moje supersíla. Teď mám nebezpečně blízko k tomu, abych byl jako Sheppley. Nejsem schopný se zastavit a vklouznul jsem rukou na její a sotva se dotkl jejího růžového prstu. „Viděl jsem fotky rodičů z jejich svatby. Myslel jsem si, že máma byla nejkrásnější nevěsta, kterou jsem kdy viděl. Pak jsem uviděl tebe v kapli a změnil jsem názor.”

Podívala se dolů na naše dotýkající se prsty, propletla je a pak se podívala na mě. „Když říkáš takové věci, Travisi, zamilovávám se do tebe znova a znova.” Přitulila se ke mně a políbila mě na tvář. „Přála bych si, abych ji poznala.”

„Já taky.” Odmlčel jsem se a zajímalo mě, jestli bych mohl říct to, co mám na mysli. „Co tvoje máma?”

Abby zavrtěla hlavou a opřela se mi o paži. „Nebyla tak skvělá po tom, co jsme se přestěhovaly do Wichity. Když jsme se tam dostaly, její deprese se zhoršily. Pořád musela být pod kontrolou. Kdybych nepotkala Ameriku, byla bych jen sama.”

Už byla v mém náručí, ale chtěl jsem taky obejmout mou ženu, když jí bylo 16. A její dětství, když na to přijde. Stálo se jí toho tolik, před čím jsem ji nemohl ochránit.

„Já… já vím, že to není pravda, ale Mick mi mnohokrát řekl, že jsem ho zničila. Oba. Mám strach, že to samé udělám tobě.”

„Holubičko,” řekl jsem a políbil ji do vlasů.

„Je divné si to myslet, že? Že když jsem začala hrát, jeho štěstí se vytratilo. Řekl, že jsem mu vzala štěstí. Jako bych měla tu sílu. Jako teenager jsem pociťovala opravdu smíšené emoce.”

Bolest v jejích očích byla podobná jako při požáru, ale rychle jsem uhasil plameny hlubokým nádechem. Nebyl jsem si jistý, jestli když uvidím Abbyinu bolest, tak se vždycky budu cítit méně šílený, ale ona nepotřebovala zbrklého přítele. Potřebovala chápajícího manžela. „Kdyby to dávalo, kurva, smysl, měl by z tebe talisman, místo svého nepřítele. Je to jeho ztráta, Holoubku. Jsi ta nejúžasnější žena, kterou znám.”

Dívala se na své nehty. „Nechtěl, abych byla jeho štěstí.”

„Můžeš být moje štěstí. Mám, sakra, velké štěstí, že tě mám právě teď.”

Hravě mě šťouchla loktem do žeber. „Ať to je tak nadále.”

„Vůbec nepohybuju, že by to tak nebylo. Ještě to nevíš, ale zachránila jsi mě.”

Abbyiny oči zářily a přitiskla mi tvář na rameno. „Doufám.”

ABBY

Travis si mě přitáhl k boku a pustil mě jen na tak dlouho, abychom se posunuli dopředu. Nebyli jsme jediným láskyplným párem, který čekal v řadě, aby je zkontrolovali. Jarní prázdniny končily a letiště bylo přeplněné.

Když jsme si vzali palubní lístky, pomalu jsme prošli kolem ochranky. Nakonec jsme se dostali dopředu do řady a Travis dopáleně sledoval detektor, když ho muž z ochranky donutil sundat si prsten.

Travis s bručením vyhověl, ale když jsme prošli kolem ochranky a posadili se na nejbližší místa, abychom si obuli boty, Travis zaklel několik nesrozumitelných slov a pak se uvolnil.

„Je to v pořádku, zlato. Je zpátky na tvém prstu,” řekla jsem a chichotala se nad jeho přehnanou reakcí.

Travis nepromluvil a jen mě políbil na čelo, než jsme opustili bránu u ochranky. Objevili se další studenti a byli tak unavení a šťastní, jako my. A všimla jsem si dalších přicházejících párů, které se držely za ruce a vypadali tak nervózně a nadšeně, jako Travis a já, když jsme přijeli do Vegas.

Pohladila jsem Travisovy prsty.

Povzdychl si.

Jeho odpověď mě přistihla nepřipravenou. Bylo to těžké a stresující. Čím blíže jsme byli bráně, tím pomaleji jsme šli. Bála jsem se reakce, které budu muset čelit doma, ale více jsem se bála vyšetřování. Možná myslel na tu samou věc a nechtěl se mnou o tom mluvit.

U brány 11 se Travis posadil vedle mě a držel mě za ruku. Jeho koleno poskakovalo a pořád se dotýkal a otáčel prstenem svou volnou rukou. Jeho tří denní strniště cuklo pokaždé, když pohl pusou. Buď uvnitř vyšiloval, nebo vypil více kávy, aniž bych si toho všimla.

„Holubičko?” řekl nakonec.

Ach, díky bohu. Bude se mnou o tom mluvit.

„Jo?”

Přemýšlel o tom, co mi řekne a pak si znova povzdychl. „Nic.”

Cokoli to bylo, chtěla jsem to napravit. Ale pokud nepřemýšlel o vyšetřování, nebo následcích požáru, nechtěla jsem to nadhodit. Nedlouho potom jsme se měli posadit na naše sedadla a první třída byla volaná na palubu. S Travisem jsme stáli s ostatními v řadě do ekonomické třídy.

Travis přešlapoval z jedné nohy na druhou a třel si zadní část krku a stiskl mi ruku. Určitě mi chtěl něco říct. Užíralo ho to a já jsem nevěděla, co dělat jiného, než mu stisknout ruku nazpátek.

Když se naše skupina, která nastupovala, seřadila do řady, Travis zaváhal. „Nemůžu setřást ten pocit,” řekl.

„Co tím myslíš? Špatný pocit?” řekla jsem najednou nervózně. Nevím, jestli myslel letadlo, nebo Vegas, nebo cestu domů. Všechno, co se mohlo pokazit mezi naším dalším krokem a cestou zpátky, jsem si už představila.

„Mám ten šílený pocit, že až se dostaneme domů, vzbudím se. Jako by nic z toho nebylo doopravdy.” Oči se mu leskly a měl je plné obav.

Mohli jsme se bát tolika věcí a on se bál, že mě ztratí, jako jsem se já bála, že ztratím jeho. V tu chvíli jsem věděla, že jsem udělala správnou věc. Ano, byli jsme mladí a ano, byli jsme šílení, ale tak moc jsme se milovali. Byli jsme starší, než Romeo a Julie. Starší, než mí prarodiče. Nebylo to tak dlouho, co jsme byli děti, ale byli tady lidé o deset nebo více let starší, kteří experimentovali a pořád nebyli spolu. Neměli jsme všechno, ale měli jsme sebe navzájem a to bylo více, než dost.

Až se vrátíme, je pravděpodobné, že bude každý čekat na to, že se rozejdeme, zhroucení, nebo pár, který se vzal velmi brzy. Jen když si představím ty pohledy a příběhy a šeptání, měla jsem husí kůži. Může nám trvat celý život, abychom dokázali, že to mezi námi funguje. Udělali jsme tolik chyb a určitě jich uděláme ještě více, ale šance byly v náš prospěch. Dokážeme, že je všechno v pořádku.

Po obavách a opětovném ujišťování jsem konečně objala svého manžela kolem krku a jemně se dotkla rty jeho. „Vsadím svoje první dítě. Tak moc jsem si jistá.” To byla sázka, kterou jsem nemohla prohrát.

„Nemůžeš si být tak jistá,” řekl.

Zvedla jsem obočí a zvedla jeden koutek úst. „Chceš se vsadit?”

Travis se uvolnil, vzal mi letenku z ruky a podal ji obsluze.

