Bertrice Small

Soukromá potěšení

Kapitola první

Myslím, že Jeff někoho má,” prohlásila Nora Buckleyová nešťastně a zadívala se na své čtyři přítelkyně, usazené kolem kuchyňského stolu. Dámy z Ansley Court znepokojeně poposedly na židlích a vyměnily si letmé pohledy. To je zapeklitá situace. “Takže…,” prolomila konečně ticho Rina Seligmannová, nejstarší z nich. “Ještě nějaká novinka, beruško? Totiž, víte snad o nějaké ženské, na kterou to Jeff nezkusil za ty roky, co tady bydlíme?” Mlčení se zřetelně prohloubilo.

“Jéžišikriste!” vyjekla Rina, když si uvědomila, co naznačila. Účastně pohlédla na Noru. “Tys to nevěděla? Opravdu nic nevíš? Do háje! Promiň, Noro. Nechtěla jsem…” Rozpačitě se odmlčela.

“Proč si myslíš, že Jeff někoho má?” zeptala se mírně Carla Johnsonová, Nořina

nejbližší přítelkyně. “Riny si nevšímej. Má jaksepatří proříznutou pusu a ještě

větší fantazii,” mínila a káravě si prostořekou ženu změřila.

Nora Buckleyová, hezká žena s vybledlými rusými vlasy a jemnýma šedýma očima,

nasucho polkla a s tázavým výrazem v očích zapátrala ve tvářích přítomných žen.

“Všimla si některá z vás, že by…?” hlas jí selhal.

“NE!” vyhrkly jednohlasně.

“Tak proč to Rina říká?” Nora se tvářila, jako by se měla každým okamžikem rozplakat.

“Poněvadž,” dala se do vysvětlování Carla, “v klubu se kdysi šuškalo, že Jeff je náramný proutník. Mám podezře

ní, že pár ženských jeho kouzlu dokonce podlehlo, ale to už je stará historie. Žádná ho nebrala vážně, snad kromě dvou profesionálně rybařících vdov a jisté nadržené rozvedené paničky. Za nás čtyři ručím,” dušovala se. “Ale především nám vysvětli, co tě tak sklíčilo, Noro? Proč jsi najednou tak skálopevně přesvědčená, že si Jeff něco začal? As kým, proboha?”

“Je to některá z jeho kolegyní nebo přinejmenším někdo z branže,” odpověděla Nora schlíple. “Nezdá se vám, že ve městě tráví mnohem víc času než tady? Za posledních deset dní přespal doma jen jednou. Jenom jednou. Nevím, co mám dělat, ani co si o tom mám myslet.”

Carla Johnsonová, nejrozumnější a nejserióznější z pěti přítelkyň, se Nory, která byla mírná a téměř bezradná, pokud šlo o něco jiného než o děti a domácnost, ujala v okamžiku, kdy se seznámily. “A dál?” sondovala opatrně, zatímco ostatní se snažily skrýt zvědavost.

“Stále častěji pracuje přesčas a domů se vrací až kolem půlnoci,” pokračovala Nora. “O víkendech se zavírá do pracovny a věčně žhaví služební telefon. A když náhodou zvednu sluchátko, volající zavěsí,” vysvětlovala. “Je pravda, že mě Jill a J. J. plně zaměstnávají, ale samy víte, že výchova dětí je pořádná dřina. Možná jsem Jeffovi nevěnovala tolik pozornosti, kolik bych měla. A kromě toho jsem

o sebe přestala dbát, protože mi na to nezbývá čas. Z ničeho nic mám pocit, že s Jeffem už nemáme nic společného. Když je doma, chová se odtažitě. Jako by jen z povinnosti jezdil navštěvovat svoji matku, místo aby se vracel domů k manželce a k rodině. Připadá mi, že o nás už nestojí.”

Rina přikývla. “Myslím, žes na to kápla, zlato,” prohlásila nevzrušeně. “Rozhodně vykazuje veškeré známky chlapa na záletech. A neškareď se na mě, Carlo. Co jiného by za tím vězelo?” Natáhla se pro marmeládovou taštičku as chutí se do ní zakousla.

“Odkdy jsi taková odbornice? A kdo ti tohle všechno nakukal?” obořila se na ni

Carla. ‘Sam za tebou běhá jako pejsek. Až je to nechutný. Jsi nejšťastnější ženská v Ansley Court, Rino, a zatraceně dobře to víš.”

“Čtu přece Cosmopolitan a Elle,” odsekla Rina. “Jsem zvás sice nejstarší, ale smysly mi ještě slouží,” dodala a labužnicky spořádala další taštičku. Její společnice se rozesmály. Carle Johnsonové se dokázala postavit jediná Rina. Byla o šest let starší než ona, ale měla podobnou povahu.

“Tak co mám dělat?” zakvílela Nora prosebně. “Poprvé vživotě jsem vystrašená až k smrti. Co když mě opustí?”

“V tom případě se musíš rozhodnout, jestli je ti líp s ním, nebo bez něho. To je rutinní dotaz z ,Poradny tety Abbey’,” pravila Tiffany Pietro ďAngelová, hezká a drobná blondýnka, jejíž manžel pracoval v místní právnické firmě spolu s Carliným Rickem.

“Já vážně nevím,” pronesla Nora pomalu. “Pokud miluje jinou, nebudu mu bránit ve štěstí. Jenže zároveň nemůžu jen tak hodit za hlavu šestadvacet let manželství.”

“Co je tvoje?” vybafla na ni Rina. “Jak moje?’ nechápala Nora.

“Prostě tvoje. Co ti patří. Co máš na svoje jméno. Dům? Jestli ti můžu poradit, měla bys co nejdřív zrušit veškeré společné učty v bance a napsat je na sebe. A svůj vlastní Učet převést někam, kde o něm tvoje drahá polovička nebude vědět. Jeff je zkrátka v nebezpečném věku. Když se takhle starý chlap do něčeho zaplete, obvykle chce s Mařenou začít znovu.”

“S Mařenou? Ty víš, jak se jmenuje?” zděsila se Nora ve zmatku. Její přítelkyně měly co dělat, aby nevybuchly smíchem. Nora zůstane věčně sladkým neviňátkem, i po dvou dětech a čtvrtstoletí manželství.

“Mařena se říká mladému kuřátku, případné druhé nastávající. Jinými slovy válečné kořisti,” objasnila Rina nevzrušeně. “Co já vím, jak se dotyčná jmenuje? Heather. Courtney. Madison. Záleží na tom?” Ostatní se zahihňaly.

“Takže,” nedala se Rina odbýt, “co ti patří?”

“Obávám se, že mi nepatří vůbec nic,” odpověděla Nora spovzdechem. “Dům je na Jeffovo jméno. Jediný Učet, který mám, je společný s Jeffem. Hradím z něho veškeré výdaje na dům a na děti. On mi na něj jednou za měsíc poukazuje kapesné. Tak to prý měli zařízené jeho rodiče.”

“Panenko skákavá!” vybuchla Rina. Zbývající tři jen nevěřícně třeštily oči. “Myslela jsem, že ženské jako ty vymřely už v padesátých letech, Noro. Tak tobě ten dům nepatří? Nejsi ani jeho spolumajitelka? Copak ty si nedáváš stranou peníze pro nepředvídatelné situace? Pokud ne, jsi očividně v pořádným maléru, beruško.”

“Mlč, prosím tě!” okřikla ji Carla. “Zatím nic nevíme. Těmi řečmi Noru jen děsíš. Nevíme, jestli má Jeff milenku, natož jestli kvůli ní hodlá Noru opustit. Nechala ses unést tou svojí zpropadenou fantazií. A vy ostatní jakbysmet!” Konejšivě vzala přítelkyni kolem ramen. “Nora není ve své kůži, protože Jeff je ještě větší morous než obvykle. Jeff Buckley, pan Workoholik. A Nora se právem cítí opuštěná. Jill dokončuje přípravku na práva a vydělává si na studium. J. J. je v posledním ročníku na střední a v srpnu odjíždí. Ptáčata vylétají z hnízda. Víte, co mě napadlo, holky? Nora je zralá na Kanál. Nejvyšší čas podělit se s ní

o naše tajemství.” Se spikleneckým Úsměvem se rozhlédla po ostatních. “Nemám pravdu? Co říkáte?”

“No jasně!” zahihňala se Tiffany. “Já Kanál přímo zbožňuju. Co bychom si bez něho počaly? Vzpomínám si, jak jsem nenáviděla Joeovy pravidelné pokerové večery s kamarády, dokud jsi mě nezasvětila do Kanálu. Teď ať si Joe hraje poker pro mě za mě třeba až do rána.” V pohledné tváři se jí usadil zasněný výraz. “Díkybohu za Kanál!” vzdychla procítěně a roztržitě si namotala na ukazováček pramínek blonďatých vlasů.

“Jak je možné, že jsme Noře o Kanálu ještě neřekly, Carlo?” přemítala nahlas Joanne Ulrichová. Byla drobná stejně jako Tiffany, ale tělesné partie, u nejmladší z nich

ladné a pěkně tvarované, měla Joanne kypré a lákavě zaoblené. “Je přece nepsaným pravidlem, že se o všechno dělíme.”

“Vážně si myslíš, že je Nora zralá pro Kanál?” ujišťovala se Rina s uličnickým úsměvem a sáhla pro další marmeládovou taštičku. Patřila k těm nemnoha vyvoleným, které po kalorických bombách zásadně netloustnou. “To snad ne!” Její společnice se významně rozesmály a dychtivě přikyvovaly, vzrušené společně sdíleným tajemstvím.

“Co je to za kanál?” zeptala se Nora. “O čem to, proboha, mluvíte?” “Jasně,” souhlasila Carla. “Je načase podělit se s Norou o Kanál.” Obrátila se ke své nejlepší’ přítelkyni. “Jde o interaktivní záležitost, kterou obstarává televize, zlato,” začala. “Těžko se to vysvětluje. Abys pochopila podstatu, musíš to zažít na vlastní kůži. Až budeš zase celý večer sama doma, zavolej Předměstský kabel a řekni, že si přeješ Kanál. A už nemusíš hnout ani prstem. Zkus to. Vsadím se, že budeš spokojená. Kanál si pouštíme všechny a milujeme ho. Už po prvním večeru se budeš cítit nesrovnatelně líp, Noro.”

“Co je to za program?” opakovala Nora a popleteně svraštila obočí. “Něco jako

Dům a zahrada? A co znamená interaktivní?”

To už se její přítelkyně neudržely a vyprskly smíchy.

“Dům a zahrada! To mě podržte,” lapala po dechu Tiffany a smála se, až slzela. Jako první se vzpamatovala Carla. “Kdepak, zlato, je to úplně jiné než Dům a zahrada. Pro mě rozhodně. A vlastně pro každou z nás. Ale kdoví, jak budeš o Kanálu smýšlet ty, Noro. Už jsem ti někdy radila špatně? Důvěřuj mi. Stačí zavolat a objednat si ho. Prostě jen řekni: ,Chci Kanál.’ A teď mi někdo podejte marmeládovou taštičku, než všechny zbaští Rina. Jsme na kávovém dýchánku, nebo

ne?”

“Jako bys potřebovala dodat energii,” poškádlila ji Rina dobrosrdečně. “Nemám slov,” odtušila Carla, zakousla se do moučníku a honem olízla marmeládu, která jí vystříkla na bradu. “Tvoje domácí taštičky jsou nejlepší na světě! A vůbec, Rickovi se líbí, když si má na co sáhnout.” Šibalsky zamrkala na ostatní.

Dámy z Ansley Court se scházely každé pondělí dopoledne u kávy na kus řeči. Na pozemky v Ansley do Egret Pointe se přistěhovaly před dvaceti pětadvaceti lety. Rina a Sam Seligmannovi se tu usadili jako první; po nich Joanne a Carl Ulrichovi. Buckleyovi a Johnsonovi začali shodou okolností stavět dům současně. Na poslední z nabízených parcel v Ansley Court si vybudovali domov Tiffany a Joe Pietro ďAngelovi. Rina a Joanne už oslavily padesátku, zbývající tři ženy byly o něco mladší.

Pět nerozlučných přítelkyň společně vychovávalo děti, zatímco jejich manželé živili rodinu tradičním, staromódním způsobem. Rina kdysi pracovala na plný úvazek v sociálním odboru, Joanne učila na základní škole a Carla bývala ošetřovatelkou. Jen Tiffany a Nora nikdy do práce nechodily. Nebývá pravidlem, aby spolu sousedé dobře vycházeli, ale těchto pět žen potvrzovalo výjimku. Jejich děti spolu chodily do školky a na baseball; samy byly členkami Sdružení rodičů a učitelů a činily se ve školním výboru. Společně s dětmi vyráběly kostýmy na maškarní plesy, protrpěly s nimi plané neštovice a sezonní epidemie chřipky a vyměňovaly si recepty. Dokonce byly zároveň hotové s vánoční výzdobou, aby si Ansley Court zachoval symetrii, jak s oblibou říkala Tiffany. Před lety se všech pět rodin složilo na polorozpadlý viktoriánský dům na břehu horského jezera a překřtilo jej na Základnu. Trávili v něm rok co rok letní dovolenou a podzimní víkendy, naučili tam své ratolesti plavat a především poznávat jedovaté rostliny. Děti záhy připojily k Základně přízvisko ,Pohoda’. A právem: tady měl

život svůj neuspěchaný a pohodlný řád, určený ročními obdobími.

Ale teď, vzhledem k Nořiným jasně pojmenovaným obavám, se cosi začínalo měnit, a

nikoli k lepšímu. Všechny poznamenalo napětí.

Jeff byl jiný než manželé Nořiných kamarádek a nikdy se nesnažil navázat s ostatními užší přátelství. Sam Seligmann, všemi oblíbený praktický lékař, měl v Egret Pointe soukromou, dobře zavedenou ordinaci. Svému povolání se věnoval poctivě a oddaně, stejně svědomitě jako kdysi jeho otec, a těšilo ho, že se vydal v jeho šlépějích. Carlu Ulrichovi patřilo místní železářství, které slušně

prosperovalo navzdory nově otevřené prodejně pro kutily v nedalekém obchodním středisku. Carl totiž poskytoval zákazníkům zvláštní služby: byl zkušený a zručný a stejně tak jeho dva dlouholetí zaměstnanci - na rozdíl od nedouků v obchoďáku, kteří nerozeznají křídlatou matici od obyčejné. Joe Pietro ďAngelo a Rick Johnson si v městečku založili malou právnickou firmu. Sepisovali s klienty závěti, zabývali se náležitostmi souvisejícími s prodejem domů, nečetnými místními rozvody a dalšími drobnými právními úkony, běžnými pro každodenní život na maloměstě. Všichni si našli práci v Egret Pointe, pouze Jeff Buckley, společník v jisté prestižní reklamní agentuře, dojížděl do nedalekého města. Jeff byl odjakživa velmi ctižádostivý a cílevědomě si budoval kariéru. Doma se nikdy dlouho nezdržel. Rok co rok zmeškal finále domácí baseballové ligy svého syna, a přestože byl chlapec - pojmenovaný po otci, ale přezdívaný J. J. -hvězdou středoškolského fotbalového týmu, Jeff ho ani jednou neviděl hrát. Vztah k dceři nebyl o nic vřelejší. V životě nenavštívil školní divadelní představení, ve kterém Jill hrála, ani vystoupení tanečního kroužku. Nyní již dospělá dívka nastoupila přede dvěma lety na přípravku do Kalifornie a nedávno ji přijali na práva. Jeff se však Jillinými úspěchy nekriticky chlubil, ačkoli na nich nenesl sebemenší podíl.

Během léta se na Základně Pohoda objevil zhruba dvakrát: o víkendu čtvrtého července a na Svátek práce. Byl poměrně zábavným společníkem, ale zbývající čtyři muži s ním neměli naprosto nic společného. Přátelili se s ním v podstatě kvůli Noře, kterou měli všichni rádi, ale jejího manžela jen mlčky snášeli. Jeff byl ve společnosti jaksi navíc a očividně mu to bylo lhostejné. Nora Edwardsová se s Jeffem Buckleym seznámila v prvním ročníku vyšší střední školy. On měl před sebou poslední rok studia. Byl obráncem fotbalového mužstva, kapitánem baseballového týmu, samozřejmě vynikajícím studentem - a tudíž nepsaným vůdcem kolejní smečky. Na seznamovací večírek prvňáků se dostavil s několika spolubydlícími, aby zhodnotili holky a vytipovali ty svolnější, které nebude třeba dlouho přemlouvat, a zároveň ty slušné, s nimiž by se případně dal navázat vážnější vztah. Jenže Jeff Buckley byl mimořádně ctižádostivý, a ať šlo o cokoli, musel mít to nejlepší.

Na večírku se seznámil s Norou a od první chvíle věděl, že je přesně taková, jaká by měla být jeho budoucí manželka. V jeho očích byla jednoduše dokonalá, jelikož měla náležité etnické, náboženské a politické zázemí. Díky kombinaci účesu na “páže”, mírných důvěřivých očí a zdrženlivého chování dámy ho od prvního okamžiku nesmírně přitahovala; spořádaný a slušný dojem umocňoval bleděmodrý kašmírový úpletový kostýmek a vkusný jednoduchý perlový náhrdelník. Byla naivní a přísně střežený jedináček, ale žádná husa, naopak mimořádně inteligentní, avšak nezkušená dívenka. Kamarádky jí neustále zdůrazňovaly, jaké má štěstí, že získala přízeň mladíka, jakým je Jeff Buckley, a protože se do něho zamilovala na první pohled, uvěřila jim. A uvěřila i Jeffovi Buckleymu. Stačilo jediné pohlazení nebo náznak jeho proslulého zářivého úsměvu - a byla ztracena.

Naopak pro Jeffa byl nejdůležitější fakt, že je Nora panna. A dbal, aby jí

zůstala až do svatební noci. Mezi spolužáky se rychle rozneslo, že hezká Nora Edwardsová je osobním vlastnictvím Jeffa Buckleyho, obránce reprezentačního fotbalového týmu. V den jejích narozeni n,

. listopadu, jí věnoval špendlík svého kolejního bratrstva na znamení, že s ní má vážné úmysly. V předvečer vánočních prázdnin pro ni jeho spolužáci uspořádali dostaveníčko a ona přešlapovala v mrazu před kolejí, na sobě dlouhé tmavě zelené sametové slavnostní šaty, které si vzala na vánoční večírek pořádaný jeho studentskou organizací. V oknech dívčí koleje zářily svíčky a v jejich světle se přízračně míhaly obrysy postav jejích kamarádek. Nora málem zmrzla, ale za nic na světě by se nevzdala, protože chtěla, aby na ni byl Jeff patřičně hrdý. Domů přijela se silnou rýmou a kašlem, ale snažila se co nejrychleji uzdravit, jelikož poslední den v roce měla strávit s Jeffem u jeho rodičů. Jeffova matka Edwardsovým pochopitelně zatelefonovala a o pozvání je informovala. A o silvestrovské noci Jeff Noře poprvé vklouzl rukou do kalhotek a polaskal jí klitoris tak důmyslně, až bezmála omdlévala rozkoší. Její slastné steny zdusil vášnivým polibkem. Na jarním plese chlapecké koleje se jí zeptal, jestli si ho

vezme, a navlékl jí na ruku prstýnek dřív, než stačila zareagovat. Předem věděl, že odpoví ano. Jinou odpověď ani neočekával.

V této fázi se však do jejich vztahu vložili Edwardsovi; jejich dceři bylo totiž teprve osmnáct. Trvali na tom, aby nejprve dokončila školu, a nechtěli, aby se vdala, dokud nedostuduje. Až dosáhne jednadvaceti let, jeho nabídku prý znovu zváží. Jeff souhlasil. Také on musel před vstupem do manželství ještě lecčeho dosáhnout, ale za žádnou cenu nechtěl Noru ztratit.

Po absolvování přípravky zahájil magisterské studium obchodu na Harvardu a po krátké vojenské službě nastoupil do proslulé reklamní agentury Coutts a Wickham. Nora zůstala na škole, kde ji kamarádi jejího snoubence střežili

před případnými nápadníky a doprovázeli ji na společenské akce, kterých se Jeff nemohl zúčastnit.

Každý mladík, jenž se s Norou pokoušel třeba jen dát do řeči, byl nevybíravým způsobem odkázán do patřičných mezí. Jistého chlapce, který vzal varování na lehkou váhu, napadla banda neznámých svalovců. Po té příhodě se všichni příslušníci opačného pohlaví vyhýbali Noře Edwardsové obloukem, ona však neměla sebemenší tušení, jak daleko musel Jeff zajít, aby ji měl jen pro sebe. Pilně se věnovala studiu a všichni se k ní chovali velice hezky. Dva týdny po udělení diplomu z anglické literatury se provdala za Jeffa Buckleyho. Svatební obřad byl velkolepý a Nořinu vlečku neslo šest družiček v bílých lněných pouzdrových šatech s uzounkými zelenými stužkami v pase a věnečky s bělostnými růžovými poupátky. Po líbánkách na Bermudách se na rok nastěhovali k Jeffovým rodičům, zatímco se stavělo jejich budoucí hnízdečko v Ansley Court, na pozemku, který novomanželům věnovali svatebním darem jejich rodiče. Jakmile dům stál, zahájili stěhování. Nora trávila dny zařizováním místností a úpravami zahrady s cílem vybudovat domov, za který se Jeff nebude muset stydět. Okamžitě se spřátelila s již zabydlenými sousedy a i s těmi, kteří se přistěhovali později. Záhy otěhotněla a porodila dvě děti, nejprve Jill a čtyři roky nato J. J. Její kamarádky otěhotněly zhruba ve stejné době, anebo už děti měly, a tak Jill a J. J. vyrůstali s ratolestmi Seligmannových, Ulrichových, Johnsonových a Pietro ďAngelových. Nejstarší z nich, Becky Seligmannová a Natalie Ulrichová, dělaly

J. J. chůvy. Carlina dcera Maureen měla ukončit studium současně s J. J., takže v komunitě zůstanou jen dvojčata Pietro ďAngelových, Max a Brittany, která vyjdou střední školu napřesrok. Přestože se Ansley Court zanedlouho změní v obrovské prázdné hnízdo, nikdo ze starousedlíků neměl zaječí úmysly. Domov jejich dětí zůstane tady, kde

je budou moct kdykoli navštěvovat i s vnoučaty a kde bude dost místa pro všechny.

Rina už dávno nastoupila do práce jako státní zaměstnankyně, zdravotní sestra Carla do nedaleké nemocnice. Joanne suplovala na základních školách v okrese. Dokonce i Tiffany docházela do kurzu mimořádného právnického studia, pořádaného místní univerzitní pobočkou, po jehož ukončení bude vypomáhat v Rickově a Joeově firmě. V domácnosti byla jen Nora.

“Co nevidět budu jediná, kdo zůstane přes den doma,” posteskla si. “Tak něco dělej,” popíchla ji Rina. “Máš přece diplom. Až J. J. odjede na kolej, zapiš se do počítačového kurzu pro dospělé. Já ho absolvovala vloni. Musela jsem. Zdá se, že dneska se bez základních znalostí ohledně počítače neobejdeš v žádné práci.”

“Mám jen diplom z anglické literatury,” namítla Nora. “Ten mi v mém věku sotva zajistí slušné zaměstnání. Pedagogické vzdělání jsem zavrhla, protože jsem se měla vdávat a po ukončení fakulty zůstat doma. Přihlásila jsem se jen do kurzu ekonomiky domácnosti.”

“Ženská emancipace nám otevřela svět. Copak jsi nikdy neuvažovala o tom, že bys někdy mohla být finančně nezávislá na manželovi?” Rina potřásla hlavou. “Chci říct, co bys dělala, kdyby Jeff z ničeho nic natáhl bačkory? Nebo zahynul při autonehodě?”

“Nebo ho zamordoval žárlivý manžel?” zahučela Joanne polohlasně. Carla po ní střelila přísným pohledem.

“Tenkrát jsem si myslela, že emancipační hnutí je jen záležitostí skupiny lesbiček, radikálů a liberálů,” řekla Nora. “Slušné holky s nimi nechtěly mít

nic společného. Mimoto si jsem jistá, že Jeff pro případ tragédie všechno zařídil a zabezpečil mě, ačkoli nevěří, že by se mu mohlo něco stát. V podobných záležitostech se vyzná,” hájila manžela loajálně.

Rina však byla neodbytná. “Jak je zajištěný do důchodu? Má podíly ze zisku, nebo platí tradiční penzijní připojištění?”

Nora pokrčila rameny. “Nevím. O podobných záležitostech jsme spolu nikdy nemluvili.”

“Ale to bys měla vědět, zlato.” Tentokrát se ozvala Carla. Kristepane, pomyslela si, Nora je od přírody nezdravě důvěřivá. Ale rozhodně není hloupá. Právě naopak. Jen je příliš slušná. Zbytečně zdvořilá. A Jeff toho odjakživa zneužívá. Pokud jde o finance, sám je pravděpodobně za vodou. A jestli má v úmyslu vyměnit manželku za mladší model, nejspíš má veškerý majetek dávno pojištěný. Rick se o takové možnosti zmínil. Nic naplat, Nora bude potřebovat pomoc. “Musíš zjistit, jak na tom je,” radila své nejlepší přítelkyni a ostatní ženy souhlasně při kyvovaly.

“Ale jak?” Nora byla bezradná. “Nemám nejmenší ponětí, jak se v takovém případě postupuje. A kromě toho nechci, aby Jeff získal dojem, že mu nedůvěřuju. Vždycky se ke mně choval moc hezky.”

Na okamžik se zdálo, že se Carla přestane ovládat. Rina si posměšně odfrkla a tlumeně podotkla: “To ty ses chovala moc hezky k němu, beruško.” Potom se obrátila na Carlu. “Myslíš, že by Rick dokázal obstarat jisté diskrétní informace? Jen aby Nora získala představu o situaci, v níž se ocitne, pokud dojde na tu nejhorší variantu.”

“Zeptám se ho,’ slíbila Carla. A Rick to udělá, jinak ho vlastnoručně zaškrtím, pomyslela si. Rina má pravdu, ačkoli by to před Norou za nic na světě nepřiznala. Jeff Buckley má něco za lubem. Nikdo jí nemusel říkat, že už domů nejezdí. A jestli se má něco stát, dojde k tomu co nevidět. J. J. odjíždí v srpnu na kolej, což je pro Jeffa jedinečná příležitost, aby opustil manželku a děti. Carla se zvedla. “Musím běžet, holky. Dneska mám odpolední, od tří do jedenácti. Večeři vaří Maureen, a to znamená, že taťku přemluví, aby přivezl menu z KFC.” Zasmála se. “Ta

holka by se masa nedotkla, ale po křidýlkách z KFC se může utlouct. Typický teenager. Jak jinak!”

“Vyřiď jí, ať mi je Rick přiveze taky,” dožadovala se Nora. “Jeff určitě nebude doma a J. J. se učí se svojí slečnou. Aspoň tvrdí, že se spolu učí,” dodala s ironickým úšklebkem.

“Výborně!” zaradovala se Tiffany. “Ideální večer pro objednání Kanálu, Noro!

Vsadím se, že se ti bude líbit.”

“Nemůžu si ho objednat přes den?” zeptala se Nora.

Tiffany zavrtěla hlavou. “Funguje jen v noci,” vysvětlila se smíchem. “Zatím jste mi žádná neřekla, co přesně na tom vašem kanále vysílají,” řekla Nora. “Staré filmy?”

“To, co chceš, ale pro každou z nás něco jiného,” pronesla Joanne tiše. “Každá se díváme na Kanál po svém, svým vlastním pohledem. Splní ti tvoje nejtajnější sny. Když budeš chtít, poznáš to už dneska večer.” “Bude se mi to líbit?”

“Myslím, že bude, ale samozřejmě záleží jen na tobě,” ujistila ji Joanne a vstala. “Musím jít. Okres mě požádal, abych příští měsíc vypomohla při týdenním zkouškovém období, a potřebuju se na to připravit. Rino, ty marmeládové taštičky byly jako obvykle úžasné.”

“Jdeme,” vybídla Carla Noru, vytáhla ji ze židle a vzala ji kolem pasu. “Doprovodím tě domů. Díky, Rino. Ahoj, Tiffany, ahoj, Joanne!” “Proč s tím kanálem naděláte tolik tajností?” zeptala se Nora, když se vydaly přes zahradu. “A proč jste mi o něm řekly až dneska? Tys přede mnou nikdy nic netajila, Carlo. Proč zrovna tohle?”

Carla si povzdychla. “Protože Kanál je tajemství,” odpověděla popravdě. “Je jen pro ženy, ale ne pro všechny. Pokud se ti zalíbí, objednáš si ho znovu. A když ne, podruhé to neuděláš a časem na něj zapomeneš. Tak funguje a prý tak fungoval odjakživa. Nejdůležitější ale je, že tohle tajemství si každá ženská nechává pro sebe. Chlapům

nepoví ani slovo. Všechno pochopíš, až to prožiješ na vlastní kůži.”

“Zní to divně,” zapochybovala Nora. “Nevím, jestli si s něčím takovým chci vůbec

něco začít. Proč mi žádná zvás neřekne, o co ve skutečnosti jde? Proč se

vyjadřujete tak neurčitě a tajnůstkářsky? Je to snad něco nezákonného?”

Před domem Buckleyových se zastavily.

“Joanne ti pověděla pravdu. Každá z nás vnímá Kanál jinak, Noro. Nejvýstižnější definice zní přibližně takhle: Kanál ti splní tvé nejtajnější sny a fantazie, které má každá z nás jiné. Ty budeš prožívat něco úplně jiného než například já. Jak jsem už řekla, je to interaktivní záležitost. Sama nevím, jaká je její podstata, ale moc se mi to líbí.”

“Aha,” hlesla Nora. V počítačích ani v interaktivních hrách se nevyzná. To je pro ni španělská vesnice. Ale vypadá to, že se o tom bude muset něco dovědět, máli přežít v tomhle světě, ve kterém jí pro samou starost o děti ao domácnost jaksi ujel vlak. Až J. J. nastoupí na fakultu, Nora se přihlásí do počítačového kurzu. Rina a Carla mají pravdu.

“Dej mi vědět, jak se ti Kanál líbil,” zamrkala na ni Carla, než se rozloučily na schůdcích před kuchyní Buckleyových. “Ahoj!” řekla a zamířila přes dokonale udržovaný trávník ke dveřím sousedního domu.

Nora vešla, proběhla kuchyní do svého pokoje a vyčerpaně sklesla na pohovku. Fakt, že se o své obavy podělila s přítelkyněmi, ji přiměl k tomu, aby se konečně vzpamatovala a zamyslela se nad tím, co se kolem ní děje. Šestadvacet let se obětovala Jeffovi, jeho potřebám a rozmarům a jejich dvěma dětem. Všechno dělala jen pro ně. Sama nikdy o nic nežádala. A tak se ze mě postupně stala nudná ženská, přiznala si chtě nechtě v duchu. Jeffův život byl plný vzrušení, kdežto ten můj docela obyčejný a fádní. Třeba bude Kanál prvním krokem na zbrusu nové cestě, po které se vydám, zadoufala.

Když se přistěhovali do Ansley Court, bylo to vzrušující. Těšilo ji zůstat v domácnosti a každou místnost zařizovala s láskou a po důkladné úvaze, pracovala na zahradě s panem Handelmannem z pěstitelské školky a volila nejvhodnější květiny a stromy pro svůj pozemek. Do každého pokoje vybírala zvlášť potahové látky a odstín malby; kupovala nábytek a koberce. Jeffa nic z toho nezajímalo. Oznámil jí, že dům je její starost a může ho vybavit, čím se jí zlíbí, pokud se bude držet v mezích dobrého vkusu a elegance, aby mohli případně zvát na návštěvy své nadřízené a zákazníky.

Jeffa pohltila práce v Reklamní agentuře Coutts a Wickham. Když začínal, byla to jen středně velká firma a on projevil mimořádnou vynalézavost při organizaci akcí pro zákazníky, kteří si ho záhy oblíbili. Jeff pracoval poctivě, uznala Nora, ale já přece taky! Jejich dům byl jako vystřižený z časopisu Bydlíme na venkově. A v prvních několika letech byla Nora vzornou hostitelkou. O jejich vánočních večírcích se psalo i v barevné nedělní příloze místních novin. Poté, co se Jeff stal společníkem, změnila firma název na Reklamní agenturu Buckley, Coutts a Wickham.

Narození potomků si pečlivě naplánovali. A byly to báječné děti. Jill měla individuální studijní plán - vyšší střední skončí po letním semestru, tedy za tři roky místo běžných čtyř. Úspěšně složila přijímací zkoušky na práva na Dukeově univerzitě, kam má nastoupit koncem léta.

J. J. však nebyl tak ctižádostivý jako jeho sestra v osmnácti letech. Nora odhadovala, že stejnou vzdělávací instituci absolvuje za čtyři nebo i více let. Nicméně nepochybovala

o tom, že jakmile si najde pevné místo v životě, povede si skvěle. Nejvyšší čas, abych na sobě začala pracovat, pomyslela si. Musím si konečně zařídit svůj vlastní život. Mám nádherný dům, ukázkový trávník a zahradu, báječné děti, ale co ve skutečnosti opravdu chci? Jestli má Jeff milenku a Rinino podezření je oprávněné, možná o všechno přijdu.

Co si pak počnu? Jenže Nora věděla, že neexistuje žádné jestli a kdyby. Její manžel má nade vše pochyby nějakou jinou, a dokud to dnes dopoledne nevyslovila nahlas, nedokázala se postavit před hotovou věc. Teď se jí octla přímo tváří v tvář a ta skutečnost ji k smrti děsila.

Co se to s nimi stalo? Zjištění, že Jeff je sukničkář, pro ni byl šok. Ale copak

se na něj nedívala skrz růžové brýle od okamžiku, kdy se s ním seznámila? A v tom je právě ta potíž, přiznala sama sobě. Tenkrát byla nezkušená holka a on všeobecně známý školní primus. Jeff Buckley byl jejím prvním skutečným přítelem. Soukromá střední škola, do níž chodila, byla dívčí.

Na otce udělal Jeff Buckley obrovský dojem. “Ten mládenec má slušné rodinné zázemí a jednou to dotáhne daleko,” říkával Noře. Jeff Buckley. Ideální partie. Fotbalový obránce. Předseda ročníku a vedoucí diskusní skupiny v období, kdy se studenti po celých Spojených státech bouřili a protestovali. Jeff se však nebouřil. Vzpoura, tvrdil spevným přesvědčením, je neúčinný žrout času. Systém lze změnit jen změnou samotné jeho podstaty, nikoli anarchií. Jeff stál oběma nohama na zemi. Noře připadal jednoduše báječný a jejího otce si okamžitě získal tím, že ho od začátku oslovoval “pane”. Její rodiče se s ním seznámili už během prvního víkendu nového roku.

Nořina matka se však netajila obavami, že Jeff je kapánek - jaký výraz vlastně použila? Panovačný? Ano. Panovačný. Ale Noře to bylo jedno. Doma měl hlavní slovo otec. Bylo příjemné svěřit se pro změnu do rukou někomu jinému. Až teď, po čtvrtstoletí manželství, zapochybovala, jestli její matka neměla nakonec pravdu. Možná se ji pokoušela nenápadně varovat. Jenže ona by ji tenkrát stejně neposlechla. Byla bláznivě zamilovaná a doslova v sedmém nebi! V životě s žádným jiným chlapcem nechodila. Až do svatební noci byla panna. Dosud si živě pamatovala, jak ten fakt Jeffa potěšil. Bylo zřejmé, že sám panic není, ale jeho sexuální mistrovství okouzlilo její nevinné srdíčko.

Nicméně nelibě nesl, když při milování projevovala nepatřičné vzrušení, a jednou ji dokonce nařkl, že se chová jako děvka. Nory se to nesmírně dotklo. Očekávala, že mu svou probuzenou vášní naopak polichotí. Připadalo jí zcela přirozené, že když někoho miluje, má mu to dát najevo. Jeff na to měl jiný názor. “Málem bych o tobě zapochyboval, Noro,” řekl jí, “nebýt toho, že jsem tě defloroval. Skutečně jsi krvácela, miláčku.”

Zpočátku vášnivý a divoký sex postupně ochladl. Ne že by si to Nora přála, ale jelikož jí manžel nedovolil podílet se na společné rozkoši. Neznámé mu záhy zevšednělo a už

o ni neměl takový zájem jako dřív. Později ji napadlo, že ho sexuálně přitahovalo především její panenství a schopnost porodit děti. Pohlavně se přestali stýkat před pěti lety. Dokonce si vzpomínala na přesné datum, kdy k tomu došlo: pátého září na Svátek práce. Jeff se opil. A oslovoval ji Lanie. Ano. Na ten den do smrti nezapomene.

Kdykoli se její přítelkyně zmínily o příchylnosti svých partnerů a postěžovaly si, že to už dávno není jako kdysi, Nora mlčela. Věděla, že se všechny domnívaly, že se zdráhá o sexu otevřeně hovořit, ale důvod její zdrženlivosti byl samozřejmě jiný. Kdyby se dověděly, v jaké je situaci, litovaly by ji. A Nora by nesnesla, kdyby ji litovaly proto, že už manželovi nepřipadá žádoucí. Tak držela jazyk za zuby a tvářila se, že je všechno v nejlepším pořádku. Ale opak byl pravdou. Teď to navíc vypadalo, že ji manžel odkopne jako pytel odpadků kvůli jiné ženě. Přesněji kvůli mladší ženě. Nemá smysl zavírat oči před reali tou.

“Vsadím se, že jim to v posteli skvěle klape,” zahučela polohlasně. Vrtalo jí hlavou, jak asi její sokyně vypadá. Nejspíš je blondýnka. A kolik jí může být let? Pravděpodobně necelých třicet, maximálně pětatřicet. Je tedy o dobrých dvacet let mladší než Jeff. Třicítka je u žen údajně věkem sexuální zralosti. Díkybohu, že jejich děti jsou už dospělé. Anebo téměř dospělé. Aspoň se nebudou dohado

vat, komu mají být svěřeny do péče. Nora přemítala, jestli by je vůbec napadlo podezírat Jeffa z nevěry. Jill ani J. J. si s otcem příliš nerozuměli. Nebyl doma tak často, aby mezi nimi mohlo vzniknout přátelství. Naopak Nora měla ke svým ratolestem velice blízko.

Chaotické úvahy ji znovu přivedly k aktuálnímu problému. Co si počne? Rina má pravdu: Nora Buckleyová je neschopná. Ta představa se jí ani trochu nezamlouvala. Jak to, že nikdy neuvažovala o založení vlastního účtu? Jak to, že nikdy nepomyslela na zadní kolečka? Jeff rozhodně nebyl skrblík a z měsíčního kapesného, které jí poukazoval na účet, mohla snadno spořit. Kdyby ukládala malé částky, Jeff by nic nepoznal. Ale kdepak. Poslušná Nora myslela jen na to, jak

potěšit manžela, místo aby se věnovala také sobě. Jak byla hloupá a krátkozraká!

Když zazvonil telefon, polekaně sebou trhla, než zvedla sluchátko.

“Ahoj, mami!” Byl to J. J. “Lilyina máma mi nabídla, ať u nich přespím. Pan

Graham totiž pozval na večeři nějakého přítele. Prý je to velký zvíře z fakulty.

Chtějí, abych se s ním seznámil. Řekl jsem jim, že ti to nebude vadit.”

“Co kdybys potom přišel domů?” vyhrkla Nora bezděčně.

“Mami!” protahoval J. J. znechuceně. “Když mi určíš, kdy mám přijít, budu

vypadat jako idiot. Co když s tím chlápkem zrovna povedu vážný rozhovor? Odbije

desátá, já vstanu a řeknu: ,Promiňte, pane X. Y., ale máma si přeje, abych šel

domů.’ Přece nechceš, abych vypadal jako maminčin mazánek?”

“Samozřejmě, že ne. A co oblečení na zítřek?” zpovídala syna.

“Po škole se stavím doma a něco si vezmu. A taky kartáček na zuby.” Hlas mu

podbarvily dychtivost a nadšení.

“Tak dobře.” Nora se důstojně vzdala. Stejně neměla jinou možnost. “Bezva, mami! Zatím ahoj.” Telefon ohluchl.

Nora vrátila přístroj na místo, ale vzápětí si to rozmyslela a vyťukala číslo Grahamových. Ohlásila se Maris Grahamová. “Maris, tady je Nora Buckleyová. Právě mi volal

J. J. Doufám, že s ním nebudete mít potíže? Vždycky může odejít domů.” “V žádném případě,” ujistila ji Maris Grahamová. “Usteleme mu u Petera. V ložnici je palanda. Michael Collier je předseda fakultní přijímací komise. Vím, že J. J. zkoušky hravě zvládne, ale napadlo mě, že neuškodí, když ho Mike pozná osobně. Třeba mu padne do oka,” zasmála se. “J. J. by díky němu mohl sehnat ve škole slušnou brigádu a snad i vyšší stipendium. Mrzí mě, že se nemohli seznámit dřív, ale Mike se u nás ukáže jen jednou ročně. John se s ním spřátelil během studia v Princetonu.”

“Tak dobrá,” souhlasila Nora. “A Maris, mockrát ti děkuju. Chováte se k J. J. moc hezky a my si toho vážíme.”

“To není žádná zásluha. Tvůj syn je prima kluk,” zněla odpověď.

Jen co Nora zavěsila, telefon zařinčel znovu. Tentokrát to byl Jeff.

“To nemáš nic jiného na práci než se vybavovat po telefonu?” napadl ji místo

pozdravu. “Pokouším se ti dovolat už několik hodin.”

Nora si povzdychla. “Nepřeháněj, Jeffe. Dopoledne jsem byla u Riny. Na záznamníku žádná zpráva nebyla.” Stiskla příslušné tlačítko a prohlédla si čísla volajících. “Teď mi telefonuješ poprvé. Nejspíš jsi vytočil nesprávné číslo. Mluvila jsem s Maris Grahamovou. J. J. u nich dneska přespí. Chtěla jsem se ujistit, že to Maris nevadí. Potřebuješ něco?”

“Dneska se nedostanu domů,” odpověděl bez úvodu, aniž vzal na zřetel její vysvětlení. “Máme důležité jednání a náš zákazník přijel až z Detroitu. Než skončíme, nakrmíme ho a pobavíme, bude půlnoc. Přespím ve služebním bytě.” “Jak je libo,” řekla Nora mrazivě. “Byl jsi pryč celý víkend, Jeffe, a já to samozřejmě chápu. Hlavně nezapomeň,

že v pátek večer se předávají ceny atletického klubu. J. J. dostane finanční podporu od místního fotbalového sponzora. Doufám, že se tam objevíš aspoň kvůli synovi.”

“Co to do tebe, sakra, vjelo?” vyštěkl na ni. “To bude přechodem. Já dřu jako mezek, abyste si žili jako v bavlnce, a ty pro mě máš jen výčitky.” “Už dva roky polykám hormonální přípravky, pokud jsi to ještě nepostřehl. Nemáš náhodou nějakou ženskou, Jeffe?” odsekla Nora, zděšená, že jí ta slova vůbec vyklouzla z úst.

“Ta otázka mi nestojí za odpověď, Noro,” pronesl Jeff tiše. “Ozvu se ti koncem týdne.”

“Nenamáhej se. Hlavně tady buď na udílení cen. J. J. je tvůj jediný syn,” odtušila. “Přesněji jediný, o kterém vím.”

Telefon oněměl, ale ještě před tím zaslechla, jak se její manžel s ostrým syknutím nadechl.

“Panebože,” zašeptala, když zavěsila. Nepopřel ani slovo. Prakticky to potvrdil, když jí neodpověděl na otázku. Kdyby milenku neměl, řekl by to. Jenže on to neřekl. Divila se, že ji nepožádal, aby byla konkrétnější. Odkdy je Jeff takový mizera? Anebo byl takový vždycky, ale ona si toho jen nevšimla? Jsi v pořádným

průšvihu, děvenko, pomyslela si. A jsi na něj sama. Otec jí zemřel a za mámou rozhodně nepoběží. Margo nikdy neměla Jeffa ráda. A žádné sourozence nemá. Co si, pro všechno na světě, počne? Opravdu neexistuje nikdo, kdo by jí pomohl. Děsilo ji pomyšlení, že v téhle partii drží v ruce veškeré trumfy Jeff. Pomalu se zvedla z pohovky a začala přecházet po místnosti. Ztratila představu o čase, ale muselo být odpoledne, protože do pokoje proudilo slunce. Když se vdávala, ani ve snu by ji nenapadlo, že se někdy ocitne v podobné situaci. Byla přesvědčená, že člověk se sňatkem nemění a je stejný až do smrti. Tak to přece bylo vždycky. Tak to má být. Aspoň tady, v Ansley Court, to bez výjimky platí. Jenže všechny její přítelkyně měly zřejmě z pek

la štěstí. Zdá se, že se už dávno nikdo nesnaží udržet manželství. Rozvod je mnohem pohodlnější.

Vešla do vstupní chodby domu a zadívala se na sebe do velkého zrcadla nad stolkem. Takže… Jsem mnohem tlustší, než když jsem si Jeffa brala, zahájila hodnocení. Tehdy vážila šedesát kilo. Už nejsem ani zářivá rusovláska. Zatahala za vlasy na spáncích. Byly výrazně vybledlejší než jinde. Přiblížila tvář k zrcadlu. No ovšem. Koutky očí jí hyzdí vrásky od smíchu. Ale ty má přece každá ženská, kterou zná! Přesto není žádná ošklivka. Na to, že za pár let oslaví padesátku, je v poměrně dobré kondici… Pokud si odmyslí povislá prsa, poněkud ochablá a těstovitá stehna a pas, který není zdaleka tak útlý jako kdysi. Ale to přece není u ženy v jejím věku nic výjimečného!

Nora si povzdechla. Nic naplat, už není ta dívka, se kterou se Jeff oženil. Ale ani on není ten mladík, který si ji odváděl k oltáři. O tom nemůže být sebemenších pochyb, i když je to poněkud nespravedlivé. Chlapi zkrátka ve většině případů stárnou pomaleji než ženy. Věděla, že Jeff chodí pětkrát týdně do posilovny, kterou firma zařídila svým zaměstnancům. Doma vyžaduje nízkotučnou a nízkouhlovodanovou stravu. Nekouří a jen výjimečně si dopřeje kvalitní, drahé víno. Pravda je, že vypadá mnohem líp, než když si ho brala.

Roztržitě se vrátila do pracovny. Zatím jí nic neřekl, ale určitě to má v úmyslu a ona cítí, že to bude brzy. Zdrceně sebou plácla na pohovku. Sakra! Do háje! Do prdele! A znovu na ni zaútočila ta neodbytná otázka: Co má dělat, aby tuhle katastrofální situaci přežila? Najednou, zcela bez varování, dolehla na Noru únava z dosud neznámého napětí. Netušila, jak dlouho spala, dokud ji z neklidné dřímoty nevytrhl pronikavý mladistvý hlas. “Paní B.? To jsem já, Maureen. Nesu vám večeři z KFC.”

“Díky, holčičko!” zavolala Nora v odpověď. “Buď tak hodná a polož ji v kuchyni na stůl.” Nechtěla se Maureen

ukazovat, protože si uvědomila, že se ve spánku rozplakala. Musí vypadat příšerně. Kdyby ji Maureen viděla, vyklopila by mámě, v jakém je její přítelkyně stavu, a Carla by obratem žhavila telefon. Momentálně pro ni stejně nemůže nic udělat.

“Fajn, paní B. Ve dveřích jsem se srazila s J. J. Nechtěl rušit, prý se uvidíte zítra. Táta vám koupil šťouchané brambory a zelný salát. Doufám, že se trefil,” hlásila dívka.

“Výborně, holčičko. Moje nejoblíbenější menu,” ujistila ji Nora. “Vyřiď tátovi, že děkuju, a zeptej se ho, kolik jsem dlužná, ano?” Nato slyšela, jak se za Maureen zavřely dveře. Vstala a zamířila do kuchyně pro večeři. Z kredence vyndala talíř a otevřela kartonovou krabičku. Rick jí koupil smažená kuřecí prsíčka a dvě křídla. Byla ještě teplá a náramně voněla. Dala je na talíř a namazala si toust máslem. Pak vyklopila z kelímku šťouchané brambory s rozpuštěným tukem, odstranila fólii z misky se zelným salátem a odnesla si večeři do pracovny. Ještě se vrátila do kuchyně pro vidličku, ubrousek a sklenici ledového broskvového čaje, poté v pracovně zapnula televizor a pustila se do jídla. Večerní zpravodajství bylo stejné jako každý jiný den, válka a věčný pohyb akcií na burze.

Jako zázrakem se odněkud vynořili rodinní mazlíčkové, kočky Mick a Jerry. Mlsně se olizovaly, mňoukaly a s nadějí vzhlížely k Noře. Ta se rozesmála, stáhla maso z křidýlek na ubrousek a ten položila na podlahu, aby mohly hodovat. Po skončení zpráv televizor zase vypnula. Hodiny nad krbem odbily sedmou a Nora si proti své vůli znovu vybavila dopolední rozhovor s přítelkyněmi. Dnes večer bude sama doma. Jen s kočkami. Může si objednat ten záhadný kanál. Všem se očividně líbí a

bůhví, že jí trocha nenáročné zábavy neuškodí. Měla podezření, že jde o něco nevhodného pro mládež, ale co na tom? Carla je její nejlepší přítelkyně a zatím jí vždycky poradila dobře. Nora zvedla telefon a vytočila číslo Předměstského kabelu.

Po druhém zvonění se ozval záznam automatické ústředny: “Děkujeme vám, že využíváte služeb Předměstského kabelu. V případě technických problémů stiskněte jedničku. Pro objednávku jednorázově placeného filmu stiskněte dvojku. Máteli jiné přání, nezavěšujte a vyčkejte na spojení s prvním volným operátorem. Váš hovor je v pořadí.”

Že by na Kanálu vysílali filmy podle přání? uvažovala Nora. Ne. To by jí Carla řekla. Svírala telefon a zaposlouchala se do hudební vložky, která měla zpříjemnit volajícím čekání. Starý evergreen “Boty proti lásce” příhodně ladil s její situací. Nora se neubránila úsměvu.

“Předměstský kabel, u telefonu je Joyce. Jaké máte přání?” zacvrlikal jí

nečekaně do ucha mladistvý ženský hlas.

“Totiž…, chtěla bych si objednat Kanál,” vyhrkla Nora.

“Uveďte vaše telefonní číslo, prosím,” vybídla ji Joyce nevzrušeně, lhostejná vůči Nořině volbě zábavy.

“Pět, šest, sedm, dva, tři, tři, devět,” odříkávala Nora poslušně.

“Pan Buckley? Ansley Court sedm set dvacet?”

“Ano.”

“A vy jste?” zajímala se Joyce. “Paní Buckleyová,” odpověděla Nora.

“Výborně, paní Buckleyová. Vámi zvolený program naleznete v osm večer na kanále číslo šedesát devět. Máte ještě nějaké přání, které bychom vám mohli v tuto chvíli splnit?”

“Ne. Děkuji,” odvětila Nora a zavěsila. Panebože! Dokázala jsem to! Zasmála se a s poněkud vylepšenou náladou dojedla večeři. S úžasem shledala, že se nemůže dočkat osmé hodiny. Usoudila, že jde nejspíš o pornografický kanál, ale bylo jí to úplně jedno. Kdysi si s Jeffem půjčili několik videokazet s touto tematikou. Manžel tvrdil, že ho to ani trochu nevzrušuje. Noře připadaly filmy hloupé, ale každopádně osvěžující. Přesně to teď potřebuje. Večer s erotickým filmem a kelímkem karamelové

zmrzliny. Důkladně obrala kuřecí kosti a spořádala večeři do posledního sousta. Vložila nádobí do myčky, vyběhla do patra, rychle se osprchovala a oblékla si čistou noční košili vpředu s medvídkem. Zmrzlinu dala na deset vteřin do mikrovlnné trouby, vzala si lžičku a sklenici vody a vše postavila na stolek vedle velkého ušáku. Poté se do něho se spokojeným povzdechem zabořila, a jakmile hodiny odbily osmou, sáhla pro dálkový ovladač a stiskla číslo příslušného kanálu. Objevila se černá obrazovka.

“Kristepane, to snad ne,” zahučela Nora nespokojeně. Že by jí zapomněli poslat signál? Do háje! Tolik se těšila.

Ale vtom se obrazovka rozzářila a medový hlas přívětivě pravil: “Dobrý večer. Vítejte ve světě, kde se vaše sny stanou skutečností.”

Prohlášení znělo zmateně, ale rozhodně lákavě. Vzápětí se výjev na obrazovce změnil a Nora se dívala do prostorného obývacího pokoje. “Páni,” vydechla tiše. Místnost byla mimořádně nádherná. Právě o takové vždycky snila, ale věděla, že Jeffovi by se její moderní a vkusné zařízení nelíbilo. Všude chrom, sklo a mosaz, obrovské bílé pohovky a křesla s polštáři potaženými smaragdově zeleným a safírově modrým hedvábím. Smetanově bílý koberec. Kdyby na něj vstoupila, určitě by se zabořila až po kotníky do měkkého plyše. Osvětlení bylo nepřímé, na všech stolcích hořely svíčky. Představila si, že voní po gardéniích. Vůni gardénií totiž zbožňovala. Za velkými okny zářilo noční město. Nabrala si lžičku plnou zmrzliny, nechala ji pomalu roztát na jazyku a vychutnávala lahodnou chuť karamelu.

Vtom zaslechla, jak se otevřely a zase zavřely dveře. V záběru se objevil jakýsi muž. Nora bezděčně zalapala po dechu a ruka se lžičkou jí znehybněla před pootevřenými ústy. Ten chlapík, dobronzova opálený a jen s bílým ručníkem kolem pasu, byl jednoduše senzační. Absolutně a naprosto úžasný! Připadalo jí, že se na ni dívá. A potom

se usmál; v opáleném obličeji se zableskly bělostné, dokonalé zuby. Byl jako socha řeckého atleta. Nora od něho nedokázala odtrhnout oči. Měl širokou hruď bez jediného chloupku. Pas a boky báječné úzké. Vysoký, s neuvěřitelně dlouhýma nohama. Husté, nakrátko zastřižené vlasy, černé jako havraní křídla. Barvu očí pod hustým obočím nedokázala určit, ale copak na tom záleží? Jasně, je to určitě pornofilm. Nemohla se dočkat, až uvidí partnerku pana Úžasného.

Ten chlapík se díval přímo na ni, nebo to tak aspoň vypadalo. Velmi neobvyklé umělecké pojetí, pomyslela si. Vtom muž promluvil a jeho hlas se mu pochopitelně skvěle hodil k božskému tělu. Byl hluboký a mírně chraplavý. “Ahoj, Noro,” znovu se usmál. Noře připadalo, že mírně prostopášně. “Hej, Rudovlasá tulačko, chceš se se mnou pobavit?” předl smyslně.

Nora se usmála. Jako malá hrávala s dětmi hru zvanou Rudovlasá tulačka. Poprvé si myslela, že se kluci vysmívají barvě jejích vlasů: “Pojď k nám, Rudovlasá tulačko!” Pohodlně se usadila v křesle a čekala na sexy kočičku, která se musí každou chvíli objevit. Proč jí Carla prostě neřekla, že Kanál vysílá pornografické filmy? Proč kolem toho nadělala tolik tajností? Nejspíš si myslela, že by mě to šokovalo, usoudila Nora.

Muž natáhl ruku. “Noro,” oslovil ji tiše. “Ty za mnou nepůjdeš? Objednala sis přece Kanál a ten stvořil tvé nejtajnější sny, které si už desítky let necháváš sama pro sebe. Chceš se na mě jen dívat, nebo se se mnou chceš pobavit?” V zádech ji zamrazilo vzrušením. Vždyť on na ni mluví! Ne! To je nesmysl. Něco takového není možné.

“Snad nemáš strach, Noro? Nemusíš se ničeho bát,” ujistil ji a znovu se významně usmál. “Koneckonců je to tvoje fantazie. Slibuju, že nebudeme dělat nic, co dělat nechceš. Ale upozorňuju tě, že přesně vím, co chceš. A taky vím, že momentálně mužům příliš nedůvěřuješ, je

to tak? Není divu vzhledem k tomu, co ti Jeff tolik let prováděl.” Znovu k ní natáhl ruku. “Pojď sem, Noro. Pojď za mnou a chvilku se mnou zůstaň. Vsadím se, že se ti to bude líbit.”

Nora seděla dlouhé minuty bez hnutí, jako vrostlá do křesla. V uších jí hučela rychle tepající krev. Ten člověk skutečně mluví na ni. Těžce polkla, jak měla sevřené hrdlo. Nakonec ze sebe vypravila: “Kdo jsi?”

“Jmenuji se Kyle,” odpověděl a usmál se na ni potřetí. “Jméno Kyle se ti přece líbí, je to tak?”

“Ano.” Přesněji bylo jedním z jejích oblíbených jmen. Nora nevěděla, jestli má mít strach, nebo ne, ale náhle si uvědomila, že se ani trochu nebojí. Rozhodně žasne. A je překvapená. Ale strach nemá. “Jak to, že mě znáš?” zeptala se muže. “Dá se říct, že jsem součástí tvojí fantazie, Noro, protože tohle není nic jiného než tvoje tajné sny a přání. Měla jsi je dlouho uložené v podvědomí, protože sny jsou klamné a zpravidla nesplnitelné. A mnoho snů se považuje za neslušné.” Při úsměvu znovu odhalil řadu bělostných zubů. “Avšak objednáním Kanálu se veškeré dřímající sny probudí. Kanál umožní interakci s tvými fantaziemi. Například o takovém pokoji jsi vždycky snila, viď? Tisíckrát sis ho v duchu zařizovala, je to tak?”

“Ano,” přisvědčila váhavě. “Ale jak je to možné? Jak to, že ho vidím v televizi a přitom si s tebou povídám?”

Potřásl tmavovlasou hlavou. “Nemám sebemenší tušení,” odpověděl upřímně. “Moje realita je tvým snem.”

“Panebože!” zašeptala. “V tom případě spím.”

“Kdepak,” odpověděl. “Jsi při plném vědomí, Noro. A teď pojď ke mně.” Tentokrát jí věnoval lenivý a smyslný úsměv. Úsměv, který sliboval splnění jejích nejtajnějších snů. “Jak to mám udělat?”

Přiložil dlaň z druhé strany obrazovky, přímo naproti Noře. “Přitiskni dlaň na moji,” vyzval ji, “a budeme spolu.”

“Budu s tebou? V tom bytě?” zjišťovala Nora nevěřícně. “A jak se dostanu zpátky

domů?”

“Každá žena, která navštíví Kanál, se na konci večera vrátí domů,” odpověděl. “Tak to prostě je. Carla by ti neuškodila, Noro. Dobře víš, že to s tebou myslí dobře. Pojď si se mnou hrát, Rudovlasá tulačko. Umím to skvěle a ty víš, že chceš být se mnou.”

“Tím si nejsem jistá,” odpověděla Nora.

“Proč ne? Máš strach?” provokoval ji. “Jako malá ses nebála ničeho, lásko.” “Třeba sis toho nevšiml,” odtušila Nora bryskně. “Ale já už nejsem malá. Od té doby jsem přibrala patnáct kilo a mám na krku padesátku. Začínají mi šedivět vlasy a vy, pane Úžasný, byste si měl opatřit nějakou stejně úžasnou ženskou.” Sáhla pro dálkový ovladač. Je načase ten nesmysl vypnout. Určitě se jí to jen zdá, ale kdyby Kanál vypnula a probudila se, možná by ještě stihla svůj oblíbený seri ál .

“Neposílej mě pryč, Noro, lásko,” žadonil. “Tohle je tvůj sen a ty máš jedinečnou příležitost ho prožít. Tady můžeš být taková, jaká chceš, a můžeš dělat, cokoli se ti zlíbí. Pokud zatoužíš být mladší a přitažlivá, budeš mladší a přitažlivá. To všechno ti Kanál nabízí. A ještě mnohem, mnohem víc,” dodal významně.

Nora váhala, fascinovaná jeho slovy a ohromená tím, že

o nich začíná vážně uvažovat. “Chceš říct, že když budu chtít, aby mi bylo zase třicet let, abych vážila šedesát kilo a měla pevná prsa, půjde to?” To je šílenství. Proč toho cvoka vůbec poslouchá? Ale v duchu se usmívala. Poslouchá ho, protože je mimořádně okouzlující a nesmírně svůdný. Je to už hodně dávno, co s ní nějaký chlap mluvil jako s přitažlivou a inteligentní ženou. Ne jako s manželkou nebo s matkou anebo se služkou.

“Se mnou můžeš být taková, jaká chceš,” opakoval. “Pověz mi, co bys chtěla mít na sobě.” “Něco sexy. Nevím,” pokrčila rameny.

“V košili s medvídkem ti to taky moc sluší. Ale mně by ses víc líbila v černé krajce. Aspoň by lépe vynikla tvoje světlá pleť a rudé vlasy,” vrněl Kyle tlumeným hlasem.

“Ale bez kalhotek,” namítla a vzápětí se při té představě začervenala. “Ne. Bavlněnou noční košili nechci. Zamlouvala by se mi krátká košilka z černého hedvábí. Těsně pod zadek.”

“Mně taky. Jen aby ti zakryla rozkošný, vlahý klín.”

Po jeho slovech zrudla až ke kořínkům vlasů. “Proč se ti víc líbí košilka?” “Protože se s tebou budu moct mnohem snadněji milovat,” přiznal otevřeně. Poté se rozesmál. “Zase jsi zčervenala. Poznám to i ve světle, které ti vrhá do obličeje obrazovka. Jak je to dlouho, co ses s někým uspokojivě pomilovala, Noro, lásko moje?”

“Několik let,” vzdychla procítěně. “Odpověď znáš, Kyle, tak proč se mě na to

ptáš?”

“Poprvé se budeme milovat rychle, protože to moc potřebuješ. Podruhé už nebudeme pospíchat. Se mnou budeš křičet rozkoší. S Jeffem jsi nikdy nekřičela, ale se mnou budeš.”

“Ne. S Jeffem jsem nikdy rozkoší nekřičela. Šlo mu jen

o to, aby byl spokojený on. Ale pořád to bylo lepší než nic a než to, co snáším poslední čtyři roky,” posteskla si.

“Tu druhou ženu můžeš jen litovat, Noro,” řekl. “Jakmile se mu neznámé okouká, začne se k ní chovat stejně, jako se chová k tobě. A ona se octne ve slepé uličce. Za deset let bude Jeff zralý na pečovatelskou službu, ale ty budeš mít mě a další muže, po kterých zatoužíš, a tak dlouho, dokud budeš chtít,” pokračoval Kyle. “Chtěla bys to zkusit ve třech s druhým mužem? Samozřejmě, že ano, Noro. A můžeš to udělat, kdykoli se ti zachce, Rudovlásko.” “Budeš žárlit, když se se mnou bude milovat jiný muž?” zeptala se ho. “Pokud budu muset jen nečinně přihlížet, ano, pak budu pekelně žárlit,” přiznal se. “Ale to je záležitost tvé fantazie,

Noro. Můžeš se mnou dělat, cokoli se ti zlíbí. Dá se říct, že jsem tvůj otrok.” Obdařil ji dalším zářivým úsměvem.

Nora se zhluboka nadechla, aby si pročistila hlavu. Při představě nabízených možností se o ni pokoušela závrať. Tohle je každopádně ten nejdivočejší sen, jaký kdy měla. Trochu ji sice děsil, ale zároveň nesmírně vzrušoval. Nic z toho ve skutečnosti neexistuje. Prostě to není možné. Ale co když ano? nahlodával ji

vnitřní hlas. Ne, zavrtěla hlavou. To nemůže být pravda. Podobné věci se nestávají. Nicméně při pomyšlení, že by pan Úžasný mohl být jejím osobním otrokem, její hračkou, se uličnicky zahihňala. “Znáš Carlu?” zeptala se ho zvědavě.

Zavrtěl hlavou. “Vím jen to, že je tvoje nejlepší přítelkyně. Já jsem jen výplod tvé fantazie, Noro. Carla má své vlastní sny. Každá žena touží po něčem jiném. Každá má tajná přání a svůj soukromý svět. Některé sny jsou především erotické, jako například ty tvoje. Jiné ušlechtilé anebo prostě jen zábavné. Bylo mi řečeno, že někteří lidé chtějí znovu prožívat nejšťastnější okamžiky svého života.”

Zrozpačitěla, když si uvědomila, že Kyle se na ni roztouženě dívá. Kolik je mu asi let? uvažovala. Patří k typu mužů, u kterých nelze odhadnout věk. A kdo vlastně je? Nejspíš herec. Ale odkud by herec znal její jméno a nejtajnější sny? A ještě k tomu z druhé strany televizní obrazovky. Co se to, sakra, děje? Jak je tohle všechno možné, pokud se jí to nezdá?

Nora se štípla a vzápětí sebou ohromeně trhla, protože zřetelně cítila tlak prstů na pokožce. Je to rozhodně realita. “Panebože!” zašeptala znovu. Bylo to zatraceně skutečné. Připadala si jako doktor Faust. Zadívala se Kylovi zpříma do očí. “Kdybych za tebou přišla - a je to hodně velké kdyby -, co mě to bude stát? Kdo řídí Kanál a co chce za to, že si ho objednám?”

“Tvoji duši,” odpověděl, ale když vykulila oči, rozesmál se. “To byl vtip. Naúčtují ti tři dolary pětadevadesát centů za každý objednaný večer s Kanálem. Nebo ho za

dvanáct dolarů měsíčně můžeš včlenit do své programové nabídky. To je všechno. Nic víc.”

“Předměstský kabel si zkrátka myslí, že pro znuděné, nespokojené a obtloustlé ženské v domácnosti bude skvělé povyražení, když si čas od času objednají interaktivní zábavu, viď?” podotkla Nora jedovatě.

Pokrčil rameny. “Nevím, Noro. Ale proč jednoduše nepřistoupíš na to, co se děje? Tenhle byt i mě vytvořila tvoje nejniternější fantazie. Proč s námi nejsi spokojená?”

“Protože tomu nerozumím,” přiznala se.

“Copak musíš vždycky všemu rozumět?” podivil se. “Podívej, Noro, tvoje přítelkyně ti doporučily Kanál, protože se domnívaly, že je nejvyšší čas, a měly dojem, že ho potřebuješ. Tvůj reálný život uvízl na mrtvém bodě a tvoje fantazie ti pomůže překonat to, co tě ještě čeká. Nemám pravdu? No tak, Noro, chci pro tebe otevřít náruč, obejmout tě a utěšit. Nebude to nepříjemné. Právě naopak. Přitiskni dlaň na moji, miláčku, a pojď ke mně. Uvidíš, že rozptýlím tvůj smutek. Slibuju.” Stál přímo před ní. Vyplňoval celou plochu obrazovky, z druhé strany přitisknutou dlaň s roztaženými prsty. Stačí, aby ho poslechla. “Noro, prosím…, ” žadoni l .

První vnitřní hlas jí říkal, že to není skutečné. Není možné, aby sis povídala s chlapem v televizi. Když to tedy není skutečné, proč nepřiložíš dlaň na jeho a nevyzkoušíš to? pokoušel ji druhý. A co když to udělá a přenese se do toho vysněného bytu za tím vysněným mužským, ze kterého se vyklube násilník? V duchu se trpce zasmála. Sotva může být horší než chlap, za kterého je provdaná. A který ji opustí kvůli jiné. Tohle je sen. Tečka. Přiloží dlaň k jeho a dejme tomu, že se ocitne v tom bytě. Ale co potom?

No tak, do toho, pobízel ji odvážnější vnitřní hlásek. Proč máš pokaždé strach vyzkoušet něco neznámého? Cokoli budeš s Kylem provádět, se odehraje jen ve tvé fantazii. Ne jako to, co dělá tvůj nevěrný manžel, který si to

v tuhle chvíli pravděpodobně rozdává se svojí milenkou, aniž si vzpomene na tebe nebo na vaše dvě děti.

Odložila lžičku a zvedla se z křesla. Klekla si před televizor a přiložila ruku na Kylovu. Šedesát kilo a pevná prsa. Jdu na to! Nora se při té představě spokojeně usmála. Přesto se to nestane a ona to moc dobře ví. Ale co na tom? Vždyť je to jenom bláznivý sen. Báječný bláznivý sen. A vtom se jí zatočila hlava.

Kapitola druhá

ěla dojem, jako by ji cosi skutečně vtahovalo do jiné dimenze. Vzápětí se jí

pročistily smysly a nejasně cítila, že se octla v něčím objetí. Silné paže, neskutečně pevné tělo. Nervózně zamrkala, vzhlédla a zadívala se přímo do jasných zelených očí, které si ji pobaveně měřily. “Kyle?” hlesla. Kristepane! Zblízka vypadal ještě líp. Znovu zavřela oči. To nemůže být pravda. “Ano, Noro. Jsem to já, miláčku,” ujistil ji hluboký, mírně chraplavý hlas. Cítila, jak ji Kyle políbil do vlasů.

Vytřeštila oči. Tak je to přece jen skutečné. Opravdu je s ním! “Jsem rád, žes konečně našla odvahu za mnou přijít, Rudovlásko,” poškádlil ji dobrosrdečně. Vzal ji za ruku a odvedl k zrcadlu, jako by předem uhodl, co jí běží myslí.

Nora zatajila dech. Nevěřícně zírala na svůj obraz ve vyleštěném zrcadle. Vypadala na třicet let! Přes ramena jí spadaly v hustých rudozlatých neposlušných kadeřích zářivě lesklé vlasy. Na mléčně bílých stehnech ani na oblých kolenou nebyla ani stopa po nevzhledné pomerančové kůži. A měla na sobě elegantní spodní košilku, velice skromnou, pokud jde o množství materiálu. “Páni,” vydechla Nora, okouzlená pohledem, jenž se jí nabízel. Kratičká košilka z černého hedvábí zakrývala bujné a smyslné křivky mladého pružného těla. Fascinovaně sledovala, jak Kyle, který stál těsně za ní, rozvazuje šerpu a rozhaluje oděv. Velkýma rukama vklouzl pod látku a odhalil dokonale oblá, pevná ňadra. “Jsou

moc pěkná,” pronesl obdivně a něžně je polaskal. “Moc, moc pěkná, Noro.” Měl horké ruce. A jeho doteky byly báječně vzrušující.

“Hmmm,” zasténala Nora tlumeně. Zavřela oči a opájela se slastí, již jí poskytovaly jeho prsty a dlaně. Cítila, jak začíná v rozkroku vlhnout. Přitiskla se zády k jeho mocnému tělu a pomalu zavrtěla zadečkem proti jeho klínu. Rozplynuly se i poslední zbytky obav. Ten člověk, nebo co vlastně je, jí určitě nechce ublížit. Poznala to. Chce ji jen potěšit. Je to jen sen a ona ho má ve své moci. Z ničeho nic z ní spadly veškeré zábrany. Nora Buckleyová o sobě bude konečně rozhodovat sama, i když pouze ve své fantazii. Podle toho, co říkal Kyle, může žádat všechny ty dráždivě vzrušující věci, které si vždycky přála vyzkoušet. Věci, které by s ní Jeff nikdy nedělal, protože zastával názor, že manželky mají jen bez hnutí ležet a nechat manžela, aby si jaksepatří užil. Se svou milenkou je ten mizera pravděpodobně vynalézavější. Vždycky Noře zdůrazňoval, že pokud při milování neprožívá žádnou rozkoš, je to jen a jen její chyba. Ale jakou měla cítit rozkoš, když ji bez dlouhých průtahů otočil na záda, vnikl do ní, po několika rychlých pohybech se z ní odvalil a doporučil jí, ať se jde před spaním osprchovat. Žádná milostná předehra se nikdy nekonala a jejich “milování” se odehrávalo zásadně potmě. Jenomže to nebyla její chyba. Všechno zavinil on a Nora to dobře věděla. Využíval ji jen k uvolnění své sexuální potřeby, o nic jiného mu nešlo. Zpočátku to nemohla tušit, jelikož si ho brala jako panna a byla naprosto nezkušená a prakticky neinformovaná. Ale slyšela, jak si o milování povídají její kamarádky, a to ji přimělo číst příručky osexu a články v časopisech pro ženy. Jednou, ve snaze trochu okořenit jeho výkon, navrhla, aby jí naplácal na zadek. Dala si prsty do úst a prohlásila, že hrozně zlobila. Jeff se od ní odtáhl a vzteky bez sebe chtěl vědět, kam

chodí na takové úchylné nápady. Po té zkušenosti už se ho ani neodvážila požádat, aby ji polaskal jazykem na bradavkách. Dočetla se totiž, že jazyk je úžasně citlivý orgán. Její manžel nepoužíval jazyk ani při líbání. Nora otevřela oči a znovu se zadívala do zrcadla. Pomalu se otáčela a obdivovala se. Páni! Vyfantazírovala jsem si moc pěknou postavu! pochvalovala si. Bez jediné chybičky. Takhle nějak jsem vypadala ve dvaceti letech. Od té doby to s ní šlo od desíti k pěti. Obrátila se Kylovi v objetí, takže teď proti sobě stáli čelem, a uvolnila mu ručník kolem úzkých beder. “Teď se pro změnu podívám já,” řekla tiše.

“Vím, že tě zajímá moje výbava, ty neřestnice,” odpověděl s šibalským úsměvem a o krok ustoupil, aby si ho mohla dobře prohlédnout.

Při pohledu na jeho penis se Noře zrychlil tep. Byla si naprosto jistá, že Jeff ho má co do rozměrů normální. Ovšem ten Kylův byl zcela jednoznačně nadměrný. I teď, v klidu, velmi dlouhý a silný. Natáhla ruku, uchopila ho do dlaně a prsty přejela pomalu a škádlivě po celé jeho délce. Téměř vzápětí ucítila, jak začíná

Soukromá potěšení

tvrdnout a mohutnět. Posunula ruku pod něj a jemně sevřela v dlani varlata. Byla báječně těžká. “To je krása.” S úsměvem k němu vzhlédla. “Jsi nádherný.” Zasmál se srdečným, sytým smíchem. Ten zvuk ji příjemně hřál po celém těle. “Budeme se skvěle bavit, Rudovlásko, uvidíš,” řekl.

Zvolna přikývla. “Ano,” přisvědčila. “Vím, že mi s tebou bude dobře, Kyle. Pořád sice nevím, jak je tohle všechno možné, ale myslím, že prozatím se přestanu pokoušet na to přijít. Vlastně mi na tom už ani nezáleží.” Jemně mu stiskla varlata.

“Správně,” přitakal. Vzal ji za ruku, kterou ho laskala, a řekl: “No tak, Noro. Ani jeden z nás se už nemůže dočkat, až se spolu pomilujeme. A podívej, co se mnou tvoje neposedná ruka provedla.”

Sklopila oči a proti své vůli ohromeně otevřela ústa. Penis měl teď vztyčený a naběhlý a jeho vrchol byl takřka rubínově červený. Výraz nadměrný už zdaleka neodpovídal popisu. Tak vyvinutý penis si snad nedokázala ani představit. Ale patrně dokázala, když ho má před sebou v celé jeho kráse a velikosti. Jako zmámená následovala svého vysněného milence přes obývací pokoj ke dvojitým dveřím. Kyle je otevřel a Nora spatřila prostornou, přepychově zařízenou ložnici. Okna nabízela stejný výhled na město, jaký se jí naskytl v obývacím pokoji. Další dvojité dveře vedly na rozlehlou, stromy osázenou terasu. K rohu dveří se tiskla japonská třešeň obalená růžovými květy. Nora však neměla čas zkoumat okolí, protože Kyle ji pozadu odváděl k posteli s černým saténovým povlečením.

“Cítím, že jsi pro mě připravená, Noro,” řekl a políbil ji. Ústa, zkoumající její, byla nenasytná a vlhká. Pomalu je přitiskl postupně na obě víčka a na špičku nosu, zatímco jí jemně držel hlavu v dlaních. “Jsi rozkošná,” šeptal. “K zbláznění rozkošná.”

Já jsem snad přímo v ráji, pomyslela si Nora a zcela se oddala jeho vzrušujícím něžnostem. Uvědomovala si, že jí vsunul koleno mezi stehna. Bez váhání roztáhla nohy a on do ní jediným plynulým pohybem vnikl. “Panebože…,” zasténala. Již po několika prudkých pohybech jeho silného dlouhého penisu vyvrcholila; cítila, jak jí zkropil horké lůno spermatem. “Ach Kyle, to byla krása,” vyjekla a procítěně si vzdychla. Jeho urostlé tělo ji slastně tížilo. Vtom si uvědomila, že jeho penis je dosud v ní. Vnímala jeho žhavý, pulzující tlak. Tázavě se na Kyla zadívala.

“Říkal jsem ti, že poprvé to bude rychlé, protože to oba potřebujeme,” připomněl jí. “Ale podruhé se budeme milovat velice pomalu. A ty budeš křičet rozkoší, Noro. Já totiž držím slovo.” Aniž z ní vyklouzl, posunul ji o něco výš, naklonil se a začal jí jazykem dráždit bradavky. Jednu sevřel rty a jemně vtáhl do úst.

“Udělej mi to ještě jednou!” sykla netrpělivě.

“Ještě ne,” řekl, pustil bradavku a zadíval se Noře do očí. “Naučím tě, že to nemusí být rychlé. Nemusíš se hnát za uspokojením, Noro, protože ho budeš moct dosáhnout, kdykoli se ti zachce.” Po těch slovech se začal věnovat se stejnou vzrušující pozorností i druhému ňadru.

Doteky jeho rtů ji doháněly k šílenství. A pocit, který jí navozoval jeho silný a dlouhý penis uvnitř pochvy, ji nepochopitelně popouzel. “Udělej mi to!” poroučela Nora. Zavrtěla se proti němu a stáhla ho na sebe. “Udělej mi to teď!” Zmocnila se jí nenasytná touha. Sex se jí vždycky líbil a lákal ji, ale v manželství s Jeffem si ho moc neužila. Ale teď to bude jiné! Tohle je její fantazie a Noře Buckleyové se v ní dostane všeho, po čem odjakživa toužila. Její kamarádky by žasly, kdyby věděly, že jejich slušná a mírná přítelkyně ve skutečnosti strádá nedostatkem sexu a je neukojitelná. Zasmála se nahlas. “Dělej, Kyle!” pobízela ho. “Ihned! Chci, abys mi to udělal pořádně a moc u toho nepřemýšlel. Vím, že to dokážeš. Tak mi to udělej!”

Ostře jí stiskl bradavku zuby a pak mu obličej projasnil lenivý úsměv. “Jak si dáma přeje,” řekl.

“Ano!” vykřikla Nora. “Proto jsi přece tady, Kyle. Abys mi vyhověl, v čemkoli

chci a kdykoli chci.” Dominantní role ji vzrušovala.

“Přesně proto jsem tady, Noro,” přisvědčil a vášnivě ji políbil.

Sex! Čirý, nekomplikovaný sex bez zábran. Bez pocitu provinění. Sex s mužem,

který usiluje pouze a jen o to, aby ji potěšil. A zlepšil jí náladu. Láska s tím

nemá vůbec nic společného. Ani povinnost nebo cokoli jiného, co by od ní mohl

jiný muž očekávat. Poprvé v životě okusila příchuť svobody. Beze studu se rozvalovala na černých saténových poduškách. Věnuje se jí hezký chlap s neuvěřitelně velkým a šikovným penisem. A je to nádherné!

Soustředila se na jeho polibky, jimiž jí zasypával tváře, hrdlo a ústa. Jeho penis v ní vyvolával rozkošnické třeště

ní, jaké za celý svůj život nikdy nepoznala. Proč to nemohlo být takové s Jeffem? prolétlo jí nejasně myslí. S Jeffem, kterého kdysi milovala, ale kterého, jak s úžasem zjistila, už nemiluje. Jiní manželé a manželky zůstali milenci. Proč ne i oni? Ale teď už na tom nezáleží.

Objala nohama Kylovy útlé boky a se slastným sténáním přijímala každý výpad proti jejímu klínu, jímž se dostával hlouběji a hlouběji do její žhavé nedočkavé komůrky. “Udělej mi to! Udělej!” vyjekla, když ji políbil na ucho a zuby jemně stiskl lalůček. Zaryla mu prsty do svalnatých ramen a nehty přejela po širokých zádech. Vzepjala se proti němu a vycházela vstříc jeho pohybům. “Jsi jako hárající fena,” zamumlal jí do ucha. “Nemůžeš se toho nabažit, viď?” Narážel klínem do jejího, jak do ní nořil a zase vytahoval svůj mocný nástroj lásky. “Tohle je teprve začátek,” řekl. “Slibuju, že to, co ti budu dělat a co na oplátku budeš dělat ty mně, se ti bude moc líbit. Jak jsi vášnivá, Noro!” Zrychlil pohyby, jakmile zpozoroval nepatrné změny v jejím obličeji a cítil, jak hluboko v ní narůstá neovladatelné napětí, které žadoní o uvolnění. “No tak, Noro,” provokoval ji, olizoval jí ucho a špičkou jazyka napodoboval pohyby penisu v její horké, hladké a zvlhlé pochvě. “Chceš křičet, lásko! Cítím, co se v tobě děje, Noro! Nebraň se! Poddej se tomu!”

Měla tělo jako v ohni. Připadalo jí, že každou chvíli vzplane a shoří na popel. Jako by jeho úžasný, nadaný penis každým nárazem mohutněl a dostával se hlouběji. A Noře se to nezřízeně líbilo! V životě dosáhla orgasmu jen jednou. Přesněji při druhém milování s Jeffem po svatbě. Vyčetl jí, že vykřikla. To se pro dámu nesluší, poučoval ji. Slušné ženské nevyjí jako siréna. Ale chvění, jež jí prostupovalo celým tělem, se měnilo v bouřlivé křeče. Nora otevřela ústa a s křikem uvítala rozkoš, kterou jí její milenec štědře obdarovával. “Ach ano, ano! Nepřestávej, miláčku! Nepřestávej! Ach! Ááách! Panebože!” Prudce se zachvěla a pak poprvé v životě ztratila vědomí.

Téměř okamžitě však zase přišla k sobě, křečovitě zavřela oči a v duchu se modlila: Bože, nedopusť, abych se už vrátila do toho zpropadeného křesla! Zařiď, ať zůstanu věčně v téhle posteli na černých saténových poduškách a především s panem Úžasným. Vtom ucítila, jak ji Kyle políbil na čelo. Bezděčně otevřela oči.

“Říkal jsem ti, že se mnou budeš křičet rozkoší,” řekl potěšený sám sebou a věnoval jí další ze svých uličnických úsměvů. “Při každém milování dosáhneš vyvrcholení, Rudovlásko. Při každém, každičkém milování,” opakoval s důrazem na jednotlivá slova.

“To má být výhrůžka, nebo slib?” zeptala se a oplatila mu úsměv. “Ani proti jedné z těch možností nic nemám, Kyle.”

Zasmál se. “Chceš se osprchovat?” navrhl a vstal z postele.

“Koupelna je tamhle, že?” Ukázala na další dvojité dveře v protější stěně.

Při kývl.

“Doufám, že je tam jak sprcha, tak obrovská vana,” uvažovala Nora nahlas. “Je to tvoje fantazie,” upozornil ji. “Chceš se podívat?”

Koupelna byla přesně taková, jakou si vysnila. Ne čistě účelová komora s vanou a sprchovou baterií, umyvadlem a záchodovou mísou. Tohle byla prostorná světlá místnost s vysokými klenutými okny, z nichž byl výhled na panoráma města. Italské dlaždice na podlaze byly vytápěné a na Nořiny bosé nohy měly blahodárný účinek. Komodu - protože v takové koupelně to nelze nazvat záchodem - a bidet objevila za bíle lakovanými dveřmi, poskytujícími soukromí. Kyle ji posadil na bidet. Klekl si a seřídil směr a teplotu vody. Po chvíli vklouzl rukou mezi její stehna, umyl jí klín měkkou flanelovou žínkou a několik vteřin jej nechal obtékat mírným proudem vody. Byla to ta nejsmyslnější a nejintimnější služba, jakou jí kdy nebo pro ni nějaký

muž udělal. Zastavil vodu, pomohl Noře vstát a dlouze ji políbil. “Pojď si prohlédnout zbývající zařízení koupelny,” vybídl ji.

V jednom rohu místnosti bylo velké zakřivené zrcadlo a sprchový kout obložený dlaždičkami. Obrovská obdélníková vana z mramoru byla zapuštěná do podlahy a do vonné lázně se scházelo po dvou schůdcích. Do zrcadlové stěny byla zapuštěná dvě mramorová umyvadla, každé na svém vlastním podstavci bez lacině efektních skříněk. Prostorná otevřená skříň nabízela pohled na přihrádky s úhledně srovnanými černými a bílými osuškami ze silného egyptského bavlněného froté a koupacími plášti a ručníky ve stejných barvách.

“Zlaté kohoutky,” zašeptala Nora sama pro sebe. “Jeffovi připadají nevkusné,” vysvětlila Kylovi, “ale mně se líbí. Kde je masér?”

“Je ti k dispozici, kdykoli budeš chtít,” odpověděl Kyle, aniž ho její dotaz vyvedl z rovnováhy. Ukázal na malý telefon na stěně vedle umyvadel. “Až po něm zatoužíš, zavoláme ho.”

“Je blonďák, viď?” zjišťovala. “Rakušan s roztomilým přízvukem a jménem Rolf?” Kyle přikývl a přimhouřil jasně zelené oči. “Ano, madam. Je přesně takový, jakého ho chcete mít.”

‘Obávám se, že se už nikdy nebudu chtít vrátit do reality,” povzdychla si Nora. “Každý se s realitou musí nakonec smířit, Rudovlásko,” pokrčil rameny. “Proto je naše fantazie tak výjimečná.” Zamířil ke dveřím sprchového koutu, otevřel je a otočil kohoutky. “Pojď sem. Oba jsme roztoužení a noc je ještě mladá. Vidím, že pořád nejsi dostatečně uspokojená.”

“A nejspíš ani nebudu vzhledem k tolika rokům, kdy mě Jeff ignoroval a užíval si s jinými,” prohlásila trpce. “A co se stane, až se ten, kdo vymyslel Kanál, rozhodne program zrušit?”

“Kladeš mi otázky, na které nedokážu odpovědět, Noro,” řekl Kyle. “Ale netrap se tím, co se nestalo, nehledě na to, že k něčemu takovému dojít nemusí. Vychutnávej současnost. A teď pojď ke mně.” Natáhl k ní ruku. Nora ji uchopila a nechala se odvést pod sprchu. Z důmyslně umístěných trysek prýštila voda ze všech úhlů. Přísahala by, že je taky parfémovaná. Ale je to vůbec možné? Vlastně proč ne? Koneckonců je to její fantazie. “Tady je dávkovač s tekutým mýdlem,” upozornil ji Kyle a ukázal na nevelký kohoutek a tlačítko v kachlíkové stěně. Stiskl je a velkýma rukama jí začal vtírat hustý gel do ramen. Postupoval dolů po zádech a přes kulatý zadeček. Nechal Noru opláchnout, potom ji otočil čelem k sobě a umyl jí ňadra, trup i husté kudrnaté chloupky v klíně. Poté mýdlovou pěnu zase spláchlo bezpočet pramínků teplé vonné vody.

“A teď já,” prohlásila Nora rozpustile. Stiskla tlačítko a rázem měla dlaň plnou líbezně vonícího mýdla. Zahájila Kylovu očistu stejným způsobem jako on předtím její a vychutnávala kontakt s jeho pevným svalnatým tělem. Neubránila se, aby v duchu neobdivovala jeho široká ramena, úzké boky a báječně svalnatý zadek. Neodolala a obě půlky zlehka sevřela. “Tady ti to obzvlášť sluší,” podotkla. Pak ho nechala opláchnout sprškou vody stříkající z rozmanitě orientovaných trysek. Otočil se, aby ho mohla umýt také vpředu. Lenivě mu masírovala prsa, hrudník a konečně pevné břicho. Přitom rukama napodobovala veškeré jeho pohyby. Namydlila mu chloupky v klíně, dráždivě pohladila jemně ochmýřená varlata a penis, který s každým dotekem jejích prstů mohutněl a sílil. Takovou reakci pochopitelně očekávala. Vklouzl jí rukou do klína a vsunul dva prsty do pochvy, aby jí laskání oplatil. A pak už se zase nedočkavě líbali, dokud jim teplá voda nezačala připadat chladná ve srovnání s žárem, jež vydávala jejich těla, rozpálená narůstajícím sexuálním vzrušením.

Přiměl ji, aby couvla až ke kachlíkové stěně. Vsunul jí ruce pod zadeček a prsty v pochvě vystřídal penis, když ji nadzvedl a pomalu spustil na svůj dychtivý symbol mužnosti. Pojala ho naráz a celý a pevně mu ovinula paže kolem krku. Milovat se! Milovat se! O nic jiného momentálně nestála. Byla mokrá od hlavy až po špičky prstů u nohou a jediné, na čem jí záleželo, bylo dosažení uvolňující rozkoše pomocí jeho obratného a výkonného penisu. Téměř zlostně zavrčela, když cítila, že dosáhne orgasmu příliš brzy. “To ne…!”

“Poddej se tomu,” šeptal jí do ucha. “Dostaneš víc, Noro, mnohem víc. Jsem neúnavný milenec. Nebraň se tomu a vychutnávej, co cítíš.”

“Áách!” Déle se už nedokázala ovládat. A okamžitě chtěla Kylem slíbené víc. Tiše se zasmál, něžně ji objal, políbil a postavil na podlahu. “Chudinko Rudovlásko,” řekl soucitně. “Už si docela dobře dokážu představit, jaké to bylo s Jeffem. Vůbec mu na tobě nezáleželo. Usiloval jen o svou vlastní rozkoš, aniž by tě uspokojil. Milování s ním nebylo nikdy moc dlouhé, je to tak?” Pohladil Noru po mokrých vlasech. “Až si na mě zvykneš, pochopíš, že nemusíš spěchat. Opakuju, že jsem neúnavný. Vydržím tak dlouho, jak budeš potřebovat. Naučím tě prodlužovat svou rozkoš a prožít veškeré potěšení, po kterém zatoužíš. Věř mi.” Lapala po dechu, tvář položenou na jeho hrudi, a cítila pravidelný rytmus jeho srdce. Ze všech stran na ně útočila horká voda. “Nikdy,” vydechla, “ani jedinkrát během těch let manželství mi Jeff neposkytl tolik rozkoše, kolik mi dáváš ty. Pochybovala jsem, že tak intenzivní slast vůbec existuje mimo stránky romantických novel. Ale máš pravdu. Mám takový strach, že vyvrcholíš dřív než já, proto se snažím dosáhnout orgasmu co nejrychleji. Musíme na tom pracovat, Kyle. Je to přece moje fantazie.

“Slibuju, že budeme, lásko, a bude se ti to líbit,” ujistil ji s úsměvem.

“A teď rychle pryč. Už mám skoro zavařený mozek. Řekla bych, že jsem připravená na Rolfa, svého osobního maséra.”

“Nestydatá a nenasytná,” zasmál se Kyle, když vyšli ze sprchového koutu. “Dvě vlastnosti, které mám u žen nejraději. Tu máš.” Podal jí ručník. “Vysuš si vlasy a já zatím přivolám Rolfa.” Sáhl pro další, ovinul si ho kolem beder a zamířil k telefonu na stěně. Přiložil si ho k uchu a tlumeně promluvil do mikrofonu. Nora si vytřela vlasy ručníkem, který jí podal, druhým si osušila tělo. Cítila se plná energie. Milovala se třikrát během… Hodiny? Dvou hodin? Tady úplně ztratila pojem

o čase. A záleží na tom? Jak dlouho se tady vlastně smí zdržet a může si objednat Kanál, kdykoli bude chtít? Něco tak překrásného přece nemohou omezovat. To by bylo nelidské. Jestlipak by jí na to Kyle dokázal odpovědět? “Rolf tady bude za chviličku,” oznámil jí. Vracel se od telefonu a přitom se otíral ručníkem. “Otoč se. Osuším ti záda, miláčku.”

“Můžu si objednat Kanál, kdykoli se mi zachce?” zeptala se ho Nora. “Zajímá mě, jestli existují nějaká omezení.”

“O žádných nevím,” zavrtěl hlavou. “Znamená to, že se sem chceš vrátit?” Objal ji zezadu, ruce jí něžně položil na ňadra a prsty podráždil bradavky, které na laskání okamžitě zareagovaly.

“Kristepane,” vzdychla Nora. “Vždyť odtud ani nechci odejít. Přestaň, Kyle, nebo se na tebe vrhnu. Zase jsi mě jaksepatří rozpálil.” “Ahoj,” pozdravil hlas s rakouským přízvukem.

Otočili se a v širokých dveřích koupelny spatřili světlovlasého muže.

“Já jsem Rolf. Uděláme to tady, nebo v ložnici?” Pod paží nesl skládací stůl a

přes svalnaté rameno měl přehozený látkový vak.

Nora bezostyšně zhodnotila postavu mladého muže. Středně vysoký. Výrazně, ale ne nevzhledně svalnatý.

Silné mohutné tělo. Zdravě růžové tváře. Nahý. Bezděčně si přejela špičkou jazyka po rtech. Co na tom? My dva jsme taky nazí. Aspoň to bude jednodušší. Genitálie měl velmi pěkně utvořené a Nora na nich spočinula dlouhým obdivným pohledem. Rolf jí poskytne mnohem víc než jenom masáž. Přistihla se, že se nemůže dočkat. “Rozlož stůl tady,” odpověděla. “Kyle, miláčku, co kdyby sis odpočinul?”

“Ty nechceš, abych se díval?” podivil se.

“Ty se na nás chceš dívat?” poškádlila ho. Božínku! To je ukrutně vzrušující! “Jen když to budeš chtít ty,” opáčil lhostejně, ale Nora poznala, že chce. “Zavolám tě, až to uznám za vhodné,” odpověděla. Tady rozhoduje ona a chce ho malinko potrestat jednoduše proto, že si to může dovolit. Žárlivost, kterou spatřila vKylových očích, ji nesmírně uspokojovala.

Rolf rozložil stůl vedle bazénku s vodou. Z vaku vyndal broskvově oranžové prostěradlo a rozprostřel ho na masážní stůl. “Nejdřív se polož na záda,” vyzval ji a pomohl jí nahoru. “Už jsi někdy byla na masáži?” ‘V tomto směru jsem panensky nevinná,” odpověděla provokativně.

V modrých očích zajiskřilo. “Na panny jsem hotový odborník,” odvětil. “Zavři oči a ostatní nech na mně, zlatíčko.”

“Vážně jsi odborník?” ujišťovala se drze.

“Všichni to o mně tvrdí. Ale posuď sama, Noro. Když mi to nepůjde, můžeš mi nařezat,” zažertoval. “Olej s vůní gardénií nebo mandlí? Mám oba.” “Gardénie.” Na jeho radu zavřela oči a představila si Rolfa ohnutého přes stůl v obývacím pokoji a sama sebe, jak ho vyplácí kartáčem na vlasy tak důkladně, až mu jeho růžové tvářičky zčervenají vzrušením. Ta představa jí byla moc příjemná, jen nedokázala pochopit, kde, pro všechno na světě, se v ní takové prostopášnosti berou? “To je ne

uvěřitelně příjemné,” zavrněla, když jí začal zručně zpracovávat ramena. “A to jsem teprve na začátku,” řekl. ‘Než budu hotov, bude to jen lepší a lepší.” Stál nad ní a roztíral jí vonný olej po pokožce.

Jak je možné, že to všechno tak jasně prožívá? Ocitla se v nejhlubších zákoutích své fantazie, ale cítila nejen vůni oleje, ale také vnímala jeho blahodárný účinek. A ostatní smysly fungují stejně citlivě. Proč se pořád dokola ptá, jestli je to možné? A skutečně ji z toho rozbolela hlava. Uvolni se a užívej si, nabádala v duchu sama sebe. Zahnala rušivé a jalové úvahy a soustředila se na ruce se zručnými prsty, které se jí zarývaly do strnulého svalstva šíje a ramen. Až doposud netušila, jak je má ztuhlé a rozbolavělé. Proč si, proboha, nikdy nedopřála potěšení z masáže? Instinktivně cítila, že Rolf je skutečným odborníkem. Přeje si, aby byl odborníkem i v jiné oblasti? Usmála se. Ovšemže ano!

Pod jeho zkušenými doteky se postupně uvolňovala. Teď se jeho ruce a prsty věnovaly její levé paži a ruce. Kristepane, pomyslela si, jestli jsou tohle moje tajné sny, jak hluboko a jak dlouho jsem je měla pohřbené v podvědomí? Je to naprosto šílený sen a mně se šíleně líbí! Jsem vdaná už moc dlouho. A vdávala jsem se moc mladá. Chtěla jsem být dokonalá manželka a matka. A co jsem chtěla pro sebe? Je to tak dávno, že ani nevím, jestli jsem vůbec něco chtěla. Jeff má morálku žraloka a chování hyeny. Ať chci, nebo nechci, naše děti jsou dospělé a samostatné. A já jsem osamělá.

“Přestaň přemýšlet!” vytrhl ji z úvah Rolfův ostrý hlas. “Už jsi zase strnulá a plná napětí.” Byl téměř hotový s pravou paží a vzápětí jí rozetřel olej po celé hrudi. Prsty jí objel ňadra. “Pěkný páreček,” poznamenal a zlehka je stiskl. “Jsou oblá, pevná a s velkými bradavkami. Jako dvě růžová poupata.” “Jestli v tom budeš pokračovat, neuvolním se,” vyhro

žovala se smíchem. “To je učiněná nádhera, Rolfe.” Pod jeho doteky jí ztvrdly bradavky a zamrazilo ji v zádech, jak palci neodbytně hnětl citlivé vrcholky. “Nejde o sex,” pokáral ji. “Jsem tady proto, abych tě jaksepatří namasíroval, drahoušku. Přestaň myslet na erotiku a dovol mi dokončit práci.” “Ale copak nechceš” Větu nestačila dokončit.