„Děkuju,” řekla a prohlédla si ji, než ji vrátila. To samé udělala s mou, jako před 24-mi hodinami a ruku v ruce jsme vešli do letadla.

„Je to narážka?” zeptal se Travis. Zastavil se. „Nejsi… to proto ses chtěla brát?”

Zasmála jsem se, zavrtěla hlavou a přitáhla si ho k sobě. „Bože, ne. Myslela jsem si, že jsme udělali dost velký krok a na chvíli to bude stačit.”

Jednou přikývl. „To je dost fér, paní Maddoxová.” Stiskl mi ruku a oba jsme nasedli na letadlo domů.

12. kapitola

Výročí

ABBY

Má kůže byla zpocená a pot se mísil s opalovacím krémem a více tak vynikla má opálená pokožka. Slunce na nás pražilo, všichni byli na pláži a horko tančilo ve vlnách na písku mezi barevně zářícími ručníky.

„Madam,” řekl číšník a nakláněl se dolů s dvěma drinky. Pot mu stékal po jeho tmavé kůži, ale usmíval se. „Na účet pokoje?”

„Ano, děkuju,” řekla jsem a vzala si svoji mraženou jahodovou margaritu a podepsala jsem účtenku.

Amerika si vzala svůj a zamíchala led svým brčkem. „Toto. Je. Ráj.”

Všichni jsme si zasloužili trochu Nebe, abychom se zotavili po minulém roku. Po účastech na tuctech pohřbů a pomáhání s tím, aby se Travis vypořádal se svou vinou, a dále jsme zvládli ještě více otázek od vyšetřovatelů. Studenti, kteří byli na zápasu, vynechali Travisovo jméno, ale šířily se drby a rodinám trvalo dost dlouho, aby jim stačilo jen Adamovo zatčení.

Museli jsme hodně přemlouvat Travise, aby se neudal. Jediná věc, která ho držela zpátky, bylo moje žadonění, aby mě nenechal samotnou a Trent by byl obžalovaný z klamání vyšetřování. Prvních šest měsíců našeho manželství nebylo snadných a hodně nocí jsme strávili tím, že jsme mluvili o tom, co je správné udělat. Možná ode mě nebylo správné, abych Travise držela před zatčením, ale nestarala jsem se. Nevěřila jsem, že byl více vinen, než kdokoli jiný, kdo si vybral být tu noc ve sklepě. Nikdy bych nelitovala svého rozhodnutí, jako bych nikdy nelitovala, že jsem se dívala přímo do detektivových očí a lhala, abych zachránila manžela.

„Ano,” řekla jsem a dívala jsem se, jak se voda vypařuje z písku. „Musíme poděkovat Travisovi. Byl v posilovně s tolika klienty, kolik jich jen mohl zvládnout mimo své hodiny ve škole, šest dní v týdnu od pěti od rána do desíti do večera. Toto všechno je jeho zásluha. Určitě to nebyly moje peníze za doučování, které nás sem dostaly.”

„Děkovat mu? Když mi sliboval opravdovou svatbu já jsem si nemyslela, že to bude o rok později!”

„Ameriko,” nadávala jsem jí a otočila se na ni. „Mohla bys být ještě víc rozmazlená? Jsme na pláži a pijeme mraženou margaritu v St. Thomas.”

„Asi mi to dává čas ti vymyslet rozlučkovou párty a obnovení vašich slibů,” řekla a usrkla si pití.

Usmála jsem se a otočila se k ní. „Děkuju ti. Myslím to vážně. A toto je ta nejlepší rozlučková párty v historii rozlučkových párty.”

Přišla k nám Harmony a posadila se na židli naproti mně a její nakrátko ostříhané kaštanové vlasy se leskly ve slunci. Vytřepala z nich vodu. „Voda je tak teplá!” řekla a nasadila si obrovské brýle. „Támhle je kluk, který učí děti surfovat. Je, sakra, sexy.”

„Možná mu můžeš říct, aby byl později tvůj striptér?” řekla Amerika s vážnou tváří.

Kara se zamračila. „Ameriko, ne. Travis bude zuřit. Abby nemá opravdovou rozlučku se svobodou, pamatuješ?”

Amerika pokrčila rameny a zavřela oči pod slunečními brýlemi. Ačkoli jsme Kara a já staly rychle blízké, když jsem se odstěhovala, ona a Amerika se pořád neměly moc rády. Protože asi obě říkaly přesně to, co si myslí.

„No, viň z toho Harmony,” řekla Amerika. „Na ni Travis nebude naštvaný. Je jí zavázaný, že ho nechala vejít do Morgan Hall tu noc, kdy jste se hádali.”

„To ale neznamená, že chci čelit Maddoxově zuřivosti,” řekla Harmony a zachvěla se.

Dělala jsem si legraci. „Víš, že se dlouho nepral. Zvládá svou zuřivost.”

S Harmony jsme tento semestr měly společné dva předměty, a když jsem ji pozvala do bytu, abychom studovaly, Travis ji poznal jako tu holku, která ho pustila na kolej. I její bratr byl členem bratrstva Sig Tau, jako Travis, takže ona byla jedna z několika krásných dívek v kampusu, se kterou Travis nespal.

„Travis a Sheppley tady budou zítra odpoledne,” řekla Amerika. „Musíme jít na naši párty dnes večer. Nemyslíš si, že Travis sedí doma a nic nedělá, že? Jdeme ven a budeme se mít dnes večer zatraceně dobře, ať už chceš, nebo ne.”

„To je v pořádku,” řekla jsem. „Jen žádní striptéři. A ne do příliš pozdních hodin. Tato svatba bude mít publikum. Nechci vypadat, že mám kocovinu.”

Harmony zvedla ručník vedle na židli a skoro okamžitě přišel číšník.

„Můžu vám nějak pomoci, slečno?”

„Piňacoladu, prosím.”

„Jistě,” řekl a otočil se.

„Toto místo je nóbl,” řekla Amerika.

„A tebe zajímalo, proč nám trvalo našetřit celý rok.”

„Máš pravdu. Neměla jsem nic říkat. Trav pro tebe chtěl to nejlepší. Chápu to. A od mámy a táty bylo hezké, že mi zaplatili cestu. Jsem si jistá, že bych jinak nemohla přijít.”

Zachichotala jsem se.

„Slíbila jsi mi, že budu družička a dělat všechno, co jsem kvůli tobě minulý rok zmeškala. Zaplatili ti svatební dar, dar k výročí a můj narozeninový dárek a to vše v jednom. Pokud se mě zeptáš, koupili je levně.”

„I tak je to pořád moc.”

„Abby, milují tě jako dceru. Táta je moc nadšený, že půjdeš uličkou. Nech je to udělat bez toho, abys to zničila,” řekla Amerika.

Usmála jsem se. Pro Marka a Pam jsem byla jako rodina. Poté, co mě minulý rok otec zatáhl do nebezpečných situací, Mark se rozhodl, že potřebuju nového otce - nominoval sebe. Když budu potřebovat pomoci se školným, knihami, nebo novým vysavačem, Mark a Pam by se ukázali u mých dveří. Když mi pomáhali, měli to také jako výmluvu, aby navštívili Ameriku a mě a bylo zřejmé, že si to moc užívají.

Nejenže jsem byla součástí neukázněné rodiny Maddoxových, taky jsem měla i Marka a Pam. Už jsem nebyla sama a být součástí dvou úžasných rodin je pro mě neuvěřitelně důležité. Nejdříve jsem byla neklidná. Nikdy jsem neměla tolik co ztratit. Ale po čase jsem si uvědomila, že moje nová rodina nikam neodejde a naučila jsem se, kolik dobrého může vzejít z neštěstí.

„Omlouvám se. Pokusím se to milostivě přijmout.”

„Děkuju.”