“Ovšemže chci,” odpověděl, “ale ještě ne. Nejdřív důkladná masáž a potom…” Naklonil se a věnoval jí okouzlující úsměv. “A teď už mlč a nech mě dělat jednu ze dvou věcí, které mimořádně dobře ovládám.”

“Mám hádat, která je ta druhá?” zeptala se uličnicky. Takhle se nebavila už roky! Vlastně se ještě nikdy tak báječně nebavila. A nešlo jen o sex. Byla obdivovaná jako krásná žena a jednalo se s ní jako s inteligentní bytostí. I kdyby dnes večer už k ničemu jinému nedošlo, bude spokojená. Ne! Rozhodně nebude! Je to skvělá hra! Sex je hra. Za nic na světě by tomu neuvěřila, kdyby jí to Kyle nepředvedl. Líbila se jí každá vteřina strávená s ním. A než skončí večer - a čert vem, kdy skončí -, pobaví se is Rolfem.

AKyle se na ně bude dívat. Před chvilkou dal najevo rozkošnou žárlivost a ona chce, aby žárlil. Ještě nikdy totiž nezažila, aby na ni nějaký chlap žárlil, a to pomyšlení ji hřálo na duši. Dodávalo jí pocit moci a moc, dospěla Nora kzávěru, je stejně tak skvělá jako sex. Představila si, jak se Kyle dívá, když se s ní Rolf miluje. Představa, že po ní touží, zatímco ji má jiný, ji vzrušovala. Začínala se v ní znovu probouzet vášeň. Tlumeně zasténala. Rolfovy ruce konečně sklouzly z ňader, která se zdála pevnější, a začaly jí masírovat bříško. Dnes večer měla břicho jen nepatrně zaoblené, ne vytahané a povislé po dvou porodech a letech nezdravých stravovacích návyků. Tlak jeho zručných rukou byl stimulující, zvlášť když jí přitiskl dlaň na stydkou kost. Tehdy jí projel elektrizující záchvěv vzrušení a prudce otevřela oči. “Ach!”

“Zavři oči!” nařídil jí ostře. “Ty se přece nechceš dívat. Jen cítit, zlatíčko.” Stejnou ruku jí vsunul do klína. Prsty si jemně pohrával s velkými stydkými pysky a lehkými doteky do nich vtíral vonný olej. Vsunul jí prst mezi zvlhlé malé stydké pysky, nahmatal klitoris a bříškem mnul drobné citlivé jadérko tak dlouho, až se začala Nora svíjet narůstající rozkoší. Rolf ji přivedl k rychlému klitoriálnímu orgasmu a zahájil masáž stehen.

Zatraceně, pomyslela si Nora. Chci víc! Nemám to tu snad na povel já? V duchu se usmála. Nebuď nedočkavá a chamtivá, děvče. Rolf si vede skvěle i bez tvých pokynů, tak si to jaksepatří vychutnávej. A noc je mladá. Doslova předla spokojeností, když jí zabořil klouby prstů do lýtka a poté se zaměřil na chodidlo. Proč si vlastně až doposud odpírala potěšení z masáže? podivila se. Protože Jeff by měl výhrady vůči masérovi a o masérce by trousil dvojsmyslné poznámky. Ale především by ji poučil, že slušná žena takové věci nedělá. Silně o tom pochybovala, ale teď prožívá svůj sen a masáž je každopádně úžasná! Rolf byl hotov s pravou nohou a pustil se do levé. Byl šikovný a schopný. Když dokončil masáž končetin, vybídl ji: “Otoč se, krasavice,” pomohl jí obrátit se na břicho a položil jí obličej na opěrku.

Nora znovu ucítila, jak jí na ramena stéká teplý olej, av očekávání si spokojeně povzdychla. Vůně gardénií byla nevtíravá, ale trvalá a ona ji zbožňovala. Bylo to její nejoblíbenější aroma a rozhodla se, že příště vyzkouší mandlový olej. A existuje olej s vůní po fréziích? Frézie voní taky nádherně. Rolf jí zručně bořil prsty do masa a uvolňoval ztuhlé svalstvo.

Pomalu jí putoval rukama po zádech a zbavoval ji napětí nahromaděného za šestadvacet let manželství s Jeffreym Buckleym. Najednou si Nora uvědomila, že jí je lhostejné, jestli ji manžel opustí kvůli jiné ženě. Už spolu nemají nic společného - pokud vůbec kdy měli. Když dospěli, ve vhodný čas udělali to, co se od nich očekávalo. Co po nich

jejich rodiče chtěli. Co dělala nekonečná řada generací před nimi. Jeff si vybral spořádanou pannu o několik let mladší než on. Dvořil se jí, získal ji, pak nastoupil na univerzitu a odbyl si vojenskou službu. Ona zůstala v bezpečí dívčí koleje, věrná svému princi, svědomitě studovala a čekala, až se budou moct vzít. Na její věrnost se mohl spolehnout. Nora Edwardsová byla totiž v té době ztělesněním ideálu slušné dívky. Po svatbě si postavili dům, založili rodinu a stali se členy vhodného venkovského klubu.

A tak zatímco ona zůstala v domácnosti, vychovávala děti a dělala mu pomyšlení, Jeff si budoval kariéru a šplhal po žebříčku úspěšnosti. Již za pět let se její zlatý hoch stal společníkem v reklamní agentuře Coutts a Wickham. Po každém úspěchu si stanovil za cíl, že v příští kampani pro nového klienta zazáří a odvede špičkovou práci. Není divu, že se zanedlouho odcizil manželce, kterou si tak pečlivě vybíral, i dvěma dětem, kterým byl otcem. Postupně se pro Jeffa Buckleyho staly tím nejdůležitějším práce a jiné ženy.

Nora si toho ani nevšimla, protože měla plné ruce práce se světluškami a skautíky, místní fotbalovou ligou, nedělní školou a pěveckým sborem. Středobodem jejího života se staly děti , protože Jeff si s ní o své práci zásadně nepovídal. Práce a Nora byly dvě zcela odlišné věci. A tak se soustředila na Jill a J. J., kteří ji potřebovali, zvlášť když jejich otec trávil doma čím dál míň času. A po všech těch letech byla Nora Edwardsová Buckleyová, která získala diplom z anglické literatury s vyznamenáním, náhle nucena smířit se s tím, že nemá ani manžela, ani budoucnost.

Co si, proboha, zbývající část života počne? K žádné práci se nehodí. Bez příslušného vzdělání se v dnešní době neobejde a dávno už jí ujel vlak. K čemu jí je diplom z anglické literatury a doplňující zkouška z ekonomie domácnosti? Na co, sakra, tenkrát myslela? Ale copak mohla vědět, že to takhle skončí? Pedagogické vzdělání nemá.

Ale tak jako tak učit nechce. Počítač je jí naprosto cizí, ale teď se bude muset naučit víc než ho jen zapnout. Nehledě na to, jak to dopadne s ní a s Jeffem, si musí začít budovat nový život.

Vždyť jí není ani padesát. Skoro, ale ještě ne. Dneska nikdo nechodí do důchodu v pětašedesáti. A už dávno nezáleží na tom, jestli dotyčný chce, nebo nechce.

Není hloupá. Může pracovat ještě dobrých dvacet let a bez problémů spořit s penzijním připojištěním. Mimoto si může vytvořit zásobu cenných papírů. Může dělat leccos, pokud se dokáže vzchopit a rozhodnout, do čeho se konkrétně chce pusti t.

“Už zase přemýšlíš,” napomenul ji Rolf a zlehka ji plácl přes zadeček. “Při masáži se máš uvolnit, drahoušku.”

“Pokouším se naplánovat si budoucnost,” vysvětlovala. “Carla a ostatní mají pravdu. Musím vzít život do vlastních rukou. A Rina taky nejspíš udeřila hřebík na hlavičku. Jeff mě odkopne. A já musím být někým jiným než jeho manželkou a matkou našich dětí. Musím znovu najít sama sebe. Vím, že někde tam uvnitř, na dně duše, dřímá moje pravá podstata, Rolfe. Co si o tom myslíš?” “Myslím, že jsi velice inteligentní žena, Noro,” ujistil ji, zatímco jí zpracovával zadeček. “Jen potřebuješ čas, aby sis mohla všechno pořádně rozmyslet. Musíš v sobě vzkřísit sebevědomí, které jsi měla, než jsi poznala Jeffa. Nepotřebuješ, aby se o tebe staral chlap, zlato. Zvládneš to sama.” “Já vím, Rolfe, a skutečně potřebuju čas. Jen jsem zvědavá, jestli ho budu mít k dispozici dostatek. Nejdřív se musím zapsat do počítačového kurzu, ale univerzita pro dospělé zahajuje výuku až na podzim. Připadá mi to jako nejrozumnější začátek, mám pravdu?”

“Moc mudruješ. Vypni mozek a na nic nemysli.” Stále se věnoval masáži zadečku a teď jí vsunul hranu ruky hluboko mezi obě půlky.

Nora zatajila dech. “Mudruju o své budoucnosti,” prozradila mu. Vtom cítila, jak

jí jedním prstem tře anální

otvor. Ztuhla, ale když neudělal nic jiného, trochu se uklidnila.

“Tak je to lepší,” pochválil ji tiše. Vzápětí dovnitř vsunul první článek

naolejovaného prstu.

Nora vyjekla a znovu strnula.

Sklonil se a políbil ji na šíji. “Ještě ne, Noro, ale jednoho dne ta tvoje svůdná prdelka přijme moji mužnou výbavičku. Slibuju, že se ti to bude líbit.” “Vážně?” zapochybovala.

“Za to ručím,” slíbil. Opatrně z ní vytáhl prst, napřímil se a pohladil ji po zadečku. “Hotovo, miláčku.”

Zhluboka se nadechla, zmatená pocitem nepochopitelné ztráty, když tlak v konečníku ustal. Anální sex jí nikdy nepřišel na mysl, nebo snad ano? Do jaké míry má to, co se zde odehrává, původ v jejím podvědomí a co je ryze spontánní? “Hotovo?” opakovala. “Neřekla bych, Rolfe, ‘ pokračovala drze.

Rolf si oplachoval ruce nad umyvadlem. Po jejích slovech se rozesmál. “Vidím, že jsi velmi nestydatá dáma, Noro. Jsem přesvědčený, že zasloužíš pořádný výprask. Ten tvůj rozkošný zadeček o to přímo žadoní.”

“Kyle!” zavolala Nora, “Rolf mi chce nařezat. A potom si to spolu pravděpodobně rozdáme. Buď poslušný a pojď se dívat, miláčku.” Milosrdný bože! Stačí několik uspokojujících čísel a erotická masáž a s těmi dvěma mluví tak, jak by v životě s žádným chlapem nejednala. Ale Carla tvrdí, že se mužům líbí, když ženy používají neslušné výrazy. Nicméně se jí nechtělo věřit, že ona to taky dokáže. Z ničeho nic se cítila silná. Třeba byla taková vždycky.

Kyle stanul ve dveřích koupelny. Byl pohledný oním drsným, téměř primitivním způsobem. Neubránila se a pohled jí okamžitě padl na jeho penis. Byl totiž nádherně velký a mimořádně schopný. Když Kyle promluvil, v očích mu znovu žárlivě zajiskřilo. “Nejspíš si výprask zasloužíš, Noro. Neznám vášnivější a prostopášnější žen

skou, než jsi ty. Jestli jsi skončil, Rolfe, přemístíme se do ložnice.” Pomohli jí vstát z masážního stolu a odváděli ji do ložnice. Před krbem v sedacím koutě stála nevelká pohovka pro dva s mohutnými zaoblenými opěradly. K jednomu z nich Noru přivedli a ohnuli ji přes ně. ‘Chcete mě zkrotit?” provokovala je.

“Pár plácnutí tě rozhodně nepolepší, miláčku,” mínil Rolf. “Kyle si klekne na pohovku a podrží tě za ramena,” oznámil jí, ale to už Kyle klečel na měkkých čalounech, klín v úrovni jejích očí. Vtom ji Rolf poprvé rázně plácl přes kulatý zadeček. Nora překvapeně vypískla, jelikož to nečekala tak brzy. “Jen několik milostných injekcí na rozehřátí, Noro,” oznámil jí. Jeho pevná dlaň dopadala znovu, znovu a znovu.

“Ach!” vyjekla, ale kupodivu to nebolelo. Rolfova široká dlaň zanechala na pokožce jen jakési brnění. Zmocnila se jí smyslnost a obě půlky se jí příjemně zapalovaly, nemluvě o sotva znatelném šimrání v pohlavních orgánech. A vtom si ke svému úžasu uvědomila, že se jí to líbí. Bože! Na okamžik v ní zvítězilo svědomí. Co jsem to za úchylnou ženskou, když mi dělá dobře tohle něžné násilí? Zavrtěla zadečkem a Rolf ji uchopil za boky, aby ji přidržel. Naklonil se a vášnivě jí pošeptal do ucha: “Ukrutně po tobě toužím, Noro. Teď tě pomiluju.” “Kde?” To slovo z ní vylétlo dřív, než tomu mohla zabránit. Zasmál se a vtiskl jí polibek na šíji. “Pro to ještě nejsi připravená, ale věřím, že i na to nakonec dojde. Prozatím ti naplním po okraj tvoji rozkošnou komůrku lásky. Bude se ti to moc líbit, uvidíš.”

Srdce jí prudce tlouklo vzrušením. V téhle poloze se nikdy nemilovala. Jeff jí nedovolil sebenepatrnější změnu, a když se na něj jednou chtěla obkročmo posadit, zlostně ji udeřil a dotíral na ni, kde bere tak nechutné nápady. Neodvážila se odpovědět, že o polohách při milo

vání a o jiných vzrušujících praktikách mluvily její přítelkyně. “Och!” vykřikla proti své vůli, když Rolfův penis vnikl do její rozpálené zvlhlé svatyně lásky. Měl ho kratší než Kyle, ale zato silnější a dokázal s ním úžasné věci. Pronikl do ní velmi pomalu a stejně pomalu z ní zase vyklouzl; ten pohyb několikrát zopakoval. Pro Noru to bylo neuvěřitelně dráždivé. Ovládala se, aby nekřičela čirou, nezkalenou rozkoší, kterou jí poskytoval. “Panebože, Rolfe! To je nádhera,” vzdychala. “Nepřestávej. A to je rozkaz. Neodvažuj se přestat. Ách! Ano! Ano! To je krása!” Neovládla se azavrtěla zadečkem proti jeho rozkroku. “Jsi neskutečně vášnivá žena,” rozesmál se Rolf. “Myslím, že si poradí s námi oběma, co říkáš, Kyle?” Zabořil jí prsty do boků.

“Jasně,” přisvědčil Kyle. “Nenasytná Nora potřebuje dva macíky, protože dneska večer je strašně moc roztoužená. Je to tak, miláčku?” Něžně ji pohladil po vlasech, pak uchopil silný pramen rudozlatých kadeří a přiměl ji zvednout hlavu. “Otevři ústa, Noro.” Přejel jí špičkou penisu po rtech. “Jen pomalu, holčičko.” Vsunul jí ho mezi rty a dále do úst. “Jemně a opatrně, Noro. Nedotýkej se mě zuby. Použij jen jazyk a hrdlo. Vsadím se, že tohle ti Jeff nikdy nedovolil, ačkoli řadě ostatních žen ano.” Na chvilku zavřel oči. “Ano, to je ono. Jde ti to báječně,” pochválil ji.

Zpočátku měla dojem, že se zalkne, ale jakmile převládla zvědavost a cítila, jak jí Kylův penis v ústech postupně bobtná, uvolnilo se jí hrdlo. V příštím okamžiku ho začala fascinovaně zpracovávat jazykem a lačně sát. Chutnal po soli se sotva znatelnou příměsí pižma. Slyšela, jak oba muži v sílící rozkoši sténají. Věděla, že všichni tři vyvrcholí současně. Bylo to neuvěřitelné. Když dosáhla orgasmu, cítila, jak jí ústa i pochvu zaplavují výtrysky spermatu. Rolfovy křeče nepolevovaly a Kylův proud byl tak mocný, že jej stěží stačila polykat.

A pak se jí bez varování zatočila hlava a prostoupil jí pocit osamocení. Proti své vůli byla smýkána časem a prostorem. Nebo jí to tak aspoň připadalo. Z ničeho nic otevřela oči, zmítaná orgasmem, který zachvátil každičkou píď jejího těla. Ale seděla ve svém křesle. V pracovně. Střelila pohledem po televizoru. Obrazovka tonula ve tmě. Přístroj byl vypnutý.

“Kristepane!” vydechla Nora. Co se to s ní, pro všechno na světě, dělo? A kdo vypnul televizor? Dálkový ovladač ležel na stole vedle kelímku s rozteklou karamelovou zmrzlinou. “Kristepane!” opakovala. Nejasně si vzpomínala, jak zvolila příslušný kanál. Jak klečela před obrazovkou. Potom přiložila dlaň na Kylovu ruku a najednou byla s ním. Tam, v tom nádherném bytě s neuvěřitelným výhledem na město.

Ale očividně to byl jen sen. Co jiného? Nic z toho se nestalo. Takové věci jsou nemožné. Nechala se unést svou představivostí. Vtom ucítila na pokožce vůni gardénií. Nesmysl! Byl to jen sen. Ale proč má mokré vlasy a proč voní jako čerstvě umytá?

Chtěla vstát, ale dopadla zpátky do křesla. Podlomily se pod ní nohy. Ohromila ji slaná chuť v ústech. A fakt, že má slastně rozbolavělou pochvu. Jako po milování. Po několikerém milování. V domě vládlo ticho. Za okny byla tma. Hodiny na krbové římse odbily půl, ale půl které hodiny? Sáhla po dálkovém ovladači, zapnula televizor a zjistila, že je půl páté ráno. Kde byla uplynulých osm a půl

hodiny?

Vypnula televizor a potmě zůstala sedět v pracovně. Nebyl to sen do té míry, do jaké by si přála. Všechno bylo zatraceně skutečné. Kyle a Rolf se s ní milovali celkem čtyřikrát. Nevzpomínala si, že by se s ní Jeff miloval víc než jednou za noc. A jak byla nenasytná… Při představě nadcházejícího svítání se zachvěla chladem. Mozek měla k prasknutí přetížený vědomím toho, co se za posledních několik hodin seběhlo. Nesmí se snažit tu záhadu pochopit ani jí přijít na kloub, nebo zešílí.

Dýchala zvolna a zhluboka ve snaze utišit divoce tlukoucí srdce. Potom se znovu pokusila vstát. Tentokrát se jí to podařilo. Hlavně žádné světlo, nabádala se v duchu. Kdyby byl někdo ze sousedů vzhůru a zahlédl, že se v domě v tuhle hodinu svítí, za chvíli by bušil na dveře. Momentálně nemůže s nikým mluvit. Opatrně se vydala přes pracovnu do haly ve středu domu a vystoupala po schodech do ložnice. Padla na postel a okamžitě usnula.

Probudilo ji až slunce proudící do místnosti. Ani se nemusela dívat na budík. Bylo po poledni. Do ložnice totiž svítí slunce až odpoledne. Překulila se na záda. Byla dočista vyčerpaná. A dosud celá rozbolavělá. Takový tělocvik, jaký provozovala uplynulou noc, ještě nezažila. Avoněla sexem. Tu vůni necítila už řadu let a věděla, že se na ni tak snadno nezapomíná. Já chci zpátky! zakvílela v duchu. Jenže dneska večer Jeff pravděpodobně přijede, jelikož v něm včera vyvolala pocit provinění. A když je doma J. J., Kanál si objednat nemůže. Co je dneska vlastně za den? Do háje! Úterý. Nepostavila k cestě nádobu s odpadky, které se odvážely jednou týdně. Až přijede Jeff, pořádně jí to vytmaví. Bude muset zajít ke kontejneru, aby se nic nedověděl.

Udílení cen Atletické asociace se koná v pátek. Jeff stoprocentně přijede, protože mu záleží na veřejném mínění. A nejspíš zůstane doma přes víkend. Podaří se jí ho naštvat do té míry, aby se vrátil do města ke své slečně? Možná ano, a možná ne. Sakra! Tolik se chce vrátit do své fantazie! Kanál je mocné afrodiziakum a ona se na něm stala závislou.

Nora vstala a osprchovala se, ale než si stoupla pod sprchu, s úsměvem zpozorovala na ochlupení v klíně zbytky zaschlého spermatu. Přece jen to bylo skutečné! Ano! Zatraceně skutečné a už se těší na další návštěvu. Omylem se udeřila do lokte o kachlíkovou stěnu a tlumeně sykla bolestí. Jako bych se koupala v rakvi, napadlo ji. Žádné intimní osvětlení, žádné okno. Musí si promluvit s Carlou.

Zatáhla kohoutky, omotala si osušku kolem těla a znechuceně konstatovala, že má postavu stejnou jako dřív. Cípy osušky se sotva překrývaly.

Takový tlouštík snad být nemusím, pomyslela si. Za posledních několik let jsem hodně přibrala. Potřebuju pohyb. Možná začnu chodit s Carlou na procházky. Vypadám jednoduše příšerně, poněvadž přebytečná kila i tuk se mi usazují v pase, na bocích a na zadku. Natáhla si bavlněné kalhotky, zapnula podprsenku, nasoukala se do strečových džínsů a přes hlavu si přetáhla jasně žluté triko. Usadila se na kraj postele a zatelefonovala Carle.

“Ahoj, to jsem já. Musím s tebou mluvit, než se děti vrátí ze školy. Jo, jsem tady. Svým způsobem… Přijď ke mně. Otevřu láhev vína. Je sice teprve odpoledne, ale já se potřebuju napít.”

Několik minut nato vešla do kuchyně Carla Johnsonová, položila na stůl talíř se sendviči a posadila se naproti své nejlepší přítelkyni. “Je teprve jedna a vsadím se, žes dneska ještě nejedla. Jestli se napiješ nalačno, bude ti zle. Navštívila jsi Kanál, je to tak?” prohodila, jako by se nechumelilo. “Navštívila jsem Kanál,” přisvědčila Nora. “Byl ideální večer. Jeff přespal ve městě a J. J. u rodičů své slečny. Měl se tam seznámit s někým důležitým z fakulty, kam chce na podzim nastoupit.” Nervózně se napila vína, a když se zakousla do sendviče, s úžasem zjistila, že bezmála šilhá hladem. “A dál?” dotírala Carla zvědavě, nachýlila hlavu ke straně a přimhouřila hnědé oči. “Cos tam objevila? Líbilo se ti to?”

“Je tam můj vysněný byt,” spustila Nora. “Přesně takový, o jakém jsem vždycky mluvila. Je to tam nádherné. A především tam nejsem tlustá stárnoucí ženská s padesátkou na krku. Jsem sexy rudovláska kolem třicítky. A milovala jsem se se dvěma mužskýma. Byl to nevázaný, živočišný sex!” Nora se šťastně rozesmála.

Carla spokojeně přikývla. “To, co ti povím, bych neprozradila nikomu jinému než tobě a děvčatům. Já jsem v Kanálu kapitánka Havranů, královna pirátů. Křižuju po Karibiku a pomiluju se s každým chlapem, který mi padne do oka. Přede dvěma dny jsme zajali anglickou plachetnici plující do Indie. Na palubě byl moc hezký a zazobaný mladý vévoda. Byl ochotný udělat všechno, co budu chtít, jen když ho potom propustíme. Ze začátku dělal drahoty, ale přinutila jsem ho jít po prkně se zavázanýma očima. Když jsme ho vytáhli z vody, dostal rozum.” Zahihňala se. “Že je Kanál úžasný? Můžeme si užít tolik sexu, kolik hrdlo ráčí, a bez nebezpečí pohlavních chorob, AIDS nebo otěhotnění. Netuším, kdo tuhle prvotřídní zábavu vynalezl, ale jsem mu za ni neskonale vděčná.” “Nic není zadarmo,” namítla Nora.

“Za Kanál řádně platíme,” odvětila Carla pohotově. “Poznáš to podle účtu za kabelovou televizi. Tři dolary devadesát pět centů.” “Rick se nediví, kolik filmů platíš navíc?”

“Ne. Účty jsou moje starost,” zavrtěla hlavou Carla. “Mimoto jsem požádala o

měsíční paušál dvanáct dolarů.”

“Myslela jsem, že Ricka miluješ,” řekl Nora.

“Samozřejmě, ale někdy potřebuju změnu. Chci být zase mladá a přitažlivá. A kdo by nechtěl? Chlapi si čas od času povyrazí s jinou, tak proč se od nás žen očekává, že zůstaneme věrné jedinému? Takový byl názor naší generace. Tiffany hltá romantické příběhy z prostředí harému, a tak je sultánovou favoritkou. Rina nám svoje sny neprozradila.”

Nora se zasmála. “Ano, dalo se předpokládat, že Tiffany bude sultánovou favoritkou. Carlo, to bylo tak skutečné! Jsem vážně celá rozlámaná.” “Je to skutečné, děvenko. Pověz mi, kolikrát jsi to s nimi dělala a jací ti dva jsou?” Dychtivě se naklonila dopředu a v hnědých očích jí zajiskřilo.

“Čtyřikrát,” odpověděla Nora a při té vzpomínce se začervenala. “Třikrát se svým milencem. Jmenuje se Kyle a je vážně třída. Počtvrté s masérem. Je blonďatý, má rakouský přízvuk a jmenuje se Rolf. Kyle se na nás díval, ale začal žárlit a chtěl, abych mu to udělala ústy. Všichni tři jsme byli hotoví zároveň! Bylo to šíleně vzrušující, ale najednou jsem byla zase tady. Bože, Carlo, já chci zpátky!”

Carla se usmála. “Jsem ráda, že ses tak dobře bavila. Dneska jsi úplně jiný člověk. Jak dlouho jsi nebyla s Jeffem?”

Nora vzdychla. Nepřála si, aby to kdokoli věděl, ale copak na tom záleží teď, když má Kanál? “Pět let,” hlesla.

“Do prdele,” zaklela Carla. “Tvůj manžel je ale hovado.”

“Nemůžu se tam vrátit, pokud nebudu sama doma,” posteskla si Nora. “Nechci, aby se to dověděl J. J., natož aby viděl v televizi, co tam provádím.” “Přesně tak. Televizor máte jen v pracovně…,” uvažovala Carla nahlas. “Tak si pořiď ještě jeden k sobě do ložnice.”

“Jeff by další zapojení nezaplatil, a protože mě každá návštěva přijde téměř na čtyři babky, nesmím si Kanál objednávat moc často. I když výdaje na domácnost platím já, musím mu vyúčtovat každý cent, který mi dá,” vysvětlovala Nora. “Jakmile by se účet za kabel zvýšil, chtěl by vědět proč. Je to jako pražené mandle nebo slané arašídy. Jak jednou okusíš radovánky, které Kanál nabízí, staneš se na nich závislá.”

Carla přikývla. “To mi nemusíš připomínat. A co páteční večer?”

“To se rozdávají ceny Atletické akademie. Jeff pravděpodobně přijede domů a

zdrží se přes víkend. Nechce si pokazit pověst,” dodala.

“Takže máš několik dní na to, aby ses jaksepatří nažhavila a natěšila,” dobírala si ji Carla. “Předem lituju Kyla, Rolfa a další chlapy, které si na příští návštěvě Kanálu vysníš.” Uličnicky na Noru zamrkala. “Pondělní večery

na Kanálu. Jste připraveny na pořádně divokou noc?” parodovala reklamu na přímé přenosy z podzimní fotbalové ligy.

Nora se rozesmála. “Jsi jednoduše příšerná, Carlo Johnsonová. Pověz mi, jak se daří používat Kanál tobě? Rick je přece doma každý večer.”

“To je pravda, ale můj miláček obvykle usíná už v devět, nejdéle v půl desáté.

Když není Maureen na rande, zamkne se u sebe v pokoji a se sluchátky na uších píše úkoly. Potom hodiny protelefonuje. Nevidím ji od okamžiku, kdy dojí večeři, až do příštího rána, kdy si v kuchyni vezme celozrnnou tyčinku,” vysvětlovala Carla. “Vytratím se do své sklepní dílny, kde mám šicí stroj a samozřejmě i televizor. Každá z nás si to nějak zařídila, protože Kanál je návykový.” “Škoda, že se nedá objednat přes den,” zalitovala Nora.

Carla se uchechtla. “V tom případě bychom byly přistiženy. Umíš si představit, že by ses vrátila domů a měla rodince připravit večeři po několikahodinovém maratonu? Piráti, masérové, sultánové a najednou prásk - sekaná! Všichni ti báječní mladí muži vytvoření naší živou fantazií jen proto, aby nás potěšili…” “A prásk! - sekaná,” doplnila ji s úsměvem Nora. Vzápětí zvážněla. “Zajímalo by mě, proč Rina a Joanne nechtějí prozradit, proč Kanál navštěvují.” “Joanne se stydí,” řekl Carla. “Nechápu proč, ale je to tak. Rina se nejspíš domnívá, že je to vůči Samovi neloajální. Koneckonců je k ní velmi pozorný a není pochyb, že ti dva se hluboce milují. Až na to, že je o dvacet let starší než ona. Rina je jeho druhá manželka.” “To jsem nevěděla,” odpověděla Nora.

“První mu zemřela. Myslím, že na rakovinu,” vysvětlovala Carla. “Rina má pravděpodobně pocit, že Sama zrazuje, ale přesto je na Kanálu pečená vařená.” Vtom zazvonil telefon a Nora ho zvedla. “Jeffe,” vydechla a zašklebila se na Carlu. “Přijedeš dneska večer? To

je milé. Co bys rád k večeři? Jehněčí kotletky. Jak si přeješ. Žádný problém, protože jsem ještě nebyla nakoupit. Právě jsem byla na odchodu. Protože jsem měla na práci něco jiného. Proto.”

Carla ukázala Jeffovi do telefonu vztyčený prostředníček a Nora málem vybuchla smíchem. “Ano, večeře bude v sedm, jak jsi zvyklý. Ahoj.” S povzdechem odložila telefon. “Nemám na něj náladu. Ani trochu. Doufám, že nezapomene na ten pátek.” “Mluvila jsem o tobě s Rickem,” připomněla jí Carla.

“Nepodniknu nic, dokud neudělá první krok Jeff,” oznámila Nora přítelkyni. “Měla bys podat žádost o rozvod jako první,” mínila Carla. “Ten chlap se skoro neukáže doma a posledních několik let to nebylo o nic lepší. To není manželství, holčičko.”

“Ne. Počkám na jeho reakci,” trvala na svém Nora. “Jestli jsem v tak beznadějné situaci, jak si všichni myslíte, je lepší, když budu vypadat jako oběť, nemám pravdu?”

“Nejsi hloupá,” usmála se Carla. “Ale nějak se musíš chránit, Noro. Jestli je všechno na Jeffovo jméno, jsi opravdu v pořádném maléru.” “Já vím,” přitakala Nora. ‘Začíná mi svítat, že jsem žila ve světě, kde se zdánlivě nic nemění, zatímco Jeff žil v džungli, kde se krysy požírají navzájem.” Vstala ze židle a mírně se zapotácela. “Měla bych zajet na nákup k Waldbaumovi, jinak tady večer nebude nic k jídlu.”

“Řídit budu já,” rozhodla Carla. “Nemám za sebou tak náročnou noc jako ty a v sobě tolik vína, kolik jsi ho vypila k sendvičům. Zvládla jsi skoro celou láhev,” zasmála se. “Takovou tě ještě neznám.” Vytáhla z kapsy džínsů klíčky od auta. “Jedem, kočičko. Taky potřebuju pár věcí, a kromě toho by se nehodilo, aby matce budoucího atleta roku vzali řidičák za to, že sedí za volantem opilá. Panenko skákavá, to by byl skandál, zvlášť s ohledem na tvoji neposkvrněnou pověst.”

“Ta stará Nora už neexistuje. A nově narozená si

o skandál přímo koleduje,” odpověděla Nora s rozpustilým úšklebkem a obě ženy vyšly ze dveří do slunečného květnového odpoledne.

Kapitola třetí

usíme si promluvit,” oznámil Jeff Buckley manželce, když vešli do haly. “Jak chceš,” odvětila Nora. “Teď je nejvhodnější čas, protože J. J. někde oslavuje s kamarády, ačkoli jsem mu výslovně řekla, že musí být do půlnoci doma.” Prošla vstupní halou do kuchyně. “Chceš něco k jídlu? Připravím ti sendvič. Přijel jsi rovnou na udílení cen.”

“Jo, něco bych si dal,” přitakal Jeff a posadil se. Byl vysoký a štíhlý a patřil k mužům, kteří jsou s postupujícím věkem čím dál přitažlivější. Neměl jediný šedivý vlas, ale modré oči byly chladné. Takové je měl odjakživa.

Nora vyndala z nákupní tašky bochník čerstvého žitného chleba, namazala dva krajíce hořčičným máslem, obložila dvěma plátky hovězí šunky a papírově tenkým řezem sýra. Sendvič položila na talíř, překrojila na třetiny a postavila před manžela. Potom mu nalila sklenici ledového čaje, přisunula mu ji a posadila se naproti němu. “Nejdřív se najez a pak si promluvíme,” řekla.

Přikývl, ukousl si pořádné sousto sendviče a energicky ho rozžvýkal. “Děláš moc dobré sendviče,” utrousil a dvěma doušky vypil ledový čaj.

A je to tady, pomyslela si Nora nevzrušeně. Jeff to udělá dneska večer. Zůstane i přesto na víkend? Nebo vypadne z domu a rozjede se zpátky do města za svou slečnou? S údivem shledala, že je jí to jedno. Čím dřív zmizí, tím dřív se bude moct vrátit ke Kylovi a Rolfovi abůhví kolika dalším mužům, které si její bujná fantazie

vymyslí. Bezděčně se usmála. Ale vzápětí v ní zvítězila stará Nora, která začala v duchu moralizovat. Co by byla za ženskou, kdyby bez mrknutí oka hodila za hlavu dlouholeté manželství? Co by si pomyslela její matka? Jak zareagují děti? Neměla by se ještě pokusit vztah s Jeffem zachránit?

A zbylo z něho vůbec něco, co by se mělo zachraňovat? zeptal se jí ironicky vnitřní hlas. Ten chlap tě už roky podvádí. Je to jiný člověk, než kterého sis vzala. Anebo možná není, a když jsi byla panna s hvězdami v očích a zamilovala ses do školního primuse, neuvědomila sis, jaký je Jeff Buckley hulvát a sobec. Zkrátka jsi udělala to, co od tebe očekávali tvoji rodiče. A jeho rodiče. Byla jsi poslušná holčička, která všechno obětovala manželství, ale ten ničema to nikdy neocenil. Prostě to považoval za samozřejmé tak jako to, že zůstaneš pořád stejná. Oddaná. Cudná. Trpělivá. A neustále jsi na něco čekala. Na co? Až tě vyhodí do smetí jako včerejší brambory?

Její myšlenky přerušil Jeff. “Dojedl jsem,” oznámil a sklenici a talíř odsunul směrem k ní.

Vstala, opláchla nádobí a s úsměvem je vložila do myčky. Jaká je úslužná a vzorná ženuška. Obrátila se k němu. ‘Chceš si promluvit v pracovně?” “Ne. Tady mi to vyhovuje stejně jako kdekoli jinde.” Nora přikývla a zase se posadila.

“Předpokládám,” začal, “že sis uvědomila, že posledních několik let spolu jaksi nevycházíme. Přesněji řečeno se rozcházíme.”

“Ty se chceš rozvést, Jeffe. Je to tak?” řekla a očividně ho tím překvapila. “Ano. Chci,” přikývl, poněkud vyvedený z konceptu jejím klidem. “Řekla bych, že nemáš zájem pokoušet se překlenout propast, která mezi námi vznikla,” tlačila ho ke zdi. V zájmu svého dobrého svědomí se musím aspoň snažit, pomyslela si.

“Myslím, že jsme se dostali už příliš daleko,” odpověděl, ale Noře neuniklo, že se mu do očí vkradl obezřetný výraz.

Povzdychla si. “Jestli mě nemiluješ, nemůžu tě do ničeho nutit, Jeffe,” pronesla tiše. “Když chceš rozvod, máš ho mít. Nejspíš sis našel jinou.” “Žádné slzy? Ani výčitky?” sondoval s podezřením.

“Jeffe, musela bych být naprostý idiot a bůhví, že jsem k tomu během našeho manželství neměla daleko, když jsem si neuvědomila, že už řadu let se mnou nejsi šťastný. Vydal ses jiným směrem než já. Není to ničí chyba. Občas se to stává. Ale je v tom jiná žena, mám pravdu?”

“Cizoložství mi nedokážeš,” vyhrkl. “A v tomhle státě bys s takovým argumentem u soudu neobstála. Chci rozvod. Rychlý a bez komplikací.”

“A taky ho budeš mít. Rychlý a bez komplikací,” ujistila ho Nora. Takže on už předběžně prozkoumal půdu. Hajzl jeden…

“Požádám svého právníka, aby sepsal žádost, a ty ji jen podepíšeš,” navrhl pohotově.

“Ne. Myslím, že tvůj právník by měl kontaktovat mého,” prohlásila Nora a moc nechybělo, aby se při pohledu do manželovy ohromené tváře nerozesmála. “Odkdy máš právníka?” zaútočil.

“Má ho každá ženská, Jeffe. Na to bys neměl zapomínat. Do budoucna, pochopitelně.” Jeho rozpaky si královsky vychutnávala. “Kdo tě bude zastupovat?” zeptal se pochybovačně. “Rick a jeho firma,” odpověděla.

Znepokojený výraz vystřídal úlevný. “Aha.” Očividně si byl jistý, že jeho

právník nebude mít s Rickem potíže. “Výborně. Řeknu Raoulovi, ať mu v pondělí zavolá.”

“Chceš, abych to oznámila dětem?” zeptala se.

“Jo. Pochopí to a přijmou líp, když jim to vysvětlíš ty, Noro. Jakmile uvidí, jak rozvážně ses s tím vypořádala, nedostanou vztek.” Vzápětí v něm zase zvítězilo podezření. “Doufám, že nehodíš veškerou vinu na mě. Nechci, abys

děti proti mně poštvala. Určitě si všimly, jak to mezi námi dvěma vypadalo posledních několik let.”

“Jsi jejich otec, Jeffe. To bohužel nezměním,” prohlásila Nora.

“Dělala jsi všechno pro to, aby ses za mě provdala,” opáčil neomaleně. “Kdybych

si nebyl jistý, že jsi panna, když jsme se brali, upřímně bych o tobě

pochyboval, Noro. Ale ty jsi byla vždycky slušná holčička, viď?”

“Dívky mojí generace byly vychované tak, aby trpělivě čekaly, Jeffe. Byl jsi

chytrý, žes to pochopil. Ale to neznamená, že nemáme rády sex,” upozornila ho

Nora. Ty arogantní hajzle, dodala v duchu. Takový byl vždycky, jenže ona si toho

nevšimla.

“Že nemáte rády sex?” opakoval se smíchem. “Sex jsi neměla od té doby, co jsem tě naposled opíchal. Vzpomínáš si vůbec, kdy to bylo?” “Nevýznamné události si napamatuju,” odvětila Nora tiše. “Vracím se do města,” oznámil. “Odvez mě na nádraží.”

“Zavolejte si taxík, vaše lordstvo. Od téhle chvíle vám už nejsem k službám,” odsekla posměšně. “Prozraď mi, obskakuje tě ta tvoje slečna stejně, jako jsem to celou dobu dělala já? Nebo tě vzrušuje naopak její nezávislost a nezájem, Jeffe?” Kolem úst se jí usadil sotva patrný úsměv, když viděla, jak mu ztuhla čel i st.

Vyndal z kapsy mobilní telefon, zavolal místní taxislužbu a objednal si odvoz. Potom Noře oznámil: “Počkám venku.”

“Nemáš strach z toho, co řeknou sousedi?” popíchla ho.

“Myslím, že už to vědí,” odsekl. “Ani tvoje přítelkyně Carla není tak pitomá, jako jsi byla ty, Noro.” ‘Já ti věřila, ty mizero!” sykla zlostně. “Jak říkám, Noro, pitomá,” opakoval a vyšel ze dveří.

Chvíli zůstala stát v hale a třásla se vztekem. Pak za svým manželem rázně zabouchla dveře. Nenávidím ho! Už ho nikdy nechci vidět. Jak se do něho vůbec mohla zamilovat? Je to tak: byla pitomá. Ale už nebude. A jestli si

myslí, že se mu podaří od ní odejít a nechat ji topit v chudobě, tak se šeredně plete. Jak to kdysi řekla Ivana Trumpová? “Nevzdávejte to a dostanete všechno.” Nora nechce všechno, ale tenhle dům ano. A výživné, dokud se nepostaví na vlastní nohy. Dům by měl připadnout jí. Od Jeffa nevezme ani o cent víc, než kolik bude potřebovat, dokud nevykročí do nového života. A otec musí dětem zaplatit školné, protože ona si nepřeje, aby zahájili podzimní semestr s dluhem. To platí především v případě Jill. Studium práv není levná záležitost, ale aspoň se její dcera o sebe dokáže postarat, vyjdeli najevo, že pokud jde o chlapy, je stejně zabedněná jako její matka. Jeff nemůže nechat děti bez podpory. Je přece jejich otec. Co když s tou svou přítelkyní bude mít děti? V tom případě tu chudinku předem lituju, pomyslela si Nora.

Dneska večer potřebuje Kanál jako sůl. Chce uniknout před všemi nepříjemnostmi tohoto světa a být taková, jaká ve skutečnosti je. Jenže J. J. má být do půlnoci doma. Ledaže mu dovolí přespat u jednoho z jeho kamarádů. Vtom před domem zatroubil klakson auta. Podívala se ven úzkým oknem vedle dveří a uviděla svého manžela, jak spěchá k čekajícímu taxíku. Hnusák jeden, blesklo jí myslí. To byl Rinin oblíbený výraz.

Nora zamířila do pracovny, aby si objednala Kanál a prchla před nemilosrdnou skutečností.

Vtom bouchly zadní dveře. “Noro!”

“Do háje!” zahučela polohlasně. Věděla, že je to Carla.

Ale to už její přítelkyně vpadla do haly. “Co se stalo?” dožadovala se odpovědi. “Viděla jsem Jeffa odjíždět.”

“Chce se rozvést,” odpověděla Nora vesele. “Myslí si, že jeho právník sepíše žádost a já ji jen podepíšu.” Zasmála se. “Mělas vidět, jak se tvářil, když jsem mu řekla, aby jeho právník zkontaktoval mého.”

“Ten hajzl!” vybuchla Carla.

“To je v pořádku. Teď, když vím, jak na tom jsem, docela se mi ulevilo. Jak jsem mohla být celé ty roky tak

naivní, Carlo? Až děti na podzim odjedou do školy, zůstanu úplně sama. Co si počnu? To mám vstoupit do klubu zahrádkářů? Nebo do místního čtenářského kroužku? Teprve teď si začínám uvědomovat, jak jsem byla odtržená od reality.” “Ty přece nejsi odtržená od reality!” namítla Carla loajálně.

“Ale jsem,” odporovala Nora tiše. “Mám vysokoškolský diplom, čtvrt století jsem

plnila přání a potřeby sobeckého chlapa a starala se o dvě děti. Neumím zacházet

s počítačem, ani naprogramovat videorekordér. Ale já se to všechno naučím,

Carlo. Najdu si nějakou práci a budu soběstačná a nezávislá. Chvilku to potrvá,

ale já to zvládnu. Jsem ráda, že mám Jeffa z krku. Už dávno se mi odcizil a to,

co o něm vím, se mi ani trochu nezamlouvá.”

“Ach holčičko!” Carla přítelkyni objala a přitiskla k sobě.

“A teď, když ses přesvědčila, že nemám v úmyslu spáchat sebevraždu, laskavě

vypadni,” pobídla ji Nora a vyprostila se z Carlina objetí. “Zavolám svému

synovi, aby přespal u kamaráda, a objednám si Kanál.”

Carla se zahihňala. “Jasně. Uspokojující milování zvedne člověku náladu. Přeju dobrou zábavu! Mimochodem, Rick ti vzkazuje, ať za ním v pondělí v jedenáct přijdeš do kanceláře, aby mohl podniknout nezbytná opatření na tvoji ochranu. Dobrou!” A v příštím okamžiku byla pryč.

Nora slyšela, jak se za Carlou zabouchly dveře. Zamířila do kuchyně a otočila

zámkem. Potom se vydala do pracovny a vytočila telefonní číslo, na kterém měla

zastihnout svého syna. Chvíli trvalo, než telefon někdo zvedl.

“Přijeď, ale jen s basou piva! Jasný?” zahlaholil jí do ucha rozjařený hlas.

V pozadí slyšela monotónní dunění reprodukované hudby. “Tady Buckleyová. Petere,

buď tak hodný a zavolej mi J. J.,” požádala chlapce.“Jé, paní B., to byl jen vtip,” omlouval se Peter.

Nora se zasmála. “Ať vás nenapadne řídit auto.” “Dojdu pro J. J,” odvětil Peter.

Nepřekvapilo ji, že rodiče Petera Mulligana nejsou doma. Byli výjimečně liberální a se svými dětmi jednali jako s přáteli. A přátelský vztah se synem znamená minimum zásad a pravidel, pokud vůbec nějaká. Užuž si chtěla rozmyslet, jestli J. J. povolí další noc mimo domov. “Mami? Je všechno v pořádku?” zjišťoval J. J. úzkostlivě.

Noru jeho starost dojala. “Když tě nechám přespat u některého z tvých kamarádů, prozradíš mi, u kterého?”

“Takže se nemusím vracet domů?” vybuchl J. J. nadšeně. “Odpověz na otázku, J. J.”

“U dvojčat, Mika a Joea Carterových,” oznámil.

“Zavolám tedy ke Carterovým a řeknu jim, že pokud proti tomu nic nemají,

souhlasím,” ujistila Nora syna. Carterovi byli mnohem zásadovější než ona.

“Ale proč, mami?” Měl ještě dětský hlas, ačkoli už dítětem dávno nebyl. Za

několik týdnů odjíždí na univerzitu. “Určitě je všechno v pořádku?”

“Všechno je v nejlepším pořádku, J. J. Je ti osmnáct a za měsíc ti končí škola.

Vzpomínám si, že v tvém věku jsem chtěla být s přáteli od rána do večera. Po

závěrečných zkouškách se všichni rozprchnete do světa, a tak jsem dospěla k

závěru, že je načase být vůči tobě o něco shovívavější. Pokud se ti už neozvu,

přespi u dvojčat. Uvidíme se zítra.”

“Mami, ty jsi prostě báječná!” zajásal a zavěsil.

Nora se zasmála. Mamka je spíš nadržená. Ve školním adresáři vyhledala číslo Carterových, vyťukala je na číselníku a s tlumeným pobrukováním čekala, až se někdo ohlásí.

“Prosím?” Telefon zvedl Marian Carter.

“Mariane, tady je Nora Buckleyová. J. J tvrdí, že mu dvojčata nabídla, že u vás může přespat. Nemáte nic proti tomu?”

“Ovšemže ne. Večerku mají v půl jedné,” odpověděl Marian Carter. “Doufám, že ti

ta hodina nepřipadá příliš pokročilá. Ať si tu oslavu jaksepatří užijí.” “Kdepak, půl jedné je ideální čas. Díky, že J. J. poskytnete přístřeší,” odpověděla Nora vděčně.

“Je to prima kluk,” zněla odpověď. “Víš, že Mike se hlásí na stejnou fakultu jako on? Nemá sice stipendium od fotbalové asociace, ale stejně se pokusí dostat do školní jedenáctky. Joe se hlásí k námořnictvu. U mariňáků ho prý čeká slušná kariéra.”

“A když se jí zřekne, pravděpodobně z nich aspoň vyrazí peníze na studium. Mariane, díky, že dohlédnete na J. J. Až vám zítra začne lézt na nervy, pošlete ho domů.”

“Spolehni se, Noro.” Marian Carter zavěsil.

Nora vrátila telefon na místo. Zamkla hlavní vchod a zajistila ho na řetěz. Vrátila se do pracovny, nalila si skleničku vína a posadila se. Je pravda, že si v pondělí v noci užívala sex se dvěma muži? Nebo to byl jen sen? Jediný způsob, jak to zjistit, je objednat si Kanál ještě jednou. Znovu zvedla telefon. “Děkujeme vám, že jste zatelefonovali na Předměstský kabel,” uvítala ji automatická zpráva. Nora trpělivě vyčkávala na spojení.

“Předměstský kabel. Jmenuji se Francie. Jaké máte přání?”

“Chci si objednat Kanál,” odpověděla Nora s bohorovným klidem a uvedla

operátorce požadované údaje.

“Vaše volba bude na kanálu číslo šedesát devět, paní Buckleyová. Kanál už zahájil dnešní vysílání,” upozornila ji Francie. “Máte ještě jiné přání?” “Ne, děkuji,” odvětila Nora a zavěsila. Odložila telefon a několik minut zůstala sedět v křesle. Potom si lokla vína. Vstala a zhasla v místnosti. Znovu se napila a dopadla zpátky do křesla. Zhluboka se nadechla, stiskla příslušné tlačítko na dálkovém ovladači a šestku a devítku a úzkostlivě čekala, až se rozsvítí obrazovka a ona uvidí svůj vy

sněný byt. “Kyle?” Vlastní hlas jí připadal nepřirozeně vysoký. Ať je to stejně báječné jako minule. Především sex. Byla zvědavá, jestli bude příběh pokračovat tam, kde předešlý večer skončil, s jedním penisem v pochvě a druhým v ústech. Tak kde je Kyle? Zmocnila se jí nervozita, ale vtom uslyšela jeho hlas. “Moji ruku nepotřebuješ, miláčku. Stačí přiložit dlaň na obrazovku. V pondělí v noci jsi odešla ve spěchu. Ztratil jsem pojem o čase. Promiň.”

Nora přiložila ruku na obrazovku, ucítila mírný tah a byla zpátky v bytě. Než se stačila rozhlédnout, objal ji, jednu ruku jí vsunul do záhybů krátkého saténového županu a uchopil do dlaně pevné oblé ňadro. Nora si rozkošnicky povzdychla. “Nechtěla jsem odejít,” řekla. Cítila, jak jí začíná vlhnout klín. “Zapomněl jsem tě upozornit, že Kanál končí mezi čtvrtou a půl pátou ráno,” omlouval se zkroušeně.

“Jsou tady někde hodiny?” zajímala se Nora. “Poslední, co si pamatuju, bylo, jak Rolf bouřlivě vyvrcholil a tys mi zaplavil hrdlo. A potom jsem byla zpátky doma v křesle.” Obrátila se, aby mu viděla do pohledné tváře. “Jak můžeme zabránit tomu, aby se to neopakovalo, Kyle?”

“Zvedni telefon,” poradil jí a ukázal na elegantní přenosný přístroj na stole v obývacím pokoji, “a stiskni jedničku. Řekni, že chceš budíček na čtvrtou ráno. Jednoduše sem zavolají, a tak budeme vědět, že máme půl hodiny na to, abychom dokončili to, čemu se zrovna budeme věnovat,” vysvětlil jí s úsměvem. “Minule už na mě nedošlo,” postěžoval si a políbil ji na ucho. “Došlo na tebe víc než jen jednou,” zasmála se. “Ale Rolf slízl smetanu,” našpulil ústa.

“Ne. Já jsem ji slízla,” poškádlila ho a pohladila mu penis. Jemně se vyprostila

z jeho náručí, zvedla telefon a stiskla jedničku.

“Recepce,” ohlásil se svěží ženský hlas.

“Chci budíček na čtvrtou hodinu ráno,” řekla Nora.

“Jak si přejete, paní Buckleyová,” odpověděla dívka azavěsila.

“Odkud zná moje jméno?” podivila se Nora.

“Mají tě v seznamu,” zněla Kylova logická odpověď.

“Aha.” Vynechává jí snad mozek? Čert to vem!

“Na večírku Atletické asociace jsi nic nejedla,” řekl Kyle. “Něco jsem pro tebe při chystal.”

“Jak to víš?” Vrátila telefon do stojanu.

“Je mojí milou povinností vědět o tobě všechno a splnit každý tvůj sen, Rudovlásko,” odvětil.

“To se mi líbí, i když mě to malinko děsí,” přiznala. “Co jsi pro mě přichystal, můj urostlý otroku?” Pohladila ho po tváři. Uchopil ji za ruku a vtiskl jí polibek na dlaň.

“Začneme se syrovými ústřicemi,” oznámil jí. “Druhý chod bude chřest s pikantní holandskou omáčkou, pak tatarský biftek a na závěr dezert: jahody se šlehačkou a čokoládovou polevou.”

“Hmm.” Nora se mlsně olízla. “To vypadá lákavě. Nemůžeme začít jahodami?” “Ne,” zavrtěl nesmlouvavě hlavou.

Zamračila se. “Proč ne? A vůbec, je to moje fantazie. Mělo by být po mém.” “Ne vždycky. Ty ústřice budeme potřebovat, Noro.”

“Proč?”

“Protože se s tebou dneska budu milovat, dokud tě neutahám, Rudovlásko. Proto,”

vysvětlil jí hlubokým chraplavým hlasem. “Po tom, co se seběhlo dneska večer,

zatoužíš po několikerém milování a já se postarám o to, abys ho měla.”

Nora dlouho mlčela. Kéž by v normálním světě byli takoví muži, jako je Kyle,

pomyslela si lítostivě. Vzápětí se vzchopila, rozvázala si modrý saténový

župánek a vyklouzla z něho. “Vždycky jsem chtěla jíst nahá,” řekla.

“Já taky,” souhlasil. Svlékl si krátké bílé spodky a vzal ji za ruku. “Prostřel

jsem na terase.”

‘Co když nás někdo uvidí?” obávala se Nora.

“Tak vysoko?” Zasmál se. “To nehrozí. A i kdyby nás viděli, copak na tom záleží?” Odvedl ji dvojitými dveřmi ven.

Rozlehlá terasa byla vydlážděná červenými kachlíky, které hřály do chodidel. Také teplota vzduchu byla vyhovující. Nad jejich hlavami se klenula noční obloha podobná černému sametu pobitému stříbrnými terčíky hvězd. Slyšela, že ve městě nejsou hvězdy vidět, ale tady je viděla naprosto zřetelně. Koneckonců je to její fantazie, a pokud chce vidět hvězdy, tak je uvidí! Na terase stála lenoška pro dva potažená černým plyšem a u ní stůl plný pokrmů, které jí Kyle předtím popsal. Hostina vypadala úžasně.

“Posaď se na lenošku,” vybídl ji. “Budu tě krmit, Rudovlásko.”

“A jak se najíš ty, když mě budeš krmit?” zeptala se auvelebila se napůl vleže

na lenošce.

“Však já to zvládnu,” ujistil ji a sáhl pro ústřici. “Otevři ústa, Noro.” Poslechla, on jí vložil ústřici na jazyk a sám si vzal taky jednu. Střídavě krmil ji i sebe a pokaždé jí poskytl dost času, aby mohla výtečnou lahůdku vychutnat, než jí nabídl další sousto. Když vyprázdnili stříbrnou misku s ústřicemi, sklonil se k Noře a dlouze, neuspěchaně ji políbil. Během polibku, při kterém nechybělo smyslné klání jazyků, jí začal něžně laskat klitoris, a když téměř vzápětí zvlhla, neubránil se smíchu. Poté jí vsunul dva silné prsty co nejdál do pochvy a přerušil milostnou předehru.

“Noro, miláčku, chci, abys mě nakrmila tatarským biftekem. Je natřený na slaných krekrech. Dostal jsem hroznou chuť na maso.”

Slastný tlak jeho prstů v ní probudil prudkou touhu. Chtěla, aby v ní pohyboval svými mocnými prsty tak dlouho, dokud ji nepřivede k orgasmu, ale místo aby mu poručila, co má dělat, se poslušně natáhla ke kulatému stříbrnému talíři, vzala krekr s tatarským biftekem a dala mu jednohubku do úst. Pak také ochutnala, pomalu žvýkala

a snažila se nevnímat žár stoupající z jejího těla. Ani ve snu by ji nenapadlo, že sex může být tak nádherný, a i když byla netrpělivá, věděla, že Kyle ji učí a díky tomu budou její prožitky z milování intenzivnější.

“Zamlouvá se ti jídelníček, Noro?” zeptal se jí tiše a pohnul prsty v pochvě tak důmyslně, že Norou projel záchvěv vášně. Při kývla.

“Představovala sis někdy, že budeš takhle stolovat?” chtěl vědět.

“Nejspíš ano, jinak bychom tak nevečeřeli,” zašeptala zmámeně.

“Ne všechno, k čemu tady dojde, bude tvá fantazie nebo přání,” řekl jí.

“Naštěstí tě znám, Rudovlásko. Jsi mimořádně vášnivá žena a ten hlupák, co si tě

vzal, toho nikdy nevyužil a bylo mu to naprosto lhostejné.”

Soukromá potěšení “Slušné dívky mé generace byly cudné a zdrženlivé,” odpověděla. “Nesmysl, Noro. Každá žena má tajné fantazie o vlastním intimním uspokojení. A každá má právo ho prožít.”

Neodpověděla. Místo toho mu vložila do úst další krekr. Kyle má samozřejmě pravdu. Ženy mají tajné fantazie, ale jen výjimečně, pokud vůbec, je někomu prozradí. Zakousla se do slaného pečiva s tatarským biftekem. “Lehni si,” řekl, a když poslechla, dovedl ji k bouřlivému orgasmu, až hlasitě sténala rozkoší. Vyndal z ní prsty a vložil si je do úst. “Chutnáš báječně,” zašeptal.

“Chceš ještě?” dotírala uličnicky. Cítila, jak jí ve spáncích tepe srdce. Dosud nikdy se nechovala tak drze a sebevědomě jako v tomhle záhadném vysněném světě. “Později, Noro. Slibuju,” řekl a jejich pohledy se setkaly.

Posadili se do tureckého sedu a krmili se navzájem, dokud nebyl stříbrný talíř prázdný. Nakonec Kyle zvedl poklici z oválné mísy. Bylo v ní úhledně poskládaných nejméně dvanáct svěže zelených, dlouhých a pevných snítek chřestu. Vzal konvičku a polil zeleninu hustou holandskou

omáčkou. Jak je možné, že je tak dokonale hladká, vrtalo Noře hlavou a vzpomněla

si na velikonoční večeře a na to, že když holandskou omáčku neustále nemíchala, srazila se. Stačil závan vzduchu a veškerá snaha vyšla naprázdno, ale tenhle krém byl jednoduše bez chybičky.

“Otevři ústa,” vyzval ji tiše a podržel jí před nimi stonek chřestu, z něhož odkapávala omáčka.

“Hmmm.” Nora zavřela oči a sugestivně vtáhla lahůdku do úst. “Ještě, Kyle,

ještě!”

“Víš jistě, že chceš chřest?” poškádlil ji.

“Víš, co chci, ale počkám. To je ta nejlepší večeře, jakou jsem kdy jedla, miláčku. Připravil jsi ji vlastnoručně?” zajímala se a rty vysála omáčku z dalšího stonku.

“Objednal jsem hotelovou službu,” odpověděl a olízl jí zbytek krému z koutku svůdných úst. “Správce Kanálu si dává na svých službách záležet.” Takže správce… Kdo je správce? dumala Nora, ale rozhodla se, že se zatím na nic nezeptá. Nechce si pokazit večer, natož aby ji, nedej bože, z Kanálu vyhodili. “Máme co pít?”

Nalil jí sklenku rubínově červeného vína zvaného Rudé šarlatové, které pocházelo z Long Islandu. “Ochutnej,” vybídl ji.

Nora se pomalu napila. Nebyla sice žádný znalec, ale víno jí chutnalo. Bylo lehké a lahodné. “Moc dobré,” řekla. “Kdepak je Rolf?”

“Já ti nestačím?” ohradil se bezmála dotčeně. “Copak pokaždé potřebuješ k uspokojení dva muže?”

“Myslím, že až do minulé návštěvy jsem o milování ve třech neuvažovala. Bylo to zábavné,” prohlásila Nora, aniž věnovala pozornost jeho ublíženému tónu. “Mně nestačí, když mi to uděláš ústy, Noro,” pokračoval. “A minule jsem jinou možnost neměl.”

“Můžeš mě mít, jakkoli si budeš přát, Kyle,” ujistila ho svádivě, sáhla mu do klína a polaskala velký penis. “Jakkoli, miláčku.”

“Nejspíš se domníváš, že jsi zralá žena, Noro, ale není to tak. Svoji sexualitu začínáš teprve poznávat. A já jsem tu proto, abych ti pomohl. Nikdy jsi nezažila anální sex a to je náš příští krok. Ale ne dřív, dokud na to nebudeš při pravená.”

“Dneska večer vás chci oba,” trvala umíněně na svém. “Naše společná noc se mi moc líbila, dokud jsem se zase neprobudila. Prosím, Kyle. Pěkně prosím, smutně koukám,” žadonila roztomile. “Chci tě!” řekl přísným vážným hlasem.

“Budeš mě mít, ale podělíš se o mě s Rolfem,” upozornila ho nesmlouvavě. “Aspoň dneska.”

Zasmál se. “Jsi nenasytná žena, Noro, ale tentokrát budeš mít v ústech jeho, protože já potřebuju být v tobě. Platí?”

“Platí,” souhlasila. “A teď mi běž objednat maséra, miláčku.”

“Ale nejdřív tě nakrmím jahodami,” oznámil jí, uličnicky zamrkal a vzápětí jí

vsunul do úst zralý červený plod.

Nora mu službu oplatila a zanedlouho byli oba potřísnění sladkou lepkavou

šťávou. Jeden druhému ji olízali z obličeje a rukou, a než se mohla Nora znovu dožadovat Rolfa, křížem krážem jí polil trup tenkým čůrkem teplé čokolády a ozdobil šlehačkou ve spreji. Nora výskala překvapením, ale to už jí začal olizovat z těla sladkou hnědobílou mozaiku. Smyslné doteky jeho žhavého jazyka v ní přiživily narůstající touhu. Nanesl jí čokoládu na klitoris a poté ji vylízal do poslední kapičky. Najednou se přemístil tak, že se jeho penis ocitl Noře u úst.

Sáhla pro láhev sirupu, nabrala jej do úst a vtáhla do nich jeho nástroj lásky. Zatímco dychtivě sála a olizovala lepkavou tekutinu, stříkl jí do pochvy chladivou šlehačku a začal hodovat v jejím klíně. Jak jí sílící vášeň zrychlovala tep, bezděčně zintenzivnila laskání Kylova penisu. “Nechci se ti udělat do úst,” zasténal. “Až ti řeknu, abys přestala, přestaneš, rozumíš?” Nemohl se dočkat, až do ní

vnikne, a proto honem olízal zbývající šlehačku z ústí pochvy. “Přestaň, Noro! Slyšíš? Dost!”

Poslechla jen zdráhavě, neboť toužila po tom slastném dráždivém pocitu, který v ní vyvolává jeho nádherně mohutný penis. Otevřela ústa a pustila ho. Bleskurychle změnil polohu a prudce do ní vnikl, až jí jeho milostný útok málem vyrazil dech. “Panebože… Kyle!” vzlykla mu do ucha. “Udělej mi to, miláčku, a ani na chvilku nepřestávej!” Ovinula mu štíhlé nohy kolem boků, aby do ní mohl vnikat hlouběji a hlouběji.

Vzápětí z ní však penis vytáhl. Nora cítila jeho špičku u samého vstupu do pochvy. A pak do se do ní pomalinku, mučivě pomalu zase vracel. Důmyslný manévr provedl ještě několikrát, až se Nora zalykala rozmrzelostí a nedočkavostí. “Tak ne!” křičela. “Rychleji, Kyle. Musíš rychleji!”

Vyhověl jí a proti své vůli téměř okamžitě vyvrcholil a zaplavil jí lůno mocnými gejzíry spermatu. Nora mu zaryla nehty do zad a sténala závratnou rozkoší.

Kristepane…,” lapala po dechu. “Amen,” řekl, nadzvedl se a odkulil se z ní. Obrátil se a zadíval se jí do očí. “Už je ti líp, Rudovlásko?”

Zvolna přikývla. “Mnohem líp,” zavrněla a stočila se mu v náručí. “Ale i přesto chci, aby se k nám připojil Rolf.” Rozesmál se. “Vzdávám se.”

“Tak ho zavolej,” naléhala. “A potom se společně osprchujeme. Dobře, že jsme to nedělali v posteli.”

“Tak bychom jednoduše zavolali správci, aby sem poslal uklízečku s čistým povlečením.”

“Je hezká?” vyptávala se Nora zvědavě. “Když budeš chtít. proč?”

“Někdy bychom mohli vyzkoušet milování ve čtyřech, anebo jiný druh trojky,” navrhla. “Líbilo by se ti to se dvěma ženami, miláčku Kyle?” S úsměvem přikývl.

“Tak to někdy vyzkoušíme,” rozhodla Nora bez sebemenších zábran. “Tahle obměna mě ještě nikdy nenapadla, ale mohlo by být zábavné sledovat, jak tě vzruší, když se s tou druhou budeme vzájemně hladit a laskat.” Sklouzla z lenošky a vstala. Špičkou jazyka si přejela přes horní ret. “Dvě ženy by tě vzrušily ještě víc?” Znovu při kývl.

“Prozatím mi zavolej Rolfa, a jestli budeš poslušný chlapeček, příště místo něho pozveme uklízečku. Jdu se osprchovat. Až splníš svou povinnost, přijď za mnou,” poroučela a s úsměvem vešla do bytu.

Vydal se za ní, cestou přes obývací pokoj zvedl bezdrátový telefon a stiskl

příslušné tlačítko. “Pošlete sem Rolfa,” řekl. “Madam si přeje masáž.” Nato

vešel do přepychové koupelny, kde už Nora stála pod sprchou.

“Umyj mě,” nařídila mu, obrátila se k němu čelem a podala mu houbu nasáklou

mýdlem. “Líbí se mi, když se

o mě staráš.”

Vzal od ní houbu. “Zvedni si vlasy,” vyzval ji. “Vím, proč ti to dělá dobře, ale musíš se naučit postarat se sama

o sebe, Noro.”

“Já vím,” přisvědčila a nabrala mokré vlasy do dlaní, aby se jí mohl patřičně věnovat. “Svým způsobem jsem se po svatbě starala sama o sebe i o celou rodinu. Je příjemné mít tě po ruce. I když jsi jen fantazie.”

“A co když je fantazií svět, ve kterém žiješ?” nadhodil. Krouživými pohyby jí mydlil hruď, nadzvedl jedno ňadro po druhém a obě důkladně umyl. “A tohle je reali ta.”

“Takové štěstí nemám,” povzdychla si. “Moje přítelkyně Carla říká: Život je pes, a ještě ke všemu umřeš. Ne, Kyle, s lítostí musím přiznat, že tohle rozhodně je fantazie. A až se zase probudím, budu tlustá stárnoucí ženská, kterou její manžel odkopl kvůli mladší. A protože to vypadá, že všechno drží pevně v rukou, budu s ním muset bojovat o přežití. Pak si možná ani nebudu moct dovolit objednávat Předměstský kabel, což znamená, že tě ztratím.”

“To přece nepřipustíš, Noro.” Přejížděl jí houbou po břiše a nakonec sklouzl do klína.

“Ne,” zavrtěla rozhodně hlavou. “Nepřipustím. Kanál je jediné, čemu vděčím za

to, že neumírám strachem. A díky tobě, Kyle, se nezblázním.”

“A co já?” Dveře koupelny se otevřely a vešel Rolf. “Pro mě by se v tom

chvalozpěvu místo nenašlo?” Modré oči mu uličnicky jiskřily.

“Určitě ano, Rolfe,” prohlásila, odstrčila Kyla a svůdně se přitiskla k

blonďatému muži.

Zlehka jí stiskl ňadro a volnou rukou si přitáhl její hlavu, aby ji mohl políbit. Měl smyslná, kyprá ústa. Vsunul jí jazyk mezi rty, začal si pohrával s jejím a líbal ji se špatně skrývanou nenasytností. Přitom se jí dráždivě otíral o ochlupený pahorek v klíně. “Tak kde je moje místo?” zeptal se jí tiše. Horká voda zkrápěla trojici ze všech stran a párou nasycený vzduch se na skleněných dveřích luxusní sprchy měnil v kapky.

“Kdekoli chceš,” odpověděla Nora rozpustile. Jeho penis se jí tlačil do rozkroku. Jak je vzrušující vyvolat u pohledného muže tak silnou reakci, pomyslela si. Kyle jí mlčky a energicky myl záda a dlouhým penisem jí rytmicky narážel do rýhy mezi půlkami zadečku. S úsměvem k němu otočila hlavu: “Už budeš hotov, miláčku?” zeptala se sladce.

Svážným výrazem přikývl. Věděla, že se nemůže dočkat, až se s ní zase pomiluje. “Hotovo, Rudovlásko.”

“Chcete se pobavit?” dorážela rozpustile. Její milenci jí věnovali široký úsměv. “Ale nejdřív chci masáž, Rolfe,” “Stůl je připraven, madam,” odvětil.

Oba muži Noru osušili, Kyle jí sepnul vlhké vlasy hřebenem a pomohl jí na stůl. Když Rolf zahájil něžnou masáž, málem podlehla dřímotě, neboť měl ruce nejen silné, ale i něžné a citlivé. Měla dojem, že po jeho péči má pevná

ňadra snad ještě pevnější. Důrazně přitiskl hranu ruky na stydkou kost a přiměl Noru, aby zcela procitla. Pohlednou tvář měl bez výrazu, ale ona věděla, že lhostejnost jen předstírá. Prstem jí vetřel olej do klitorisu, a právě když pocítila první záchvěv vzrušení, vybídl ji: “Obrať se, Noro.” A pomohl jí na bři cho.

Nejprve se soustředil na ramena a Nora cítila, jak je opouští napětí a strnulost. Mocnýma rukama jí přejížděl po dlouhé křivce zad až k bedrům. Potom jí prsty prohnětl pevný zadeček a přitom hranou ruky zajel mezi půlky. Uvolnila se jakoby hypnotizovaná, zatímco se ruka nořila stále hlouběji a hlouběji. V koupelně vládlo naprosté ticho. Neviděla, jak Rolf významně kývl na Kyla, ale cítila, jak jí jeden z mužů roztáhl půlky a vzápětí jí naolejovaný prst začal mírně třít řitní otvor. “Co to…?” vyjekla.

“Jen klid, Noro. Chceme ti ukázat něco nového,” vysvětloval Rolf. “Neuděláme nic, na co ještě nejsi připravená, zlato.”

Kluzký prst hladil místo, které by v životě nepovažovala za hodno té pozornosti, a s úžasem zjistila, že ji to vzrušuje. Dokonce ucítila v podbřišku sotva patrné slastné chvění a nevěděla, jestli ji má její reakce šokovat, nebo ne. Když jí začal Rolf na místo zlehka foukat, zachvěla se azavrtěla. Ruce, které jí držely půlky roztažené, se stáhly, ale prst setrval. Nora se neovládla a stiskla ho

řitním svěračem, přestože cítila, jak stydlivě zrudla.

“Mám dojem, že někdo bude brzy připravený na rozkošný anální sex,” prohlásil Rolf.

“Ale ještě ne.” Kylův hlas zněl skoro dopáleně.

Rolf se smíchem prst vytáhl, přistoupil ke dvojici umyvadel a opláchl si ruce, než v masáži zase pokračoval. Když byl hotov se stehny, lýtky a chodidly, zlehka plácl Noru po zadečku. “Hotovo, zlato.” Pak jí pomohl slézt ze stolu. “Co kdybychom se napili toho výtečného vína, které

jsem předtím ochutnala?” navrhla ve snaze zmírnit napětí. Tenhle svět je absolutně neuvěřitelný, blesklo jí myslí. Kyle žárlí na Rolfa. A Rolf si vychutnává, že ho kvůli ní může trápit. Je možné, že jí zdejší návštěvy pozvednou sebevědomí? Přála si ten pocit odnést s sebou zpátky do reality. Potřebovala si věřit, aby mohla bojovat s Jeffem a zvítězit.

Vešli do ložnice a Kyle naplnil rubínově červeným vínem tři broušené číše, jednu

vzal a pozvedl ji k přípitku. “Na Noru,” řekl.

Rolf přikývl. “Na Noru a na nové sexuální dobrodružství.”

“Na vás dva, se kterými je mi tak skvěle,” opětovala jim přípitek a jedním

douškem vyprázdnila polovinu sklenice. “Chci se ještě pomilovat, než mi oznámí

budíček,” prohlásila. “Dopijte.”

Ale oni číše postavili na stůl a vzali ji mezi sebe.

“Ten, kdo hodně vína pije, příliš pyje neužije,” zarecitoval Rolf. Stál za ní, penis vsunutý mezi půlky jejího zadečku, dlaně na ňadrech a palci jí třel citlivé bradavky.

Měl by se trochu mírnit, pomyslela si Nora v duchu. Začíná si příliš troufat. Odtáhla se od něho a její pohled se setkal s Kylovým v němém gestu, které mu, jak věděla, udělá radost. “Myslím, že tím, kdo má velet naší trojici, jsem já, Rolfe. Ty jsi můj otrok, pokud se nemýlím. A klín tvé paní má chuť na tvůj jazyk. Uvidíme, jestli je stejně pohotový jako při rozhovoru.” Vzal ji za ruku a odvedl k posteli. “Když si moje paní lehne, s radostí jí vyhovím,” řekl s okázale předstíranou podřízeností.

Nora si lehla na záda na chladivá prostěradla, roztáhla nohy a pokynula Kylovi. “A ty, otroku, mi půjč odznak své mužné síly, abych se nenudila.” Viděla, že už je částečně vzrušený. I on potřebuje lekci. Dneska se choval příliš pánovitě. Cítila, jak ji Rolf políbil v rozkroku, zatímco Kyle se přemístil nad ní a dbal, aby jí svou váhou neublí

žil. Proti své vůli mu přejela rukama po svalnatých stehnech. Uchopila jeho penis do ruky, opatrně ho podržela a začala na něj mírně foukat. Druhou rukou mu zlehka polaskala varlata. V tu chvíli se Rolf dotkl špičkou jazyka jejího kl i torisu.

Nora si vložila Kylův penis do úst, ale nesála ho, jen přejížděla rty po celé jeho délce, od vrcholu po kořen a zase zpět. Jakmile pak několikrát obemkla rty špičku, Kyle se zachvěl. Byl čím dál víc vzrušený a také pro Noru bylo obtížnější soustředit se na to, co dělala, protože Rolfův šikovný jazyk jí dráždil klitoris. Bezmála mimovolně začala důkladně sát Kylův penis, který jí v ústech tvrdl a mohutněl. “Je připravená,” řekl náhle Rolf.

“Já taky,” odpověděl Kyle. “Jestli se chceš milovat, Noro, pusť mě.” Okamžitě poslechla a oba muži si vyměnili pozice. Zatímco Kyle do Nory prudce vnikl, Rolf si jí klekl za hlavu, naklonil se a vsunul jí penis do úst. Znovu vyvrcholili všichni tři současně, a když se od sebe odtrhli, Nora se spokojeně schoulila Kylovi v náručí. “To bylo moc hezké,” vydechla.

“Víc než jen hezké, paní,” ujistil ji Rolf. “Jdu se osprchovat, a jestli mě už dneska nebudete potřebovat, půjdu.”

“Můžeš jít,” přikývla. Teď chtěla být s Kylem. Jen s Kylem. Nora usnula, ale probudilo ji pronikavé zvonění. Ve zmatku se posadila a rozhlédla kolem sebe. Na nočním stolku ležel bezdrátový telefon. Natáhla se pro něj a stiskla příslušné tlačítko.

“Jsou čtyři hodiny, paní Buckleyová,” oznámil jí svěží hlas. “Kanál za půl hodiny končí.”

“Děkuji,” odpověděla omámeně a přístroj zase odložila. “Kyle?”

“Tady jsem,” ozval se a vešel do ložnice. “Běž se osprchovat. Připravil jsem ti šálek cappuccina.”

“Ty jsi jednoduše úžasný!” pochválila ho, zvedla se z postele a nejistým krokem zamířila do koupelny. Spěšně se osprchovala, aby smyla z pokožky silný pach nespoutaného sexu. Osušila se, nahá prošla ložnicí do obývacího pokoje, kde na ni už čekal Kyle a k jejímu úžasu jí nastavil krátký tmavěmodrý župan. “Už se ti nahá nelíbím?” povytáhla tázavě obočí.

“Nemáme moc času, ale aspoň ještě pár minut chci být s tebou,” řekl a podal jí hrnek s cappuccinem. “Kdy se sem vrátíš, Noro?”

Posadila se a udiveně shledala, že si sedl na zem vedle ní a položil jí hlavu do klína. “Dneska přijít nemůžu. Je sobota, a kdybych J. J. dovolila přespat u kamarádů dvě noci za sebou, vypadalo by to divně. Nejspíš se uvidíme až v pondělí večer, Kyle.” Napila se cappuccina. “Hm, je báječné.” “Bude se mi po tobě stýskat,” pronesl tiše.

“Mně se po tobě bude stýskat víc,” ujistila ho. Stvořila ho ve své fantazii a k mužům ze snů přece nemůžeš nic cítit, upozornila v duchu sama sebe. Jenže ona cítila. Byl jejím vysněným ideálem. Dokonalý muž. Dokonalý milenec. “V pondělí spolu budeme sami, jen my dva,” navrhl. “Dobře,” souhlasila. “Bez Rolfa a bez uklízečky.” Vzhlédl k ní. “Zamiloval jsem se do tebe,” řekl.

Překvapeně zavrtěla hlavou. “To není možné. Vždyť ve skutečnosti neexistuješ, Kyle.”

“Pro tebe existuju, Noro,” připomněl jí. “Pro tebe jsem stejně skutečný jako cokoli jiného.”

“Ale ne v mém reálném světě,” namítla. “Jsi moje fantazie, Kyle. Nic víc než fantazi e.”

“Naučím tě znovu milovat,” prohlásil s přesvědčením.

“Pokud se ti to podaří, bude to zázrak,” povzdychla si smutně.

“Udělám všechno, co po mně budeš chtít, Rudovlásko,” řekl a upřeně se jí zadíval do šedých očí.

Usmála se a pohladila ho po tváři, ale přitom cítila, jak se od něho vzdaluje. Škoda! pomyslela si Nora lítostivě.

Probudila se v křesle v pracovně. Vstala a vypnula televizor. Další nádherný večer ve světě fantazie. Přesto na jazyku cítila lahodnou chuť cappuccina a poprvé za šestadvacet let si připadala silná a sebejistá.

Kapitola čtvrtá

e to hodně zlé?” zjišťovala Rina Seligmannová, když vtrhla k Buckleyovým do kuchyně. Nesla zakrytý tác s kuřecími sendviči z celozrnného chleba, které vlastnoručně vyrobila dopoledne UJoea, v krámku se zdravou výživou. Položila tác na stůl a odstranila plastikový obal. “Tiff, kde je ledový čaj?” “Přímo za tebou,” odpověděla Tiffany Pietro ďAngelová a postavila džbán s čajem a papírové kelímky na pult vedle sendvičů. “Je to horší, než jsme čekaly!” prohlásila Carla dramaticky. Dopoledne odvezla Noru do kanceláře svého manžela a počkala na výsledek jejího rozhovoru s Rickem. “Ten hajzl má na sebe napsané úplně všechno. Do posledního trámu! Dneska se dokonce pokusil zmrazit Nořin účet na výdaje na domácnost, ale Rick mu to naštěstí zatrhl.”

“Jak to Rick věděl?” vykulila oči Joanne Ulrichová. To je snad ještě lepší než televizní seriál Pohotovost.

“Hned vám to vysvětlím,” spustila Carla a důležitě se odmlčela. “Když Rick dneska přišel do kanceláře, čekal tam na něj stoh faxů od Jeffova právníka. Bylo v nich uvedené číslo pouze jediného účtu, a sice u Národní banky v Egret Pointe, s poznámkou, že je uzavřený. Tak Rick zvedl telefon a zavolal do banky Paulu Williamsovi. Ten mu oznámil, že příkaz dostal teprve ráno. Rick mu vysvětlil situaci a požádal ho, aby se zmrazením počkal, dokud se on nespojí s Jeffovým právníkem. Dodal, že je to jediný účet, který Nora má, a když se Paul podívá do vyúčtování,

zjistí, že šeky podepisovala pouze ona a používala je vesměs na domácí a osobní výdaje, ačkoli zněl na jména obou manželů. Paul slíbil, že v té věci nic nepodnikne, dokud se mu Rick znovu neozve.”

“Než banka odpoledne zavře, bude o tom vědět celé městečko,” odtušila Rina i roni cky.

“Jak jsi na to přišla?” chtěla vědět Nora.

“Jednoduše. Paulova sekretářka Mae Taylorová odposlouchává veškeré jeho telefony. Je všeobecně známo, že je to největší drbna v okolí.” “Tak proč ji nevyhodí?” divila se Joanne.

“Zdědil ji po svém tchánovi, Lewu Burnsideovi,” pokračovala Rina. “Lew totiž zdejší banku založil a Paul se oženil s jeho dcerou. Když odešel do penze a Paul se dostal ke kormidlu, Lew trval na tom, aby si Mae nechal, jelikož prý ještě není v důchodovém věku. Ve skutečnosti chtěl vědět, co se v bance děje. A než se zeptáš, jak to všechno vím, dodávám, že Sam s ním dvakrát týdně hraje golf. Nenajíme se? Šilhám hladem.” Vzala si půlku sendviče a s chutí se do něho zakousla.

Joanne rozlila ledový čaj do kelímků a čtyři páry zvědavých očí se znovu upřely na Carlu.

“Rick okamžitě zatelefonoval Jeffovu právníkovi a sdělil mu, že ten účet nemůže být jediný, který Jeff má, protože ten, který mu nařídil uzavřít, je určený na výdaje v domácnosti, a protože Nora jiný nemá, bude z něho muset i nadále hradit provoz domu. A že Jeff z něho nikdy nečerpal, jen na něj měsíčně ukládal určitou částku. Rick tvrdí, že se ten právník divil a slíbil, že se mu co nejdřív ozve.”

“A ozval se?” zeptala se Tiffany.

“Jo. Asi za deset minut,” přikývla Carla s úsměvem. “Řekl Rickovi, že to byl omyl a že už Paulu Williamsovi poslal fax, aby účet nechal otevřený. Rick ho požádal

o jméno účtu, pod kterým ho Jeff založil.” “A on mu vyhověl?” zněl další zvědavý dotaz.

“Ano, ale dodal, že až do prvního stání nemá Jeff povinnost ukládat na účet další peníze.”

“Ten chlap je obyčejnej gangster!” ulevila si Rina. “Vypadá to, že s Norou nebude jednat zrovna v rukavičkách.” “To si piš, že ne,” přitakala Carla.

“Je to mnohem horší,” vložila se do rozhovoru Nora. “Peníze na školné se jednoduše propadly do země. V těch dokumentech, které Rick dostal faxem, o nich nepadla ani zmínka. Když se každé z dětí narodilo, Jeff mu založil investiční účet s tím, že je určený na studium. Byl patřičně pyšný na to, že byl tak prozíravý. Dobře víte, jak to vypadalo na trhu v sedmaosmdesátém a v devadesátých letech. Jeff se v investicích vyzná. Každé Vánoce ukázal mně i dětem roční výpisy. Tvrdil, že si nepřeje, aby Jill a J. J. absolvovali školu s dluhem jako spousta jiných dětí. Jemu prý táta taky spořil a on chce pro svoje děti udělat totéž. Proto si Jill mohla dovolit uvažovat o právech. Na každém účtu bylo víc, než je třeba. Jenže teď jako by neexistovaly.” “Víš to jistě?” zeptala se Rina.

“Zavolala jsem Jill do školy. Nechtěla jsem s ní mluvit

o rozvodu telefonicky, ale vzhledem k situaci mi nic jiného nezbylo. Řekla, že táta za ní před půl rokem přišel s nějakými dokumenty a chtěl, aby je podepsala. Když se ho zeptala, k čemu jsou, odpověděl, že smlouva o účtu musí odpovídat změnám v daňových zákonech, a protože je plnoletá, musí je podepsat sama, on už na to nemá právo. Neměla důvod mu nevěřit.”

“Nora ještě neměla příležitost hovořit s J. J., ale Rick předpokládá, že stejný nebo podobný trik zahrál i na něj,” upřesnila Carla.

“Božínku,” vydechla Rina. “Vždyť on to plánoval už řadu měsíců.” Kývla bradou směrem k Noře. “Jak chce Rick postupovat?”

“Přemýšlí o tom. Musí udělat to, co bude pro děti i pro Noru nejlepší,”

odpověděla Carla. “Nerad by udělal chybu. Ten Jeffův právník je velice známý a proslavily ho především rozvody.” “Vyřiď Rickovi, ať sebou kouká hodit,” podotkla Rina jízlivě. “A co podnikneš ty, zatímco Rick bude přemýšlet?” udeřila na Noru.

Nora vzdychla. “Musím zavolat mámě a všechno jí vylíčit. Táta ji poměrně dobře zajistil. Myslím, že nám vypomůže, než se vyhrabeme z nejhoršího. Pochopitelně jí to vrátím. Ale obávám se, že se jí nebude zamlouvat, když jí takhle vtrhnu do života.”

“Kde bydlí?” zajímala se Rina.

“V jedné z těch úpravných, dokonale zařízených komunit pro penzisty na pobřeží Jižní Karolíny,” odvětila Nora. “Táta chtěl, aby se tam před jeho smrtí přestěhovali. Je to v podstatě bydlení s pečovatelskou službou. Přál si, aby po jeho smrti měla veškeré pohodlí. Dvakrát do roka tam za ní jezdím i s dětmi. Jeffa nikdy ráda neměla. Bude se divit, ale rozhodně se z toho nezhroutí.” A vskutku. Margo Edwardsovou, Nořinu matku, ta zpráva opravdu překvapila. Ne však samotný rozvod jako spíš jeho načasování. “Myslela jsem, že to udělá už před deseti lety,” prohlásila.

“Co tě k takové úvaze vedlo, proboha?” žasla Nora.

“Kromě do očí bijící iluze, jíž své manželství opředl pro ostatní, bylo jasné, že tě už nemiluje,” odpověděla Margo. “Copak sis neuvědomila, co se děje, Noro? Tvému otci jsem se s Jeffovými nevěrami nesvěřila. Nebylo nutné, aby o nich věděl, ledaže byste se rozvedli ještě za jeho života. V tom případě bych mu samozřejmě všechno vyklopila.”

“Divím se, že se ti před tátou podařilo vůbec něco zatajit. Byl přísnou hlavou rodiny,” namítla Nora.

Margo se zasmála. “Spoustu věcí jsem s tvým tátou neprobírala, Noro, a on žil v přesvědčení, že má hlavní slovo. Chytrá ženská v tom chlapa neustále utvrzuje, aby se vyhnula zbytečným hádkám.” Povzdychla si. “Díky

bohu, že aspoň dům je na tvoje jméno. Už je zaplacená hypotéka?”

Nastala dlouhá odmlka. Nora slyšitelně polkla a pak matce oznámila: “Dům není na

moje jméno, mami. Na moje jméno není nic.”

“Panenko skákavá!” vyjekla Margo Edwardsová. “Ten prolhanej hajzl! Když se dům kupoval, Jeff uhradil deset procent zálohy v hotovosti. Tvůj otec mu dal další desetinu, aby byla hypotéka nižší. Udělali jsme to s podmínkou, že Jeff napíše dům na tebe. Ten nápad jsem tátovi vtloukla do hlavy já, abys byla nadosmrti zajištěná. A byla jsem u toho, když to otec oznámil Jeffovi, který s tím souhlasil jako s kompenzací za druhých deset procent. Víš jistě, že je dům na jeho jméno?”

‘Ano, mami. Vím to jistě. Ale už je splacený.” “Kolik máš v bance?” změnila Margo téma.

“Je konec měsíce. Pravděpodobně ne víc než padesát dolarů,” odpověděla Nora.

“Teď nemluvím o účtu na domácnost, holčičko, ale

o těch dalších účtech. Totiž o tvých osobních,” upřesnila.

“Mami, mám jen účet na domácí výdaje, kam mi Jeff ukládá měsíčně peníze, a já z

nich hradím provoz domu. Žádný jiný účet nemám.”

“A proč ne?” Maržin hlas náhle zpřísněl.

“Kde bych na něj vzala peníze?” vyjekla Nora zoufale.

“Já si z peněz na domácnost potají dávala něco stranou,” ujistila ji matka. “Proč jsi to nedělala taky, Noro? Nečekala bych, že jsi tak hloupá. Ženská musí myslet taky na sebe.”

“Mami, Jeff mi dával jen tolik, aby to pokrylo veškeré naše účty. Kdybych tu částku překročila jen o pět procent, musela bych mu vyúčtovat výdaje a každou položku vysvětlit. Mám k dispozici jedinou kreditní kartu, a než ji použiju, musím mu oznámit, co a proč chci koupit. Pokud jde o peníze, byl vždycky hrozný skrblík. Ale nikdy jsme s ním netrpěli nouzí a až doposud jsem si na něj nemohla

stěžovat. Myslela jsem, že když se dva lidi vezmou, rozdělí je až smrt. Bylo tomu tak u našich prarodičů, u vás dvou iu Jeffových rodičů.”

“Proč jsi mi nic neřekla, Noro? Proč jsi mi neřekla, že tvůj manžel je stíhačka a šikanoval tě kvůli penězům? To hraničí s domácím násilím, holčičko, a ty ses o tom nikomu ani slovem nezmínila! Já to prostě nechápu!” vybuchla Margo podrážděně.

“Dělala jsem jen to, co ty, mami. Jeff vždycky tvrdil, jaký mám v tobě skvělý příklad.”

“Kristepane!” neodpustila si její matka. “Poslyš, Noro, možná je trochu pozdě na

to, abych ti to říkala, ale stejně to udělám. Tvého otce vychovávali jeho prarodiče, kteří vyrůstali ve viktoriánském období. Zastávali názor, že žena má být mírná a poslušná a manželovi se má ve všem podvolit. A právě takovou manželku chtěl mít. Hluboce jsem ho milovala, a proto jsem se chovala tak, jak ode mě očekával. Ale jako žena jsem taková nebyla! Ani ve snu. Můj manžel mě nikdy nekontroloval jako ten tvůj, holčičko. Když jsem měla dojem, že táta vzal něco za špatný konec, rozmluvila jsem mu to a on si dal říct. Vzpomínáš si, jak chtěl věčně investovat do různých bláznivých podniků,

o kterých byl přesvědčený, že na nich zbohatne, ale přesto to nikdy neudělal? To proto, že jsem ho nenápadně přiměla změnit názor, a sice takovým způsobem, že měl pocit, že k tomu rozhodnutí dospěl sám. A když ty podniky vybouchly, chvástal se, jak byl prozíravý, že se investicím vyhnul. Vzpomínáš si na to?” “Samozřejmě,” přitakala Nora. “Jenže Jeff je jiný než táta. Táta byl v jádru dobrák. Kdežto Jeff si vždycky umínil, že bude po jeho. Kdysi jsem ho taky hluboce milovala, mami.”

“Zato já mu nemohla přijít na jméno,” prohlásila Mar

go. “Ale to jsi určitě věděla. ‘ “Věděla.” “Něco se mi na něm nelíbilo, ale bylo mi jasné, že ať

řeknu cokoli, prosadíš si svou. Táta byl navíc přesvědčený, že Jeff je pro tebe ten pravý. Během vašich zásnub jsem se ho pokoušela zviklat, ale bohužel to byla jedna z věcí, které se mi nepodařily. Omlouvám se, Noro.”

‘Mami, copak jsi mi odjakživa neříkala, že člověk má poznat i odvrácenou stranu života?” smála se Nora.

“Takže,” přerušila Margo dceru, “nabízí se otázka, co budeme dělat. Máš právníka?”

“Carlina manžela Ricka. Jeff si najal nějakého specialistu na rozvody,” informovala ji Nora.

“Koho?” Margo okamžitě zavětřila nebezpečí. “Myslím, že se jmenuje Raoul Kramer.”

“Ten mizera na sobě rozhodně nešetří,” odtušila Margo. To je zlé, povzdychla si v duchu. Raoul Kramer je prohnaný a zlomyslný právník, který pro své klienty pokaždé vybojuje, oč usilují. Je nelítostný a zákeřný a Margo nepochybovala o tom, že toho slušňáka Ricka Johnsona roznese na kopytech. Ale v téhle fázi nemá smysl Noru děsit. “Vyřiď Rickovi, ať mi zítra zavolá, holčičko. Pošlu mu za tebe zálohu. Vím, že by tě zastupoval zadarmo, dokud by se ta věc nevyřešila, ale to nebude nutné. A nadiktuj mi číslo svého účtu. Poukážu ti na něj deset tisíc, abyste neumřeli hladem. A Noro, kdybys do předběžného slyšení potřebovala víc, trvám na tom, abys mi okamžitě zatelefonovala.” “Ale mami…,” Noře selhal hlas.

“Mlč, proboha!” okřikla ji Margo. “A teď, děvenko, musím končit. V autě před domem na mě čeká jistý nadmíru příjemný džentlmen, který mě pozval na tenis.” “Ty máš přítele?” Nora v životě neslyšela, že by se matka zmínila o nějakém obdivovatel i.

“Ještě jsem se nerozhodla. Ale jedno vím jistě. Sex se mi líbí, ale nehodlám se podruhé vdávat a tahat do rodiny dalšího chlapa.” Když slyšela, jak její dcera zalapala po dechu, rozesmála se. “Noro, už mám sice na krku sedmdesátku, ale pořád si s radostí užiju příležitostný uspokojující

sex. Měj se, holčičko. Taylor začíná netrpělivě přešlapovat.” A linka oněměla. Nora odložila bezdrátový telefon. Během toho rozhovoru se o matce dověděla víc než za celý svůj život. Krátce zrekapitulovala manželství svých rodičů. Nehledě na to, co jí dnes matka prozradila, nikdy předtím nenaznačila, že by byla s manželem nešťastná. Ani Nora si nevšimla, že by mezi jejími rodiči vládly neshody. Jak jsem mohla být tak slepá? Žasla v duchu. Jeff měl pravdu. Byla jsem pitomá a teď se musím s následky vlastní hlouposti nějak vypořádat. Vstala, vyšla zadními dveřmi z kuchyně a zamířila přes trávník k Johnsonovým. Bylo po páté a věděla, že Rick už bude doma. “Ahoj!” zavolala, když vešla do Carliny kuchyně.

“Jsme v obýváku!” zněla odpověď.

Nora se posadila a vzala si od Carly nabízenou skleničku vína. “Před chvílí jsem mluvila s matkou,” začala. “Dám ti její telefonní číslo, Ricku. Chce ti poslat zálohu. Prý ví, že jsi slušnej chlap, ale něco ti zaplatit musíme. O tom případu

s ní můžeš hovořit zcela otevřeně. Právě jsem se dověděla něco, co jsem netušila.”

“Copak, prosím tě?” zajímala se Carla.

“Máma je pěkný číslo,” usmála se Nora. “Než jsme se rozloučily, řekla mi, že jde hrát tenis s nějakým pánem. A že si s radostí užije příležitostný sex.” Carla vybuchla smíchem a Rick se pobaveně zazubil.

“Kristepane! Kdyby mi moje máma řekla něco takového, nejspíš bych omdlela,” svěřila se jí Carla, která se ještě otřásala smíchem.

“To naprosto chápu. Tohle bych od mámy nikdy nečekala,” přiznala Nora a pak pokračovala. “Mimoto mi pošle nějaké peníze, abych překonala nejhorší období. Cítila jsem se strašně, když jsem ji o ně žádala, ale nemám nikoho jiného, na koho se můžu obrátit.”

“Jeffovo jméno už na tvém účtu nefiguruje,” sdělil jí Rick tiše. “Teď aspoň budeš mít peníze v bezpečí. Nediv

se, že jsem tak opatrný, Noro. Chlapíkovi, který opustí manželku a děti a nenechá jim ani cent, nemůžeme věřit.”

“Máma tvrdí, že táta mu dal deset procent zálohy na dům, ale s podmínkou, že dům

bude na moje jméno,” informovala Nora Ricka.

“Máte notářsky ověřenou smlouvu?” zeptal se znepokojeně.

“Na to se musíš zeptat jí, ale obávám se, že jsme žádnou smlouvu nesepisovali. Táta byl důvěřivý dobrák. Nejspíš jsem to zdědila po něm.” Dopila víno a zvedla se. “Musím se vrátit domů. Chci se s J. J. navečeřet, než půjde do kina.” Když Nora odešla, Rick se zadíval na manželku. “Tenhle případ nebude jen nepříjemný, ale taky pěkně drsný. Jeff chce dům nabídnout realitní kanceláři, aby se prodal dřív, než na podzim začne škola. Se svou nastávající si vyhlídl ve městě nájemní dům, který chtějí koupit v hotovosti, bez hypotéky. Mám podezření, že na to mají padnout úspory na studia jeho dětí. Ale před Norou nic neříkej. Chci, aby zůstala klidná a měla sílu na to, co ji čeká. Když se Raoulu Kramerovi dostane do pracek manželka jako ona, udělá z ní chamtivou mrchu, která šla po manželových těžce vydřených penězích už roky. Soudci nemají takové ženy v lásce.”

“Nora přece taková není!” ohradila se Carla.

“Raoul Kramer ji takovou vylíčí. Já z ní naopak musím udělat oběť manžela, který odkopl věrnou a loajální manželku kvůli jiné ženské. Udivuje mě, jak se Nora chová rozumně. Chce jen dům, peníze na vzdělání Jill a J. J. a dostatek prostředků na to, aby přežili, než absolvuje nějaký kurz a najde si práci. Vsadil bych se, že zvládá vedení domácnosti s minimem peněz.” “Ricku, musíš pro ni vybojovat, co chce,” prohlásila Carla. “Miláčku, nevím, jestli se mi to podaří. Jeff si všechno velmi důkladně promyslel a Raoul Kramer je ve své bran

ži nejlepší. Já jsem jen právník z maloměsta a tohle je jaksi nad moje síly.” “Ty to zvládneš, ‘ prohlásila Carla pevně. “Jsi sice z malého města, ale jsi rváč, zlato. Věřím, že Nora je v dobrých rukou.”