„Děkuju!” řekla Harmony a vzala si pití z tácku. Povzdychla si nad účtem a začala upíjet ovocnou směs. „Jsem tak nadšená, že se k tomu chystáte!”

„Já taky,” řekla Amerika a dívala se mým směrem. Ztěží mi odpustila, že jsem se vdala bez ní. A upřímně, doufala jsem, že se nikdy nepokusí o to samé, jako já. Ale vdávat se pro ni znamenalo stále dlouhou cestu.

Ona a Sheppley nebudou mít svůj byt, ale oba se rozhodli, že budou pořád nablízku, Amerika zůstane v Morganu a Sheppley se přestěhuje do Helms, na kolej pro muže. Pam a Mark byli z této dohody šťastnější. Milovali Sheppleyho, ale báli se, že stres z opravdových účtů a práce by Sheppleyho a Ameriku ovlivnil při soustředění na školu. Amerika se potýkala s obtížemi už na koleji.

„Doufám, že to půjde lehce. Nesnáším pomyšlení na to stát před tolika lidmi, kteří se na nás dívají.”

Amerika se zasmála. „Elvis pozvaný není, ale jsem si jistá, že to bude krásné.”

„Pořád nemůžu uvěřit, že byl na vaší svatbě Elvis,” řekla Harmony a chichotala se.

„Ne ten mrtvý,” řekla Kara s kamennou tváří.

„Tentokrát není pozvaný,” řekla jsem a dívala se na děti, které se učily lekce surfování.

„Jaké to bylo? Brát se ve Vegas?” zeptala se Harmony.

„Bylo to…” řekla jsem a myslela jsem na chvíli, když jsme odešli skoro před rokem. „Stresující, děsivé. Měla jsem obavy. Brečela jsem. Bylo to tak moc perfektní.”

Výraz Harmony byl kombinací znechucení a překvapení. „Zní to tak.”

TRAVIS

„Naser si,” řekl jsem.

„Ach, no tak!” řekl Sheppley a třásl se smíchy. „Ty jsi vždycky říkával, že já jsem ten pod pantoflem.”

„Naser si znova.”

Sheppley přestal. Zaparkoval Charger na vzdálenější straně parkoviště Cherry Papa´s. Domově, nejbohatších a nejsprostších striptérek ve městě. „Není to tak, že si jednu budeš brát domů.”

„Slíbil jsem to Holoubkovi. Žádné striptérky.”

„Já jsem ti slíbil rozlučkovou párty.”

„Vole, jeďme prostě domů. Jsem unavený a ráno musíme nasednout na letadlo.”

Sheppley se zamračil. „Holky ležely na pláži v St. Thomas celý den a teď jsou asi na párty v klubu.”

Zavrtěl jsem hlavou. „Nechodíme do klubů, když nejsme spolu. Neudělala by to.”

„Udělala, kdyby to Amerika naplánovala.”

Znova jsem zavrtěl hlavou. „Ne, kurva, neudělala. Nepůjdu do striptýzového klubu. Buď půjdeme jinam, nebo mě vezmi domů.”

Sheppley si povzdychl a mžoural očima. „A co toto?”

Díval jsem se směrem, kterým se díval on. „Hotel? Shepe, mám tě rád, chlape, ale není to opravdová rozlučková párty. Jsem ženatý. A i kdybych nebyl, pořád bych s tebou neměl sex.”

Sheppley zavrtěl hlavou. „Je tam bar. Není to klub. Je tady toto povoleno na tvém dlouhém seznamu manželských pravidel?”

Zamračil jsem se. „Jen respektuju svou ženu. A ano, vole, můžeme tam jít.”

„Úžasné,” řekl a třel si ruce o sebe. Přešli jsme ulici a Sheppley otevřel dveře. Byla tam tma.

„Ach…” začal jsem.

Najednou se zapla světla. Dvojčata, Taylor a Tyler, mi hodili do tváře konfety, začala řvát hudba a pak jsem viděl tu nejhorší věc, kterou jsem v životě spatřil; Trenton měl na sobě pánské tanga a na těle asi tunu tělových třpytek. Dál měl na hlavě levnou žlutou paruku a Cami se smála a povzbuzovala ho.

Sheppley mě tlačil dál. Táta byl na druhé straně místnosti a stál vedle Thomase. Oba kroutili hlavami. Strýc Jack stál vedle Thomase a ve zbytku místnosti stáli bratři ze Sigma Tau a fotbalisti.

„Řekl jsem žádné striptérky,” řekl jsem a oněměle jsem sledoval Trentona tančit po místnosti na Britney Spears.

Sheppley vybuchl smíchy. „Já vím, brácho, ale vypadá to, jako by se ten striptýz stal, než jsme sem dorazili.”

Tvář se mi zkřivila znechucením, když jsem sledoval Trentona poskakovat a skřípal zuby, když se pohyboval po pokoji - i když jsem nechtěl. Každý v místnosti ho podporoval. Ze stropu visela lepenka ve tvaru vyřezaných prsou a na stole vedle mého táty byl hloupý dort. Už jsem byl na několika rozlučkových párty a tato vyhrála cenu za šílenost.

„Ahoj,” řekl Trenton, zpocený a zadýchaný. Vytáhl žlutý pramínek vlasů z tváře.

„Prohrál jsi?” zeptal jsem se.

„Prakticky ano.”

Taylor a Tyler byli na druhé straně místnosti, plácali se do kolen a smáli se tak moc, že mohli sotva dýchat.

Plácl jsem Trentona po zadku. „Vypadáš sexy, brácho.”

„Díky,” řekl. Začala hrát hudba a on na mě zatřásl boky. Odstrčil jsem ho, ale neodradil ho a on tančil přes místnost, aby pobavil dav.

Podíval jsem se na Sheppleyho. „Nemůžu se dočkat, až to budeš vysvětlovat Abby.”

Usmál se. „Je tvoje žena. Ty to uděláš.”

Další hodiny jsme pili, mluvili a sledovali Trentona ze sebe dělat úplného osla. Můj táta, jak jsem očekával, brzy odešel. On a mí bratři museli ráno chytit letadlo. Ráno letíme do St. Thomas, abych obnovil svůj slib.

Celý rok Abby doučovala a já jsem trénoval v místní tělocvičně. Podařilo se nám trochu ušetřit na školu, pronájem a zaplacení auta, a abychom odletěli do St. Thomas, a několik dní zůstali v hezkém hotelu. Bylo hodně věcí, na které jsme mohli použít peníze, ale Amerika stále říkala, že nám nedovolí tento nápad nechat být. Pak, když nám Američini rodiče ukázali svatební dar - Američin narozeninový dárek - dárek na výročí, snažili jsme se říct ne, ale Amerika na tom trvala.

„Dobře, kluci, ráno mě bude bolet hlava, když nepůjdu spát.”

Každý zasténal a dobíral si mě slovy jako podpantoflák, ale pravda byla, že všichni byli zvyklí na nového, zkroceného Travise Maddoxe. Skoro rok jsem nikoho nepraštil.

Zívl jsem a Sheppley mě praštil do ramene. „Pojďme.”

Jeli jsme potichu. Nebyl jsem si jistý, o čem Sheppley přemýšlel, ale nemohl jsem se, kurva, dočkat, až uvidím svou ženu. Odjela včera a bylo to poprvé, co jsme byli od sebe od chvíle, kdy jsme se vzali.

Sheppley zastavil u bytu a zavřel dveře. „Servis u dveří, debile.”

„Přiznej to. Chybí ti to to.”

„Byt? Jo, trochu. Ale chybí mi tvoje zápasy, a jak jsme vydělávali tuny peněz.”

„Jo. Mně někdy taky. Uvidíme se ráno.”

„Vyzvednu tě přesně v 6:30.”

„Uvidíme se.”

Sheppley odjel a já šel pomalu po schodech a hledal klíče od bytu. Nesnáším vracet se domů, když tu Abby není. Poté, co jsme se potkali, nebylo nic horšího a teď to bylo to samé. Možná jsme byli více utrápení, protože tu Shepley a Amerika nebyli, aby mě štvali.

Odemkl jsem a otevřel dveře a zamkl za sebou a hodil jsem peněženku na stůl. Už jsem dal Tota do hotelu pro zvířata, když jsme byli pryč. Bylo tady, sakra, ticho. Povzdychl jsem si. Za poslední rok se byt změnil. Plakáty a věci z baru zmizely a přibyly naše obrázky. Už to nebyl mládenecký byt a byla to dobrá změna.

Šel jsem do své ložnice, svlékl jsem si kalhoty Calvin Klein, vlezl do postele a přikryl se modro-zelenou květinovou přikrývkou - něco, co byste nikdy neviděli uvnitř tohoto bytu a Abby v tom neměla ruce. Přitáhl jsem si její polštář a položil si na něj hlavu. Voněl jako ona.

Hodiny ukazovaly 2 ráno. Budu s ní za 12 hodin.

13. kapitola

Rozloučení se svobodou

ABBY

Židle na druhém konci restaurace skřípaly, porážely stoly a děti naříkaly a utíkaly. Sklenice na víno byly rozbité a střepy zvonily na podlaze. Ananas ve tvaru Hurikánu se převrátil, kutálel se po stole a rozbil se. Amerika převrátila oči a asi dvacet lidí se shromáždilo u několika stolů. „Ježíšku na křížku, lidi! Je to jen malý déšť!”

Číšníci a hostesky se snažili uvolnit srolované stěny venkovní restaurace.

„A ty reptáš, protože nebudeme mít výhled na moře,” dobírala si ji Harmony.

„Jo, ty snobské mrchy se teď neusmívají, že?” řekla Amerika, kývla a usmívala se na šest blondýnek, které se choulily a byly mokré.

„Kašli na to, Mare. Měla jsi příliš mnoho vína,” řekla jsem.

„Jsem na dovolené a je rozlučková párty. Měla bych být opilá.”

Poplácala jsem ji po ruce. „Bylo by fajn, kdybys nebyla hodně opilá.”

„Naser si, děvko, nejsem hodně opilá,” hleděla jsem na ni a ona na mě mrkla a usmála se. „Jen si dělám srandu.”

Harmony vypadla vidlička na talíř. „Jsem přecpaná. Co teď?”

Amerika vytáhla malý kroužkový pořadač ze své kabelky se záludným úsměvem. Na přední straně měla přilepený nápis TRAVIS & ABBY a naše svatební datum. „Teď budeme hrát hru.”

„Jakou hru?” zeptala jsem se opatrně.

Otevřela pořadač. „Protože Cami nepřijede až do zítra, vyrobila ti toto,” řekla a otočila jej, aby přečetla slova napsané na přední části. „Co By Tvůj Manžel Řekl? Hra. Slyšela jsem o tom. Je to super zábava, ačkoli je to o tvém budoucím manželovi,” řekla a posunula se na židli. „Takže… Cami se ptala Travise na tyto otázky minulý týden a poslala mi vzkaz.”

„Co?” zaječela jsem. „Jaké otázky?”

„Zjistíš to,” řekla a zamávala na číšníka. Přinesl plný tác jasně zářivých panáků se želé.

„Ach můj…,” řekla jsem.

„Pokud odpovíš špatně, napiješ se. Pokud dobře, budeme pít my. Připravená?”

„Jistě,” řekla jsem a podívala se na Karu a Harmony.

Amerika si odkašlala a držela před sebou pořadač. „Kdy Travis zjistil, že jsi ty ta jediná?”

Chvíli jsem přemýšlela. „Tu první noc, kdy jsme hráli poker u jeho táty.”

Chyba! Amerika udělala strašný zvuk v krku. „Když si uvědomil, že pro tebe není dost dobrý, což byla chvíle, kdy tě uviděl. Napij se!”

„Ou!” řekla Harmony a držela si ruku na hrudníku.

Zvedla jsem malý plastový kalíšek a stiskla, abych ho vylila do pusy. Mňam. Nechystám se to všechno prohrát.

„Další otázka!” řekla Amerika. „Co má na tobě nejraději?”

„Moje vaření.”

Chyba! Amerika udělala znova hlasitý zvuk. „Napij se!”

„V této hře stojíš za houby,” řekla Kara hodně pobaveně.

„Možná to dělám schválně? Jsou dobré!” řekla jsem a dala si dalšího panáka.

„Travisova odpověď? Tvůj smích.”

„Páni,” řekla jsem překvapeně. “To je roztomilé.”

„Jaká je jeho nejoblíbenější část na tvém těle?”

„Moje oči.”

„Cink, cink, cink! Správně!”

Harmony a Kara zatleskaly a já jsme sklonila hlavu. „Děkuju, děkuju. Teď se napijte, mrchy.”

Všechny se zasmály a vypily panáky.

Amerika otočila stránku a četla další otázku. „Kdy chce Travis děti?”

„Ach,” vydechla jsem. „Za sedm… osm let?”

„Rok po absolvování.”

Kara a Harmony udělaly ty samé obličeje a jejich pusy tvořily “o”.

„Budu pít,” řekla jsem. „Ale o tomto si budeme muset ještě promluvit.”

Amerika zavrtěla hlavou. „Je to předsvatební hra, Abby. Měla bys v tom být lepší.”

„Sklapni. Pokračuj.”

Kara poznamenala. „Technicky nemůže sklapnout a pokračovat.”

„Sklapni,” řekly jsme společně s Amerikou.

„Další otázka!” řekla Amerika. „Jaká byla Travisova nejoblíbenější chvíle ve vašem vztahu?”

„Ta noc, kdy vyhrál sázku, a já jsem se přestěhovala?”

„Znova správně!” řekla Amerika.

„To je tak sladké. Nevěřím,” řekla Harmony. „To jsem nepředpokládala.”

„Pijte! Další otázka,” řekla jsem a usmívala se.

„Jaká tvoje slova, která jsi Travisovi řekla, nikdy nezapomene?”

„Páni. Nemám tušení.”

Kara se naklonila. „Zkus hádat.”

„Poprvé, kdy jsem mu řekla, že ho miluju?”

Amerika zúžila oči a přemýšlela. „Technicky se mýlíš. Řekl, že to byla chvíle, kdy jsi řekla Parkerovi, že miluješ Travise!” Amerika vybuchla smíchy a tak i zbytek nás. „Pij!”

Amerika otočila další stránku. „Bez jaké věci Travis nemůže žít?”

„Jeho motorky.”

„Správně!”

„Kde bylo vaše první rande?”

„Technicky to bylo v Pizza Shack.”

„Správně!” řekla znova Amerika.

„Zeptej se jí na něco těžšího, nebo budeme mít kocovinu,” řekla Kara a dala si dalšího panáka.

„Hmmm…” řekla Amerika a probírala se stránkami. „Ach, tady to je. Jakou věc má na tobě Abby nejradši?”

„Jaký druh otázky to je?” zeptala jsem se. Dívaly se na mě s očekáváním. „Hm… moje nejoblíbenější věc na něm je to, jak se mě vždycky dotýká, když spolu sedíme, ale vsadím se, že řekl tetování.”

„Zatraceně!” řekla Amerika. „Správně!” Napily se a zatleskaly, aby oslavily moje malé vítězství.

„Poslední,” řekla Amerika. „Jaký je podle Travise tvůj nejoblíbenější dárek, který ti dal?”

Na chvíli jsem se odmlčela. „To je snadné. Fotoalbum, které mi dal na Valentýna tento rok. Teď pijte!”