“Udělám, co bude v mých silách,” slíbil. Panebože! Díky Carlině slepé důvěře to budu mít ještě těžší, pomyslel si. Děsil se zítřka, kdy bude muset zavolat Raoulu Kramerovi. Seznam jeho klientů je jako encyklopedie Kdo je kdo ve světě báječných a bohatých. Je velmi žádaný, ale provází ho pověst dravce, která svou oběť spolkne celou a na posezení. Chudinka Nora! Kromě věrnosti a pověsti skvělé manželky nemá nic, co by na svou obhajobu nabídla. Jak může být Jeff Buckley tak krutý? Rick si povzdechl. Nemůže si být ničím jistý, dokud nepromluví s Kramerem

o tom, co hodlá jeho klient podniknout, ale umínil si, že se za Noru bude rvát jako o život, aby z toho maléru vyšla relativně dobře.

Nazítří dopoledne jí zavolal. “Ahoj, Noro, tady je Rick. Připrav mi sendvič,

prosím tě. Potřebuju si s tebou popovídat.”

“S krocanem nebo se šunkou?” zeptala se.

“S krocanem.”

“Kdy přijdeš?”

“Kolem půl jedné.”

Nora byla podrážděná. Kanál nemohla navštívit od pá

teční noci, protože J. J. je teď večer doma a učí se na závěrečné zkoušky.

Samotnou ji překvapilo, jak moc jí chybí Kyle a především živočišný sex, který prožívala během dvou nocí strávených s ním. Teprve teď, jako dospělá, poprvé poznala, že na ní někomu opravdu záleží. Upřímně záleží. A toužila s ním být znovu. Škoda, že nemá v ložnici televizor, ale Jeff o tom nechtěl ani slyšet. Kolik by jí kabelová společnost naúčtovala za další přípojku? přemýšlela v duchu. Bohudíky, že se Jeffa zbavila. Zbývá vyřešit důsledky jeho odchodu.

Rick se dostavil přesně v půl jedné. “Carla odjela,” hlásil, když vešel do kuchyně a usadil se ke stolu. ‘Věděl jsem, že bude pryč, proto jsem tady. Nechtěl jsem, aby se do toho pletla, což by bezpochyby udělala.” “Povídej,” vybídla ho Nora tiše. Postavila před něj talíř se sendviči a sama si vzala z chladničky nízkotučný jogurt.

“Jeff si vyhlédl ve městě nějakou nemovitost a chce dům okamžitě prodat,” spustil Rick.

“Ať si vezme hypotéku,” řekla. Srdce jí tlouklo jako ozávod. Jestli ji Jeff připraví o dům, co si počne? Kam se budou děti vracet domů?

“Leasing na tvoje auto zrušil a nehodlá ho obnovit. Můžeš ho koupit od prodejce za osm tisíc sedm set dolarů,” řekl. Zakousl se do sendviče, aby se jí nemusel dívat do očí. “Kde bych je vzala?”

“Zrušil pojistku na tvoje auto i auto každého z dětí,” pokračoval Rick. Sendvič

chutnal jako piliny. Honem zapil sousto ledovým čajem.

“Ještě něco?” Nora slyšela svůj vlastní hlas jakoby z obrovské dálky.

“Jill zaplatil první dva semestry na právech, ale tím to pro něj prý končí.

Další dva roky se bude muset snažit získat studentskou půjčku. J. J. od něho

nedostane nic. Prohlásil, že synovi je už osmnáct a nenese za něj právní

odpovědnost.”

“A dál?” Nořin obličej byl bez výrazu.

“Žádné výživné,” skončil Rick.

“Co mám dělat, Ricku?” zeptala se ho tiše.

“Prý máš vysokoškolský diplom, tak si najdi práci,” tlumočil jí manželova slova.

“A co těch osm tisíc dolarů, které dostal na koupi domu? Tátu ujistil, že ho napíše na moje jméno.”

“Jeffův právník tvrdí, že pro to neexistuje žádný důkaz a že Jeff ty peníze

dostal darem. Pokud nám tvoje matka

nepomůže dokázat něco jiného, nic nezmůžeme. Poslyš, to je teprve začátek partie, Noro. Nejprve se musíme pokusit usmlouvat pro tebe a pro děti lepší podmínky. Myslíš, že ti matka to auto koupí?”

“To je moc peněz najednou,” pokrčila Nora rameny. “Už mi dala deset tisíc, abych přečkala nejhorší. A tobě pošle šek. Už jsi s ní mluvil?” Přikývl. “Jo. A máš pravdu. Je to vážně číslo.”

“Můžeme udělat rodinný dopravní prostředek z auta mého syna. Nepotěší ho to, ale stejně si ho nemůže vzít s sebou do prvního ročníku. Na kolik mě přijde pojistka?”

“To nebude problém,” prohlásil Rick. “Napíšeme na tebe Jillino auto, protože tak získáme výhodnější sazbu. Jill si na kapesné vydělává, takže nebude úplně bez peněz. A J. J. si na léto taky sehnal práci, je to tak?”

“V Handelmannově zahradnictví,” přikývla. “Pracuje io víkendech, ale na to, abychom mu obstarali na příští školní rok sociální stipendium, je pozdě. Jak může Jeff provést vlastnímu synovi takovou lumpárnu? A jen proto, že chce koupit své přítelkyni nájemní dům! Ricku, kde mám vzít peníze na studium? Sportovní stipendium pokryje výuku, ale ještě musíme platit stravu a kolej.” “Však něco vymyslíme,” slíbil jí Rick. “Škola, kterou si vybral, je pro děti ze stejného státu levná. Největší problém je dům. Nemůžeme připustit, aby ho Jeff prodal, Noro. Hned zítra zajdu k soudu a požádám o zákaz styku manželů během rozvodového řízení. Jeho právník ho může zase zrušit, ale aspoň je přes léto nějak zaměstnáme. Zatím na něco určitě přijdeme, anebo se Jeff vzpamatuje abude rozumnější.”

“S tím nepočítej,” prohlásila Nora chmurně. “Když Jeff

o něco usiluje, jde přes mrtvoly, aby to získal. Neznáš ho.” “V tom případě půjdeme taky přes mrtvoly, abychom si ho podrželi od těla,” prohlásil Rick.

Nora se krátce zasmála. “Netušila jsem, že jste pohádkový rytíř v zářícím brnění, pane Johnsone.”

“Jsem pouhý pěšák, děvenko, a proti mně stojí král, ale nepřipustím, aby tě Jeff obral úplně o všechno.” Vstal a dodal: “Díky za oběd, Noro.” “Vždyť jsi snědl jen půlku sendviče,” pokárala ho.

“Nemám hlad, kromě hladu po vítězství nad Jeffem Buckleym,” podotkl Rick a vyšel ze dveří kuchyně.

Vzápětí zazvonil telefon. Byla to Nořina dcera. “Mami, jsi v pořádku?” vychrlila na ni ustaraně. “Musel to pro tebe být hrozný šok.”

“Je to zlé, beruško, ale Rick udělá, co bude v jeho silách,” ujistila ji Nora. “Škoda, že nemáme nějakého prvotřídního advokáta,” zalitovala Jill. “Tenhle případ je na chudáka strýčka Ricka přece jen trochu silné kafe.” “Nikoho jiného si nemůžeme dovolit,” upozornila ji Nora. “Přesněji babička. Poslala mu zálohu. První ročník na právech máš zaplacený, ale na zbývající dva si musíš vzít studentskou půjčku. Táta ti prý nezaplatí ani semestr navíc. A bůhví, kde vezmeme peníze na školné tvého bratra.”

“Copak on mu tu školu nezaplatí? Mami, to je děsně nespravedlivý! Proč to nechce

udělat?”

“Obávám se, že úspory na vaše studia použil ke koupi nájemního domu, který si vyhlédl ve městě. Mimoto se snaží co nejdřív prodat tenhle dům,” informovala dceru.

Jill vyjekla: “Mami! To je příšerný. Jako by tě chtěl potrestat, ale tys přece nic neprovedla. Víš jistě, že nemám přijet na léto domů?”

“Musíš dokončit ještě jeden kurz, pokud chceš na podzim nastoupit na práva, Jill. Přijali tě jen pod podmínkou, že ho absolvuješ. Nechci, abys to vzdala. Nám bys tím stejně nepomohla, a přece nechceme poskytnout tvému otci záminku, aby ti ten první rok nemusel platit. Rick tvrdí, že ty rány pod pás jsou jen vyjednávací taktika.”

“To je od táty fakt sprostý,” mínila Jill.

“To není všechno, holčičko. Změní se ti pojistka na au

to, ale s tím si nelámej hlavu. Jen chci, abys to věděla, až

obdržíš příslušné doklady. Jasné?”

“Proč se mění pojistka?” chtěla vědět Jill.

“Protože ji budu platit já,” sdělila jí Nora. “A zatím

o tom nechci mluvit.” “Ty mi neříkáš všechno, mami,” postěžovala si Jill. “Holčičko, rozvod mezi mnou a tátou není tvůj pro

blém, ale především můj a já ho taky vyřeším. Tvůj bratr to pochopil a dře se na závěrečné zkoušky. Chci, abys to pochopila i ty a dokončila kurz, abys na podzim mohla nastoupit na práva. Platí?” “Setkala ses s ní?” zeptala se Jill. Nora nechápavě svraštila čelo. “S kým?” “S tou tátovou ženskou.”

“Nesetkala a popravdě o ní ani nic nevím. Myslím, že se s tátou seznámila při nějaké pracovní záležitosti.”

“Nenávidím ji!” vybuchla Jill. “V životě ji nechci vidět. Doufám, že ani nebudu muset.”

“Už jsi dospělá, Jill. Záleží to na tobě, ale třeba by ses s ní mohla seznámit aspoň kvůli tátovi. Pokud odmítneš, řekne, že tě štvu proti němu, a něco takového by nám teď vážně neprospělo.”

“Nechápu, jak můžeš být tak klidná a ohleduplná,” žasla Jill. “Co budeš dělat? Myslím po rozvodu. J. J. i já budeme pryč a ty zůstaneš sama. Nechci na to ani pomyslet.”

“Tak na to nemysli, beruško,” poradila jí Nora. “Naučím se pracovat na počítači a potom se zeptám na místní univerzitě pro dospělé, jestli existuje nějaký kurz nebo instruktáž pro staré baby, které v životě nechodily do práce.” “Mami, ty přece nejsi stará baba!” rozesmála se Jill. “Znamená to, že ti táta nebude dávat výživné? To snad není pravda!”

“Jill, ještě jsme se na ničem nedohodli, ale nechci si brát od tvého otce peníze déle, než bude nezbytně třeba. Chci být užitečná v oboru, který jsem vystudovala. Za tátu jsem se provdala bezprostředně po ukončení školy. Jedno

duše řečeno jsem předpotopní obluda. Ženská, která nikdy nepracovala. Je nejvyšší čas, abych začala, a upřímně řečeno mě to i láká.” “A možná se s někým seznámíš,” dodala Jill uličnicky. “O tom pochybuju,” odpověděla Nora. “Mami, ty tátu pořád miluješ, viď?

“Obávám se, že tvého otce už vůbec nemiluju, holčičko,” odvětila Nora popravdě. “A nemiluju ho už několik let. Jenom jsem si to neuvědomovala. Rok po roce jsem dělala pořád stejné věci. Nebyla jsem nešťastná, ale ani šťastná. Potřebuju šanci žít sama, ale ty i J. J. se sem můžete pořád vracet.”

“Musím končit. Za chvíli mi začíná seminář,” upozornila ji Jill. “Mám tě ráda, mami.”

“Taky tě mám ráda, Jill. Uvidíme se při absolventské slavnosti tvého bratra.” “Jasně. Zatím ahoj, mami.”

“Ahoj, holčičko!” V telefonu cvaklo. Nora přístroj odložila a zadívala se oknem na zahradu. Na hladině jezírka se odráželo odpolední slunce. Jasně červené rododendrony a růžové azalky byly v plném květu. Bujný, sytě zelený trávník potřeboval posekat. Rozhodla se, že před víkendem o to požádá J. J. Na jaře roste tráva hrozně rychle.

Vtom ji napadlo, že je to možná poslední jaro, kdy má možnost sedět v kuchyni a dívat se do své zahrady. Její architektonické řešení navrhla sama. Před lety si v zahradnictví pana Handelmanna vybrala sazeničky okrasných keřů a pravidelně docházela do školky a starala se o ně, dokud nenadešel čas přesadit je na trvalé stanoviště. Pohled do zeleně na ni vždycky působil blahodárně a nedokázala si představit, že by měla výsledek svého úsilí nechat úplně cizím lidem. Dům musím získat za každou cenu, umínila si. A Jeff ho chce prodat jen proto, aby mohl nějaké jiné ženské koupit nemovitost ve městě! Ať si vezmou hypotéku. Každá zábava něco stojí, tak ať kouká platit. Já si svůj domov zasloužím. On ho jen splácel. Sám mi

to neřekl, ale jeho matka ke mně byla upřímná. Neměl ani na zálohu. Deset procent té částky dostal od svého otce a deset procent od mého. To já jsem z domu udělala to, čím je dnes! Je můj! Nepřipustím, aby mi ho vzal! Nora se rozplakala. Vzlykala tak křečovitě a tak dlouho, dokud ji nerozbolela hlava a nevyschly slzy. Vstala ze židle, zamířila do koupelny, z krabice vytáhla hrst papírových kapesníků a důkladně se vysmrkala. Potom si umyla obličej. Co nevidět se vrátí J. J. a Nora nechtěla, aby ji viděl uplakanou. Potřebuju Kyla, pomyslela si znovu. Jak se dostanu do svého vysněného bytu, když si J. J. bude psát u sebe v pokoji domácí úkoly? Kdyby někdo vešel do pracovny, zatímco si budu užívat svých soukromých radostí, co by asi viděl na obrazovce? To samozřejmě netušila. Bude tedy riskovat - a ještě dneska večer. Tiše se zasmála. Kanál je jako návyková droga a ona jí podlehla. Vrátila se do kuchyně, zavolala Předměstský kabel a objednala si příslušný zábavný program. Může se tam přenést kdyko

li. Počká, až J. J. tvrdě usne, avypne zvuk. Po tom rozhodnutí se hned cítila líp. Mnohem líp. Představila si Kylovo pevné mladé tělo. Velký neúnavný penis; ústa, která umí tak báječně líbat a sát bradavky a klitoris. Téměř jako by jeho jazyk cítila v klíně. Okamžitě ji zaplavila silná touha. Ze snění ji probralo zakvílení pneumatik na příjezdové cestě.

Vstala, naprosto mechanicky otevřela chladničku, vyndala plechovku sodovky a postavila ji na stůl. Z kredence vylovila sáček synových oblíbených sýrových krekrů. S úsměvem si vzpomněla, že když byly její děti ještě malé, musely jíst ty úděsně přesolené krekry v kuchyni a umýt si ruce, než se zase rozutekly po domě. Od té doby, co jednou objevila nažloutlé otisky prstíčků na pohovce v obývacím pokoji, byla neoblomná.

“Ahoj!” J. J. vešel do kuchyně a sotva uviděl krekry a sodovku, rozzářily se mu oči. Nedočkavě roztrhl sáček,

nacpal si hrst slané pochoutky do úst, otevřel plechovku a dlouze se napil. “Ahoj,” opětovala mu Nora pozdrav. “Posaď se. Musíme si promluvit.” “Co se děje, mami?” zpozorněl.

“Byl u mě Rick. Připravila jsem mu sendvič a chvíli jsme si povídali. Tátův

právník je prý drsný chlapík a momentálně to s námi vypadá dost bledě, ale Rick tvrdí, že je to jen vyjednávací taktika.”

“Jak bledě? A nezapomeň, že je mi už osmnáct. Mě na rozdíl od Jill nemusíš šetřit,” upozornil ji.

“Možná letos nenastoupíš na školu,” spustila tedy Nora bez úvodu. “Táta říká, že vám přestává cokoli platit. První rok Jilliných práv sice uhradil předem, ale potom si budeme muset vzít studentskou půjčku. Tobě prý nedá ani cent a na žádost o sociální stipendium je pozdě. Babička nám už poslala poštou patnáct tisíc dolarů. Nevím, jestli si můžu dovolit požádat ji o víc, ale ty si rozhodně nemůžeš postavit na školním pozemku stan.”

“Kam se poděly peníze na školné? Ty, které nám rok co rok o Vánocích strkal pod nos a chlubil se jimi?” zajímal se J. J.

“Vzpomínáš si, jak ti před několika měsíci, bezprostředně po tvých osmnáctinách,

dal podepsat nějaké dokumenty?”

“Jo, prý kvůli daním,” přikývl.

“Ve skutečnosti šlo o peníze na školné.”

“Chceš říct, že je ukradl?” vybuchl J. J. vztekle.

“Koneckonců je našetřil on,” namítla Nora.

“Blbost, mami! Neomlouvej ho. Proboha, jak ho můžeš bránit? Každé Vánoce nám ukazoval roční výpisy a tvrdil, že nebudeme odcházet ze školy s dluhem. Jeho otec mu prý taky šetřil a on si z něho vzal příklad. Podvodník jeden! Kam ty peníze přišly?”

“Nevím,” pokrčila Nora rameny. “Třeba je to jen jedna z těch vyjednávacích

taktik, o kterých mluvil Rick. Jistě nebude poslední.”

“Když nenastoupím letos na podzim, přijdu o sportovní stipendium. Určitě mi ho neschovají a nebudou čekat, až se ve škole milostivě ukážu.” “Tvé sestře první rok na právech zaplatil,” upozornila ho.

“No jasně. Jill měl vždycky radši než mě,” prohlásil J. J. téměř nenávistně. “Víš, jak se bude naparovat? Moje dcera studuje práva. Nejspíš se tím vytahoval tak často, že už nemohl couvnout. Ví, že Jill dostane na další dva roky půjčku. A vůbec, nestálo ho to víc, než kdyby Jill skončila přípravku za čtyři roky místo za tři. Jenže on byl vždycky krkoun, mami, a ty to víš. Do háje! Co mám, sakra, dělat?”

“J. J., chtěl jsi znát pravdu, tak jsem ti ji řekla. Slibuju, že najdeme nějaké řešení. Ale to není všechno. Leasing na moje auto už je sice skoro splacený, ale přesto si nemůžu dovolit vůz koupit. Musíme ho vrátit zprostředkovateli. Moc mě to mrzí, ale na rodinný dopravní prostředek povýšíme tvého starouška. Táta mi auto nekoupí, ani nebude platit pojištění. Rick momentálně shání pojistku, kterou si budeme moct dovolit.”

J. J. se na ni zadíval. Byl podobný Jeffovi, kterého znávala kdysi. “Mami, proč ti to dělá? Nám. Co jsme provedli?” dožadoval se vysvětlení nervózním hlasem. “Já nevím. Víš, že tu záležitost komplikuje jiná žena. Myslím, že tvůj otec chce, aby jim to spolu klapalo. Potíž je, že bez peněz toho nedocílí. Chce prodat tenhle dům. Peníze na školné si už přivlastnil. Pálí za sebou mosty, aby mohl začít úplně nový život, ale obávám se, že to vzal za špatný konec. Nechci, aby sis přidělával starosti, J. J. Všechno nech na mně. Ty se musíš soustředit na závěrečné zkoušky. Nedovolím, aby Jeff dům prodal. Ve skutečnosti patří mně. Je to náš domov a on ho nedostane. Je to jasné?” Naklonila se a přinutila syna, aby se jí díval přímo do očí. “Je to jasné?” opakovala.

Sotva znatelně se usmál. “Je to jasné,” přisvědčil. “Ale mně připadá, že táta je s prominutím fakt hovado, mami. A nekřič na mě za to, že jsem vůči němu sprostej.”

“Tentokrát ti nic nevyčítám,” ujistila ho. “Bohužel musím souhlasit s tvým pronikavým postřehem, hochu.” Nepřesvědčivě se usmála.

J. J. jí úsměv oplatil. “Mně nevadí, jestli budu muset zůstat doma. Stejně potřebuješ, aby se o tebe někdo staral,” přesvědčoval sám sebe. “Ty půjdeš do školy, mladý muži,” prohlásila Nora pevně. “A já se naučím pracovat na počítači a přihlásím se do kurzu, kde se naučím, jak si ve svém věku a ve své situaci najít práci, abych dokázala uživit sebe i tebe. Je to vlastně velké dobrodružství a popravdě se na něj těším.”

“Mami, ty jsi úžasná,” žasl J. J. “Čekal bych, že se zhroutíš, ale ty sis

zachovala chladnou hlavu. Jsi vážně silná. Dokonce mi připadáš spokojenější a jako by ses měnila i navenek. Totiž k lepšímu.”

‘Díky,” usmála se. “A teď se běž učit a já zatím uvařím něco k večeři.” Jeho pochvalné ohodnocení ji překvapilo. Když vyběhl z kuchyně, vyšla do haly a podívala se na sebe do zrcadla. Že by o něco zhubla? A z obličeje jí zmizely ty nejhlubší vrásky, které ji už řadu měsíců hyzdily. Neznám nic lepšího, co ženské zvedne náladu, než uspokojující milování, pomyslela si rozkošnicky. Už se nemohla dočkat, až se přemístí do Kanálu. Vrátila se do kuchyně a začala připravovat večeři pro dva.

Po jídle se usadila s časopisem do křesla v pracovně a čekala, až si J. J. půjde lehnout. Kolem půlnoci sešel dolů, v kuchyni si nalil sklenici mléka a oznámil jí: “Jdu na kutě, mami. A ty bys už taky měla jít do postele.” ‘Jen dočtu tenhle článek,” prohlásila a mávla časopisem. “Za chvíli jsem taky nahoře.” Poslouchala, jak na schodišti slábnou jeho kroky. Pro jistotu počkala ještě hodinu, potom vyšla po špičkách do patra a nakoukla k synovi do ložnice. J. J. pravidelně oddychoval. Z nočního stolku vzala prázdnou sklenici od mléka, vyklouzla z pokoje a potichu za sebou zavřela dveře. Rychle sešla po schodech, vložila sklenici do myčky a téměř se rozběhla do

pracovny. Zapnula televizor a rozechvělými prsty navolila na dálkovém ovladači kanál číslo šedesát devět. Vzápětí se na obrazovce objevil její vysněný byt. Nora přiložila dlaň na chladivé sklo a ke své úlevě se okamžitě ocitla v obývacím pokoji. “Kyle?” zavolala. “Jsi tu?”

Vyšel z otevřených dveří ložnice a Nora se mu vrhla do náručí. Kyle ji hladově políbil. “Hrozně se mi po tobě stýskalo, Noro. Slíbila jsi, že přijdeš už včera.”

“Nešlo to. J. J. je doma a spí. Kdyby vešel do pracovny, co by viděl v televizi, Kyle?” zjišťovala.

“Nejspíš to, co se tady děje,” odpověděl. “Ale těžko říct.”

“V tom případě tu nemůžu zůstat,” prohlásila. “Nesmím riskovat, že mě tady

uvi dí.”

“Neodcházej,” prosil. “Potřebuju tě, lásko.”

Sklopila oči a uviděla, jak se mu černé hedvábné trenýrky v rozkroku nadouvají. “Já tě taky potřebuju. Ale je to příliš nebezpečné.”

“Poslyš,” spustil, ‘z druhé strany obrazovky je vidět jen do obývacího pokoje. Když půjdeme do ložnice a zavřeme dveře, pak ten, kdo náhodou vejde do pracovny, uvidí prostě prázdný obývák. A pokud tvůj syn spí, Noro, máme dost času. Spí tvrdě? Nebudí se v noci?”

“J. J.?” řekla se smíchem. “Ne. Jakmile jednou usne, neví o sobě ještě nejmíň šest hodin.”

“Takže si můžeme dopřát aspoň hodinku pro sebe, co říkáš?” přemlouval ji. “V ložnici pro tebe mám dobře vychlazené šampaňské, a než jsi přišla, celý večer jsem jedl syrové ústřice.” Rozvázal jí krátký župánek a začal jí něžně dráždit bradavky. “Takovou příležitost by bylo škoda promarnit,” provokoval a osvobodil z trenýrek penis. “Chci se s tebou milovat, Noro. Potřebuju tě. A ty potřebuješ mě.”

Polkla nasucho. Opravdu ho potřebuje. Celé odpoledne myslela jen na to, jak se s ním zase pomiluje. “Víš jistě, že když zavřeme dveře, nikdo nás neuvidí?”

“Vím to naprosto jistě,” řekl, postrčil ji k ložnici a nohou za nimi zabouchl dveře. Uchopil její hlavu do dlaní a dlouze ji políbil. “Jen hodinku, Noro. Potom tě nechám odejít.”

Svlékla si hedvábný župan a oběma rukama ho polaskala v rozkroku. Jeho varlata jí těžce spočinula v dlani. Na dotyk příjemně chladila. Zlehka je polechtala prsty.

Kyle klesl na kolena a zlíbal jí bradavky. Potom na ně jemně foukal. Ústy jí putoval dolů po těle, zatímco rukama pevně objímal stehna. Jazykem pronikl mezi její stydké pysky, nahmatal jím klitoris a rychlými pohyby na něj začal útočit. “Ano, ano!” vydechla Nora zmámeně a cítila, jak v ní narůstá žár. “Ach Kyle, to je krása… Ale chci, aby ses se mnou honem pomiloval. Snila jsem o tom celý den.”

Přestal a napřímil se. “Ještě chvilku se budeme věnovat předehře, Noro. Je to

příjemné a navíc to, co přijde pak, bude ještě lepší.”

Několik nekonečných minut na ní jen ležel, držel ji v objetí a zasypával jí obličej polibky. Tlak jeho pevného svalnatého těla byl nádherný. Na šeptem pronesený příkaz Nora zvedla levou nohu a Kyle jí vsunul penis do silně zvlhlé pochvy. Pohyboval se v ní pomalu, jemně a něžně, až měla pocit, že se neudrží a začne křičet slastí. Pak přestal, něco jí pošeptal do ucha a pro větší důraz ho olízl. Nora zvedla i pravou nohu, ale neobemkla ho kolem těla, jen držela nohy zvednuté. Po chvíli se v ní Kyle začal znovu zvolna pohybovat. Přivedl ji až na pokraj orgasmu, ale v tom okamžiku zase přestal. Následoval další příkaz. Nora vytáhla nohy ještě výš a nadzvedla boky, aby mu umožnila hluboký průnik. Cítila, jak v ní jeho mohutný penis žhavě pulzuje. Jak je velký a tvrdý… Sevřela ho vaginálním svalstvem. Kyle zasténal. Náhle byly jeho výpady rychlejší a prudší a Noře se až zatočila hlava z intenzivní rozkoše, již jí poskytoval. Vzápětí jí začaly otřásat mocné orgastické vlny, ale to už

ani její milenec déle nevydržel a zaplavil její lůno mocným gejzírem spermatu. “Panebože, Kyle…,” oddychovala. “To bylo krásné.” “Myslíš?” zafuněl a odvalil se z ní.

Nora se na něj okamžitě překulila. “Ano! Mrzí mě, že jsem předtím nepoznala tak báječný sex. Jen si představ,

o co jsem přicházela! Vsadila bych se, že s Jeffem bych si to nikdy tolik neužila. V životě mi to neudělal tak skvěle jako vy, pane Úžasný.” Spokojeně se na ni zazubil. “Nezapomínej, že jsem takový, jakého mě chceš mít, Noro. Tak už je to v Kanále zařízené.”

“Kéž bych tady mohla zůstat,” povzdychla si. “Nemyslím pořád. Jen na chvíli, abych unikla před těmi nepříjemnostmi, které mi momentálně ztrpčují život.” Kyle zamyšleně svraštil čelo. “Ještě jsem neslyšel, že by tady někdo zůstal na dovolené, ale možná se na to můžeš zeptat správce, pana Nicholase.” Nora se skulila vedle něho na postel, vztyčila se na lokti a pátravě se mu zadívala do očí. “Správce? Vy máte nějakého správce? Co dělá?” vyzvídala užasle. Někdo tedy Kanál řídí! Samozřejmě. Jak mohla být tak naivní? Je tady, anebo tam?

“Pan Nicholas má na starost provoz a organizaci Kanálu,” vysvětloval Kyle. “Nevím, co přesně dělá, ale někdo musel tohle všechno včetně nás vytvořit.” “A říkáš, že se s ním můžu setkat?” To jsou mi věci, pomyslela si Nora. “Určitě! Domluvím ti s ním schůzku, ale v době, kdy se nebudeš muset obávat, že tě překvapí tvůj syn. Setkání s panem Nicholasem bys neměla uspěchat.” “Znáš ho osobně?” optala se svého milence. Přikývl. “Bude se ti líbit. Všichni ho mají rádi.” “Chceš říct, že s ním mluvili lidé z mé reality?” “Ano. Někteří návštěvníci Kanálu se spokojí se svými fantaziemi, například tvoje přítelkyně Carla a Tiffany. Jiní

jsou zvědaví a pídí se po tom, jak to u nás funguje, a tak

zajdou za panem Nicholasem.”

“Ty znáš Carlu a Tiffany?” Zvláštní.

“Vím o nich, ale neznám je,” zavrtěl hlavou. “Já se do jejich fantazií nehodím, Noro.”

“Ale jak o nich víš?” Bylo to čím dál zajímavější.

“Protože vím všechno o tobě, lásko. Jsem součástí tvých myšlenek,” upozornil ji, objal ji a políbil.

Nora vzdychla. “Musím jít,” řekla tiše. “Mám strach, že se J. J. probudí, bude mě hledat a zjistí, že jeho matka hraje v pornografickém filmu.” Vyprostila se Kylovi z náručí. “Poraď mi, co si mám vzít na sebe, až půjdu za panem Nicholasem?”

“Máš skříň plnou elegantního oblečení. Otevři ji a podívej se,” vybídl ji. Sklouzla z postele, zamířila přes místnost k zrcadlovým stěnám skříně a otevřela nejbližší dveře. Uvnitř našla dokonale vybavený šatník. Všechny modely byly elegantní a bezpochyby velmi drahé. A v odstínech jejích oblíbených barev. Obrátila se ke Kylovi. “To všechno je moje?” “Ano, tvoje,” přikývl. “Líbí?”

Vyndala ramínko s tenkým vlněným kostýmem v barvě světlečerveného vřesu. “Moc,” přitakala nadšeně a vrátila kostým do skříně.

Soukromá potěšení “Kanál ti nabízí všechno, po čem zatoužíš, Noro,” připomněl jí. “Ten kostým určitě není od Talbota jako většina mého šatstva,” poznamenala. “Tady se ti nabízejí mnohem elegantnější a modernější oděvy,” dodal celkem zbytečně.

Nora se sklonila, zvedla ze země krátký župan a oblékla se. “Už opravdu musím jít,” opakovala svému milenci. ‘Kdy zase přijdeš?” zeptal se jí.

Zavrtěla hlavou. “Nevím. Když je doma J. J., musím být opatrná.”

“Budu na tebe čekat,” slíbil jí.

“Vážně?”

Při kývl.

“Ale jak se odtud dostanu před zavíračkou?” přemítala nahlas. Při plánování dnešní návštěvy na to ani nepomyslela.

“Stačí se dotknout plazmové obrazovky v obývacím pokoji. Až pustíš televizor, uvidíš svoji pracovnu. Dobrou noc, Noro, lásko moje.”

Poslala mu vzdušný polibek a spěchala do obývacího pokoje pustit televizor. Jakmile se obrazovka rozzářila, nabídla jí pohled do pracovny tonoucí v šeru. Zdráhavě natáhla ruku a přiložila dlaň na obrazovku. Zpátky do reality se jí nechtělo, ale musela se vrátit, pokud chce porazit Jeffa. Nehledě na to, jak jsou rozdané karty, byla pevně rozhodnutá, že tentokrát vyhraje ona.

Kapitola pátá

d té doby, co ji požádal o rozvod, se jí Jeff neozval. Jeho právník Raoul Kramer se nicméně spojil s Rickem a oznámil mu, že jednání zahájí až po závěrečné slavnosti na počest absolventů střední školy. “Přece tomu klukovi nepokazíme tak významný den,” prohlásil bodře.

“Už jsme mu ho pokazili, ale pár dní navíc možná Jeffovi umožní, aby se na tu záležitost díval s odstupem,” odvětil Rick. “Přece nemůže jen tak odkopnout manželku, se kterou žil bez sebemenšího incidentu víc než pětadvacet let.” “Ale může,” zasmál se Kramer. “Zavolám vám za dva týdny, Johnsone.” A zavěsil. “Tváříš se naštvaně,” poznamenal jeho partner Joe Pietro ďAngelo, který právě vešel do Rickovy kanceláře. “Schválně budu hádat. Rozvod Buckleyových.” “Joe, musíme něco podniknout. Jeff ani jeho právník nehodlají ustoupit. Co, proboha, bude s Norou a s dětmi?” “Co Kramer žádá?”

“Nechce o ničem mluvit, dokud J. J. neukončí školu,” řekl Rick. “Fajn. V tom nevidím problém,” mínil Joe. “Doufají, že díky odkladu slevíš z některých nároků. Je to hra, Ricku. Oni teď už samozřejmě neustoupí. Ale ani my neslevíme z našich požadavků. Jeff Buckley může ztratit mnohem víc než Nora.” “Jak jsi na to přišel?”

Joe se uchechtl. “Hned ti to vysvětlím. Rozvádí se s dlou

ho trpící ženskou kvůli mladší favoritce. Ti dva si chtějí vybudovat pohodlné hnízdečko. Očividně narazil na nějakou výhodnou investici, a proto chce prodat dům. Školné jeho dětí mu nestačilo. A dluhy mít nechce, ani si vzít hypotéku. Dům v Ansley Court splatil už před několika lety. Když ho prodá, je celý zisk jeho s výjimkou několika procent pro zprostředkovatele. A vsadil bych se, že si prodej zajistí bez realitního agenta. Ale žádný soudce nepřipustí, aby Noru a její děti zbavil patřičných práv. Až případ předložíme soudu, ten rozhodne, že Nora zůstane v domě, dokud nedojde mezi oběma stranami ke spravedlivému vyrovnání. Tím získáme odklad a Raoul Kramer to moc dobře ví. Chtějí to rychle skončit, jenže to my nedovolíme, pokud se Jeff nebude chovat rozumněji.” “Nora chce dům,” namítl Rick.

“Obávám se, že ten jí nevybojujeme,” zapochyboval Rickův partner. “V nejlepším případě získáme polovinu jeho ceny, jelikož její otec kdysi složil polovinu zálohy. Zdůrazňuju, že v nejlepším případě. Kramer na nás vyrukuje s tím, že z hypotéky nezaplatila ni cent. A my budeme muset tvrdit, že do domu nevložila nic finančně, ale investovala do něj stejnou měrou, a sice jako dokonalá a příkladná manželka a hospodyně. Nora Jeffovy peníze nikdy bezhlavě neprohýřila. Podle Tiffany prý nosí už několik let tytéž hadry od Talbota. V životě si pro sebe nic nekoupila. Jinými slovy její vzorné návyky pomohly Jeffovi vybudovat majetek,

který teď chce vrazit do své mladičké nastávající.” “Ty jsi génius!” žasl Rick.

Joe se usmál. “Hodně jsem pochytil na praxi v jisté velké městské firmě, když jsem byl ještě nezkušený holobrádek. Pracháči se snaží v podobných situacích získat co nejvíc. Víš, co bude Nora dělat, až tenhle očistec skončí?” “Chce se přihlásil do počítačového kurzu na místní univerzitě pro dospělé a potom absolvovat seminář, kde se naučí, jak hledat práci,” odpověděl Rick.

“V jejím věku a bez předešlé zkušenosti to nebude snadné,” mínil Joe, “ale když bude šikovná, podaří se jí to. Uvažovala už o něčem konkrétním?” “Nemám ponětí,” pokrčil Rick rameny. “Jsem zvědavý, jestli se Jeff ukáže na slavnostním zakončení školního roku. Maureen kamarádí s přítelkyní J. J., Lily Grahamovou. Prozradila Carle, že J. J. si nepřeje, aby táta přijel. Má prý na něj hrozný vztek, především proto, že mu odmítl zaplatit školné.” “Jistě,” přikývl Joe. “S tím musíme něco udělat. Tiff už se mnou o tom mluvila. Ten kluk získal sportovní stipendium, takže nastoupí do univerzitního fotbalového týmu. Co kdybychom se mu všichni složili na školné a stravné? Na každého by vyšlo zhruba patnáct set. Kromě toho má letní brigádu a ve škole už si předem zajistil nějakou práci. To by na kapesné mělo stačit. Nepřežil bych, kdyby přišel

o stipendium jen proto, že jeho táta je nadržený hovado.”

“Peníze budou muset předat Noře děvčata. Promluvím s Carlem Ulrichem a ty si vezmi na starost Sama Seligmanna,” navrhl Rick. “Doufám, že Jeff na tu slavnost nedorazí.”

“Nora ho stejně musí pozvat, jinak by Kramer řekl, že štve děti proti otci. Soudci nemají v oblibě rodiče s taktikou ,rozděl a panuj’,” připomněl svému partnerovi Joe.

“Zeptám se Carly, ale jak znám Noru, pozve ho, protože je slušná, i když v Jeffově případě zbytečně plýtvá energií,” odpověděl Rick.

A Nora skutečně dbala na to, aby její manžel obdržel pozvánku na slavnostní předávání diplomů. Stála totiž nad svým synem, když nadepsal na obálku adresu otcovy reklamní kanceláře, protože neznali novou adresu bydliště. Když nepřišla odpověď, dva dny před slavností zatelefonovala do Jeffovy kanceláře, ale Jeff, jak tvrdila jeho dlouholetá asistentka Carol, s ní momentálně nemůže mluvit. ‘Chci jen vědět, jestli přijede na synovo slavnostní předávání vysvědčení,” vysvětlila jí Nora. “Poslali jsme mu

pozvánku do kanceláře. Dostal ji vůbec? Slavnost se koná už za dva dny, o víkendu.”

“Tu pozvánku dostal, paní Buckleyová,” ujistila ji Carol. “Otevřela jsem ji a osobně mu ji předala. Tak J. J. už má za sebou střední školu… K panu Buckleyovi jsem nastoupila to léto, než šel jeho syn do školky. To snad není možné, jak ten čas letí! Věřím, že přijede bez ohledu na to, co se stalo.” Nora se zasmála. “Nechci vás uvádět do rozpaků, Carol, ale uspokojte moji zvědavost. Stačí odpovědět ano, nebo ne. Pracuje ta žena u vás v kanceláři?” Nastalo dlouhé ticho a pak sekretářka odpověděla: “Ano.” Vzápětí ztišila hlas: “Hrozně mě to mrzí, paní Buckleyová.”

“Děkuju,” řekla Nora. “Prosím vás, vyřiďte Jeffovi, že jsem volala a že chci vědět, jestli přijede, nebo ne.” “Samozřejmě, paní Buckleyová. Na shledanou.” “Na shledanou, Carol,” rozloučila se Nora.

“Doufám, že nepřijede,” prohlásila Jill Buckleyová, která dorazila domů až odpoledne. “J. J. ho na oslavě mít nechce, a pro tentokrát s ním souhlasím.” “Je to váš otec,” namítla Nora tiše.

“Je to vůl,” opáčila Jill. “Jako by nestačilo, že tě opustil kvůli jiné, mami, ale že ti chce vzít střechu nad hlavou, to je neomluvitelné.”

“Nejde o nic jiného než o vyjednávací taktiku, Jill. To ti vysvětlí na právech. Už jsi dokončila ten letní kurz?”

“Jo. Kdyby po mně nechtěli ty zpropadené testy z tělocviku, dávno bych měla klid,” zahučela Jill podrážděně. “Ještě štěstí, že kvůli nim nemusím seknout s prací v restauraci.”

“Kdybys chodila na tělocvik hned první dva roky, místo abys čekala do poslední chvíle, nemusela jsi skládat testy až letos a navíc zmeškat kurz, který jsi

musela absolvovat v létě,” připomněla Nora dceři. “Tělocvik se mi hnusí. Nejsem sportovec jako J. J.,” lkala Jill.

“Miláčku, mrzí tě, žes neukončila střední školu se stejnou slávou jako teď tvůj

bratr?”

“Ani trochu. Zbytečná starost, mami. Chci nastoupit na práva a zahájit nový život,” odpověděla Jill. “Kromě toho už musím začít shánět praxi na příští léto.”

Nora potřásla hlavou. “Jsi jako táta,” řekla.

“To už nikdy neříkej!” vykřikla Jill. “Nejsem jako on! Nechci být jako on!” “Holčičko, chtěla jsem jen říct, že víš, co chceš, a jsi ctižádostivá,” konejšila ji Nora. Netěšilo ji, že Jill i J. J. reagují na zmínku o otci tak nepřiměřeně. Ten problém se jich vlastně netýká. Musí ho vyřešit ona a Jeff. Jill však měla tátu ráda už odmalička. “Musíš se k otci chovat hezky, pokud přijede. Nechci, aby tě v poslední chvíli připravil oškolné. Bez jeho finanční podpory by ses letos na práva nedostala. Teď se navíc začal chovat nevyzpytatelně.”

“Ten jeho zajíček mu nejspíš dává nějaké drogy. Způsobují náladovost a podráždění,” prohlásila Jill zlomyslně.

“Jill! Nemám tušení, kolik je té jeho slečně let. Takové věci už neříkej,” napomenula ji Nora.

“Mami, musí ti být jasné, že je mnohem mladší než ty. Když má chlap peníze a úspěch v práci, chybí mu ke spokojenosti už jen bouřlivý sex. To nás učili v psychologii. Nepřipadá mi, že ty a táta jste spolu prožívali bouřlivý sex, pokud vůbec nějaký.”

“Tak to stačí!” okřikla ji Nora ostře. “Tvůj otec se chce rozvést a já mu s radostí vyhovím. Ale nedokážeme se dohodnout na penězích. Vykašli se na to, Jill. Už o tom nechci slyšet jediné slovo. Táta i já budeme spokojenější každý sám.”

Už aby to bylo, pomyslela si Nora. Neviděla manžela už několik týdnů a s údivem zjistila, že ji to ani trochu netrápí. Naopak byla nezřízeně šťastná a těšila se, až začne zbrusu nový život. Rick ji ujistil, že Jeffa nakonec donutí ke spravedlivému vyrovnání, a vysvětlil jí, proč jí nemůže prodat střechu nad hlavou. Neměl však to srdce jí říct, že

dům se stejně prodá. Tu špatnou zprávu jí oznámí později, až nebude jiné východisko. Prozatím se zbavila obrovského břemene, a sice úhrady synova školného.

Šek na šest tisíc dolarů jí odevzdala Carla, a když Nora protestovala, její přítelkyně jí trpělivě vysvětlila, že by nebylo správné, kdyby J. J. přišel o sportovní stipendium, a že je to dárek od sousedů z Ansley Court, kteří byli při tom, když vyrůstal s jejich dětmi. Na školné a stravné to prý bude stačit. Nora se rozplakala. Věděla, že nemůže synovi odepřít tak skvělou příležitost, a umínila si, že dohlédne na to, aby všem poslal lístky s poděkováním. Jinak ho vlastnoručně uškrtí.

Jelikož školními barvami byly zelená a bílá, v onen slavnostní den si J. J. oblékl zelený talár a čapku. Maureen Johnsonová byla stejně jako ostatní dívky v bílém. Rodiny obou absolventů se setkaly na trávníku mezi domy, kde se odbylo nezbytné fotografování. Margo Edwardsová přiletěla z Jižní Karolíny se svým přítelem Taylorem v jeho soukromém letadle. Vyrazili prý časně zrána a krátce po závěru slavnosti se zase musí vrátit.

“Dneska večer je totiž u nás v klubu tancovačka, holčičko,” vysvětlovala Margo dceři. “Něco ti povím, Noro. Vypadáš zdaleka nejlíp za posledních deset let. Zhubla jsi a vyzařuje z tebe pozitivní aura. Jestli je to tím, že ses zbavila Jeffa, mělas to udělat už dávno,” dodala se smíchem.

Nora se k ní připojila. “Díky, mami.” Co by asi Margo řekla, kdyby jí pověděla o Kanálu a prozradila jí, že prožívá nejúžasnější sex v životě s imaginárním milencem?

Jelikož byla Nora nucena přenechat svůj vůz zprostředkovateli, museli se rodinní příslušníci vtěsnat do dvou malých aut jejích dětí.

“Mělas mi to říct, holčičko,” domlouvala jí Margo. “Přece nemůžeš být bez auta. Jak budeš jezdit na nákupy a podobně?”

“Půjčím si auto od J. J. Každý den ho odvezu do práce a zase ho vyzvednu. Stejně

si ho nemůže vzít s sebou na

kolej. Přes týden s ním budu jezdit já a on ho bude mít k dispozici od pátečního večera až do nedělní dopolední bohoslužby,” objasnila jí svůj plán Nora. “Nějak to zvládneme, mami. Kromě toho teď musím platit pojistku.”

“Jeff je zrůda!” prohlásila Margo a obrátila se ke svému doprovodu. “To je další ukázkový příklad jeho bezcharakternosti, Taylore. Neříkala jsem ti to?” “Hlavně se kvůli tomu nerozrušuj, drahá,” nabádal ji Taylor Bradford. “Myslím, že Noře je líp bez něho. Mám pravdu, děvenko?” “To tedy máte,” přikývla Nora a významně na něj zamrkala.

Z obou aut vystupovali se smíchem a ve skvělé náladě a J. J a Maureen se hned rozběhli za svými spolužáky. Nora a její příbuzní se vydali směrem k fotbalovému hřišti, kde stály v několika řadách židle pro rodinné příslušníky. Byl slunečný den a vál mírný větřík; ideální červnové počasí.

“Kdopak to asi je?” uvažovala nahlas Carla, když na parkoviště vjela elegantní temně šedá limuzína. “Kristepane, Noro! To je Jeff a veze s sebou tu svoji Mařenu!”

“Nechápu, kde ten chlap bere takovou drzost!” vyjekla Margo. Nora jen mlčky třeštila oči. Tady je odpověď na její otázku. Budoucí paní Buckleyová sice není dech beroucí kráska, ale nelze jí upřít, že je mimořádně úchvatná žena. Vysoká štíhlá blondýna.

Nora okamžitě zalitovala, že si oblékla šaty se slézovým a zeleným květinovým vzorem. Možná jí padnou líp než před lety, ale rozhodně to nejsou nejvhodnější šaty, ve kterých by se chtěla setkat se svou nástupkyní. Byly totiž okatě laciné. “Mařena” měla na sobě světle šedý kostým svestou a na míru šité sako. A nesla se ve střevíčkách s těmi nejvyššími podpatky, jaké Nora kdy viděla. Podobné nosí Carrie v seriálu Sex ve městě. Světlé vlasy měla usedle stažené dozadu.

“Mizíme,” sykla Carla. “Nestojím o to, aby mi ji někdo představoval.”

“Moje řeč,” přisvědčila Nora. “Bože, v těch šatech jsem příšerně tlustá a ona

vypadá, jako by nejedla nic jiného než zelené listy salátu.”

“Vůbec v nich nejsi tlustá!” namítla Margo loajálně. “Jsi v nich naopak

rozkošná.”

Do háje, pomyslela si Nora. Rozkošná? Nechce být rozkošná. Chce vypadat senzačně a sexy. Přesně tak, jak vypadá v Kanálu. Kanál! A Kyle! Neviděla ho od Jillina příjezdu. Jill je noční pták, a když je doma, Nora nemá šanci Kanál navštívit. Teď chtěla vypadat stejně přitažlivě, jako když je s Kylem. A nejen to, přála si, aby se do něho v tu chvíli mohla zavěsit! Starouš Jeff by zíral! Nora a Carla našly z poloviny prázdnou řadu, kde už seděli Seligmannovi, Pietro ďAngelovi a Ulrichovi. Volných židlí bylo přesně tolik, kolik je třeba. Pro Jeffa a jeho kuřátko nezbylo místo. Mají zkrátka smůlu.

“Jeff právě dorazil v obrovském fáru se svojí Mařenou!” informovala Carla hlasitým šeptem ostatní.

“Ten má ale žaludek,” prohlásila Rina. “Na jeho místě bych se propadla hanbou.” “Myslíte, že se zúčastní naší skromné svačinky?” byla zvědavá Tiffany. “Je to slavnostní den jeho syna,” zašeptala Nora. “Nepochybovala jsem, že přijede. Pro všechno na světě vás prosím, žádné scény! Už takhle jsem v pořádném maléru. Právníci zahájí jednání v pondělí. Nechci, aby byl Jeff bojovně naladěný.”

“Já s ním nedokážu promluvit, mami,” zakvílela Jill. “Ta jeho ženská je snad jen o pár let starší než já. To je příšernej trapas.”

“Nikoli, Jill. Příšernej trapas je vzít si sedm let staré květované šaty, když budoucí ženuška tvého táty vypadá jako modelka z Vogue. Tak koukej mlčet a chovej se k ně

mu slušně,” odsekla Nora dopáleně. “Tahle situace se tě netýká. Jasné?” “Jedna nula pro vás, děvenko,” utrousil k ní Taylor Bradford a poplácal ji po ruce.