Všechny se zasmály, a i když byly na řadě ony, dala jsem si posledního panáka s nimi.

Harmony si utřela pusu ubrouskem a pomohla mi sebrat prázdné sklenice a dát je na tácek. „Jaký je plán teď, Mare?”

Amerika se zavrtěla a byla nadšená tím, co se chystala říct. „Jdeme do klubu, to je to.”

Zavrtěla jsem hlavou. „Ani náhodou. Mluvily jsme o tom.”

Amerika našpulila rty.

„Nedělej to,” řekla jsem. „Jsem tady, abych obnovila slib, ne se rozvedla. Vymysli něco dalšího.”

„Proč ti nevěří?” řekla Amerika a její hlas se podobal kňučení.

„Pokud bych opravdu chtěla jít, šla bych. Jen respektuju svého manžela a raději bych se bez toho obešla, než seděla v zakouřeném klubu se světly, ze kterých by mě bolela hlava. Jen by ho zajímalo, o co šlo a raději bych tam nešla. Tak dalece to funguje.”

„Respektuju Shepleyho. A pořád bez něj chodím do klubů.”

„Ne, nerespektuješ.”

„Ne, protože bych nechtěla. Dnes ano.”

„No, já ne.”

Amerika svraštila obočí. „Fajn. Plán B. Pokerová noc?”

„Velmi vtipné.”

Harmony se rozzářila. „Viděla jsem leták na film, který je dnes večer na Honeymoon Beach. Bude tam obrazovka přímo na vodě.”

Amerika udělala obličej. „Nudné.”

„Ne, myslím si, že to zní zábavně. Kdy to začíná?”

Harmony se podívala na hodinky a pak se přestala usmívat. „Za patnáct minut.”

„To zvládneme!” řekla jsem a vzala si kabelku. „Účet, prosím!”

TRAVIS

„Uklidni se, vole,” řekl Sheppley. Díval se na mé nervózní prsty, které poklepávaly na kovovou opěrku. Bezpečně jsme přistáli, ale z jakéhokoli důvodu nebyli připraveni nás pustit ven. Každý tiše čekal na jedno, tiché cink, které znamenalo svobodu. Až se ozve cink, každý si rychle rozepne pás a vyskočí, vytáhne zavazadla a stojí v řadě. Vlastně jsem neměl důvod spěchat, i když čekání bylo nepříjemné.

„Co jim, kurva, trvá tak dlouho?” řekl jsem možná trochu nahlas. Žena před námi s dítětem školního věku se pomalu otočila a podívala se na mě. „Omlouvám se.” Dopáleně se otočila dopředu.

Podíval jsem se na hodinky. „Budeme tam pozdě.”

„Ne, nebudeme,” řekl Sheppley jeho typicky klidným hlasem. „Pořád máme dost času.”

Protáhl jsem se do strany a podíval se do uličky, jako kdyby to mělo pomoci. „Letušky se nepohnuly. Počkat, jedna telefonuje.”

„To je dobrý signál.”

Posadil jsem se rovně a povzdychl si. „Budeme tam pozdě.”

„Ne. Nebudeme. Jen ti chybí.”

„Ano,” řekl jsem. Vím, že jsem vypadal uboze a ani jsem se nepokoušel to skrývat. To bylo poprvé, co jsme já a Abby strávili noc odděleně od naší svatby a bylo to skličující. I po roce jsem se pořád těšil, až se ráno vzbudí. Chyběla mi, i když jsem spal.

Sheppley nesouhlasně zavrtěl hlavou. „Pamatuješ si, když jsi mi říkal sračky kvůli takovému chování?”

„Nemiloval jsi je tak, jako já ji.”

Sheppley se usmál. „Jsi opravdu šťastný, chlape?”

„Tak moc, jak jsem ji miloval předtím a teď ji miluju ještě víc. Jako táta vždy mluvil o mámě.”

Sheppley se usmál a pak otevřel pusu, aby odpověděl, ale světla na rozepnutí pásů se rozsvítila a každý se rychle postavil, natahoval se a postavil se do uličky.

Matka před námi se usmála. „Gratuluju,” řekla. „Zníte, jako byste pochopil více, než ostatní lidé.”

Řada se začala pohybovat. „Ne tak docela. Prošli jsme si hodně tvrdými lekcemi.”

„Máte štěstí,” řekla a vedla syna dál uličkou.

Jednou jsem se zasmál a myslel na všechna zklamání a špatné věci, ale měla pravdu. Kdybych to měl udělat všechno znova, raději bych vydržel bolest na začátku, než aby to bylo snadné a pak šlo všechno špatně.

Sheppley a já jsme spěchali k výdejně zavazadel, vyzvedli si tašky a pak spěchali ven na taxi. Byl jsem překvapený, že vidím muže v černém obleku, který drží nápis MADDOX PARTY napsanou červeným písmem.

„Ahoj,” řekl jsem.

„Mistah Maddox?” řekl a široce se usmíval.

„To jsme my.”

„Já jsem Mistah Gumbs. Tudy.” Vzal mou větší tašku a vedl nás ven k černému Cadillacu Escalade. „Říkáte do Ritz Carltonu, jo?”

„Ano,” řekl Sheppley.

Naložili jsme do kufru zbytek tašek a pak se posadili na prostřední sedadla.

„To je gól,” řekl Sheppley a rozhlédl se okolo.

Řidič vyjel a vyjížděl nahoru do kopců a dolů, projížděl zatáčkami a to všechno na špatné straně silnice. Bylo to matoucí, protože volant byl na stejné straně, jako u nás.

„Jsem rád, že si nemusíme pronajímat auto,” řekl jsem.

„Ano, většina nehod je tady způsobována turisty.”

„To se vsadím,” řekl Sheppley.

„Není to tak těžké. Jen si pamatujte, že jste nejblíže obrubníku,” řekl a máchal levou rukou ve vzduchu, jako při karate.

Dále nám dělal malou prohlídku a ukázal nejrůznější věci. Při pohledu na palmy jsem se cítil dost mimo, ale s auty zaparkovanými na levé straně silnice, jsem byl opravdu zmatený. Vysoké kopce jako by se dotýkaly oblohy a byly posety bílými tečkami - což byly, jak jsem předpokládal, domy na úbočí skal.

„Toto je Havensight Mall,” řekl pan Gumbs. „Kde jsou výletní lodě, vidíte?”

Viděl jsem velké lodě, ale nemohl jsem se přestat dívat na vodu. Nikdy jsem neviděl vodu tak průzračně modrou. Asi proto lidé říkají karibská modrá. Bylo to, kurva, neuvěřitelné. „Jak blízko jsme?”

„Jsme tady,” řekl pan Gumvs se šťastným úsměvem.

Při jeho slovech Cadillac zpomalil před zácpou a pak jsme zajeli na dlouhou cestu. Jednou zastavil u bezpečnostní budky, my jsme zamávali a pokračovali další dlouhou cestou k vchodu do hotelu.

„Díky!” řekl Sheppley. Naklonil se k řidiči, pak vytáhl telefon a rychle ťukal na obrazovce. Jeho telefon udělal líbací zvuk - to musela být Amerika. Přečetl si SMSku a pak kývl. „Vypadá to, že oba jdeme do pokoje Ameriky a ony se připravují ve vašem.”

Udělal jsem obličej. „To je… neobvyklé.”

„Asi nechtějí, abys ještě viděl Abby.”

Zavrtěl jsem hlavou a usmál se. „Taková byla i naposledy.”

Hotelový zaměstnanec nám ukázal golfový vozík a pak nás odvezl do naší budovy. Následovali jsme ho do správného pokoje a pak jsme šli dovnitř. Bylo to velmi… tropické, tropická fantazie Ritz-Carlton.

„Tohle beru!” řekl Sheppley a všichni se smáli.

Zamračil jsem se. „Obřad je za dvě hodiny. Musím čekat dvě hodiny?”

Sheppley zvedl prst, poklepal jím několikrát na svůj telefon a pak se podíval na mě. „Ne. Můžeš ji vidět, až bude připravená. Podle Abby. Patrně jí taky chybíš.”

Široce jsem se usmál. Nemůžu si pomoci. Abby na mě měla takový vliv, před 18 měsíci, před rokem, teď a bude mít po zbytek života. Vytáhl jsem telefon.

Miluju tě, zlato.

Ach, můj Bože! Jsi tady. Miluju tě!

Uvidíme se brzy.

To se vsadím.

Nahlas jsem se zasmál. Jak jsem řekl, Abby byla moje všechno. Posledních 365 dní dokazovala, že to je pravda.

Někdo zaklepal na dveře a já jsem šel, abych je otevřel.

Trent se rozzářil. „Oslí prdel!”

Jednou jsem se zasmál, zavrtěl hlavou a ukázal na mé bratry, aby šli dál. „Pojď sem, ty zkurvený neznabohu. Čekám na ženu a smoking se svým jménem.”

14. kapitola

Šťastně až na věky

TRAVIS

Je to rok, co jsem stál v uličce ve Vegas a znova jsem dnes čekal na Abby a tentokrát to bylo v altánu, který vypadal draze a s průzračnými vodami, které obklopují St. Thomas. Upravil jsem si motýlka a přál jsem si, abych byl chytřejší a neoblékal si ho, ale taky jsem se nechtěl vypořádávat s Američinou poslední představou.

Na jedné straně byly bílé židle s oranžovými a fialovými stuhami uvázanými vzadu a na druhé byl oceán. Ulička, kterou půjde Abby, byla vyzdobená bílou látkou a oranžovými a fialovými květinami, které byly všude, kam jsem se podíval. Udělali skvělou práci. Stále jsem měl radši naši první svatbu, ale tato se více přibližovala dívčímu snu.

A pak to, o čem každý kluk sní, vstoupilo z řady stromů a keřů. Abby, byla sama, s prázdnýma rukama, s dlouhým bílým závojem, který jí zahaloval polovinu obličeje a vlál v teplém karibském větru. Její dlouhé bílé šaty se na slunci trochu leskly. Jsou asi saténové. Nebyl jsem si jistý, ale bylo mi to jedno. Ona byla všechno, na co jsem se mohl soustředit.

Vyskočil jsem čtyři kroky, které vedly až k altánku a běžel k mé ženě a setkal se s ní u zadní řady židlí.

„Ach, můj bože! Strašně jsi mi chyběla!” řekl jsem a objal ji.

Abby mi přitiskla prsty na záda. Byla to nejlepší věc, kterou jsem cítil za poslední tři dny, když jsem ji objal naposledy na rozloučenou.

Abby nepromluvila, jen se nervózně zachichotala, ale mohl bych říct, že byla taky ráda, že mě vidí. Poslední rok byl tak rozdílný od prvních šesti měsíců našeho vztahu. Úplně se mi oddala a já jsem se úplně oddal tomu, abych byl mužem, kterého si zaslouží. Bylo to lepší a život byl dobrý. Prvních šest měsíců jsem čekal, že se stane něco špatného, co ji ode mě odtrhne, ale usadili jsme se v našem novém životě.

„Jsi úžasně krásná,” řekl jsem poté, co jsem se odtáhl, abych se na ni lépe podíval.

Abby se dotkla mé klopy. „Vy taky nevypadáte špatně, pane Maddoxi.”

Po několika polibcích, objetích a příbězích z našich rozlučkových párty (které vypadaly, že byly stejně klidné - kromě celé té Trentovy svlékací chvilky), se hosté se začali scházet.

„Hosté jsou tady, to znamená, že bychom měli jít na svá místa,” řekla Abby. Nemohl jsem skrýt své zklamání. Už bez ní nechci být ani sekundu. Abby se dotkla mé čelisti a pak se postavila na špičky, aby mě políbila na tvář. „Uvidíme se za chvilku.”

Odešla a zmizela znova za stromy.

Otočil jsem se k altánu a zanedlouho byly všechny židle zaplněny. Tentokrát jsme měli diváky. Pam se posadila na stranu nevěsty do první řady s její sestrou a švagrem. Hrstka mých bratrů ze Sigma Tau seděla v zadní řadě s tátovým bývalým spolupracovníkem a jeho ženou a dětmi, mým šéfem Chuckem a jeho přítelkyní tohoto týdne, Američini prarodiče a můj strýc Jack a teta Deana. Můj táta seděl v první řadě na straně ženicha a dělal společnost slečnám, které doprovázely mé bratry. Sheppley stál kousek ode mě jako můj hlavní svědek a Thomas, Taylor, Tyler a Trent stáli vedle něj.

Všichni jsme viděli uplynout další rok a všichni jsme si prošli hodně věcmi, v některých případech hodně ztratili a pořád jsme byli spolu jako rodina a slavili jako Maddoxové. Usmál jsem se a kývl na muže stojící se mnou. Pořád byli neproniknutelnou pevností, jako jsem si pamatoval ze svého dětství.

Díval jsem se na vzdálené stromy, když jsem čekal na mou ženu. Když vystoupí, každý uvidí, co jsem viděl před rokem a budou v úžasu, stejně, jako jsem byl já.

ABBY

Po dlouhém objetí se na mě Mark usmál. „Jsi krásná. Jsem na tebe pyšný, zlatíčko.”

„Děkuju za váš dar,” řekla jsem a trochu jsem se styděla. Myslela jsem na všechno, co pro mě on a Pam udělali a oči se mi zalily slzami. Mrkla jsem, abych je zahnala, než mi začnou stékat po tvářích.

Mark mě políbil na čelo. „Jsme požehnaní, že jsi v našich životech, dítě.”

Začala hudba a přijala jsem Markovo nabídnuté rámě. Šli jsme dolů malou nerovnou uličkou, která byla lemovaná malými květinovými stromky. Amerika se bála, že by mohlo pršet, ale obloha byla modrá a zářilo slunce.

Mark mě vedl k místu, kde končily stromy, pak jsme zatočili za roh a stála jsem za Karou, Harmony, Cami a Amerikou. Všechny byly oblečené ve fialových saténových minišatech. Moje nejlepší kamarádka Amerika měla oranžové. Byly absolutně krásné.

Kara se na mě trochu usmála. „Asi se nádherná katastrofa změnila v krásnou svatbu.”

„Zázraky se stávají,” řekla jsem a pamatovala jsem si rozhovor, který jsme měly, a zdálo se to tak dávno.

Kara se jednou zasmála, kývla a pak držela kytici v obou rukách. Obešla roh a zmizela za stromy. Poté Harmony a pak Cami.

Amerika se otočila a objala mě okolo krku. „Miluju tě!” řekla a stiskla mě.

Mark zpevnil své sevření a já jsem to samé udělala s mou kyticí.

„Jdeme na to, dítě.”

Obešli jsme roh a farář ukázal na každého, aby vstal. Viděla jsem tváře mých kamarádů a nové rodiny a pak jsem uviděla vlhké tváře Jima Maddoxe a dech se mi zadrhl. Snažila jsem se držet.

Travis se ke mně natáhl. Mark držel ruku přes naše. V tu chvíli jsem se cítila tak v bezpečí, když mě drželi dva nejlepší muži, které jsem znala.

„Kdo dává tuto ženu?” zeptal se farář.

„Její matka a já.” Byla jsem ohromená. Mark si zkoušel celý týden Pam a já. Když jsem to slyšela, nemohla jsem zadržet slzy.