V příštím okamžiku vypukla slavnost. Nebylo na ní nic výjimečného. Zahajovací znělka. Uvítání rodičů a hostů. Krátký proslov ředitele školy. Pozdravná řeč

nejlepšího žáka. Tklivé loučení. Odměny. Předávání diplomů. Rozpuštění shromážděných, následný nadšený křik absolventů a záplava čtverhranných akademických čapek ve vzduchu.

J. J. zamířil ke svým nejbližším. “Viděl jsem ho,” ozná mil bez úvodu Noře.

“Buď zdvořilý. Vzpomeň si na náš rozhovor,” varovala ho.

Ale to už k nim přistoupil Jeff Buckley se svou partnerkou. “Blahopřeji, synu,” řekl. “Rád bych ti představil svou přítelkyni Heidi Millarovou.” Dívka bryskně natáhla ruku. “Tvůj táta o tobě moc hezky mluví, J. J.,” zašvi tořila.

K Nořině obrovské úlevě její syn nabízenou ruku přijal. “Děkuju,” ucedil. “Noro, to je Heidi Millarová,” oslovil ji Jeff.

“Doufám, že s námi pojedete domů,” zvala je Nora. “Pořádáme malou hostinu, než J. J. začne slavit s kamarády.”

“Samozřejmě,” prohlásil Jeff bodře, ale to už se Nora odvrátila a stejně tak ostatní z její skupinky.

“Nemůžu uvěřit, žes ho pozvala i s tou… s tou jeho ženskou!” bouřila Noře do ucha Jill.

“Nemám na vybranou, Jill. A chovej se slušně,” odsekla Nora.

“Babičko! Tak řekni přece něco!” zkusila dívka štěstí u Margo.

“Ne, děvenko, maminka se zachovala správně. Tvůj otec se nerozvádí s tebou,

Jill, ale s tvojí matkou. Tak už se vzpamatuj. Taylor a já s vámi strávíme už

jen hodinu a já si chci odvézt z vnukovy absolventské oslavy jen příjemné

vzpomínky.”

Jill zamračeně nastoupila do auta. “Tak jo. S tátou mluvit budu, ale s tou jeho ženskou rozhodně ne,” svolila vzdorně.

Nora křečovitě sevřela volant. Jestli začne Jill dělat scény, neudrží se a jednu jí vrazí. Vyjela z parkoviště a zamířila domů. Musí tam být dřív než Jeff. Ve zpětném zrcátku viděla, jak se limuzína pomalu rozjíždí. Nora přidala plyn a soustředila se na řízení.

Rina a Joanne přijely dřív než Nora a už přičinlivě skládaly na stříbrné podnosy sendviče. Tiffany se věnovala konečné úpravě litého koláče. Sotva její přítelkyně zjistily, že se jí v pečení sladkostí žádná z nich nevyrovná, povýšily ji na vrchní cukrářku. Koláč ve tvaru obdélníku byl ozdobený jako fotbalové hřiště včetně branek a veškerých čar a doplněný postavičkou, která střílí míč mezi tyče. Tiffany právě dokončovala nápis “Blahopřejeme, Jeffe!” Veškeré občerstvení se podávalo na terase před pracovnou, kam ženy vynesly stůl s bílým lněným ubrusem lemovaným jemnou krajkou. Nora zvolila kombinaci svého nejlepšího porcelánu, stříbra a papírového nádobí. Na nízký servírovací stolek navršila stohy tácků a pohárků v barvách Jeffovy střední školy, jídlo se podávalo na stříbrných podnosech. Do středu stolu umístila koláč a kolem něho naaranžovala podnosy se sendviči. Margo a Taylor přinesli z kuchyně každý dva džbány se směsí citronády a ledového čaje. Nora ocenila, jak snadno a nenásilně zapadl matčin přítel do společnosti. Byla přesvědčená, že Margo si našla toho pravého, ať už měla v plánu se za něj provdat, nebo ne.

Nedlouho nato dorazil Jeff s Heidi a choval se, jako by byl v domě pořád pánem.

Usadil svou společnici k jezírku a spěchal ke stolu pro občerstvení.

“Kde jsou skleničky?” chtěl vědět.

“Pijeme z papírových pohárků,” odvětila Nora tiše.

“Víš, že papírové nádobí nesnáším,” vyštěkl podrážděně. “Přines mi dvě skleni čky.”

“Nejsi z domu pryč tak dlouho, abys nevěděl, kam je ukládám, Jeffe,” odtušila Nora jedovatě. “Jestli chceš skleničky, dojdi si pro ně. Nejsem ti k dispozici už ani jako služka. Snaž se chovat slušně aspoň kvůli svému synovi.” “Co to do tebe, sakra, vjelo, Noro!” sykl na ni.

Zářivě se na něj usmála. “Musím se věnovat hostům, Jeffe.” A otočila se k němu zády, naoko nevzrušená. Ale uvnitř se chvěla vztekem. Jak se vůbec opovažuje přivést si do domu její náhradnici a ještě se chovat tak, jako by mu tu všechno, včetně samotné Nory, patřilo?

Byla to krátká oslava, protože J. J. chtěl co nejdřív odejít za kamarády. Maureen slaví až večer, ale Nora věděla, že v tu chvíli už probíhají další

bouřlivé “mejdany”, kterých se oba chtějí zúčastnit. Přivolala syna a přiměla ho, aby slavnostně rozkrojil koláč. Poté ho Tiffany úhledně naporcovala pro hosty.

“Já i holky už chceme odejít,” oznámil J. J. matce.

“Tak běžte, ale nejdřív se rozluč s tátou,” doporučila mu Nora.

J. J. zdráhavě zamířil k místu, kde seděl jeho otec s přítelkyní. “Odcházím,

tati,” pronesl stručně. “Ale předtím se k nám na chvilku posaď,” vyzval ho

Jeff.

“Čekají na mě Mo a Lily,” bránil se chlapec.

“Sedni si!” vybuchl Jeff. “Heidi jsi ještě neřekl jediné slovo.”

“A co chceš, abych jí řekl? Opustil jsi mámu. Sebral jsi mi peníze na školné. Co

mám říkat, proboha? Mám ti snad poděkovat?”

“Heidi bude tvoje nevlastní matka,” prohlásil Jeff.

“No a?”

“Chci, abys ji poznal a měl ji rád,” odpověděl jeho otec. “Koukni, tati. Já ji nechci poznat a rozhodně ji nebudu

mít rád. Je to jasné? Už je mi osmnáct a nemusím k tobě jezdit každých čtrnáct dní jako pár mých kamarádů, kteří se na tom dohodli se svými rozvedenými rodiči. Mezi ná

mi je konec. Dal jsi mi život, ale jinak skoro nic. Nikdy ses nepřišel podívat na můj fotbalový zápas, ani na školní divadelní hry. A v horské chatě ses sotva ukázal.” Obrátil se k tátově přítelkyni. “Doufám, že s ním nechcete mít děti, paní. Je totiž mizerný otec.”

Heidi Millarová upřela na J. J. chladné šedé oči. “Nemáš právo s otcem takhle mluvit. Očividně netušíš, jaký je to báječný a nadaný člověk. Máš vztek, protože ti nechce zaplatit školné. Ale proč by měl něco platit klukovi, který ho zřejmě nemá v úctě? Ty, tvoje sestra a matka jste zneužívali Jeffovu poctivou práci a velkorysost už dost dlouho. Je nejvyšší čas, aby ses o sebe postaral sám.” J. J. vstal. “Sbohem, tati,” řekl.

Jeff se zvedl také a natáhl k synovi ruku. J. J. se na ni zadíval, zasmál se a otočil se na patě. Buckley starší v návalu vzteku zesinal. “Vidím, že tvoje matka se tě ze všech sil snaží poštvat proti mně,” zavrčel. “Ale vyřiď jí, že jí to může jedině uškodit.”

J. J. se obrátil, ruce zaťaté v pěst a v očích nenávist. V tu chvíli se vedle něho objevil Taylor Bradford. Vzal chlapce kolem ramen a tiše mu domlouval: “Ten chlap za to nestojí, synku. Utíkej, ať na tebe ty dvě hezké slečny nemusí dlouho čekat.” Postrčil ho směrem k Mo a Lily a potom oslovil Jeffa Buckleyho: “Myslím, že čas pro vaši dnešní návštěvu vypršel, pane. Co kdybyste si odvedl tu mladou dámu a oba jste se vrátili do města?” “Kdo, sakra, jste?” dožadoval se Jeff odpovědi.

“Taylor Bradford z Bradfordova syndikátu v Jižní Karolíně, pane. Jelikož mám v úmyslu stát se v nejbližší budoucnosti Maržiným manželem, jako budoucí rodinný patriarcha vám radím, abyste odtud vypadl.”

“Taylor Bradford z Bradfordova syndikátu?” vmísila se do hovoru Heidi, a když Taylor přikývl, dychtivě a s roztomilým úsměvem pokračovala: “Vaši firmu jsme se snažili přesvědčit, aby zadala zakázku naší agentuře, Buckley, Coutts a Wickham.”

“Obávám se, že činnost své firmy už tolik nesleduju, slečinko,” prohlásil nevzrušeně a dodal: “Váš řidič čeká.”

“Ještě jsem se neviděl s dcerou,” namítl Jeff neústupně.

“Můžete se s ní rozloučit cestou k autu,” usmál se Taylor Bradford.

Heidi Millarová vstala. “Jdeme, Jeffe. Tohle poslouchat nebudu. Začínám se

nudit.” Zavěsila se do něho a společně odcházeli, ale Jeff zamířil k Noře,

rozhodnutý mít poslední slovo.

Nora si povídala se svou matkou a s dcerou. Když k nim přistoupil její manžel, vstala a chabě se usmála. “Odjíždíte brzy.”

“Bude tě zatraceně mrzet, žes proti mně poštvala mého syna,” obořil se na ni. “To ti nikdy nezapomenu a v pondělí budeš litovat, že se chováš jako zahořklá mrcha.”

Nora užasle vytřeštila oči. “Já ho proti tobě nepoštvala. Co se stalo?” “Byl drzý na mě i na Heidi,” vybuchl Jeff vztekle.

“Choval se k otci velmi neuctivě,” přisadila si Heidi Millarová. “Říkal mu hrozné věci. Není divu, že si nad ním Jeff myje ruce.”

“Můj bratr je slušnej kluk,” prohlásila Jill a vyskočila ze židle, připravená bránit sourozence. “To, co se stalo, se ho hluboce dotklo. Nemůžete mu mít za zlé, jak se choval.”

“Je to zlomyslnej rozmazlenej spratek,” ucedila Heidi. “Ty mě nenávidíš, Jill?” zeptal se Jeff úzkostlivě.

“Samozřejmě, že ne, tati, a J. J. to tak nemyslel. Jenom mě mrzí, že jsi vůči

mámě tak nespravedlivý. Z čeho má žít, když jí ani zpočátku nechceš platit

výživné? A kde má bydlet, jestli jí prodáš střechu nad hlavou?”

“Jill!” Nora položila dceři ruku na paži ve varovném gestu.

“Tvoje matka má vysokoškolský diplom. Ať si najde práci jako každý,” odsekl

Jeff, aniž vzal na zřetel Jillin dotaz ohledně domu.

“Být tebou, Jill, držím jazyk za zuby,” přizvukovala mu Heidi. “Kdyby ti otec nezaplatil školné už počátkem roku,

o právech by se ti jen snilo. Je to naposledy, co za tebe cokoli uhradil. Doufám, že je ti to jasné.”

“Vypadněte!” vybuchla Nora. Do očí jí vstoupily horké slzy hněvu a bezmoci a stékaly jí po tvářích. “Odejdi, Jeffe, a už se sem nevracej. A tu holku si odveď. Chtěla jsem, abys přijel na slavnostní ukončení středoškolských studií svého syna, protože jsi jeho otec. Nečekali jsme, že nám pokazíš celý den. Doufám, že jsi spokojený.”

“Zestárla jsi, Noro, a stala se z tebe záštiplná ženská,” vmetl jí tvrdě do tváře.

“Jeffe, chtěl ses rozvést. Vyhověla jsem ti. Ale jedno si pamatuj: domu se nikdy nevzdám. Rozumíš? Tenhle dům nedostaneš! Jestli chceš začít nový život, začni od začátku. Vezměte si hypotéku jako všechny mladé páry,” doporučila mu Nora uštěpačně, neschopná zadržet slzy, které jí stále smáčely obličej. “Nic ode mě nedostaneš, ty mrcho! Nic!” Poté se otočil, popadl Heidi za ruku a táhl ji k limuzíně.

Nora se doslova třásla vztekem, ale pláč ovládnout nedokázala. Taylor Bradford jí vtiskl do ruky papírový pohárek. Po prvním loku se prudce rozkašlala. “To je whisky!” zachrčela.

“Jo,” přikývl. “Na zklidnění nervů neznám nic lepšího, zlato.”

Nora se rozesmála a obrátila se na matku. “Jestli si ho nevezmeš, mami, udělám

to já. Na mou duši.” Dopila zbytek povzbuzujícího nápoje a hned se cítila líp.

“Nikdo neodjede dřív, dokud nebudou prázdné talíře,” prohlásila. Její poznámka

uvolnila napětí a za chvíli si všichni zase nenuceně povídali.

Margo vzala dceru kolem ramen. “To bylo hodně zlé,” podotkla, “ale držela ses

skvěle. Nevěřila jsem, že se dožiju toho, že se vzepřeš Jeffovi Buckleymu.”

“Leccos se změnilo, mami,” přiznala Nora.

“Bohužel musíme co nevidět odjet, holčičko,” upozornila ji Margo.

“Já vím. Tancovačka v klubu,” přikývla Nora. “Taylor se mi líbí. Pokud se za

něho budeš chtít provdat, máš moje požehnání.”

“Uvidíme!” zamrkala Margo na dceru.

“Je bohatý, viď? Soudím podle toho, že jste přiletěli jeho vlastním letadlem,” poznamenala Nora.

“Řídil sám,” oznámila jí Margo pyšně, “i když vzhledem k jeho věku s sebou máme pilota. A ano, holčičko, Taylor je poměrně dost bohatý.” “Páni, mami! Já jednoduše žasnu,” smála se Nora.

Margo se na ni vesele zašklebila. “Díky, Noro,” řekla, ale vzápětí zvážněla. “V životě bych nečekala, že tu lapálii poneseš tak důstojně, miláčku. Jsem na tebe hrdá, a dokud se nepostavíš na vlastní nohy, můžeš se opřít

o mě.” “Jednou ti to všechno vrátím, mami,” slíbila Nora. “Nesmysl. Stejně bys všechno zdědila,” namítla Mar

go. “Peníze potřebuješ teď, a mimoto mě z duše těší, když Jeffovi Buckleymu kapánek znepříjemníš život.”

“Chci jen tenhle dům. Na ostatním mi nezáleží, ale dům, který je domovem mých dětí, získám stůj co stůj,” prohlásila Nora pevně.

“Jsem si jistá, že Rick pro tebe udělá, co bude v jeho silách,” mínila Margo. Přistoupil k nim Taylor Bradford. “Je čas zvednout kotvy, pusinko. Čeká na nás

auto a Hal už připravil letadlo ke startu. Budeme mít vítr v zádech. Za chvíli jsme doma, takže ti zbude moře času, aby ses stihla vyparádit na tu dnešní merendu.”

Obě ženy se zvedly. Nora Taylora objala a krátce ho k sobě přitiskla. “Díky, že

jste přivezl mámu, Taylore. U mě budete mít dveře vždycky otevřené.” Vytáhla se

na špičkách a políbila ho na červeňoučkou tvář.

“Mám dva syny, děvenko,” řekl. “Ale takovou dceru, jako jste vy, bych bral všemi deseti. I v tomhle věku.” A srdečně políbil Noru na čelo.

“Opatruj se, holčičko.” Margo Noru políbila a krátce ji sevřela v náručí. “Vyřiď J. J., ať si přečte to blahopřání, které jsem mu dala.” Potom políbila Jill. “Za daných okolností sis vedla dobře, kočičko. Babička je na tebe pyšná.” “Nejradši bych mu jednu vrazila,” přiznala Jill. “Já taky,” ujistila ji Margo.

“V tom případě jsme si vedly dobře obě dvě,” zasmála se Jill.

Konečně se rozloučili i poslední hosté a zůstala jen Carla, aby pomohla Noře s

úklidem. Jill si šla do ložnice zabalit věci; vpodvečer se vrací zpátky do

školy.

“Co plánuješ? Večer s Kanálem?” zazubila se Carla na Noru.

“Ještě nevím,” pokrčila Nora rameny. “Co když se J. J. vrátí domů? Co je vidět z téhle strany obrazovky, když my jsme na druhé?”

Carla zavrtěla hlavou. “Nemám tušení. Ale pochybuju, že J. J. bude doma dřív než za svítání. U nás to vypukne odeváté a potom všichni odjíždějí do horské chalupy na prodloužený víkend. Bez dozoru.” Významně povytáhla obočí.

“Dočista jsem zapomněla, že se chystají taky na výlet,” přiznala se Nora. “Možná

Kanál dneska přece jen navštívím. Když byla doma Jill, nešlo to.”

“Objednej si ho hned,” radila Carla. “Já zatím umyju nádobí. Naštěstí zbyl jen

kousek koláče. Dva sendviče jsem zabalila Jill do letadla.”

“Ty jsi hotový anděl,” rozplývala se Nora a zvedla telefon.

J. J. se vrátil zvečírku své přítelkyně Lily včas, aby se před oslavou u Maureen stihl převléknout. Jill se s ním srazila ve dveřích, když spěchala k taxíku na příjezdové cestě. Oba sourozenci se objali. “Měj se, ségro. Kdy se uvidíme? Než odjedu do školy?”

“Nejdřív o Vánocích, brácho,” sdělila mu Jill. “Až skončím letní kurz, budu mít zrovna tak čas zabalit, odjet na univerzitu a trochu se aklimatizovat.” “Kdy odjíždíš?” zeptal se a doprovodil ji k taxíku.

“Mám bydlet na koleji se dvěma dalšími holkami, ale pronajaly jsme si domek,” odpověděla. “Mám peníze z brigády a skoro celé kapesné, které mi poslal táta. Víc od něho neuvidím. Všechno schlamstne slečna Ledové oko.” Letmo ho políbila na tvář. “Nezvorej to, J. J. Budeš v pokušení chodit dennodenně pařit, ale první semestr je moc důležitý. Zažila jsem to na vlastní kůži. Mimoto se ti zdejší lidičky složili na školné. Nesmíš je zklamat.” Nastoupila do taxíku, a než se auto rozjelo, poslala bratrovi vzdušný polibek.

“Na mě se musí pomalu,” zamumlal si J. J. pro sebe, než vešel do domu. “Už jsem tady, mami!” zavolal.

“A já jsem nahoře!” křikla Nora a slyšela, jak bere schody po dvou. Vzápětí vešel do ložnice. “Zabalila jsem ti pár věcí, které by se mohly na horách hodit,” řekla. “Co kdybys sis vzal batoh k Mo a rovnou ho dal k ní do auta? Nebo jedeš s Lily?”

“S Lily,” odpověděl, “ale Mo mi ho určitě vezme. Hodím ho do kufru hned, abych na něj nezapomněl. Je tam kartáček na zuby, holicí strojek a tak dále?” “Ano,” přitakala.

J. J. se posadil na kraj postele. “Nevadí ti, že budeš o víkendu sama? My se vrátíme nejdřív v pondělí.”

“Naopak se moc těším, že tady budu mít klid a soukromí,” ujistila ho Nora. “Nikdy mi nevadilo být sama a za pár týdnů, až odjedeš do školy, bude dům stejně prázdný. A to odjíždíš dřív než ostatní, protože jsi ve fotbalovém týmu.” “Mami, neměl bych školu o rok odložit? Myslím, než se vyřeší ta záležitost s tátou.”

“Tady mi nebudeš nic platný, miláčku, a když neodjedeš letos, přijdeš o stipendium. A teď se běž osprchovat. A nezapomeň si vzít batoh. Pro jistotu ho

položím ke dveřím.”

Moc milej kluk, pomyslela si Nora. A má o mě velkou starost. Napadlo ji, že by se měla cítit provinile, když si ve skrytu duše přeje, aby co nejdřív odjel, ale netrápily ji sebemenší výčitky. Pozice supermanželky a supermámy má už po krk. Chce být tou mladou a svůdnou ženskou, v niž se mění ve své fantazii. Chce se milovat s Kylem a Rolfem as kýmkoli dalším, koho si vymyslí, a na tolik způsobů, jak to jen jde. Chce na sobě cítit Kylův jazyk a mezi nohama nebo v ústech jeho penis. Nora si roztouženě povzdechla. Podobné myšlenky ji už nešokovaly. J. J. ji před odchodem na oslavu políbil na rozloučenou as úsměvem se sklonil pro batoh. “Užij si to, mami,” popřál jí a vyšel ze dveří. Zůstala po něm jen slabá vůně mýdla, šamponu a vody po holení.

“Ty taky, miláčku,” volala za ním Nora a dívala se, jak odchází na opačný konec trávníku, kde už na něj čekala skupinka kamarádů. Zavřela dveře a zacvakla bezpečnostní zámek. Zkontrolovala ústřední ventilaci a nastavila termostat na °C. Do mikrovlnné trouby v kuchyni vložila malý sendvič se šunkou a se sýrem, a když byl zapečený, usadila se s ním ke stolu čelem k oknu, aby viděla do své nádherné zahrady. Po skromné večeři narovnala jako každý večer nádobí do myčky a uklidila kuchyňskou linku. Vyšla do ložnice v patře, osprchovala se a vzala si čistou noční košili. Poté zamířila do pracovny. Do osmi zbývalo ještě několik minut. Nora si sedla do křesla a zamyslela se. Pořád je světlo. Možná by měla počkat do devíti. Ne. Okno pracovny je obrácené do zahrady. Nikdo ji neuvidí. Dveře i okna jsou zamčené. Vtom hodiny odbily osmou a Nora nedočkavě vyťukala na dálkovém ovladači příslušné číslice. Televizor se zapnul. Obrazovka se rozsvítila a objevil se její byt. Nora dychtivě natáhla ruku a položila dlaň na moni tor.

Konečně je tady! vydechla s úlevou. Ale kde je Kyle? A vtom si všimla papírku na servírovacím stole. Přistoupila blíž a přečetla si vzkaz: “Nevěděl jsem, kdy se vrátíš. Vytoč jedničku a hned budu u tebe. Kyle.”

Nora zvedla telefon a stiskla jedničku. Přivítal ji hlas automatu. “Vaše zpráva byla přijata. Kyle přijde za okamžik.” V přístroji cvaklo. Nora vešla do ložnice a svlékla si krátký župan. Začínal jí být na obtíž. Zotvírala křídla skříně a zadívala se na oblečení na ramínkách. Na jedné straně spatřila rafinované modely spodního prádla z hedvábí a saténu, s krajkami a v rozmanitých barvách. Uvažovala, kterou róbu si oblékne, a váhala mezi hedvábnou levandulovou a světle zelenou s krajkou.

Jak stála v zamyšlení, přeslechla blížící se kroky. Najednou ji někdo zezadu popadl, přes oči jí přetáhl pásku a zápěstí svázal hedvábnou stuhou. Pak ji povalil tváří na postel a roztáhl jí nohy. Cítila, jak jí mezi půlky zadečku zajel prst a dotkl se řitního otvoru. Dýchala krátce a rychle ve snaze zabránit panice. Útočník zatím nepronesl jediné slovo. Poznala, že prst, který ji začal třít, je namočený v oleji. Neudržela se a obemkla ho svěračem. Vzápětí jí zatlačil na mimořádně citlivou oblast. Vyjekla, ale prst už hlouběji nevnikl, nepřestával ji však smyslně dráždit. Když se začala svíjet narůstajícím vzrušením, druhá násilníkova ruka jí vklouzla do klína a nahmatala klitoris. Teď ji hladily a laskaly dva prsty a tlačily na mimořádně citlivá místečka jejího těla tak důmyslně, až měla dojem, že omdlí slastí. Neovládla se a sykla: “Udělej mi to! Rychle!”

Do konečníku jí pronikl první článek prstu. “Ještě!” poroučela.

Na její přání se do ní prst vnořil celý. Nora zasténala. “Ano!” Svalstvo konečníku jej pevně sevřelo, takže bylo téměř nemožné, aby vyklouzl, ale nakonec se osvobodil avolná ruka pleskla Noru po zadečku.

“Nehýbej se,” zabručel jí do ucha Kylův hluboký hlas. “Nepokoušej se utéct. Stejně tě chytím a za trest se s tebou nebudu měsíc milovat.”

Slyšela, jak vešel do koupelny, pustil vodu a potom se k ní zase vrátil. Chřípí jí pošimrala vůně mýdla.

“A teď, Noro, zvedni zadek,” komandoval ji a vsunul jí pod břicho polštář.

Cítila, že stojí za ní, ale k obrovské úlevě jí zavedl penis do pochvy. Zvolna se dostával hlouběji a nakonec se dotkl místa, o jehož existenci pochybovala, a sice legendárního bodu G. A pomalu, pomalinku na něj začal dorážet špičkou horce tepajícího penisu. Pocity, které ji zaplavily, byly tak neskutečně intenzivní, až měla dojem, že omdlí. “Panebože,” lapala po dechu. “Panebože…” Tiše se jí zasmál do ucha. “Našel jsem ho, viď?” chvástal se. “A teď, lásko, budu pokračovat, dokud nevyvrcholíš. A potom znovu a ještě jednou. Neumíš si představit, jak jsi mi chyběla. Stál mi skoro týden a zbytečně!” A znovu zatlačil penisem na ono výjimečně citlivé místečko. Noře připadalo, že se roztaví v žáru vlastní touhy. Na něco takového nebyla připravená. “Nešlo to,” vyhekla. “Dcera byla doma a ponocuje až do dvou do rána.” “Tak tobě to nešlo?” dobíral si ji. “Tak ti to půjde teď a později znovu.” Prudce zaútočil na její pochvu.

“Ach Kyle! Prosím!” žadonila. “Dělej, miláčku! Udělej mi to!” Stačil sebenepatrnější pohyb a Nora se utápěla ve vlnách rozkoše. Následoval jeden orgasmus za druhým, dokud se nechvěla vyčerpáním. Kyle konečně vyvrcholil také a jeho uvolnění bylo tak intenzivní, že na Noře zůstal dlouho ležet a hlasitě oddychoval. “Rozvaž mi ruce,” požádala ho. Kyle jí vyhověl a ona si stáhla z očí pásku. “To bylo hrozně vzrušující,” prohlásila, ačkoli věděla, že své pocity nedokáže vystihnout slovy. “Co kdybychom si to někdy zopakovali s Rolfem?” Pousmál se. “Jak si paní bude přát.”

“Netušila jsem, že to chci zrovna takhle,” řekla a měla na mysli způsob, jakým se jí zmocnil.

“Máš za sebou nepříjemný den. Napadlo mě, že ti to udělá dobře.” Nora se obrátila a položila mu hlavu na prsa. “A uděla

lo, Kyle. Tvoje intuice byla správná. Opravdu jsem to právě takhle potřebovala.” Políbila ho na bradavky a provokativně je olízla. “Jak jsi věděl, že mám za sebou nepříjemný den?”

“Nezapomeň, že o tobě vím všechno, Noro. Ostatně je to moje práce.” Majetnicky ji objal.

‘A děláš ji moc dobře, Kyle,” ujistila ho. “Mluvil jsem s panem Nicholasem,” oznámil jí. “S panem Nicholasem?”

“Přece se správcem Kanálu. Prý se s ním můžeš sejít, kdykoli chceš. A vzkazuje

ti, že se na tebe těší.”

“Aha…” Na pana Nicholase úplně zapomněla.

“Copak ty tady nechceš zůstat, Noro? Rozmyslela sis to?” vyptával se Kyle. “Ne, ale ještě nenadešel ten pravý čas. Musím vypravit syna do školy. Počkat na dohodu, kterou mezi mnou a Jeffem uzavřou naši právníci. Teď si nemůžu vzít dovolenou. Ale každopádně je od tebe hezké, že jsi s panem Nicholasem promluvil, Kyle.”

“Měla bys za ním zajít co nejdřív, Noro. Nikdy nevíš, kdy budeš chtít uniknout před realitou, a potřebuješ vědět, jak to bude probíhat, až se rozhodneš, nemám pravdu?” naléhal Kyle mírně.

“Nejspíš máš,” připustila. “Když budu chtít zmizet a rychle se přemístit sem, bude lepší mít k tomu jeho souhlas, viď? Můžeme se s ním domluvit hned?” “Proč ne?” sáhl pro telefon. “Kancelář pana Nicholase, prosím,” požádal spojovatelku a po chvíli pokračoval: “Dobrý večer, pane. Je tady Nora Buckleyová a ráda by se svámi setkala. Ano, samozřejmě.” Vrátil telefon na místo. “Takže?” vyzvídala Nora.

“Mám mu zavolat za pár minut. Všechny asistentky mají pauzu. Bez nich si nemůže nic domlouvat, protože nezná zpaměti svůj program.” Kyle se zasmál. “Člověk by řekl, že tak důležitá osoba má veškeré potřebné informace k dispozici. Víš co, Noro? Osprchuj se, abys ze se

be smyla vůni sexu, a já zatím vyberu, co si vezmeš na sebe.”

Nora vstala z postele, zmizela v koupelně a osprchovala se. Po návratu do

ložnice zvědavě zjišťovala: “Tak co jsi mi vybral?”

“Jednoduché a elegantní šaty,” odpověděl a podal jí je.

Nora si je chvíli prohlížela. Byly z temně zeleného hedvábí, úzké, s výstřihem do V a dlouhými přiléhavými rukávy. “Jsou překrásné,” souhlasila. Ne jako ty zatracené květované šaty, které měla dneska na absolventské slavnosti.

“Ale nejdřív si oblékni tohle,” řekl, položil šaty na postel a sáhl pro zelený krajkový podvazkový pás. Zapnul jí ho, nařídil, aby se posadila, a opatrně jí navlékl téměř průhledné, jako pavučina jemné punčochy a upevnil je podvazky. “Podprsenku si neber,” radil. “Máš moc pěkná prsa.”

“A co kalhotky?”

“Ani ty ne,” zavrtěl hlavou. “Zbytečná ztráta času. Až se vrátíš, stejně bychom je museli svléknout. Tvoje děti nejsou doma a my máme před sebou celou noc, Noro.”

Vysoukala si šaty do půli stehen, Kyle jí je pomohl natáhnout až k ramenům a nakonec zapnul zip na zádech. Klekl si a na štíhlé nohy jí obul střevíčky vzadu s páskem. Když se napřímil, podržel si Noru na délku paží a obdivně zahvízdal. Otočil ji čelem k zrcadlovým dveřím. “Co tomu říkáš?” zeptal se. Nora se na sebe nemohla vynadívat. Vypadala absolutně úchvatně. Mnohem líp než Heidi Millarová, a to je tady v Kanále přibližně stejně stará jako ona. “Podej mi kartáč. Musím něco provést s vlasy,” řekla. “Nejspíš si je vyčešu nahoru.” “Ne, nech si je rozpuštěné.”

“To budu jako prostitutka z filmů z čtyřicátých let,” namítla. “Uděláme kompromis,” navrhl. Důkladně jí rozčesal dlouhé zlatorudé kadeře, nabral je do silného pramene a sepnul velkou sponou z želvoviny. “A je to. Ten účes se

ti skvěle hodí k šatům. A ani nevypadáš jako učitelka základní školy.” “Bez spodního prádla bych v těch šatech jako učitelka sotva obstála,” smála se. Kyle vzal z toaletního stolku flakonek, otevřel ho a nanesl Noře do výstřihu pár kapek parfému. Vtom zazvonil telefon. Kyle odložil lahvičku a šel ho zvednout. “Byt paní Buckleyové,” ohlásil se. “Ano. Jistě. Pošlu ji ihned dolů. Děkuji, Margaret.” Vrátil přístroj na místo a obrátil se k Noře. “Pan Nicholas tě očekává.”

Z ničeho nic znejistěla. “Půjdeš se mnou?” zeptala se. Ještě nikdy nevyšla ze svého vysněného bytu jinam než do své pracovny v reálném světě. “Mě nepozval,” upozornil ji Kyle. “Ty to zvládneš, Noro, a až se vrátíš, budu tu na tebe čekat. Nezapomeň, že nám zbývá ještě pár hodin.” Uchopil ji pod loktem a odvedl k bronzovým křídlovým dveřím. Věděla, že je za nimi výtah. Předtím z nich vyšel Rolf. Kyle se dotkl přivolávače a dveře se nehlučně odsunuly. Kabina byla obložená naleštěným pekanovým dřevem. Na čelní stěně bylo vsazené zrcadlo, pod ním stála nízká stolička potažená černou kůží; ze stropu visel malý křišťálový lustr. Kyle postrčil Noru dovnitř, natáhl se a stiskl příslušné tlačítko. “Jen klid,” řekl, než se dveře tiše zavřely. Necítila, že by se s ní kabina pohybovala, přesto věděla, že výtah sjíždí dolů. Na okamžik podlehla klaustrofobii, ale pak se zhluboka nadechla. Je to jen další dobrodružství, ujišťovala v duchu sama sebe a vzápětí si uvědomila, že netrpělivě čeká, co bude následovat. Vtom výtah zastavil, otevřely se dveře - a Nora strnula úžasem nad pohledem, který se jí nabídl.

Kapitola šestá

evěděla přesně, co očekávala, ale tohle rozhodně ne. Vystoupila z výtahu a ocitla se v prostorné místnosti s tak vysokým béžovým kobercem, že si nebyla jistá, jestli po něm dokáže kráčet na vysokých podpatcích dostatečně důstojně. Spodní část stěn tvořily panely z dubového dřeva, horní polovinu papírové tapety s květinovým vzorem v tlumených tónech zelené a korálově červené na béžovém pozadí. Stropní osvětlení zapuštěné v dubových kazetách bylo velice diskrétní. U jedné stěny stál mahagonový stůl, pohovka potažená bledě zlatým hedvábným brokátem a křesílka čalouněná stejným materiálem. Naproti dva skvostné dřevěné stolky a pracovní kouty s počítači, u kterých seděly dvě ženy ve středním věku. Nepřerušily práci, ani když se otevřely dveře výtahu a Nora vešla do recepce. Přistoupila k ní ale třetí žena. Měla na sobě bezvadně padnoucí kostým z vlněného tvídu s kombinací šedé a levandulově modré a přívětivě se na Noru usmívala. Krátké vlasy pepř a sůl měly velmi vkusnou fazonu. “Paní Buckleyová? Já jsem Margaret, osobní asistentka pana Nicholase,” představila se a podala Noře ruku. “Pojďte se mnou, prosím. Už na vás čeká.” Otočila se a vykročila směrem ke křídlovým vyřezávaným mahagonovým dveřím na opačné straně místnosti. Nora se vydala za ní, překvapená, že se na vysokých podpatcích dokáže pohybovat tak elegantně. U dveří proti dvěma mahagonovým stolům stál třetí, stejně řešený

stůl .

Když procházela kolem pilně pracujících žen, ani jedna neodtrhla oči od monitoru. Co asi dělají, přemítala Nora poněkud znepokojeně. Margaret zaklepala na dveře, vzápětí je otevřela a vybídla Noru, aby vešla. “Pane Nicholasi, je tu Nora Buckleyová.” Otočila se, vyšla do recepce a dveře za sebou zase zavřela.

Noru uvítalo další překvapení. Čekala, že pan Nicholas bude Francouz nebo Ital. Představovala si muže těsně po čtyřicítce, uctivého a kultivovaného, vysokého a štíhlého s tmavými vlasy a v obleku šitém na míru. Muž, který k ní s úsměvem přistoupil, ruku s pečlivě upravenými nehty nataženou k pozdravu, byl úplně jiný než v jejích představách, s výjimkou bezvadně ušitého černého obleku s uzounkými proužky. A byl malý. Podle jejího odhadu měřil nanejvýš metr sedmdesát a táhlo mu na šedesátku, pokud ji už nepřekročil. Šedé vlnité vlasy měl elegantně upravené. Noře neuniklo, že na muže má nezvykle drobné nohy a na nich dokonale vyleštěné černé kožené boty podobné těm, jaké s oblibou nosíval její otec. “Drahá paní Buckleyová, nesmírně mě těší, že vás konečně poznávám, ‘ řekl. Měl příjemný hlas se sotva patrným britským přízvukem. “Smím vás oslovovat Noro?” Vzal ji za ruku, vsunul si ji do ohbí lokte a odváděl Noru k šedotmavěfialové pohovce s potahem ze sametového brokátu. V krbu přívětivě praskal oheň. Na servírovacím stolku u pohovky stál stříbrný čajový podnos. “Napadlo mě, že budete mí chuť na lehké občerstvení, drahá.” “Děkuji.”

“Zelený nebo černý čaj?” zeptal se. “Zelený, prosím,” odpověděla. “Mám nalít?” “V žádném případě, drahá. To obstarám sám.”

Do jedné ruky vzal šálek s talířkem z křehkého porcelánu, do druhé stříbrnou konvici. Nora okouzleně sledovala, jak ze stříbrné hubičky vytéká do elegantního šálku zlatozelená tekutina. Když byl hrnek plný, naklonila se pro něj. Její hostitel si nalil z druhé konvičky černý čaj.

“Mléko? Cukr? Citron?” odrecitoval zdvořile nabídku.

“Citron, prosím,” požádala. Natáhla se pro stříbrnou vidličku, napíchla plátek limetky a vložila jej do čaje.

“V tuto noční hodinu dávám přednost slabému čaji s kapkou mléka a špetkou cukru,” sdělil jí pan Nicholas a ochutil černý čaj mlékem a cukrem. S úsměvem ukázal na další tácek na podnose. “Vezměte si sušenku.”

Nora se natáhla pro čokoládové pečivo. “Děkuji. Tyhle biskvity zbožňuju, ale z finančních důvodů si je nemůžu dovolit při liš často. Výtečná pochoutka.” Ukousla drobné sousto a zapila ho zeleným čajem s nevtíravým broskvovým aroma. Několik minut seděli mlčky, pili čaj a jedli sušenky. V jednu chvíli Noru napadlo, že je to jako bláznivá svačina se zajícem březňákem, a musela křečovitě polknout, aby nevybuchla smíchem. Konečně pan Nicholas promluvil. “Kyle mi řekl, že máte jisté dotazy ohledně Kanálu,” začal a upřel na ni tmavé oči. Jejich pohled jako by Noru hypnotizoval.

“Ráda bych věděla,” spustila a šla rovnou k věci, “jestli by bylo možné, abych v Kanálu nějaký čas zůstala.” “Proč?” odpověděl jí dotazem.

“Rozvádím se a ta záležitost je velmi nepříjemná,” odpověděla, ale on ji gestem ruky přerušil.

“To vím, drahá. Ptal jsem se vás, proč u nás chcete strávit delší dobu?”

“V životě jsem nebyla tak šťastná, jako když jsem tady. Prostě chci uniknout

před realitou. Pochopitelně jen dočasně. Třeba jen na pár dní.”

“Tady je možné všechno,” ujistil ji pan Nicholas. “Ano, můžete u nás nějaký čas

zůstat.”

“Jak se vysvětlí moje nepřítomnost v reálném světě?” chtěla vědět Nora. Správce se krátce, neosobně usmál. “Budete v bezvědomí,” odvětil.

“V tom případě mě odvezou do nemocnice,” namítla. “A pokud se to stane, jak se vrátím zase zpátky?”

“Když nás budete chtít opustit, dáte své přání najevo a probudíte se tam, kde

Soukromá potěšení

právě budete, drahá. Je to celkem prosté, nemám pravdu?” Dlouze se napil slazeného čaje. “Technologii, na jejímž základě funguje televize, nepochybně rozumíte, ale nemá smysl, abyste si lámala hlavu s Kanálem.” “Když přijde domů můj syn a najde mě sedět před televizorem, co uvidí na obrazovce?” zajímala se Nora.

“Chápu, drahá, že si rozhodně nepřejete, aby J. J. viděl, jak se bavíte s Kylem. To, co u nás prožíváte, je čistě vaše soukromé potěšení, které není určené pro veřejnost. Váš syn jednoduše uvidí nenaladěný kanál, jako byste omylem zvolila nesprávnou stanici. Na obrazovce bude monoskop,” vysvětloval.

Nora se ani nepokoušela zjistit, jak zná jméno jejího syna. Nejspíš by odpověděl

totéž co Kyle. “Je Kanál dostupný všude?” pokračovala v dotazech.

“Na různých místech má jen jiný název, ale jsme k dispozici po celém světě,”

odpověděl pan Nicholas a v černých očích mu pobaveně zajiskřilo. “Už víte, kdy

nás budete chtít poctít delší návštěvou?” zajímal se. “Teď když znám vaše přání,

nemusíte nám svůj úmysl dát vědět předem. Můžete přijít, kdykoli budete chtít,

drahá.”

“Zatím ne,” vrtěla Nora hlavou. “Jen jsem chtěla vědět, jestli ta možnost vůbec existuje. Možná se nezdržím déle než jednu noc.”

“Myslím, že toho náležitě využijete,” prohlásil pan Nicholas s přesvědčením. “Kyle je mimořádně okouzlující a jeho chování je pravý opak toho, na jaké jste byla zvyklá. A protože jste svého milence nevyměnila za jiného, soudím, že vás způsob, jakým vykonává své povinnosti, uspokojuje. Rolf vás už přestal bavit? Poslední dobou jste

o jeho společnost nestála.” Nora cítila, jak jí do tváří stoupá krev, ale odpověděla

bez rozpaků. “Rolf je báječný, ale momentálně chci trávit víc času s Kylem. Můj masér se k nám začas zase připojí.”

“Jste velmi vnímavá, když dokážete vyhovět Kylovým potřebám a zároveň svým vlastním,” pochválil ji pan Nicholas. “Za těchto podmínek vám ve všem vyjde vstříc. Zodpověděl jsem všechny vaše dotazy, drahá Noro?”

“Zdaleka ne, ale všechny, které jsem vám zatím chtěla položit,” odpověděla. Neměla by se mít před tímhle mužem na pozoru? ptala se sama sebe. Vždyť je tak okouzlující, zdvořilý a kultivovaný. Ne, rozhodla. Pana Nicholase se bát nemusím.

“Ještě něco, drahá,” přerušil její úvahy. “Když vám umožním, abyste nás navštívila na delší dobu a tak dlouho, jak budete chtít, předpokládám, že mi jednou tu laskavost oplatíte. Souhlasíte, Noro?” Černé oči si na okamžik podržely její pohled.

“Samozřejmě,” přisvědčila, přestože ji z nepochopitelného důvodu zamrazilo v zádech.

Usmál se a zvedl se z pohovky. “Prozatím jsme tedy domluveni. Těším se na naše příští setkání, drahá. Ten čajový dýchánek byl pro mě příjemným rozptýlením. Mám požádat Margaret, aby vás doprovodila k výtahu?”

“Ne, děkuji. Zvládnu to sama,” zavrtěla hlavou a natáhla k němu ruku.

Ale místo aby ji i tentokrát jen stiskl, uchopil ji do drobné ruky, zvedl ke

rtům a políbil ji. “Bylo mi potěšením, Noro. Na shledanou.”

“Na shledanou,” řekla. Místo na hřbetě ruky, kterého se dotkl rty, ji pálilo

jako sežehnuté. Spěchala ke dveřím, otevřela je a vešla do recepce. “Na

shledanou, Margaret,” pozdravila asistentku pana Nicholase. Žena se usmála

akývla na pozdrav. K výtahu už Nora bezmála běžela. Dveře se okamžitě otevřely,

a když vstoupila, zjistila, že na panelu je jediné tlačítko. Stiskla ho, dveře

se zavřely a vzápětí začala kabina stoupat. Konečně se výtah zastavil,

dveře se zase otevřely a Nora se octila ve svém podkrovním bytě. Za velkými okny jasně zářila do tmy světla města. Zhluboka se nadechla a obrátila se. Překvapilo ji, že Kyle stojí přímo za ní. “Ach!” vyjekla. “Vyděsil jsi mě!”

‘Promiň,” omluvil se. “Jsi bledá, Rudovlásko. Pojď si sednout a pověz mi, jaká byla návštěva u pana Nicholase.” Odvedl ji k pohovce a stáhl do náručí. “Vždyť ty se chvěješ,” divil se.

“Kdo je to?” zaútočila na něj Nora. “Kdo je pan Nicholas?” “Nerozumím,” potřásl hlavou. “Pan Nicholas je prostě pan Nicholas.”

Nora si skousla ret. “Je tak uhlazený. Jedná se mnou, jako by šlo o běžnou záležitost, ale Kanál přece není normální každodenní relaxací.” “Opravdu chceš zpochybnit to, co ti poskytuje tak velkou rozkoš, Rudovlásko?” zeptal se jí mírně. “Ptej se sama sebe, jaký by byl tvůj život bez Kanálu. Copak se po návratu do reality necítíš silnější?”

“Ale ano!” vyhrkla. “Od té doby, co jsem poznala Kanál, mi je nesrovnatelně líp,” souhlasila.

“Tak se neptej, jak je to možné, Noro. Já i Kanál jsme tu jen a jen pro tvé potěšení. Takže už žádné pochybnosti, platí?”

“Platí,” přitakala. “A teď mě polib, otroku!” přikázala a pozvedla k němu obli čej.

Něžně jí přejel rty přes ústa.

“Svlékni se, ‘ poručila. Pomohla mu stáhnout jediný kus oděvu, který měl na sobě, a natočila se tak, aby ho mohla začít líbat po celém těle. Kyle se narovnal, zapřel paty do koberce a Nořin jazyk zahájil průzkum jeho pevné hrudi. Chvíli se dotýkala pokožky jazykem, chvíli na vlhká místečka zlehka foukala a nakonec je polechtala pramenem vlasů. Píď po pídi zasypávala Kylův trup polibky, pomalinku putovala níž, až mu zabořila obličej do tmavých

chloupků v klíně; nadechla se jeho vůně a zlíbala mu vyvýšeninu stydké kosti. Ovinula prsty kolem penisu a jazykem několikrát obkroužila jeho vrchol. Chvíli ho dráždivě olizovala, pak jej obemkla rty a sála. “Hmmm,” zavrněla a vtáhla penis hlouběji do úst a do hrdla.

Rukou ji začal hladit po hebké a bledé pokožce zadečku. Doteky jejích úst ho doháněly k šílenství. Sála ho tak dlouho, dokud nebyl na pokraji vyvrcholení, potom přestala, zatímco jí jeho penis horce tepal v ústech. Teprve když napětí ustoupilo, začala ho laskat znovu až do stadia, kdy užuž myslel, že vybuchne slastí, ale ona znovu dráždění přerušila. Opatrně si omotal její vlasy kolem zápěstí a jemně jí zvedl hlavu. “Je čas na lekci jezdectví, madam,” oznámil jí. Jeho penis teď trčel téměř kolmo nahoru. “Sedni si na mě, Rudovlásko, jinak…’ “Jinak co?” škádlila ho a vtom vyjekla, jelikož si ji přehodil přes stehna a několikrát ji prudce plácl po zadečku.

“Sedni si,” opakoval, zvedl ji, vykasal jí šaty a pomalu si ji spustil na penis. “Ááách,” vydechl, když vklouzl do vlhké horké pochvy. “Takhle je to mnohem lepší. A teď se vydáme na projížďku, vážená dámo. Začneme klusem a potom přejdeme do cvalu a nakonec do trysku.”

Nora se na něm začala pohybovat. Zpočátku pomalu, ale postupně zrychlovala tempo, až začal tlumeně sténat. Měl zavřené oči, v pohledné tváři výraz vrcholné blaženosti. “Hodný koníček,” dobírala si ho. Zabořila mu prsty do ramen a on ji objal rukama kolem pasu.

“Zakloň se, ať se dostanu hlouběji,” poradil jí.

Prohnula se, zaklonila a vzápětí ucítila, jak do ní jeho kluzký penis pronikl hlouběji. Sevřela ho v sobě a on znovu zasténal. “Moc hodný koníček,” opakovala. “To je nádhera, miláčku!”

K jejímu překvapení ji však Kyle najednou pustil, vsunul jí dlaně pod zadek a pomalu vstal, aniž přerušil spojení jejich těl. Chytila se ho pevně kolem krku, aby udržela

rovnováhu, zatímco ji odnášel ke kraji pohovky, kde z ní vytáhl naběhlý penis. Než stačila cokoli říct, obrátil ji čelem dolů, položil na široké zakroucené opěradlo a roztáhl jí nohy. Nato ucítila jeho penis mezi půlkami zadečku. “Kyle!” vyjekla.

“Dokážeš to, Noro,” ujistil ji. “Nebudu tě k ničemu nutit, ale vím, že už jsi na to připravená. Musíš mi důvěřovat. Stačí slovo a já přestanu.” Nasměroval špičku penisu přímo proti análnímu otvoru. “Musíš to tam cítit, Rudovlásko. Copak nejsi ani trochu zvědavá? Když jsem do tebe předtím vsunul prst, pevně jsi ho sevřela. Jenom to zkusíme, slibuju.” Odhrnul jí vlasy a něžně ji políbil na šíji. “Opravdu přestaneš, když to nebudu chtít?” ujišťovala se nervózně. “Slibuju,” řekl a zvedl jí šaty nad pás. “Tady mi připadáš tak velký.”

“Jsem velký. A uvidíš, že se ti to bude moc líbit,” pošeptal jí do ucha a jemně zatlačil penisem na těsný otvor. “Jen špičku, lásko. Nejdřív tam vsunu jen špičku.” Cítil, jak se uvolňuje, a znovu přeopatrně zatlačil. “Povedeš mě, Noro.

Vyjdi mi vstříc.”

Cítila ho na samém okraji a udivilo ji, že z toho takzvaného sexuálního tabu nemá ani trochu strach. Chtěla to vyzkoušet už před lety, ale něco takového se nikdy neodvážila Jeffovi navrhnout. Muž, který označil svoji manželku za kurvu jen proto, že chtěla, aby jí naplácal na zadek, by při zmínce o análním sexu dostal infarkt. “Ach!” Náhle ucítila, jak do ní pronikla špička jeho penisu. Byl to báječný pocit a navíc při něm necítila žádnou bolest. “V pořádku?” zjišťoval Kyle.

Místo odpovědi jemně zatlačila proti penisu. Pocit plnosti byl nepopsatelně nádherný. Tiše vzlykla rozkoší: “Panebože, Kyle!” Cítila, že co nevidět dosáhne orgasmu, a nebránila se. Nebyla si jistá, jestli se jí to takhle líbí, ale koneckonců to chtěla vyzkoušet.

“Jsem v tobě celý,” zašeptal. Ani se nepohnul, obklope

ný těsným pouzdrem jejího konečníku. Pro něj to byl vrchol rozkoše. Jak je úzká…

“Já vím.” Sevřela ho rektálním svalstvem a Kyle s hlasitým stenem vyvrcholil. Cítila, jak do ní vytryskl proud jeho semene.

Po chvilce z ní opatrně vyklouzl, přitáhl ji k sobě a pevně objal. “Jsi výjimečná žena, Noro,” řekl.

“Další dobrodružství,” zasmála se tiše. “Myslím, že se potřebuju něčeho napít.” “Naliješ i mně? Jdu se osprchovat.” “Mně to ale nestačilo,” zamrkala na něj.

“Mně taky ne,” ujistil ji, a když sklopila oči na penis, zjistila, že je pořád napůl vzpřímený.

“Běž se umýt. Naliju něco k pití a počkám na tebe v posteli,” oznámila mu Nora. V baru našla láhev šampaňského. Naplnila jím dvě vysoké sklenice, odnesla je do ložnice a postavila na stolek. Když si svlékala přiléhavé šaty, slyšela, jak se Kyle sprchuje. Za okamžik vyšel z koupelny s ručníkem kolem beder. Zadíval se na Noru, která na sobě měla jen podvazkový pás a punčochy a řekl: “Nech si to na sobě, Rudovlásko. Moc rád se miluju s ženou v podvazkovém pásu.” Podala mu vysokou sklenici s šampaňským. “Na podvazkové pásy,” pronesla s úsměvem přípitek.

“Na podvazkové pásy!” opakoval, pozvedl skleničku a jedním douškem ji vyprázdnil.

Když dopili, Nora si klekla a znovu vzala jeho penis do úst. Vůně mýdla na Kylově pokožce byla tak omamná, že se neudržela a zaryla mu nehty do zadku. Za několik vteřin byl zase připravený na milování. Společně klesli na postel, on jí zvedl nohy vysoko do vzduchu a se slastným povzdechem vnikl do její horké jeskyňky. Pohyboval se v ní pomalu, aby si oba jaksepatří vychutnali vzájemnou blízkost. Když ho ta poloha omrzela, dal Noře nohy k sobě a vytáhl je o něco výš, aby se do ní dostal ještě hlouběji.

Poté do ní vnikal a zase se stahoval zpět, dokud nezačala tlumeně vzlykat sílící rozkoší.

Proč jsem nikdy v životě nepoznala tak nádherný sex jako tady, v tomhle vysněném světě? divila se Nora. Zřetelně cítila každý Kylův pohyb. Když jí zvedl nohy do nejvyšší možné polohy a opřel se o ně, jeho penis pronikl hlouběji než kdy předtím, a ona ucítila první nápor orgasmu. “Ano!” vykřikla a vzápětí společně dospěli k bouřlivému vyvrcholení. Na kratičkou chvilku téměř omdlela rozkoší, ale hned se vzpamatovala, spokojeně se ke svému milenci přitiskla a on ji něžně objal .

“Takhle to bude pořád?” zeptala se ho.

“Dokud mě nebudeš mít dost,” odpověděl tiše.

“Tebe nebudu mít nikdy dost,” ujistila ho.

“To je dobře, Rudovlásko. Nechci o tebe přijít.”

“Ty na Rolfa žárlíš, viď?”

“Nemám rád, když se miluješ s jiným, Noro.”

“Ale čas od času po tom možná zatoužím,” varovala ho. “Až dosud jsem vedla relativně cudný život, miláčku. Ale tebe budu mít pořád a vždycky tě budu chtít víc než kteréhokoli jiného muže.” “Zdržíš se tady?” ptal se.

“Dneska ne, Kyle. Tu možnost si nechám na jindy. Ale možná ji ani nevyužiju.

Soukromá potěšení

Ještě nevím. Je pravda, že Kanál se pro mě stal útočištěm, ale ještě nejsem připravená zmizet z reálného světa. Pan Nicholas říká, že až to udělám, budu vypadat jako v bezvědomí. Nevím, jestli mám to srdce vyděsit své nejbližší.” “Co kdybych řekl, že tě tady chci mít pořád?” pokoušel ji. “Nevím,” odpověděla popravdě. “Kdybychom byli pořád spolu, možná bychom se navzájem omrzeli. Nevím, jestli chci strávit celý život v tomhle bytě, i když je překrásný. Kdyby moje realita byla taková jako tady, v Kanálu, a kdybys tam mohl být se mnou i ty, bylo by to dokonalé, miláčku.”

“Tvému manželovi by se určitě nelíbilo, že vypadáš takhle a máš milence. Možná by dokonce uvažoval o tom, že se k tobě vrátí, a to přece nechceš, Noro. Nebo snad ano?” Hlas mu podbarvily hněv a žárlivost.

Nora se mu vyprostila z objetí a zadívala se mu do tváře. “Ne, Kyle, Jeffa bych nechtěla zpátky za nic na světě. Je to ničema. Ten pravý muž pro mě jsi ty. Jsi něžný a ohleduplný. Záleží ti na mně. A navíc, pane Úžasný, je na vás pěkný pohled. A nejlepší na tom je, že pokud zůstaneme tady, budeme pořád vypadat stejně jako teď, je to tak?” Usmál se na ni. “Přesně tak, Rudovlásko.”

Opětovala mu úsměv. Vtom zazvonil telefon a operátorka oznámila “budíček”. “Musím jít,” povzdychla si Nora. “Nedá se říct, že by to nebyl zajímavý večer,” dodala azvedla se z postele. “Přijdeš zítra?” zeptal se.

“Ano,” slíbila. “J. J. se vrátí domů až v pondělí večer.” Otočila se, vešla do obývacího pokoje a přiložila dlaň na obrazovku televizoru. Ucítila známý tah - a byla zpátky v křesle. Dálkovým ovladačem vypnula přístroj, vstala a zamířila do ložnice v patře. Potřebovala se osprchovat. Kyle je neúnavný milenec. V koupelně si svlékla noční košili a v šoku vytřeštila oči. Měla na sobě zelený krajkový podvazkový pás a průsvitné punčochy. Něco podobného se jí ještě nestalo. Nora se zachvěla. Pokud potřebovala důkaz, že je Kanál skutečný, o přesvědčivějším nevěděla. Nemohla se dočkat, až to poví Carle. Rozepnula si podvazkový pás a opatrně srolovala z nohou punčochy. Rychle se osprchovala a v polospánku padla do postele.

Probudila se krátce po poledni. Hned sáhla po telefonu azavolala své přítelkyni Carle. “Přijď ke mně. Chci ti něco ukázat.”

“Za hodinku jsem tam. Před chvílí jsme vstali a likvidujeme nepořádek po včerejším večírku. Děti odjely časně ráno. Tancovaly až do svítání. Věřila bys tomu? A ta pří

šerná hudba! Díkybohu, že se tady všichni dobře známe, jinak by někdo určitě zavolal policii.” “To je zvláštní. Nic jsem neslyšela.”

“Už je mi jasné, co jsi dělala,” zatrylkovala Carla. “Zatím ahoj.” Když se Nora oblékala, ucítila v konečníku mírnou bolest. Nechce se mi věřit, že jsem to dokázala, pomyslela si. Bylo to sice hrozně vzrušující, ale těžko říct, jestli to ještě někdy udělám. Natáhla si krátké kalhoty a triko, sešla do kuchyně a zapnula kávovar, ale v poslední chvíli si to rozmyslela. Nemá chuť na kávu, ale na ledový čaj. Po oslavě ho ještě trochu zbylo. Únava z ní dosud nespadla. A není divu. Včerejší den byl náročný a k němu ten noční tělocvik… Nalila si sklenici vychlazené směsi čaje a limonády, vyšla na terasu u jezírka a posadila se do křesla.

Byl nádherný pozdní červnový den. Z vymetené oblohy jí pražilo slunce do obnažených ramen. Vál mírný větřík. Voda v jezírku pleskala o schůdky. V jednom rohu zahrady kvetly rudé, růžové a bílé růže, v druhém broskvově a meruňkově oranžové. Vstala, posadila se na nejvyšší schod a ponořila nohy do vody. Vládl tu nebeský klid a dokonalé ticho. Atmosféru zahrady milovala. Chtěla, aby to takhle zůstalo navždy. A taky zůstane! Nedovolí, aby jí Jeff vzal domov. Uslyšela, jak vrzla branka, a obrátila se. Na zahradu vešla Carla. “Ahoj. Co to piješ?”

“Čaj s citronádou. Jsem utahaná a po té včerejší námaze mám velkou žízeň. Jestli chceš, jdi si nalít. Džbán je v kuchyni.”

“Především chci vědět, co se stalo. V telefonu jsi mi připadala vyděšená, Noro.”

“Přinesla sis někdy něco z návštěvy v Kanálu?” zeptala se Nora své nejlepší

přítelkyně.

“Něco? Jak to myslíš?”

Nora vstala. “Pojď dovnitř.” Odvedla Carlu po schodech do ložnice a tam jí ukázala podvazkový pás a punčochy. “V tom jsem se vrátila včera v noci,” vysvětlovala.

“Panenko skákavá!” vyjekla Carla. “Takové prádlo přece nemáš.”

“Nora Buckleyová v reálném světě ne. Ale Nora Buckleyová ve své fantazii ano a

tohle jsem měla ráno na sobě při probuzení.”

“To je paráda,” hihňala se Carla. “Jaká je tvoje fantazie?”

“Podkrovní byt, pan Úžasný a masér jménem Rolf,” odpověděla Nora a pousmála se.

“Jak se pan Úžasný jmenuje?” vyzvídala Carla.

“Kyle.”

“A líbíš se mu v zeleném podvazkovém pásu,” dodala Carla.

“Hodil se mi k pouzdrovým šatům. Na schůzku s panem Nicholasem jsem se musela slušně obléknout.”

“Páni, dva chlapi ti nestačí? Potřebuješ ještě třetího? Jsi skoro stejně příšerná jako já,” smála se Carla. “Pokaždé, když obměňuju posádku, před vyplutím se s každým nováčkem pomiluju.”

“Pan Nicholas je správcem Kanálu,” vysvětlila Nora přítelkyni. “Chtěla jsem se s ním setkat, protože jsem se potřebovala zeptat na něco, co ví jen on. Sotva jsem se mohla objevit u něho v kanceláři v krátkém hedvábném župánku.” “Takže Kanál skutečně někdo řídí,” uvažovala Carla ohromeně. “A ty ses s ním setkala? A má dokonce kancelář? Jaký je?”

“Jasně, že Kanál někdo řídí. Setkala jsem se s ním a jeho kancelář vypadá jako vystřižená z Moderní architektury a on je…,” na okamžik se odmlčela. “Zkrátka je úplně jiný, než jsem si ho představovala. Čekala jsem distingovaného Francouze nebo Itala ve středním věku. Ale ve skutečnosti mi připomíná toho herce z filmů ze čtyřicátých let minulého století, Clauda Rainse. Má dvě sekretářky a osobní asistentku jménem Margaret. Pili jsme čaj a jedli čokoládové sušenky u krbu.” “Neříkej!” vykřikla Carla.

“Říkám,” přikývla se smíchem Nora. “Bylo to téměř bizarní, nebýt dokonalé kultivovanosti. Kvalitní zelený čaj a božské biskvity.” “Co jsi od něho chtěla vědět?”

“To ti vysvětlím jindy. Ale odpověz mi. Už ses někdy vrátila domů s nějakým suvenýrem z Kanálu?”

“S jiným než s bolestí mezi nohama?” odvětila Carla vesele. “Ne. A vím, že ani žádná z ostatních. Kdyby ano, určitě by si to nenechaly pro sebe. Ale upřímně řečeno mi z toho naskakuje husí kůže, Noro.”

“Mně taky,” připustila Nora. “Je to jako některý z těch neskutečných a bizarních příběhů, o kterých se čas od času dočteš, a nevěříš, že by mohly být pravdivé.” “Vždyť za tu zábavu každý měsíc platíme,” namítla Carla. “Zodpověděl ti ten pan Nicholas všechny otázky?”

“Nejspíš ano, ale mám dojem, že trochu vyhýbavě,” odpověděla Nora.

“Budeš navštěvovat Kanál i nadále?” Carliny tmavé oči se zvědavě zaleskly.

“Je to jako slané mandle,” řekla Nora. “Jedna ti nestačí. A pomáhá mi, abych se

nezhroutila strachem z té situace, ve které jsem se ocitla, zvlášť teď, když

jsem viděla svoji nástupkyni. Není sice žádná krasavice, ale je moc hezká, viď?”

“Je mladá,” odtušila Carla. “Hádám jí tak třicet, nejvýš jednatřicet. Dobře se obléká a má pěknou postavu. Vsadila bych se, že je každý den v tělocvičně. A nemá děti, i když s Jeffem nejspíš nějaké mít bude. Je skoro pravidlem, že druhá manželka si jedno dítě pořídí, aby odvedla pozornost od dětí manželovy bývalé. Dokud se v pozadí vznáší přízrak první ženy s dětmi, necítí se bezpečně,” mínila Carla znalecky.

“Odkud máš ty informace?” chtěla vědět Nora.

“Z rubriky ,Rady tetky Katky’,” odpověděla Carla. “Téměř v každém časopise pro ženy najdeš článek zabývající se stejnou situací, v jaké jsi ty. Nejsi první ani poslední ženská, kterou manžel odkopl kvůli mladší favoritce.”

“V první řadě mi jde o dům,” prohlásila Nora.

“Poslyš, beruško, na tvém místě bych s domem nepočítala.” Carla se usadila na postel vedle Nory. “Rick tvrdí, že budou muset dělat hotové psí kusy, aby ti vybojovali aspoň polovinu jeho ceny v hotovosti. A vůbec, Noro, proč trváš na tom, abys měla tak velký dům sama pro sebe? Děti se prakticky osamostatnily a ty ani nebudeš mít tolik peněz, abys ho dokázala udržet. Dům jsou jen starosti a nekonečná práce a ruku na srdce: už rozhodně nemládneme.” “Nedovolím, aby můj dům získal Jeff,” trvala Nora zarputile na svém. “Něco ti povím. Ve staré čtvrti u zátoky se dostavují velice pěkné přízemní obytné domky. Za poloviční cenu tvého domu koupíš luxusní dvoupokojový byt, kde bude dost místa i pro děti.”

“Ne.” Nora rázně zavrtěla hlavou. “Dům je můj a nepřipustím, aby mu jen tak spadl do klína. Na ničem jiném mi nezáleží. Nechci od něho ani cent. Zkrátka a dobře, dům patří mně a děti si vezmou studentskou půjčku.”

Carla si povzdychla. Nemá smysl se s Norou dohadovat. Něco se s ní děje a začalo to po její první návštěvě Kanálu. Z ničeho nic se v ní probudila silná vůle a začíná ztrácet na váze. Ale to samo o sobě nic neznamená, jelikož Rickova firma udělá to, co je nejrozumnější a zdaleka nejlepší, a sice že Noře zajistí v hotovosti poloviční částku z prodejní ceny domu. Což bude znamenat nelítostnou bitvu s Jeffovým špičkovým odborníkem na rozvody.

Nora strávila s Kylem další noc plnou vášní, ale nevěděla, kdy se jí podaří příští návštěva. J. J. se vrátil domů z výletu a ihned nastoupil na letní brigádu. Do školy odjede v půli srpna. Zápis do sportovních týmů začíná brzy a on je díky sportovnímu stipendiu členem univerzitního mužstva. Na jednu stranu se Nora jeho odjezdu děsila; J. J. je příjemný, zábavný a vtipný. Ale na druhou stranu se nemohla dočkat, až bude pryč. Potřebovala Kyla a jejich společně sdílenou vášeň. Teď už to nebyly jen nezávazné

sexuální hrátky. Kyle je do ní očividně upřímně zamilovaný a Nora nepochybovala o tom, že se v ní probouzí stejný cit.

Přes den se zabývala činnostmi, kterým se věnuje každá matka, jejíž dítě nastupuje na univerzitu. Sestavovala seznamy a nakupovala věci, které by sama sobě nepořídila, ale o kterých věděla, že je J. J. bude potřebovat, například přístroj na výrobu sendvičů a malou varnou konev. Na nákupy se vydávala společně s Carlou, protože Maureen odjíždí do školy necelé tři týdny po J. J. A tak svým ratolestem pořídily prostěradla, povlaky na polštáře, utěrky, ručníky a prošívané péřové přikrývky. Díky štědré finanční částce od Margo si J. J. mohl dovolit poměrně kvalitní notebook, jelikož každý pokoj na koleji nabízí kabelové připojení k internetu. Zkrátka neodmyslitelné vymoženosti moderní doby, pomyslela si Nora a vzpomněla si na nejnovější výkřik techniky, se kterým nastoupila do prvního ročníku, totiž na svůj elektrický psací stroj. Jak se blížil odjezd, začala synovi balit osobní věci, vděčná za to, že je doma sama a může si nerušeně poplakat nad opelichaným plyšovým psem Cliffordem, jeho nejmilejší hračkou.

To byly klidné a spokojené dny. Ale musela se obrnit vůči těm méně příjemným, kdy ona a její právní zástupci jednali s Jeffem a Raoulem Kramerem. Jeff, který o svém vítězství nepochyboval, se choval povýšeně a nepřístupně. Nora si byla jistá, že čekal, že odpůrkyně bude během jednání plakat a nervově se hroutit. Místo toho na něj slovně útočila a upozornila ho, že dům dostane jen přes její mrtvolu. Nařkla ho z krádeže peněz určených na školné jejich dětí, a když Kramer vznesl námitku, postavila se mu také.

“Jestli peníze na příslušných účtech nepatřily dětem, proč jim každý Štědrý den tak dramaticky ukazoval roční výpisy a opakoval, že ty peníze jsou určené na jejich studium? Jill stačily k absolvování přípravky úroky z vkladů a tři roky místo obvyklých čtyř. Chcete vědět, co váš klient udělal, pane Kramere? Vloni na jaře ty peníze získal pod

vodem. Požádal obě děti, aby podepsaly jisté dokumenty, a vysvětlil jim, že je to kvůli daním. Pravděpodobně je lstí přiměl, aby podepsaly prohlášení, kterým se ruší spoluúčast jejich jména na účtu, a on si mohl peníze přivlastnit ainvestovat je jinde. Navíc odmítl zaplatit našemu synovi první rok na univerzitě. J. J. sice má sportovní stipendium, ale na školné a stravné se mu

složili naši sousedé!”

“Jillino školné na právech jsem zaplatil,” vpadl jí do řeči Jeff. “Ale jen pro letošní školní rok, protože jsi je uhradil už dřív. Nedávno jsi jí oznámil, že jí další dva roky nezaplatíš, ty mizero!” rozohnila se Nora. “Vlastní děti jsi zbavil jejich výsad jen proto, aby ses mohl oženit s dívkou tak mladou, že by mohla být tvojí dcerou. Je mi úplně jedno, že se se mnou chceš rozvést, Jeffe, a to tě štve, viď? Podle tvého scénáře mám brečet a prosit, ale to se nestalo a ani se to nestane. Nechci od tebe ani cent, ale dům patří mně. Jestli se mi ho pokusíš vzít, abys se svou nastávající mohl začít znovu a bez dluhů, ujišťuji tě, že už najdu nějaký způsob, abys toho litoval.” “Co to do tebe, sakra, vjelo, Noro,” obořil se na ni. “Úplně ses změnila.” “Vážně?” ucedila jízlivě. “Už několik let jsi spal s každou ženskou doslova na potkání, ovšem s výjimkou mojí maličkosti. A teď se chceš rozvést. Odmítáš plnit rodičovské povinnosti. Chceš mi vzít střechu nad hlavou a vyhodit mě na ulici a já si to všechno mám nechat líbit? Vzpamatuj se, proboha!” “Najdi si práci jako ostatní ženy,” vybuchl.

“Mám diplom z anglické literatury, Jeffe, ale jsem bez pedagogického vzdělání, bez zkušeností a praxe. Počítač neumím ani zapnout. Co mám podle tebe dělat, abych se uživila? Musím absolvovat nějaký kurz, abych si vůbec mohla začít hledat práci, ale nehodlám do něho docházet z útulku pro bezdomovce. Navíc v Egret Pointe žádný takový útulek není.”

Raoul Kramer vzdychl a prohlásil: “Myslím, že se já a můj klient vrátíme do města, abychom si spolu znovu promluvili. Souhlasíte, aby se další schůzka konala za deset dní?”

“Poslyšte, Kramere,” obrátil se Jeff na svého právníka. “Heidi i já jsme byli přijati do družstva nájemníků a co nejdřív musíme složit platbu na náš dům.” “Seženu vám překlenovací půjčku,” oznámil mu Kramer strohým a odměřeným hlasem. “Tahle záležitost se zřejmě nevyřeší tak brzy, jak jsem předpokládal.” “Říkal jste, že je to otázka několika dní,” prohlásil ostře Jeff. “Do hajzlu! Chvástal jste se, že je to hračka. Že všechno patří mně a ona že se nemá o co opřít!” Obličej mu nezdravě zbrunátněl a v tom okamžiku si Nora všimla, jak její manžel zestárnul.

“To bylo předtím, než jsem se dověděl, že vám její otec věnoval polovinu zálohy na dům, Jeffe. A předtím, než jsem se dověděl, že ty účty byly založeny na jména vašich dětí a vy jste je o ně lstí připravil. Vaše manželka má pravdu. Byl to podvod. A navíc jsem si jistý, že paní Buckleyová nemá zájem o to, aby na vás váš syn a dcera podali žalobu. Nepochybuji, že když znovu zvážíme situaci, dospějeme k závěru, který uspokojí obě strany. Jdeme.” Obrátil se k Rickovi. “Beverly se včas ozve vaší sekretářce a oznámí jí datum příští schůzky.” Rázně zacvakl černou koženou aktovku a zamířil ke dveřím. “Stala se z tebe hnusná, nenávistná mrcha,” zasyčel Jeff na Noru. “Z našeho manželství vzešly jen dvě dobré věci, Jeffe, a sice J. J a Jill,” odvětila nevzrušeně. “A Heidi je mi upřímně líto. Sama brzy zjistí, jaký jsi ve skutečnosti idiot.”

Jeff Buckley se prohnal kolem svého právníka a vyrazil z místnosti. Raoul Kramer ho s patřičným odstupem následoval.

“Jsem rád, že se s ním nevracím do města,” prohlásil Rick s úsměvem. “Myslím, že vzhledem k okolnostem pro

běhlo tohle kolo poměrně dobře. Jsem přesvědčený, že ti zajistíme poloviční podíl na zisku z prodeje domu a alimenty až do té doby, než si najdeš práci, která tě uživí. O těch účtech jsem se Kramerovi už zmínil, ale obávám se, že mi nevěřil, dokud ses dneska neobula do Jeffa.” “To není fér,” zahučela.

“Není, ale zákon nehájí vždycky to, co je správné nebo spravedlivé. Je to prostě zákon,” poučoval ji Rick.

“Necháme odhadnout dům. Tu druhou polovinu od něho koupím,” rozhodla Nora. “Zlato, vždyť nedostaneš hypotéku. Nemáš čím ručit atvoje jediná kreditní karta je na jeho jméno. Na Jeffa je napsaný i telefon. Elektřina, voda a plyn. Ty nemáš práci a nějaký čas ani naději, že nějakou seženeš. Je mi líto, Noro, ale to jsou holá fakta.”

“Je mi jedno, co musím,” odvětila Nora rozechvělým hlasem. “Prostě… prostě mu

nedovolím, aby můj dům prodal!” Otočila se a vyšla z kanceláře Ricka Johnsona. J. J. se ojednání nezmínila. Není nutné přidělávat mu starost. Příští týden odjíždí do školy. Uvažovala o tom, že ho odveze, ale univerzita vyslala do nejbližšího okolí autobus, aby naložil nové členy různých sportovních týmů, kteří získali stipendium. To bylo poměrně rozumné, protože se cestou navzájem seznámí. Svým způsobem byla Nora ráda. Aspoň nemusí absolvovat osamělou jízdu domů. Vtiskla synovi do ruky mobilní telefon s kreditem tři sta volných minut. “A neprotelefonuj je s Lily,” kladla mu na srdce. “Chci, abys mi čas od času zavolal a ujistil mě, že je všechno v pořádku. Kredit by ti měl vydržet až do prvního víkendového volna. Pak ti koupím další. Je to jasné?”

Jemu naopak ležely na srdci především její klid a pohoda, ale Nora ho ujistila, že to zvládne, on ať se pilně učí a poctivě trénuje. “Táta prý chce prodat tenhle dům,” svěřil se jí J. J. se svými obavami. “To přece nemůže udělat, že ne, mami?”

“Nechci, aby sis s tím lámal hlavu. O domov nepřijdeme. Nepřipustím, aby nás o něj připravil. Kdy jsi mluvil s otcem?”

“Jednou sem volal, když jsi byla s Carlou na nákupech. Zrovna jsem přišel z práce. Jinak bych s ním nemluvil. Víš, k čemu přiměl tu holku, než zavěsil? Aby mi řekla ahoj! Jako kdyby mi na tom bůhvíjak záleželo.”

Noru synovo rozhořčení rozesmálo. “Doufám, žes jí taky řekl ahoj,” poškádlila ho.

“Leda ve snu, mami!” ušklíbl se.

A pak nastal den, kdy ji měl J. J. opustit. Nora ho odvezla na hřiště v Egret Pointe, kde se měli shromáždit fotbalisté, tenisté, plavci a hráči lakrosu, kteří budou reprezentovat univerzitu. Na místě už čekalo deset chlapců a tři dívky. Zanedlouho přijel autobus. Řidič otevřel úložný prostor, naskládal do něho zavazadla a děti začaly nastupovat. Nora sevřela syna v náručí a J. J. jí objetí opětoval.

“A nezlob,” pošeptala mu do ucha.

“Neboj,” ujistil ji mírně rozechvělým hlasem.

“Až se zabydlíš, zavolej mi,” nabádala ho a předstírala, že si jeho dojetí nevšimla.

“Jasně. Spolehni se.” Ještě jednou ji objal, prudce se otočil a zamířil k autobusu. Našel si místo u okna a zaťukal na sklo, aby si ho všimla. Nora ho pochopitelně viděla a statečně se na něj usmála. Dveře se zavřely. Řidič uvolnil brzdu a autobus se dal do pohybu. Nora mávala, v očích palčivé slzy. Několik maminek, které podlehly dojetí, konejšili jejich silnější partneři. Když autobus zmizel Noře z dohledu, nasedla do synova dýchavičného starouška. Ona nemá nikoho, kdo by ji utěšil. V reálném světě ne. Ale na dnešní večer si už objednala Kanál. Kyla neviděla několik dní a jejich poslední schůzky byly uspěchané, protože Noru děsila představa, že by někdo, konkrétně J. J., mohl odhalit její tajemství. Teď však bude v domě sama a bude moct prožívat se svým milencem ty nejdivočejší fantazie. A nikdo se o nich nikdy

nedozví. Je to jen její tajemství. Přesněji její a všech ostatních žen, které kdekoli na světě navštěvují Kanál.

Vzpomněla si, jak se počátkem léta setkala s panem Nicholasem. Až se vyřeší ta záležitost s Jeffem, všem oznámí, že na několik dní odjíždí. Všem kromě Carly. A vytratí se na báječnou dovolenou do světa snů. Zamkne dveře pracovny a kočky bude dvakrát denně krmit Carla. Představila si, jak se bude probouzet vedle Kyla a možná i vedle Rolfa v té obrovské posteli v její přepychové ložnici. Nechá si udělat kosmetiku obličeje, pedikúru i manikúru. Vyžádá si, aby se k ní chovali jako ke královně, a oni jí vyhoví, jelikož je to Kanál, kde se jí splní i ty nejtajnější sny a přání.

Při zpáteční cestě domů se Nora neubránila a nahlas se rozesmála. Krkoun Jeff se teď dusí ve vlastní šťávě, protože musí složit zálohu na překlenovací půjčku, aby jeho vyvolená měla svůj družstevní dům. Tušila, že Heidi není tak hloupá, aby souhlasila s tím, že ve smlouvě o vlastnictví bude figurovat pouze jeho jméno. A Jeff samozřejmě nemá ani ponětí o tom, jak si jeho budoucí bývalá manželka po nocích užívá a miluje se až do naprostého vyčerpání se dvěma mimořádně výkonnými a pohlednými mladými muži. Nora se nepřestala smát, ani když odbočovala na příjezdovou cestu. Dnešní noc bude nezapomenutelná.

Kapitola sedmá

a podzim byla Carla skálopevně přesvědčená, že Nora hubne. “Copak sis toho nevšimla? šaty na tobě plandají jako na strašákovi do zelí. Jíš vůbec něco, pusinko?” “Ovšem,” ujistila Nora přítelkyni. “Ale chybí mi naše dopolední svačinky a samozřejmě děti. Až napřesrok odjedou i dvojčata, bude tady smutno. A Tiffany už nastoupila do Rickovy a Joeovy advokátní firmy. Tři dny v týdnu dopoledne učí a odpoledne pracuje. I ty jsi teď přes den pryč.” “Měla jsem obrovskou kliku, že místo noční šichty dělám od sedmi do tří odpoledne,” vysvětlovala Carla. “Jsem doma včas, abych uvařila Rickovi teplou večeři, a potom, když si jde v devět lehnout,” - zahihňala se - “strávím jednu dvě hodiny s piráty.”

“Zajímalo by mě, jestli se baví stejně i ostatní členky dívčího klubu,” uvažovala Nora nahlas.

“Rina pracuje na plný úvazek v odboru sociálních služeb. Zoufale potřebují někoho pro naléhavé případy a zkušený člověk, jakým je Rina, se jim pochopitelně hodí. A Joanne letos supluje za učitelku čtvrtého ročníku, která je na mateřské.”

“Jak k tomu, proboha, přišla?” zděsila se Nora.

“Stávající suplentka otěhotněla, a dokonce v nemanželském svazku. Školní rada z toho samozřejmě nadšená nebyla a navíc je to rizikové těhotenství, a tudíž musela přestat učit. A tak povolali Joanne.”

“Jo, čtvrtá třída,” povzdychla si Nora zasněně. “Na tu si moc dobře vzpomínám.”

“Jo. Věk, kdy se roztomilé dětičky mění v drzé předpubertální světáky,” prohlásila Carla. “Vůbec Joanne nezávidím. Mimochodem, jak ti jde učení? Ani jsi mi neprozradila, pro jaký kurz ses nakonec rozhodla.”

“Zapsala jsem se do úvodu práce na počítači, úvodu do obchodního managementu, základů marketingu a kurzu Jak najít práci na dnešním trhu. Ten navštěvuju jen jednou týdně. Fascinuje mě to a zároveň děsí. Skoro lituju, že mě nikdy nepřitahovalo pedagogické vzdělání, ale prostě mi nic neříká.” “Surfuješ po Kanále?” zeptala se Carla s lišáckým úsměvem. “Noc co noc,” přiznala Nora. “Nevím, co bych si bez Kyla a Rolfa počala.” “Božínku, Noro, není divu, že vypadáš tak utahaně!” zvolala Carla. “Přes den do sebe láduješ vědomosti a v noci prostopášně hýříš. Kdy vůbec spíš? Nemluvě o domácích úkolech…,” kárala ji dobromyslně, ale na čele jí vyvstaly ustarané vrásky.

“Upravila jsem si rozvrh tak, že mám výuku jen třikrát týdně. Dva dny od devíti do dvanácti a ve středu od devíti do jedné. Když přijdu domů, udělám si domácí úkoly a připravím se na další hodinu. V půl šesté si jdu zdřímnout, budíček si dám na devátou a potom si užívám v Kanále. Když mám jít den nato do školy, vracím se dřív, obvykle hodinu po půlnoci, a spím do půl osmé. V životě jsem nebyla šťastnější,” dodala Nora s úsměvem. “Jeff zdaleka tak šťastný není,” zasmála se. “Ale máš pravdu. Oblečení na mně doslova visí. Musím s tím něco udělat, ale na nový šatník nemám peníze. Aspoň si nechám obarvit vlasy. Jeff by mi to nedovolil, ale nic nepřidává ženské roky tolik jako nadbytečná kila a matné prošedivělé vlasy.”

“Držíš nějakou dietu?” udeřila na ni Carla nelítostně. “Ne,” zavrtěla Nora hlavou.

“Cos měla dneska k snídani?” vyslýchala ji přítelkyně.

“Před odchodem do školy jsem zhltla jogurt a hrnek kávy,” odpověděla Nora. “A co oběd? Co sis dala k obědu?” Carla byla nemilosrdná. Nora se na okamžik zamyslela. “Na oběd jsem jaksi zapomněla,” připustila zdráhavě.

“Zdá se, že poslední dobou jaksi zapomínáš nejen na oběd,” prohlásila Carla, vstala a otevřela chladničku, aby zkontrolovala její obsah. “Kristepane!” vyjekla. “Vždyť je úplně prázdná.” “Úplně ne,” bránila se Nora chabě.

“Napůl vařené kuře, které jsi ale nevařila ty. Je to polotovar ze supermarketu,” prohlásila Carla nelítostně. “Miska zeleniny na salát, jogurt, dvě láhve sody s příchutí, kousek čedaru a odstředěné mléko. Noro, ty pro sebe nevaříš? Máš aspoň

máslo? Nebo chleba!” Otevřela mrazák. Byla v něm krabička makaronů se sýrem, sáček zelených fazolek a dva sáčky sekaného špenátu. “A kde je zmrzlina?” Carla zavrtěla hlavou. “Zlato, ty o sebe vůbec nedbáš. Koleduješ si o malér,” durdila se.

“Neumím vařit pro jednoho,” bránila se Nora. “Mimoto si každý den beru multivitaminovou tabletu, Carlo. Sotva můžeš říct, že jsem kost a kůže.” “Měla jsi osmačtyřicítku. Vsadila bych se o cokoli, že jsi zhubla nejmíň o dvě konfekční velikosti,” mínila Carla a přísným zrakem si změřila postavu své nejlepší přítelkyně.

“Mívala jsem šestatřicítku,” podotkla Nora.

“Starší ženské, které příliš rychle zhubnou, vypadají na svůj věk, neli starší, pokud nemají na plastiku obličeje, což je tvůj případ, moje milá. A na těch, co si ji můžou dovolit, je to stejně vidět. Je houby platné, jaký je dotyčný chirurg machr, vylepšené ksichtíky u starých vykopávek vypadají jako egyptská posmrtná maska. V jistém věku by ženská měla začít stárnout důstojně.” “Já stárnu důstojně,” zasmála se Nora, “ale úbytek na

váze jen prospěje srdci a krevnímu tlaku. Jen se podívej na Margo. Máma je po sedmdesátce a pořád má velikost šestatřicet. A na svůj věk vůbec nevypadá.” “Přijď k nám dneska na večeři,” navrhla Carla.

“Nemůžu. Zítra píšu test,” odpověděla Nora. “Večer se ani nepůjdu pobavit jako obvykle.”

“Pohostila bych tě svými slavnými domácími těstovinami a omáčkou s mletým masem a tím česnekovým chlebem, který ti tolik chutná.”

Nora se znovu zasmála. “Můžeš mi kousek přinést. Schovám ho do mrazáku.”

Carla si povzdechla. “Kdy máš příští schůzku s Rickem?” zeptala se.

“V pátek, po škole. Pak chci odjet na univerzitu na první víkend s rodiči. J. J.

prosil, ať určitě přijedu.”

“My se tam chystáme taky. Chceš jet s námi?”

“Moc ráda,” přikývla Nora. “Nerada jezdím sama. Kde budete ubytovaní?” “Ve Fairfax Inn,” odpověděla Carla. “Já taky! To je bezva!” jásala Nora.

“Dobře. Na dnešní večer máš omluvenku. Později ti přinesu porci těstovin.” Po pátečním jednání s právníky si však Nora nebyla jistá, jestli chce vůbec někam jet. Z nových informací se jí dělalo zle. Nejradši by se zahrabala dva metry pod zem ave vší tichosti umřela.

“Jak mám rozumět tomu, že nemůžu mít dům?” dožadovala se od Ricka vysvětlení. “Nic jiného od Jeffa nechci. Absolutně nic!”

Rick si rozpačitě odkašlal. “Od začátku to byla střelba naslepo, Noro. Joe i já jsme tě na to včas upozornili. Jeff má dům od začátku napsaný na sebe a díky tomu je v obrovské výhodě. Nicméně udělal velkou chybu, když si přivlastnil peníze vašich dětí, a to je pro změnu naše želízko v ohni. Nijak významné, ale vzhledem k okolnostem jsme pro tebe vybojovali neuvěřitelně výhodnou dohodu. Dům

nemá hypotéku a tobě připadne čtyřicet procent z jeho kupní ceny. A to na dnešním trhu není žádný pakatel, pokud vezmeš v úvahu tuhle obytnou čtvrť,” vysvětloval. “Dostaneš téměř čtyři sta tisíc, Noro, a po dobu pěti let ti bude tvůj bývalý vyplácet měsíčně tisíc dolarů výživného.

J. J. má čtyřleté stipendium anavíc jsme přinutili Jeffa, aby mu platil kolej. Ale pokud se z ní tvůj syn odstěhuje, má smůlu a bude si muset hradit stravu sám. Což by pro něj jistě nebyl velký problém.” “A co Jillino školné?” chtěla vědět Nora.

Rick potřásl hlavou. “Jeff se rád pochlubí, že má dceru na právech, ale studium jí hradit nehodlá. Už jí zaplatil přípravný kurz a první ročník. Žádný soud nebude považovat za nespravedlivé, když rozhodne, aby si na další čtyři semestry vydělala sama. Jill je chytrá a vynalézavá. Zvládne to, a když bude třeba, vypomůžeme jí. Od čeho jsou přátelé?”

Noře se draly do očí slzy a musela usilovně mrkat, aby je potlačila. “A co auto?” zeptala se s nadějí v hlase. “Je mi líto,” odpověděl Rick.

“A co kdybych koupila jeho podíl na domu?” spekulovala.

“To si nemůžeš dovolit, Noro, a hypotéku ti žádná banka nedá. Nemáš se čím

Soukromá potěšení

zaručit. Telefon, elektřina, voda, auto i kreditní karta, kterou jsi používala -to všechno bylo na Jeffovo jméno. Ale to jsem ti už přece vysvětloval. Musíš získat postavení a vybudovat si pověst. Přemluvil jsem banku, aby vystavila kreditní kartu na tvoje jméno, ale bohužel je to jen krátkodobý úvěr na pouhých dvanáct set dolarů.” Ze zásuvky stolu vyndal obálku. “Tady je,” řekl. Vzala si ji od něho se srdcem v krku. Věděla, že její matka je velmi slušně zajištěná, ale o šest set tisíc dolarů na koupi domu ji požádat nemůže. Margo žila ze zisku z úroků a ze sociální pojistky zesnulého manžela. Aby Noře pomohla, musela by něco prodat, a to by výrazně

snížilo její příjmy. To jí nemůžu udělat, pomyslela si Nora. Těší ji, že je soběstačná, a nemůžu ji nutit, aby si musela cokoli odpírat. Nebylo by to spravedlivé. A už vůbec není spravedlivé, že jí Jeff chce vzít střechu nad hlavou. “Neexistuje způsob, jak mu v prodeji domu zabránit?” zeptala se Ricka. “Jestli budeš mít štěstí a on natáhne brka při bouřlivých hrátkách s Heidi ještě před rozvodem, dostaneš všechno,” ujistil ji Rick. “Ale na to se nemůžeme spoléhat, Noro. Dům nedá na trh dřív než prvního dubna napřesrok. Do té doby máš dost času, a i když se dům bezpochyby prodá rychle, potrvá do června, možná do července, než se celá záležitost urovná. Tedy téměř rok,” dodal a na čele mu vyvstaly nervózní vrásky. Za tohle ho Carla rozhodně nepochválí, ale copak měl jinou možnost? Zákon je zákon.

‘Zatím to Carle neříkej, Ricku. Nechci, abychom si kazili víkend. Momentálně se mi sice nikam jet nechce,” přiznala se, “ale nesmím J. J. zklamat.” Rickovi se viditelně ulevilo. “Žádný strach. Kdybychom o vývoji situace informovali Carlu, celé dva dny by nemluvila o ničem jiném, a všichni by měli mizernou náladu. Co jí chceš říct?”

“Něco jí povědět musíme, jinak by nás podezírala,” mínila Nora. “Řekneme jí, že

Jeff zaplatí J. J. kolej a mně bude posílat pět let výživné. A ty můžeš dodat,

že s Joem pracujete na tom ostatním. Co ty na to?”

“Jsi prima holka, Noro Buckleyová,” prohlásil Rick uznale.

“A ty a Carla jste prima přátelé,” oplatila pochvalu.

Teprve cestou na státní univerzitu ve Whitfordu si všimli, že stromy oblékají podzimní barvy. Ve Fairfax Inn zjistili, že Nořina rezervace na jméno paní Buckleyová zní na pana a paní Buckleovy.

“To je omyl,” vysvětlovala Nora recepčnímu. “Já a můj manžel se rozvádíme. Tady je číslo mojí rezervace. Tři

šest devět nula jedna.” Ukázala doporučený dopis. “Je napsaná na paní Buckleyovou, ne na pana a paní Buckleyovy.”

“Zřejmě skutečně došlo k omylu,” odpověděl mladičký úředník a viditelně zrozpačitěl. “Pan a paní Buckleyovi se u nás ubytovali už před půl hodinou.” “To bude můj manžel se svou přítelkyní,” odvětila Nora líbezně. “Dejte mi tedy ji ný pokoj.”

Recepční zrudl. “To nepůjde. Máme plno. Místní univerzita pořádá víkend pro rodi če.”

“Toho jsem si vědoma. Přijela jsem navštívit syna, který je ve školním fotbalovém týmu.” Věnovala mladíkovi výhružný úsměv. “Dám vám na výběr, mladý muži. Buď mě ubytujete jinde, nebo z mnou rezervovaného pokoje vystěhujete mého manžela a jeho kuřátko. ‘

“Nastaly nějaké potíže, Robertsi?” zjišťoval horlivě jakýsi muž v tmavém saku, na jehož klopě se skvěla jmenovka s nápisem C. ELDERS, ZÁSTUPCE ŘEDITELE. Než mohl nebohý zmatený úředník odpovědět, Nora s bohorovným klidem prohlásila: “Pokoj, který jsem si rezervovala, byl přidělený mému manželovi a jeho přítelkyni. Pan Roberts tvrdí, že jste plně obsazeni. Rezervaci mám od vás písemně potvrzenou a vsadím se, že když přijel Jeff, totiž můj manžel, číslo rezervace nikdo nekontroloval. Chci svůj pokoj. A okamžitě.” “Můžeme vás ubytovat v zadní budově, madam,” řekl C. Elders azpražil pohledem mladého recepčního.

“Ale já nechci bydlet v zadní budově,” odpověděla Nora a obdařila muže tvrdým pohledem. “Chci svůj rezervovaný pokoj, který sousedí s pokojem mých přátel. V zadní budově ubytujte pana Buckleyho a jeho slečnu.”

“Snažíme se uspokojit všechny naše zákazníky, madam,” vyhrkl zástupce ředitele. “Jsem právník paní Buckleyové,” vpadl do rozhovoru Rick, “a velice by mě mrzelo,

Soukromá potěšení

kdyby se tato příhoda, svědčící o vaší neschopnosti, dostala na veřejnost. Než

přestěhujete pana Buckleyho se společnicí, počká paní Buckleyová v našem pokoji. Je to jasné, pane Eldersi?”

‘Ano, pane,” přikývl zástupce ředitele a poté oslovil nešťastného recepčního. “Zařiďte to, Robertsi! Ihned!”

Nora a Carla si vyměnily pohled a zkrotily smích.

“Není k zulíbání, když vystrčí drápky?” prohodila k přítelkyni Carla.

“Je absolutně úchvatný,” souhlasila Nora. “Odvrácená tvář Richarda Johnsona.

Musím přiznat, že na mě udělal hluboký dojem.”

Vyšli nahoru a Nora se zadostiučiněním poslouchala, jak Jeff zuří, když ho s Heidi stěhovali ze sousedního pokoje.

“Je v tom pokoji krb?” zajímal se Jeff. “Chci mluvit s ředitelem!”

“Je mi líto, pane. Přes víkend tady ředitel nebude, ale můžete mluvit s jeho

zástupcem, panem Eldersem,” odpověděl hotelový poslíček.

“S tím idiotem jsem už mluvil.” To už Jeff téměř ječel. “Jak vůbec mohlo k takovému zmatku dojít?”

“Nevím, pane,” odpověděl poslíček a vzápětí bylo slyšet, jak se zavírají dveře výtahu.

Trojice přátel vybuchla smíchem.

“Však to co nevidět zjistí,” poznamenala rozjařeně Nora.

Krátce nato někdo zaklepal na dveře. Na prahu stál sám pan Elders. “Nechal jsem vám přinést zavazadla, paní Buckleyová. Pokoj je uklizený a čeká jen na vás. Omlouvám se za nepříjemnosti, které vám to nedorozumění způsobilo. Smím vás doprovodit?”

“Děkuju,” řekla Nora a před odchodem se obrátila na Johnsonovy. “Kdy se máme sejít s dětmi?”

“V šest ve vstupní hale. V Jídelně osadníků máme rezervovaný stůl na večeři,” odpověděla Carla.

“Budu tam přesně v šest,” ujistila ji Nora a následovala nyní přemrštěně úslužného pana Elderse.

Když v hlubokém předklonu vycouval ze dveří, rozhlédla se po pokoji. Měl přepychovou postel s nebesy a nábytek v napodobenině salonního stylu z osmnáctého století. Na stole u krbu stál koš s čerstvým ovocem a malá čokoládová bonboniéra. Mezi hruškou a jablkem našla vložený lístek, na kterém stálo: “Děkuji Vám za trpělivost.

C. Elders.” Nora hodila vizitku do ohně, zvedla telefon a zeptala se spojovatelky: “Dá se tady naladit Kanál?” “Ano, paní,” ujistila ji spojovatelka. “Chcete si ho objednat?” “Ano. Jmenuji se Buckleyová a bydlím v pokoji číslo .” “Jak si přejete, paní Buckleyová. Kanál budete mít k dispozici po desáté večer.” Pan Nicholas přece říkal, že Kanál je dostupný všude.

Nora se neubránila úsměvu. Odvě hodiny později se setkala v hale se svým synem. J. J. ji nadšeně objal avychrlil na ni: “Je tady táta s Heidi. Řekl jsem mu, že sem nemusel jezdit, že přijedeš ty. Ale oznámil mi to až dneska dopoledne. Neměl jsem čas ti to zavolat, a kromě toho jsem se bál, že bys nepřijela, kdyby ses dověděla, že tady bude taky on.”

“To je v pořádku, miláčku,” ujistila ho Nora a vylíčila mu zmatek s rezervací pokoje.

J. J. se rozesmál. “Ví, že se musel přestěhovat kvůli tobě?”

“Myslím, že mu prostě řekli, že nedorozumění vzniklo kvůli víkendu pro rodiče. Když je stěhovali, čekala jsem v pokoji s Carlou a Rickem. Nechoval se zrovna důstojně,” smála se Nora.

Nebude snadné setkat se s Jeffem, a zvlášť ne teď, když ví, jaký osud čeká její dům, ale s tím se J. J. nesvěřila. Když tahle patálie začala, sama sobě přísahala, že mezi synem a jeho otcem nevybuduje zeď. Ne, že by Jeff byl kdovíjak skvělý táta. Naopak. Ale pořád je a bude biologickým rodičem jejich dětí. A tak si místo dalších úvah umínila, že si víkend se synem jaksepatří uži je.