Mark mě políbil na tvář, odešel a já jsem tam stála se svým manželem. Bylo to poprvé, kdy jsem ho viděla ve smokingu. Byl hladce oholený a vlasy vypadaly nedávno ostříhané. Travis Maddox byl snem každé dívky a byl můj.

Travis si utřel tváře a pak jsme vystoupili na pódium altánku a otočili jsme se k faráři.

„Sešli jsme se tady, abychom oslavili obnovení slibů…” začal farář. Jeho hlas splýval se zvuky oceánu, jehož vlny narážely na pobřeží.

Travis se naklonil, stiskl mi ruku a zašeptal: „Krásné výročí, Holoubku.”

Podívala jsem se mu do očí, které byly plné lásky a naděje, jako před rokem. „Jeden uběhl, věčnost je před námi,” zašeptala jsem mu.

Bonus

Krásná krátka povídka Mrs. Maddox

Je to Travisův a Abbyin první Valentýn jako manželský pár - z pohledu Abby.

Orosené zrcadlo zakňučelo, když jsem jej utřela ručníkem. Strávila jsem dost dlouhou chvíli pod horkou sprchou, jízdou domů z hodiny a také mi dost dlouho trvalo najít perfektní dárek pro Travise. Dnes nebudu na nic spěchat. Vychutnám si každou chvíli s mým manželem.

Mým manželem. I po téměř roce mi tento titul zní cize a stejně tak přirozeně. Kdyby mi někdo řekl ve chvíli, když jsem přijela na kolej, že budu vdaná, než dokončím první ročník, zvedla bych na něj prostředníček. Někteří lidé prostě nejsou typy na manželství. Já jsem jedním z nich a Travis taky. I když nám to minulý rok nefungovalo pořád, zároveň to byl můj nejšťastnější rok v životě.

Ručník spadl na podlahu a já se podívala dolů a prohlížela si tmavé a elegantní linky na své kůži. Jemně jsem prsty natáhla kůži a pak přejížděla každou krásnou křivku prsty. Stále tam bylo Paní Maddox. Maddox a nikdy jsem nelitovala vzpomínek na tetování, nebo mého šíleného nápadu utéct do Vegas a vzít se. Nejen že to bylo ihned po tragédii a přísahala jsem, že se nikdy do Vegas nevrátím. Ale to psem opuštěné město bylo perfektním místem pro nás oba, abychom vypustili naše démony a začali znova. Nechat vše za námi bylo tak symbolické a neuměla jsem si to představit udělat jinak.

Když jsem si vyfoukala vlasy, telefon mi zabzučel na rohu umyvadla. Na displeji se objevilo Američino jméno.

„Ahoj?”

„Ahoj, nemůžu mluvit dlouho. Shep právě přišel domů a už je připravený a odposlouchává mě, než odejdeme. Jen jsem ti chtěla popřát krásného Valentýna, když s námi dnes večer nejdete. Jen protože jsi vdaná, to neznamená, že nemůžeš chodit na párty bratrstva, víš.”

„Já vím, ale oni nikdy nebyli součásti Travisova života a rozhodně nejsou součástí mého. Nechceme strávit náš první Valentýn na pivní párty.”

„Nezapomeň na minulou valentýnskou pivní párty v Sig Tau, jiskřivé shledání tebe a pana Maddoxe.”

Ta vzpomínka se vrátila v živých detailech.

…a k absolutní zkurvené hrůze ze ztráty své nejlepší přítelkyně, protože jsi byl příliš blbej, aby ses do ní zamiloval.

No, patřím ti! …Patřím ti.

Američin rozčílený hlas mě vrátil do přítomnosti. „Nesuď mě. Alespoň už nejsme prváci a Sheppley nemusí běhat okolo, jako debilní cabana kluk.”

Zachichotala jsem se nad představou a pak se podívala na hodinky. Travis bude doma každou chvíli. „Staré dobré časy.”

„Mimochodem… jak jsem řekla, nemůžu telefonovat dlouho, ale zapomněla jsem to připomenout dříve na hodině, protože jsem se snažila držet krok s Dr. Hunterem, a protože jsi v každé hodině se svým pitomým manželem, nemáme žádné soukromí.”

Usmála jsem se. Zkoordinovat naše školní rozvrhy usnadnilo spolujízdu a studování, ale nebyla jsem bezradná. Travis se trochu uvolnil, když jsem si nechala prsten na prstě, ale neudělal obrat o 180°. Procházejících okolo bylo málo a byli daleko, ale Travis byl Travis a jakýkoli respekt si vyžadoval ke mně jako své kamarádce a později jeho přítelkyni, byl desetkrát vyšší, když jsem jeho manželka.

„Hezký Valentýn tobě a Shepovi, Mare. Stále se vám líbí nový byt?”

Povzdychla si. „Miluju ho.”

„Už jsi dostala prsten?”

„Sakra ne.”

Zasmála jsem se. Sheppley byl šťastný za nás, když jsme se vrátili, ale byl vyděšený, že bude America očekávat jeho návrh. Naštěstí pro něj, America má velkou averzi k vdávání před třicítkou.

„Travis bude brzy doma.”

„Jo,” vydechla. „Taky bych radši měla jít. Mám tě ráda.”

Dala jsem telefon zpátky na umyvadlo a zamračila se, věděla jsem, že bych měla spěchat. Když jsem dokončovala svůj účes, klika u dveří několikrát zalomcovala a to byl signál, že je Travis doma. Uslyšela jsem rychlé klapání drápků na podlaze a pak na dveře. Toto se posadil na křeslo, čekal a díval se z okna pokaždé v tuto dobu. Jakmile klíč zarachotil v zámku, Toto se škrábal z křesla a běžel ke dveřím a čekal, aby přivítal Travise.

Travis mě vyzvedával po hodinách a pak jel do práce na několik hodin po večerech. Travisův poslední zápas ho vždy udržel při penězích, ale posledně kvůli požáru v Hellertonu nedostal zaplaceno. Moje úspory byly vyčerpané kvůli Mickovu vyvádění minulý rok a kruh se od požáru rozpadl. Travis slíbil, že nebude bojovat tak jako tak, a abychom si žili dobře, museli jsme vyžít ze studentských půjček a částečných pracovních úvazků.

Oba jsme po večerech doučovali - pomáhala jsem studentům s algebrou a různými matematickými výpočty; Travis doučoval po večerech jinak - a většina účtů byla zaplacená z peněz za taháky. Zakázaná práce byla nejlépe placená a staré zvyky nevymírají.

Travis udělal tři rychlé kroky do bytu a pak ustoupil. Z toho zvuku se mi zvedly koutky úst. První sníh zanechal dva palce blátivé břečky na zemi a věděl, že jsem dnes ráno uklízela, takže bych to nedělala po vyučování. Otřel si boty.

„Zlato! Jsi doma?”

„Jsem doma!” řekla jsem melodickým hlasem, domalovala si řasy řasenkou.

Zaklepal na dveře koupelny.

„Nechoď dovnitř!”

Zasténal. „Neviděl jsem tě celý den!”

„Viděl jsi mě před třemi hodinami.”

Po krátké chvíli zaklepal prsty na dveře koupelny. „Vidím tam dárek. Hádám, že je pro mě?”

„Ne, je pro Tota.”

„To není hezké!”

Zasmála jsem se. „Ano, Trave, je pro tebe.”

„Taky pro tebe něco mám, tak si pospěš.”

„Dokonalost zabere čas.”

„Kdyby ses viděla ráno, věděla bys, že to není pravda.”

O 15 minut později jsem vklouzla do červených panenkovských šatů, které jsem si půjčila od Americy a pak vyšla do obývacího pokoje, kde stál Travis. Sledoval televizi s ovladačem v ruce a lahví piva ve druhé. Můj kamenný výraz neseděl dohromady s tím, co měl na sobě. Měl kravatu a bylo to příliš oficiální: Viděla jsem všechno.

Travis mě zahlédl koutkem oka a pak se otočil. „Ohromné. Jsem šťastný, šťastný muž,” řekl a šel ke mně, než jsem byla v jeho náručí. Jeho rty se lehce přitiskly na moje a pak pokračovaly přes mou tvář, kolem ucha a dolů krkem ke klíční kosti.

„Máš kravatu,” řekla jsem tiše.

Odtáhne se a podívá dolů. „Vypadám blbě?”

„Ne. Vypadáš… přemýšlím, jak to nadnést.”

Usmál se a hrdě si přejl rukou po kravatě. „Je to dobré, že?” chytil mě za ruku. „To zní, kurva, zajímavě, ale máme rezervaci. Tak pojďme.”

Pustil mi ruku a zastavil se u dveří, aby mi pomohl s kabátem. Zejména únor byl tuhý. Když nepršelo, nebo nepršelo se sněhem, obloha byla zasněžená. Travis mi pomohl dolů po schodech a ujistil se, že se mi nevyzuly podpatky, ale když dorazil k chodníku, vzal mě do náručí.

Dala jsem mu ruce okolo krku a přitiskla nos k jeho ušnímu lalůčku. Voněl úžasně. Čím víc jsem o tom přemýšlela, tím víc jsem myslela na to, že bychom měli zůstat doma.

Za půl hodiny jsme seděli v baru Rizoli, v místní italské restauraci. Travis mě přivedl do restaurace Parkerových rodičů a vzpomněla jsem si na soutěžení, ale navzdory tomu jsem se to rozhodla zmínit. Místo bylo přeplněné, ale měli jsme štěstí, že jsme našli několik prázdných míst u baru, když jsme čekali na stůl.

Usrkla jsem si slámkou a všimla si, že se Travis mračí. „Co je špatně?”

„Chtěla jsem, aby byl dnešní večer speciální. Toto je trochu nepřesvědčivé.”

„Nepřesvědčivé? Je to jedna z mých nejoblíbenějších restaurací.”

„Jo, ale stále… je to průměr. Chtěla jsem, aby byl náš první Valentýn, já nevím, pozoruhodný, hádám? Podívej se na lidi tady, dělají to samé, jako my.”

„To není špatná věc.”

Žena křičela přes tucty rozhovorů mumlajících přes místnost. „Maddox?”

„No tak,” řekl Travis a sesedl ze své židle. Natáhl ruku. „Pojďme.”

„Ale,” řekla jsem a ukázala na ženu. „Jen volala naše jméno.”

Travis se usmál. Na tváři se mu udělal dolíček. „Pojď, holoubku.”

Bez dalšího slova jsem seskočila dolů, chytila ho za ruku a vedla ven. Jen se zastavil, aby si vzal večeři a pak pokračoval. Zatáčku za zatáčkou, Travis mířil ke koleji.

„Nebereš mě na Sig Tau rande party, že?”

Travisova tvář se zkřivila znechucením.

Neměla jsem tušení, kam míříme, když jsme míjeli ulice a nevěděla jsem to do doby, než Travis zastavil před Bartlen Hall a věděla jsem, kam míří.

„Děláš si srandu, že?”

„Ne,” řekl a zabouchl dveře řidiče a pak běžel okolo, aby otevřel moje.

Travis mě vzal za ruku a my jsme rychle a potichu šli okolo, dozadu za budovu.

„Ne,” řekla jsem a dívala se na otevřené okno do sklepa.

Travis se rychle otočil a skočil dolů, než jsem mohla dál protestovat. „Tak pojď, holubičko!”

Sníh byl stále na zemi. Budu mokrá a bude mi zima a byla jsem okamžitě nevrlá. „Ani náhodou!”

Travisova ruka vystřelila ze tmy sklepa a natahoval se z okna. „Bude to jako za starých časů!”

„Ne, prostě ne, Travisi. Sakra ne.”

„Tady dole je prázdno.”

„Tohle je hrozný nápad.”

„Kazíš můj plán!”

„Jsi blázen! Nejde jen o moje šaty a ty mě žádáš, abych je zničila!”

„Na tohle je trochu brzy.”

Skoro jsem ho slyšela, jak se snaží nesmát. Zkřížila jsem paže. Po dlouhé pauze se ozval Travisův hlas, slabý a zoufalý a plul z okna. „Prosím?”

Převrátila jsem oči. „Dobře.”

Po dvou krocích dozadu a kňučivém pádu jsem skončila v Travisově náručí ve skepě Bartlenu - v budově, kde jsme se setkali poprvé.

Travis použil mobil, aby nám svítil na cestu, a já jsem šla za ním dalšími chodbami. Nakonec se jedna chodba otevírala do známé a velké místnosti. Bez křičících a opilých kluků z bratrstva, rameno na rameno, vypadal větší a méně… propocený.

Téměř jsem mohla slyšet Adamův hlas řvoucí přes megafon a cítit explodující energii, když Travis vešel do místnosti. Myslela jsem na krví postříkaný svetřík a moje oči opouštějící kašmír, aby se podívaly na pár černých bot.

Travis mě vytáhl do středu místnosti. Najednou jsem si vzpomněla na to, jak mi utíral krev z tváře a tlačil pryč každého, kdo se přibližoval.

„Holubičko,” řekl Travis téměř ve stejnou dobu, jako Travis ve vzpomínkách.

„Tady to celé začalo.”

„Kde jsem tě viděl poprvé. Když jsi otočila celý můj zasraný svět vzhůru nohama.” Naklonil se dolů, aby mě políbil na tvář a pak mi podal malou krabičku. „Není to moc. Ale šetřil jsem na to.”

Otevřela jsem to a na tváři se mi objevil široký a legrační úšklebek. Byl to přívěškový náramek.

„Je to náš příběh,” řekl.

Svetr, pár hracích kostek a zelená kapka s trojlístkem. Podívala jsem se na Travise.

„To má naznačit naši sázku,” řekl a ukázal na kostky, „a toto je první noc, když jsme tancovali,” řekl a ukázal na červený korálek.

Další přívěsek byla motorka; a další srdce. „Poprvé, když jsi mi řekl, že mě miluješ?”

„Jo,” byl rád, že jsem to sama zjistila.

„A tento?” ukázala jsem na balíček karet. „Pokerová noc u táty?” Travis se znova usmál. Další byl krocan a já se zasmála. Další přívěšek byl celý černý.

„Doba, kdy jsme nebyli spolu. Nejčernější doba mého života.”

Další přívěšek byl ohnivý. Nevzpomínala jsem na požár ráda, ale byla to součást našeho života a tak to byla část nás. Další přívěšek byl prsten.

Podívala jsem se na něj. „Je to úplně úžasné.”

„Je tu místo na další. Je to jen začátek našeho příběhu, holoubku.”

Dala jsem si náramek okolo zápěstí. Travis mi ho pomohl zapnout a pak si chvíli hrál s telefonem a položil na malý stolek kousek za námi. Dal mi ruce na svá ramena a pak začala hrát hudba. Byla to písnička, na kterou jsme tančili na moje narozeniny před rokem.

„Neměla jsem tušení,” řekla jsem.

„Co?”

„Že jsi tak sentimentální.”

„Ano, měla.”

Opřela jsem si hlavu o jeho rameno a byla jsem šťastná, že ho můžu políbit, když písnička končila. Když hudba ustala, dotkla jsem se svými rty jeho a podala mu jasně červený balíček. „Měla jsem ti to dát jako první. Je těžké ti něco dát po tak úžasném dárku.”

„Nezáleží na tom, co to je, holubičko. Už jsi mi dala všechno, co jsem kdy chtěl.”