A taky si ho užila. První večer se všichni sešli při večeři u jednoho stolu: Johnsonovi, Maureen, Nora a J. J. Druhý den ráno se společně nasnídali u výtečného, a tudíž právem proslulého hotelového švédského stolu. Samozřejmě u něho nechyběli ani Jeff a Heidi. Nora poslala J. J., aby se k nim posadil, ačkoli se tomu zuby nehty bránil. Kvůli mně, dodala. Aspoň nemůže Jeff tvrdit, že mu brání ve styku se synem.

Dopoledne se konalo přátelské utkání ve fotbale a státní univerzita zvítězila. Nora svému synovi vylíčila, jak vypadaly koleje za jejích studií. Ale od té doby se mnohé změnilo. J. J. ji provedl ubikací, kde sídlil jeho fotbalový tým. Pizzerie Pagano naštěstí zůstala na svém místě, a tak si mohli všichni - Rick, Carla, Maureen, J. J. a Nora - vychutnat v pořadí již druhou báječnou večeři. “A tentokrát si můžu beztrestně objednat sklenici pravého piva, ‘ podotkla Nora se smíchem. “Kdysi se tady točila jen tříprocentní břečka.”

V neděli se utkala dvě místní fotbalová mužstva. Juniorská jedenáctka porazila sehranou univerzitní sestavu. J. J. byl v sedmém nebi, že ho máma viděla v akci a zrovna při jeho vítězném zápase. Závěrečná večeře proběhla znovu v hotelové restauraci. Po ní se Nora a Johnsonovi rozloučili s dětmi a domů do Egret Pointe dorazili za mlhavého říjnového soumraku.

“Přinesu ti ty domácí těstoviny s omáčkou,” slíbila Carla přítelkyni. “Už jsem ti je zmrazila. Zítra si je můžeš ohřát k večeři.”

A když se dostavila s vrchovatým talířem, jehož obsah by nasytil čtyřčlennou rodinu, a uložila ho do chladničky, pověděla jí Nora o páteční schůzce s Rickem. Když skončila, Carla sklesla na židli a rozplakala se. “Nemůžeš se odstěhovat. Prostě nemůžeš! Vím, že jsem říkala, že bude lepší, když se toho velkého domu zbavíš, ale nemyslela jsem to vážně.” “Nemám jinou možnost,” pokrčila Nora rameny.

“Nějaká přece musí existovat,” kvílela Carla. “Řeknu Rickovi, aby něco vymyslel, Noro. O tenhle dům nemůžeš přijít.”

“Zlato, Rick udělal, co bylo v jeho silách. Nechci o dům přijít, ale J. J. aspoň dostane zpátky své školné a Jeff mi bude pět let platit výživné. Za tu dobu se určitě dokážu postavit na vlastní nohy.”

“Tisíc měsíčně nestačí,” mínila Carla. “A kde budeš bydlet? Když podíl z prodeje investuješ do nájemního domku, nezbude ti skoro nic.” “Jednou něco zdědím po Margo,” odpověděla Nora.

“Co když ji postihne nějaká osudná nemoc a všechny peníze utratí za nadstandardní lékařskou péči? Tenhle dům musíš zachránit. Daň z nemovitosti není nijak vysoká, ale po změně jména majitele ve smlouvě půjde nahoru. Tak jako tak to musíš nějak zvládnout.”

“Třeba Heidi utahá v posteli Jeffa k smrti ještě před rozvodem,” škádlila Nora přítelkyni. “Pak bude všechno moje.”

“Až naprší a uschne!” vybuchla Carla. “Kristepane! Nesnesu pomyšlení, že příští rok touhle dobou už nebudeme sousedky.” Znovu se rozplakala.

Ani já to nesnesu, pomyslela si Nora a konejšivě pohladila Carlu po paži. Nebudu se stěhovat! Musí existovat způsob, jak z toho ven. Prostě musí! Rick říkal, že Raoul Kramer jí za pár dní předloží k podpisu příslušné dokumenty. “Pokus se to zdržet ještě

několik týdnů,” naléhala na něj Nora. “Jak?” Věděl, že chce získat čas k oddálení nevyhnutelného.

“Požádej o vyšší výživné. Zkus z Jeffa vyrazit školné pro Jill. A řekni, že to podepíšu po Novém roce. Že nechci dětem kazit prázdniny. Oba přijedou domů a nechci, aby to byly jejich poslední Vánoce v tomhle domě. To musí Jeff pochopit,

když je to bezohlednej hajzl. J. J. i Jill tady slavili zatím každičký Štědrý den. Prosím, Ricku! Přiměj Kramera, aby přesvědčil Jeffa.”

“V tomhle stadiu se s nimi handrkovat nebudu,” vrtěl hlavou Rick. “Mohli by zrušit stávající dohodu. Ale slibuju ti, že s Kramerem promluvím. Můžu se zaručit, žes vždycky dodržela slovo, a Jeff to zatraceně dobře ví.” “Víte jistě, že po Novém roce podepíše?” ujišťoval se Raoul Kramer při telefonickém rozhovoru s Rickem Johnsonem.

“Poslyšte, Kramere. Noru Buckleyovou znám téměř pětadvacet let. Když řekne, že podepíše, udělá to. Ale podívejte se na to z jejího hlediska. Nechce, aby měly

děti zkaženou náladu, až na Vánoce přijedou domů. Uznejte, že to není přemrštěný požadavek. Váš klient souhlasil, že dá dům na trh nejdřív prvního dubna. Když Nora podepíše až po svátcích, nic se tím nezmění, ale ten čas navíc jí možná umožní, aby se smířila se svou situací. Jistě víte, že její postavení není právě závi děníhodné.”

“Obvykle mě moje práce baví,” prohlásil Raoul Kramer, “ale v podobných případech ne. Můj klient je paličatej sobec. A nic jste ode mě neslyšel. Zachovejte klid. Paní Buckleyové poskytnu dost času. Ale vyřiďte jí, že druhého ledna v deset hodin vás oba čekám u sebe v kanceláři, abyste podepsali příslušnou smlouvu.

Platí?”

“Platí,” přisvědčil Rick. “Díky, Kramere. Máte to u mě.”

Raoul Kramer se srdečně rozesmál. “Co, pro všechno na světě, by pro mě mohl udělat bezvýznamný vesnický právník, jako jste vy?”

“To nikdy nevíte,” odtušil Rick, který se po rozhovoru cítil mnohem líp. “Nezapomeňte, že želva zvítězila v běhu nad mnohem rychlejším zajícem.” Raoul Kramer se znovu rozesmál a zavěsil.

Jeff však z odkladu nadšený nebyl. “Tuhle záležitost jsem chtěl odbýt co nejdřív. A vy jste mi slíbil, že se o to postaráte. Proto vám tolik platím. A teď ještě ke všemu splácím krátkodobou půjčku a vězím až po uši v dluzích, které jsem nadělal kvůli zařízení bytu.”

“Kdybyste nezpronevěřil peníze na studium svých dětí, Buckleyi, byla by to hračka. Dostal bych vás z toho téměř bez platebních povinností. Ale vy jste měl velké oči už předtím, než jste si mě najal, a proto za chyby zaplatíte. Nezáleží na tom, kdy paní Buckleyová smlouvu podepíše. Časový harmonogram, který jsme si stanovili, se nezmění. Umožněte jí i dětem, aby prožili poslední Vánoce v klidu domova. Všechno jim řekne až druhého ledna, kdy mám u sebe v kanceláři schůzku s ní a jejím právníkem. Co vám udělá, když dopřejete svým dětem klidné a spokojené svátky a prázdniny? Chováte se, jako by vaše manželka něco provedla a chcete ji za to potrestat, ale ve skutečnosti je v celé téhle záležitosti úplně nevinně. Být jejím právníkem, vyždímal bych vás do posledního dolaru.”

“Jeffe,” Heidi Millarová mu položila ruku na paži. “Pan Kramer má pravdu. Ať si Nora a děti prožijí poslední Vánoce v domě v klidu. Splátky na půjčku neplynou z tvé kapsy. Hradím je já. Ty máš téměř všechno, co jsi chtěl. Buď velkorysý vítěz. A já zatím přestanu zařizovat náš družstevní dům. Přísahám.” Letmo ho políbila a triumfálně se usmála.

Raoul Kramer se jen taktak udržel, aby se nerozesmál. Jeff Buckley má přistřižená křidýlka, aniž to tuší. “Děkuji, slečno Millarová,” řekl. “Tak dobře,” ustoupil Jeff zdráhavě. “Jak chcete. Ale už žádné další průtahy. Modlete se, aby druhého ledna opravdu přišla a podepsala, protože jinak dostanete padáka, Kramere.”

“Vzpomínáte si, že by vaše manželka někdy nedodržela slovo?” zeptal se Raoul Kramer svého klienta. Když Jeff a jeho přítelkyně odešli, zatelefonoval Ricku Johnsonovi. “Potvrzuji naši dohodu. Souhlasil. Mimochodem, mám to u vás.” Poté zavěsil, opřel se v židli a znovu v duchu konstatoval, že Jeff Buckley je prvotřídní ničema. Nepochyboval o tom, že Nora Buckleyová bude vděčná za poskytnutý čas. Chudák ženská. Tuhle šlamastyku si

nezaslouží. Vzápětí však pokrčil rameny. Co naplat. Zákon je zákon. Tu kratičkou větu si poslední dobou opakoval stále častěji.

Rickovy zprávy Noře zlepšily náladu. “Získala jsi odklad, ale nic jiného se nemění. Druhého ledna musíme u Kramera podepsat smlouvu.” “Díky, Ricku.”

J. J. přijel domů na Den díkůvzdání aJohnsonovi pozvali jeho a Noru na večeři. On i Maureen byli bezedná studnice příhod z jejich téměř završeného prvního semestru.

“J. J. je šprt,” hlásila Maureen shromážděným rodičům. “Chodí se mnou na semináře z anglické literatury, a proto vím, že je miláčkem našeho profesora. Tvrdí, že se nestává často, že by si u něho sportovní nadšenci vysloužili tak dobré hodnocení.”

“Tak moment. Moje ségra tvrdila, že první semestr je důležitej,” protestoval J. J.

“Odkdy si tolik bereš k srdci Jilliny rady?” kontrovala Maureen a celá

společnost se rozesmála.

Nora koupila vánoční blahopřání, podepsala je “Nora Buckleyová s rodinou” a rozeslala je už desátého prosince. Dům jako každý rok vyzdobila světly a girlandami z umělohmotných šišek a zelených a červených umělohmotných jablíček proplétaných jednoduchou rudou stuhou. Nad naleštěné mosazné klepadlo na hlavních dveřích pověsila velký věnec z voňavých borových větví. Carl Ulrich jako obvykle přiměl svého přítele, malíře pokojů, aby z plošinky na sklizeň třešní okrášlil vzrostlou jedli na Nořině trávníku pestrobarevnými vánočními světly. Protože dům Buckleyových stál na kraji čtvrti, majestátní strom sloužil jako ozdoba středu ulice, a když vyrostl natolik, že se nedal zdobit z obyčejného žebříku, Carl povolal na pomoc svého kamaráda.

“Jsem zvědavá, jestli nám noví majitelé domu dovolí zdobit jedli,” svěřila se Rina Joanne se svými obavami.

Carla s pláčem sledovala, jak Nora ze země diriguje jejího manžela a Carla,

kteří z plošiny sklízeče věnčili větve kabelem s barevnými žárovkami.

“Nebreč, Carlo,” domlouvala jí Tiffany a konejšivě vzala přítelkyni kolem ramen.

“Všechno dobře dopadne. Cítím to tady!” Energicky si zabušila na prsa.

“Nic nebude jako dřív, jestli se Nora odstěhuje,” namítla Carla. Ostatní ženy

mlčely, protože neměly co dodat. Carla jim hovořila z duše.

Na svátky se sjely domů všechny děti z Ansley Court a jejich rodiče jako vždy slavili Vánoce společně. První večer chanuky se sešli u Sama a Riny a dívali se, jak čtyřleté vnouče Seligmannových zapaluje první svíčku. Na Štědrý večer se oslava přesunula k Joeovi a Tiffany, kteří pohostili návštěvníky svými proslulými sýrovými lasaněmi a zeleninovým salátem; po jídle se všichni vydali do místního kostela zazpívat si se sousedy koledy. Na Boží hod byla na řadě Nora, která poctila hosty tradičními pečenými žebírky, yorkshirským nákypem s výtečnou ovocnou přílohou. Po večeři se shromáždili u Joanne a Carla a společně se rozplývali nad jejich domácím cukrovím a dalšími sladkostmi. Poslední den v roce vyvrcholily oslavy bujarým večírkem u Ricka a Carly Johnsonových. Nora neprožívala svátky ani v nervozitě, ani ve shonu. Děti se doma příliš dlouho nezdržely a rozutekly se na své vlastní oslavy, kde zůstávaly až do rána, a Nora byla zvyklá trávit s přáteli a bez Jeffa tolik času, že se navenek vlastně nic nezměnilo. Jídlo bylo skvělé, po něm hráli stolní hry a karty a pili střídmě, tak jako všichni lidé v jejich věku. Smáli se a povídali si a každý se snažil uniknout před faktem, že příští rok touhle dobou budou v domě Buckleyových bydlet úplně neznámí lidí. Před půlnocí si pustili televizi a společně sledovali oslavy na Times Square v New Yorku, falešně zapěli “Valčík na rozloučenou”, políbili se a pak se rozešli domů. Do rána vydržela slavit jen mládež.

Jill se vrátila do Severní Karolíny už devětadvacátého. Ve škole se seznámila s

jistým Dukem, asistentem z přípravných kurzů na doktorát, a Nový rok chtěli

strávit spolu. Nora odvezla dceru na letiště, a zatímco čekaly na odlet,

informovala Jill o vzájemné dohodě, kterou má podepsat druhého ledna. “Bráchovi

ani slovo,” varovala ji Nora. “Povím mu to bezprostředně před odjezdem. On i

Maureen se vracejí autobusem prvního ledna, kdy už budou otevřené koleje. Mají

sice hotové všechny zkoušky, ale nechtějí čekat na poslední chvíli.”

“Pořád tomu nemůžu uvěřit,” vrtěla Jill hlavou. “Jak tě může vyhodit z domu?”

“Vezmi to jako poučení, holčičko. Před svatbou i po ní se snaž získat co nejvíc

na své jméno. Nebuď taková důvěřivá husa jako já,” nabádala dceru Nora.

“Tys nebyla důvěřivá husa, mami. Jen nezkušená,” odpověděla Jill.

“To je totéž, pokud je ve hře majetek a peníze,” smála se Nora.

Vtom ohlásili očekávaný let. Matka a dcera si padly do náručí a Nora objala Jill

o něco pevněji než obvykle.

“Copak, copak?” podivila se Jill s úsměvem.

“Mám tě ráda,” odvětila Nora prostě. “A nevím, kdy tě zase uvidím. Nemůže snad máma obejmout svou dospělou ratolest?”

“Přijedu domů, kdykoli mě budeš potřebovat,” ujistila ji Jill. “Hlavně ze sebe nedělej mučednici a zavolej mi. Platí?” Otočila se a zamířila k východu k letadlům.

“Platí!” volala za ní Nora.

Na Nový rok dopoledne zašla Nora do synovy ložnice a před návratem do školy mu

zabalila věci. Slíbila, že to udělá, pokud se u Lily zdrží přes noc a nebude se snažit dostat domů autem. “Dneska v noci je za volantem už dost opilců. Přijď ráno kolem osmé, a než odjedeš, připravím ti snídani. Dokonce ti sbalím. Nech venku všechno, co budeš chtít vzít s sebou.”

“Ty jsi ta nejúžasnější máma na světě!” bouřil nadšeně J. J.

Nora se při vzpomínce na jeho chválu usmívala. Prohlížela si věci, které poskládal na postel, a byla zvědavá, jestli se jí podaří nacpat je do dvou cestovních tašek. Vzápětí se rozesmála. Ne nadarmo je nedostižnou mistryní v balení zavazadel! Když skončila, napadlo ji, že si objedná Kanál, ale nakonec od toho nápadu upustila. Když si teď půjde lehnout, báječně se vyspí, než bude muset vstát a přichystat synovi před odjezdem vydatnou hostinu. Nařídila budík na sedmou, aby měla na přípravu snídaně dost času.

J. J. vpadl do domu ve čtvrt na devět s poněkud kalným pohledem. “Vyspím se v autobuse,” zareagoval na Nořino tázavě zvednuté obočí. “Sedni si,” nařídila mu a začala nosit na stůl.

“Páni, mami!” Užasle zíral na vrchovatý talíř vajíček na slanině s plátky jeho zamilované klobásy. “A francouzské tousty!” Obrátil do sebe sklenici brusinkového džusu a hladově se pustil do jídla.

Nora dolila džus, posadila se naproti synovi a s úsměvem pozorovala, jak se mu s

každým nedočkavým soustem vyjasňují oči.

“Tys dala do vajíček i sýr!” pochvaloval si nadšeně.

“Vím, že to máš rád,” odpověděla. Nabrala si lžičku míchaných vajec, ozdobila ji dvěma plátky klobásy a zakousla se do francouzského toustu. “Jestli máš chuť, dej si na tousty rozpuštěné máslo a javorový sirup. Nejdřív se najez a potom si promluvíme. Než odjedeš, musím ti něco říct.” “Co máš na srdci?” zajímal se s plnými ústy.

“Nejdřív se najez,” opakovala v naději, že J. J. očekává obvyklý proslov před návratem do školy. Když dojedli, navrhla, aby se usadili v pracovně u sálajícího krbu.

“Všiml jsem si, že je v domě docela zima. Nechala jsi zkontrolovat kotel, mami?”

vyptával se. “Termostat je přes den na dvaceti stupních a v noci na

jednadvaceti,” vysvětlovala. “Tvůj otec už nám topný olej neplatí, a tak musím šetřit. Měl jsi říct, že je ti zima.”

“Spravily to dva svetry,” zamrkal na ni. “Jill určitě nadávala. Je zvyklá na podnebí Severní Karolíny, kdežto já jsem z tužšího těsta. Ale chtěla jsi mi něco říct. Vidělas známky za první semestr? Vedl jsem si skvěle a slibuju, že se budu držet. Na mou duši! Naštěstí mám práci, takže zůstanu na koleji až do začátku třetího semestru. Vím, že bych mohl bydlet v domě tátových rodičů, ale nemám zájem, když vím, jak se vybarvil.”

Tohle nebude snadné, pomyslela si Nora s povzdechem, ale přece mu nebudu lhát? “V zásadě jsme se dohodli na finančním vypořádání,” spustila. “Zítra podepíšu smlouvu. Tvůj otec mi bude pět let platit výživné. Ta částka sice není velká, ale na jaře začnu shánět práci, takže to nějak zvládnu. Aspoň doufám. Za pět let bych se měla dokázat postavit na vlastní nohy a být soběstačná, nemyslíš?” Nepřesvědčivě se usmála. “A kromě toho se nám podařilo přimět tvého tátu, aby ti platil kolej po celou dobu studií. Pokud se odstěhuješ, nedá ti na bydlení ani cent, ale předpokládám, že když jsi ve fotbalovém týmu a máš stipendium, zůstaneš na koleji. Na stravu si bohužel budeš muset vydělat.” “A co náš dům? Chce ho prodat, je to tak?”

“Ano,” přikývla Nora. “V tom směru nemám na vybranou, ale Rick mi vybojoval čtyřicet procent z kupní ceny. Dům není zatížený hypotékou a Rick tvrdí, že bych měla dostat asi čtyři sta tisíc dolarů. A to není málo. Co ty na to?” “Kdy se musíme vystěhovat?”

“Dům bude na trhu od prvního dubna,” odpověděla Nora, “ale Rick tvrdí, že po prodeji nám zbudou dva měsíce na to, abychom si zařídili nový domov. Jill slíbila, že mi pomůže balit, a ty samozřejmě taky přiložíš ruku k dílu.” “Ale kde budeme bydlet?” zeptal se stísněným hlasem.

“Ještě nevím, drahoušku, ale něco ti povím. Až přijedeš na jarní prázdniny, po něčem se společně poohlédneme,

platí? Jill na tom tolik záležet nebude, stejně se doma sotva ohřeje. Bude to prima. Jen my dva. Je mi jasné, že příští léto zůstaneš ve škole a najdeš si práci nebo nastoupíš na praxi, ale u mě doma budeš mít pořád svůj pokoj. Ať to bude kdekoli.” Vzala ho kolem ramen a přitiskla k sobě. “Nenávidím ho!” vykřikl J. J. zuřivě.

“Měl bys ho spíš litovat. Stárne a nedokáže se s tím smířit. Heidi s ním pravděpodobně nezůstane, dokud je smrt nerozdělí. Tvůj otec bude jednou sám nehledě na to, co dokázal a co získal. Ale my tři budeme mít vždycky jeden druhého.”

“Jsem rád, že jsem ho během svátků nenavštívil,” svěřoval se J. J. “Telefonoval nám a prosil, abychom k němu s Jill přijeli. Ona mu vyhověla, protože doufala, že ho přemluví, aby jí zaplatil i další dva roky na právech. Ale když se vrátila, byla pěkně naštvaná.”

“Protože jí je nezaplatí,” řekla Nora tiše. “Dobře víš, že jsem se ho taky snažila přesvědčit.”

“Dobře jí tak. Nemá se tátovi a tý jeho děvce vnucovat!” vybuchl chlapec zášti plně.

“Tohle neříkej,” plísnila ho Nora mírně.

“Vždyť je to pravda!” ohradil se J. J. “Proč s tebou táta takhle jedná? Celou dobu ses chovala tak, jak chtěl, a dělala všechno, cos mu jen viděla na očích. Moc dobře si vzpomínám na ty oslavy, které jsi pořádala pro jeho zákazníky a společníky, když jsme s Jill byli malí. Všichni ti panáci byli nadšením bez sebe a klaněli se ti bezmála až k zemi. Co se stalo, mami? Proč už nejsi pro tátu ta nejlepší ženská na světě?”

“Jeho potřeby se změnily,” pokoušela se Nora o vysvětlení, i když si nebyla jistá, jestli to sama chápe. Jeffova krize středního věku má zkrátka obzvlášť bouřlivý průběh. “Přestala jsem vyhovovat jeho měřítkům nebo tomu, co si myslí, že potřebuje. Teď splňuje jeho požadavky Heidi. Zjistila jsem, že u mužů v jeho věku není tohle chování

výjimečné. Zvlášť ne u mužů s vysokým postavením a mocí, kterou ve svém povolání mají. Manželka, která je podporovala a povzbuzovala po celou dobu, co stoupali po žebříčku úspěšnosti, z ničeho nic není taková, jakou teď potřebují. Zatouží po mladé a inteligentní ženské, vedle které si budou připadat mladší a chytřejší.”

“Já nikdy nebudu jako táta,” dušoval se J. J. “Až se ožením, bude to navždy.” “Věřím, že bude. Já jsem vstupovala do manželství se stejným přesvědčením,” dodala a zvedla se. “Měl by ses jít osprchovat. Sbaleno už máš. Za hodinu vezu tebe a Maureen na autobus.”

J. J. vstal, objal Noru, pevně ji k sobě přitiskl a vlepil jí pusu na tvář. “Tebe budu mít stejně ze všech nejradši, mami,” ujistil ji.

“To mi moc lichotí, drahoušku, ale měj nejraději ze všech dívku, se kterou se jednou oženíš. Tak to totiž má být. A pokud to tak bude, já a tvoje budoucí manželka se staneme přítelkyněmi a nikdy nebudeme jedna na druhou žárlit.” Pustil ji a běžel se osprchovat. Čtyřicet minut nato byl zpátky, voněl mýdlem, šamponem a štědrou dávkou vody po holení, na sobě své nejlepší oprané džínsy, přes flanelovou košili svetr s norským vzorem a na nohou oblíbené kožené boty. Vlasy měl ještě mokré.

“S mokrými vlasy do mrazu nemůžeš,” pokárala ho. “Půjč si u mě v koupelně fén. Ještě máš dost času.”

S polohlasným brumláním vyběhl zase nahoru, a když se vrátil, měl vlasy suché a ulíznuté pomádou. “Je to lepší?” zeptal se.

“Lepší,” přisvědčila a rezignovaně se dívala, jak si na hlavu nasadil baseballovou čapku kšiltem dozadu. Zatím se jí nepodařilo syna přesvědčit, že kvůli té zpropadené čepici si úplně zničí vlasy. Z misky na stolku u dveří vzala klíče od auta. “Jedeme, mladý muži,” vybídla ho s chabým úsměvem.

Zvedl ze země dvě cestovní tašky. “Je tam všechno, mami?” ujišťoval se. “Všechno, cos nechal na posteli, a navíc pár věcí, na které jsi zapomněl,” odpověděla a vydali se po příjezdové cestě k autu. Nora odemkla kufr a J. J do něho hodil zavazadla.

To už se k nim přes silnici kolébal Rick obtěžkaný obrovskou taškou, Maureen s kufrem na kolečkách a za nimi supěla Carla s objemnou nákupní taškou, v níž, jak Nora věděla, byly slané krekry, obložené chleby, sladkosti a krabice džusu -občerstvení na dlouhou jízdu autobusem. Jen co Johnsonovi naložili dceřina zavazadla a odbyli si nezbytné objímaní a líbání na rozloučenou, Nora nastartovala a odvezla oba studenty na zastávku. J. J. a Maureen okamžitě vystoupili a s máváním a voláním se přivítali se svými dvěma spolužáky, kteří se vraceli na univerzitu také

o den dřív. Nora vyndala tašky z úložného prostoru auta.

“Nemusíš s námi čekat, mami,” řekl J. J. Zatím nebyl v rozpacích, ale kdyby jeho

narážku nepochopila a zůstala, věděla, že by si připadal trapně.

Kdy ho zase uvidím? přemítala Nora a bojovala se slzami, které ji pálily v

očích. “Tak ještě poslední pac a pusu, zlato,” řekla. J. J ji téměř okamžitě

objal a políbil na tvář.

“Ahoj, mami. Večer se ti ozvu.”

“Zavolej co nejdřív, před osmou,” kladla mu na srdce. “Půjdu si brzo lehnout. Zítra mě čeká náročný den.”

“Spolehni se,” ujistil ji, otočil se a připojil se ke kamarádům, kteří nakládali zavazadla do čekajícího autobusu.

“Nashle, paní Buckleyová,” zavolala Maureen a krátce ji políbila. “Díky za odvoz.”

“Hodně štěstí, Mo,” popřála dívce Nora. Nastoupila do auta a odjela. Po příjezdu domů úzkostlivě zaparkovala vůz v garáži. Když vešla do domu, přivítala ji zima. Nastavila termostat na dvaadvacet stupňů. Čert vem účet. Stejně je to jen na pár hodin. Krátce po jedenácté vešla Nora do obývacího pokoje. Na zemi stála krabice na vánoční ozdo

by, kterou si připravila už dopoledne. Věnovala zářícímu stromu poslední pohled. I po čtrnácti dnech osvěžoval místnost konejšivou vůní borového jehličí. Zdaleka nepatřil k největším, jaký kdy měli, ale zato byl moc hezký. Začala zručně ukládat ozdoby do přihrádek krabice, kterou si před lety pořídila právě pro tento účel. Když z větví osvobodila poslední barevnou kouli, smotala kabel s drobnými barevnými žárovkami a každou pečlivě obalila hedvábným papírem. Řetěz uložila do vyhrazeného oddělení v horní části krabice a přiklopila víko. Pak zvedla přenosný telefon a zavolala Ricku Johnsonovi. “Hotovo,” oznámila, když se ve sluchátku ohlásila Carla.

“Přijdeme za chviličku,” sdělila jí Carla. “Jsme sotva v polovině.” “Já začala brzy,” odvětila Nora a zavěsila.

Za pět minut zvonili Johnsonovi u dveří. Společně vyprostili borovici ze stojanu a vynesli ji zadními dveřmi na chodník; příští týden ji odveze sběrný vůz. “Díky,” řekla Nora přátelům a zamířila zpátky domů. “Zítra v osm. Platí?” připomněl jí Rick.

“Budu připravená,” ujistila ho Nora, ale neobrátila se k němu. “Noro, počkej!” zavolala Carla, dohonila ji a vracela se s ní k domu. “Vím, že máš před sebou snad nejhorší den vživotě. Musím do práce, ale v půl čtvrté už budu doma a přijdu k tobě.”

Nora se rozmýšlela jen několik vteřin. “Poslouchej, Carlo. Ať se stane cokoli, neměj o mě strach, je to jasné? Budu v pohodě.” “Jasně,” přitakala Carla roztržitě.

“Ne, ty mi nerozumíš. Tu smlouvu zítra nepodepíšu. Jeff dům nedostane.” Položila Carle ruku na ústa dřív, než z nich mohlo cokoli vypadnout. “Ať uvidíš cokoli a cokoli ti řeknou, budu v pořádku. Odcházím. Proto jsem si tenkrát musela promluvit s panem Nicholasem. Potřebovala

jsem vědět, jestli mohu použít Kanál jako útočiště, a on mě ujistil, že ano. Když zítra dohodu nepodepíšu, Jeff bude muset čekat.” “A k čemu to bude dobré?” zašeptala Carla.

“Jak dlouho myslíš, že se ho Heidi bude držet, zvlášť když se bude muset vzdát toho družstevního domu, protože tenhle neprodá?” “Jenže tenhle dům Jeffovi patří,” namítla Carla.

“To je pravda, ale já znám Jeffa mnohem líp než Heidi. To, jak chce vypadat na

veřejnosti a před klienty, je pro něj zdaleka nejdůležitější.”

“Chceš se ty dva pokusit rozeštvat, aby se k tobě vrátil?’ ptala se Carla,

Soukromá potěšení ohromená, že by její přítelkyně o takové možnosti uvažovala.

Nora zavrtěla hlavou. “Nestojím o něj, ale pokud se mi je podaří rozeštvat, jak ses vyjádřila, nebude třeba dům prodávat. V tom stadiu se možná Rickovi podaří Jeffa přesvědčit, aby mi ho nechal výměnou za veškeré závazky, které má vůči mně a dětem. Rick mi prozradil, že prozatímní půjčku splácí ona. Vzhledem k příznivé situaci na trhu s nemovitostmi ve velkoměstech může prodat družstevní dům s obrovským ziskem, vrátí Heidi půjčku a pořád na tom vydělá. Dokonce si bude moct koupit nějaký menší byt pro sebe. Jistě, Jill se bude muset zbývajícími dvěma roky nějak protlouct, ale ona to zvládne. A já budu muset pomoct J. J. získat studentskou půjčku, aby mohl zůstat na koleji. Ani to mi nedělá vrásky. Vím, že je to risk, ale přece nepřipustím, aby Jeff dům prodal!” “Co se s tebou stane?” chtěla vědět Carla.

“Pan Nicholas tvrdí, že budu vypadat jako v bezvědomí,” odpověděla Nora. “A ty mu věříš?” Carla o odvážném plánu své přítelkyně silně pochybovala. “Ano, věřím,” přisvědčila Nora.

“Ale v tom případě tě odvezou do nemocnice,” upozornila ji Carla.

“Já vím.”

“Jak dlouho chceš zůstat v bezvědomí?” pokračovala Carla ve výslechu. “Jak dlouho bude třeba. Ale jelikož vím, že můj drahý nemá absolutně žádnou trpělivost, předpokládám, že pár týdnů, nejvýš měsíců. Poslouchej, beruško, budu v pořádku. Měla bys vidět můj byt. Je jako vystřižený z Moderní architektury. O Kylovi i Rolfovi jsem ti už vyprávěla. Jsou neuvěřitelní! Mám tam všechno, po čem zatoužím. Zatímco budu vypadat, že mám smrt na jazyku, budu si nezřízeně užívat a opájet se nejbáječnějším nonstop sexem, o jakém se mi nikdy ani nesnilo. Všechno dobře dopadne a předem vím, že to Jeffovi obrátí život vzhůru nohama a jaksepatří mu to zamotá hlavu. Vsadím se, že až se doví, co se se mnou stalo, prohlásí, že jsem to udělala schválně.” Carla se rozesmála. “Ani se sázet nemusíš!”

“Nikomu to neříkej, Carlo. Rozhodně ne Rickovi, protože by ti nevěřil a byl by přesvědčený, že ti přeskočilo. Ale ani Tiffany, Joanne a Rině. Jako správná ošetřovatelka jim dej naději, aby nebyly zbytečně sklíčené, ale nesmíš jim prozradit, co jsem ve skutečnosti udělala.”

“Jak budeš vědět, co se děje tady, v naší realitě?” zeptala se Carla. “Nepotřebuju nic vědět. Znám Jeffa. Za pár týdnů se s tebou spojím, abych věděla, jak to pokračuje.” “Jak se se mnou spojíš?”

“To zatím přesně nevím, ale mám pocit, že pokud mě budeš chtít ve své fantazii, objevím se tam. Zeptám se na to Kyla, a když to nebude vědět, půjdu zase za panem Nicholasem. Ujistil mě, že za ním můžu zajít kdykoli. Ale věřím, že úplně postačí, když mě přivoláš do svých snů. Mohla bych být výčepní v jedné z ostrovních putyk nebo jiná kapitánka, kterou znáš. Však ty už něco vymyslíš.” Pevně přítelkyni objala. “Začínám mrznout. Jdu domů.”

“Buď opatrná,” nabádala ji Carla. “Kéž bys tohle všechno nemusela podstupovat.” “Ani já z toho nemám nejlepší pocit,” přiznala se Nora. “Ale když to neudělám, zítra touhle dobou bych se prakticky zřekla svého domu a zahájila rozvodové řízení. Jeff mi může být ukradený, ale domu se nevzdám. Počkej pár týdnů, než se s tebou setkám, pokud Jeff neztratí nervy dřív, o čemž silně pochybuju.” “Jak chceš,” přikývla Carla a otočila se, aby Nora neviděla, že se rozplakala. Slyšela, jak se zavřely hlavní dveře a bezpečnostní zámek hlasitě cvakl. Nořin plán ji děsil bezmála k smrti, ale co jiného přítelkyni zbývá? Jeff ji zahnal do kouta, odkud není úniku. Nora je nesrovnatelně statečnější než ona a Carla si to uvědomila až teď. A co Jill a J. J.? Tohle jim Nora určitě neřekla. A jak by mohla? Zvlášť Jill by si myslela, že se mamka zbláznila. Zkrátka se ti dva budou muset spokojit s námi.

Z arkýřového okna v obývacím pokoji, kde stál předtím vánoční strom, sledovala Nora svou přítelkyni, jak pomalu přechází ulici. Zrak jí padl k nohám; koberec byl plný jehličí. Nora vyndala z komory vysavač a dala se do práce. Krabici s ozdobami odnesla nahoru a uložila ji na půdu. Jestli má odejít, dům musí být jako ze škatulky, až v něm najdou její bezvládné tělo. Odjakživa ji děsila představa, že až se s ní jednou něco stane a do domu se dostanou cizí lidé, objeví neustlanou postel a v dřezu špinavé nádobí. Jakási obdoba maminčiny rady,

aby měla za všech okolností čisté spodní prádlo.

A tak utřela kuchyňskou linku a stůl a vložila špinavé nádobí do myčky. Zbylo v ní místo už jen na talíř od její večeře. Bylo krátce po čtvrté, ale slunce za oknem kuchyně se už sklánělo k západu. Nora se posadila a zatelefonovala Margo, aby jí popřála šťastný nový rok. “Co děláš?” zajímala se matka.

“Odstrojila jsem stromek a uklidila,” odpověděla Nora.

“Kde jsou děti?”

“Jill odjela už před několika dny. Seznámila se s nějakým mládencem a chtěli spolu strávit poslední den v roce.

J. J. jsem vpoledne odvezla na autobus.” “Zítra je den D, nemám pravdu?” “Jo,” přisvědčila Nora úsečně. “Přijeď a zůstaň u mě pár dní,” navrhla. “Zimy jsou na pobřeží Severní Karolíny nádherné. Zimní jasmín už má nalitá poupata. A můžeme se poohlédnout po nějakém bydlení. Tady jsou ceny nemovitostí mnohem nižší. Mohla by sis nechat veškerý nábytek. Nedaleko odtud řídí Taylor stavbu moc pěkných domečků. V tomhle stadiu by sis mohla říct, jak si to představuješ.” “Díky, mami, ale na takový krok ještě nejsem připravená,” namítla Nora. A nikdy nebudu, dodala v duchu.

“Holčičko, vždyť stejně nemáš do čeho píchnout. Přijeď,” naléhala Margo. “Mami, čeká mě druhý semestr seminářů a pak si musím hledat práci. Těch tisíc dolarů měsíčně výživného, které mi bude dávat Jeff, mě nespasí. Nemůžu si dovolit nicnedělání jako ty,” pokračovala Nora.

“Ale určitě máš taky pololetní prázdniny,” vedla si Margo svou. “Pošlu ti letenku. Anebo dvě, i pro J. J.”

“Ten už se domluvil s Lily a jejími rodiči, že s nimi pojede na lyže.” “Tak pošlu jen jednu. No tak, holčičko, potřebuješ si odpočinout. Posledních šest měsíců jsi prožívala hotové peklo. Navíc mi moc chybíš. A Taylorovi taky,” lákala Margo dceru.

“Copak ruka ještě není v rukávě?” dobírala si Nora matku.

“Zvažuju své priority,” přiznala Margo. “S Taylorem se ani trochu nenudím a momentálně ještě nepotřebuje žádnou údržbu. V březnu vyrazíme na jeho jachtě kolem Bahamských ostrovů. Slib mi, že přijedeš,” naléhala umíněně, odhodlaná nevzdát se svého rozhodnutí.

“Tak dobře, přijedu,” ustoupila Nora. Mámě klidně může říct, že přijede, přestože je téměř nulová šance, že jejímu

přání vyhoví. Udělá jí to radost a Nora chtěla, aby měla máma radost. Povídaly si ještě pár minut a nakonec Nora řekla: “Ještě chci zavolat Jill. Ozvu se ti zase za pár dní.”

Jillin hlas zněl ospale. Byla vzhůru, ale u nich už bylo zřejmě dost pozdě a Nora zaslechla v pozadí tlumený mužský šepot. Usmála se. To bude vážné. Jill žádnému ze svých obdivovatelů nedovolila zůstat přes noc a její spolubydlící se ještě nevrátily, takže to musí být její nový přítel. “Zvládneš to zítra, mami?” ujišťovala se Jill starostlivě.

“Určitě,” odpověděla Nora. “Babička mě pozvala na pololetní prázdniny do Severní Karolíny. Chce, abych se tam poohlédla po novém bydlení. Taylor tam prý buduje nové domy. Slíbila jsem jí, že přijedu, ale o nový dům nestojím.” “Mami, vždyť to není tak špatný nápad. Je tam mnohem levněji než tady. A já zůstanu na koleji.”

“Ale tvůj bratr ne a mimoto ještě nějaký čas bude potřebovat mámu,” vysvětlovala Nora. “Musí dokončit státní školu. Nemůžu si dovolit poslat ho někam jinam. Bohudíky, že má sportovní stipendium.”

“Tak dobře. Ale stejně by ses nad tím měla ještě zamyslet,” naléhala Jill. Rozhovor pokračoval ještě chvíli, a sotva Nora zavěsila, telefon zazvonil. Byl to J. J. Právě dorazili. Na koleji je prý tepleji než doma. Cesta proběhla bez problémů a chlapec slíbil, že jí zavolá zase nazítří, až jí skončí semináře. “Nemusíš, miláčku. Budu v pořádku. Už jsem se s tím smířila. Netěší mě to, ale smí řila jsem se.”

“Kdybys mě potřebovala, mami, přijedu. Kdykoli,” sliboval.

“Koukej zůstat ve škole, J. J.,” kárala ho žertem. “Mám tě ráda, ale v žádném případě toho nebudu zneužívat.”

“Fajn, mami. Chápu. Jsem ženská.” poškádlil ji. “Dejte si na mě všichni pozor!”

“Přesně tak, mladý muži.” “Už musím končit,” řekl.

“Cekají tě kamarádi, viď? Tak utíkej. A ahoj.” “Ahoj, mami. Mám tě rád!” Sluchátko ohluchlo.

A je to. Rozloučila se se všemi, které milovala. Připravila si večeři, plátky studené šunky a makarony se sýrem. Její máma se držela zásady, že vepřové na Nový rok přináší štěstí. A štěstí budu rozhodně potřebovat, pomyslela si Nora. Zvedla se od stolu, dala nádobí do myčky a zapnula ji, kočkám nasypala do misek granule a nalila vodu. Předměstský kabel zavolala už dopoledne, když se J. J. sprchoval. Teď se půjde osprchovat pro změnu ona. Vyšla nahoru, vykoupala se, umyla si vlasy a vysušila je fénem, který nechal J. J. ležet na polici nad umyvadlem. Oblékla si čistou flanelovou noční košili, vánoční dárek od Jill. Byla světle růžová, s krajkami na manžetách a u krku. Vklouzla do nových růžových kožených trepek lemovaných beránkem, jimiž ji obdaroval J. J. Vykartáčovala si vlasy, stáhla je dozadu a sepnula pružnou stuhou. Sešla do kuchyně auvařila si šálek čaje, na talířek vysypala zbytek čokoládových sušenek od Carly a občerstvení si odnesla do pracovny. Za uplynulých šest měsíců hodně zhubla, ale Carliným sušenkám nikdy neodolala. A navíc je poslední sváteční den, omlouvala se v duchu. Pustila si televizní soutěž Riskuj! avětšinu otázek zodpověděla správně. Následovalo Kolo štěstěny, ale slovní doplňovačky řešit neuměla, dokud nebyl výsledek jasný i tomu nejzabedněnějšímu tupci. Postavila šálek na prázdný talířek a s těžkým srdcem na něm nechala poslední sušenku. Bylo to působivé zátiší. Vtom hodiny nad krbem začaly odbíjet osmou. Nora naposledy krátce zvážila, jestli opravdu jedná správně. Co když pan Nicholas lhal a ona se už nedostane zpátky? Ale nakonec usoudila, že pokud Jeff získá dům, je pro ni realita Kanálu nesrovnatelně lepší než svět, ve kterém žije teď. Natáhla se, přitiskla dlaň na televizní obrazovku a vzápětí ucítila známý tah. Uf! Konečně je tady a zůstane tu, dokud Jeffa nepřinutí, aby vzdal sobecký boj o dům.

“Zlato,” zavolala na Kyla. “Jsem doma!” Kapitola osmá

ak mám rozumět tomu, že dneska nemůže dohodu podepsat?” Obličej Jeffa Buckleyho byl vztekem rozpálený doruda. “Varoval jsem vás, že jestli tu mrchu nepřinutíme k podpisu už na podzim, pokusí se o nějaký podraz. Co s tím provedete, Kramere? Zaplatil jsem vám už pořádný balík, a Nora je pořád moje manželka.” Raoul Kramer upřel na svého klienta pohled, o němž doufal, že je prostý jakéhokoli výrazu. Jeff Buckley mu do oka nepadl, a čím víc ho znal, tím míň se mu zamlouval. Jeho případu se ujal na žádost Jeffova staršího firemního partnera a Kramerova bývalého spolubydlícího z koleje. Mohl to být klidný a důstojný rozvod. Když právník konečně promluvil, zněl jeho hlas chladně a úsečně. “Vaše manželka je v nemocnici, Buckleyi. Leží v bezvědomí. Její právník ji našel dneska ráno, když ji přišel vyzvednout, aby ji odvezl ke mně do kanceláře.” “Je to s ní hodně vážné?” Jestli Nora natáhne brka, všechno bude moje, blesklo Jeffovi myslí.

“To doktoři ještě nevědí. Ani nezjistili příčinu bezvědomí. Budete si muset promluvit s Rickem Johnsonem, jejím právníkem. Byli jste přece sousedé.” “Co bude dál?” dotíral Jeff. “Rozvedou mě?”

“Jen v případě, že se vaše manželka probere. Anebo zemře,” odpověděl Raoul Kramer. “Soudkyně nařídila, abychom uzavřeli dohodu, než jí předneseme celkové znění případu.”

“Tak sežeňte jiného soudce,” řekl Jeff.

“To nepůjde. Nemáte pro to důvod. Žádný soudce vás s paní Buckleyovou nerozvede, dokud nebude podepsaná příslušná dohoda. Obávám se, že prozatím vám nezbývá než čekat. A vůbec, jak by to vypadalo, kdybyste se s ní chtěl rozvést teď, když leží v bezvědomí?”

“Už jsem jí zrušil zdravotní pojištění. Jak dlouho zůstane v nemocnici?” chtěl vědět Jeff.

To sdělení Kramera upřímně šokovalo. “Vy na ni už neplatíte zdravotní pojistku?

To byla přece součást dohody. Zdravotní pojištění jí musíte platit pět let spolu s výživným. Kdy jste to, sakra, udělal?”

“Před několika měsíci. Požádal jsem svou asistentku Carol, aby to zařídila,” odpověděl Jeff znepokojeně. “Bude mě to snad něco stát?”

“O tom nepochybujte,” přisvědčil Raoul Kramer. “Připravte si peněženku. Děti jste vyloučil taky?” Znal odpověď dřív, než jeho klient promluvil. ‘Jo, ale ty nebyly nikdy nemocné. A nevzpomínám si, že by Nora za celých těch pětadvacet let manželství třeba jen zakašlala. Neexistuje nějaký zákon, podle kterého jí nemusím hradit zdravotní péči?” zjišťoval Jeff s nadějí v hlase. Místo odpovědi sáhl Raoul Kramer pro telefon a navolil jakési číslo. “Kam voláte?” vyzvídal Jeff.

“Vaší asistentce,” odsekl. “Dobrý den, Carol. Tady Raoul Kramer. Chci se vás na něco zeptat. Nechala jste škrtnout paní Buckleyovou a její děti z Jeffova zdravotního pojištění? Rozumím. Ano. Jste prozíravá. Kdyby vás někdy omrzelo pracovat pro vašeho šéfa, ozvěte se mi.” Zasmál se. “A díky.” Vrátil přístroj na místo. “Jste Caroliným dlužníkem, Buckleyi. Když si přečetla návrh dohody, pochopila, že paní Buckleyové máte platit zdravotní pojištění ještě dalších pět let. Předem zařídila veškeré náležitosti, a tím vám zachránila kůži. Varuju vás. Už nepodnikejte nic, aniž se se mnou nejdřív poradíte.”

“Takže mě to nebude stát nic?” ujišťoval se Jeff. “Ani cent,” potvrdil Kramer.

“Ale nerozvedou mě dřív, dokud se Nora neprobudí, nebo neumře, je to tak?” “Přesně tak,” přikývl právník. To je ale idiot, pomyslel si. Už si zvykl na to, že pohádkově zazobaní klienti by si pro půldolar nechali vrtat koleno, ale tenhle chlap je zlatokop, který náhodou vydělal víc peněz než jeho tatík a myslí si, kdovíjaký je boháč. “Navrhuju, abyste zajel do Egret Pointe a vytáhl z Nořiných doktorů prognózu. Dejte mi vědět, jak je na tom, a podle toho budeme pokračovat.” Nasadil přezíravý tón, a dokonce i Jeff si ho vyložil správně. Vstal a uhladil si klopy saka. “Tak dobře. Zjistím, co se děje.” Cestou do Egret Pointe Jeff Buckley přemítal, jestli Nora bude žít, nebo zemře. Kramer má pravdu. Rozvodové řízení se musí odložit, dokud nebudou vědět, na čem jsou. Co by si pomysleli jeho konzervativní partneři z agentury, kdyby se rozvedl s nemocnou ženskou? Ještě víc si však cenil své pověsti v očích zákazníků. Nic naplat, musí zvážit řadu okolností, nemluvě o Heidi. Nečekaný odklad ji rozhodně nepotěší. Ta záležitost se vleče už příliš dlouho. Kvůli tomu zatracenému družstevnímu domu neuváženě riskoval, aby jí udělal radost, ale především proto, aby si ji udržel. Kdyby ho opustila, nepřežil by to. S Heidi prožívá zdaleka nejúžasnější sex, jaký kdy poznal. Ví, jak chlapa nažhavit, aby se k ní neustále vracel a chtěl víc. Ne. Heidi nesmí ztratit za žádnou cenu.

Jelikož Nora nebyla součástí jeho městského životního stylu, dařilo se mu udržet rozvod víceméně v tajnosti. Jeho společníci, vesměs starší a déle ženatí než on, z toho radost neměli, ale Jeff je všechny sezval, štědře pohostil a vylíčil jim situaci tak tklivě, že z manželského klání vyšel jako nebohá oběť. Kolegové si nicméně přáli, aby celá záležitost proběhla rozumně a bez zbytečného povyku a aby ji měl neustále pod kontrolou. Pokud možno ji mělo provázet minimum klepů, v ideálním případě měla minout

bez povšimnutí veřejnosti. V sázce byla důvěra zákazníků. A tak nejmladší ze starších partnerů, pan Archibald Wickham, navrhl zkušeného Raoula Kramera a osobně s ním promluvil, než za ním Jeffa poslal.

Jeff musel uznat, že právník odvedl dobrou práci, i když vyplácení výživného a zdravotního pojištění mu bylo proti srsti. Heidi měla pravdu. Nora na něm parazitovala šestadvacet let. Zpočátku byla přesně taková manželka, jakou si přál. Stejná jako jeho matka: mírná, tichá, šetrná. Vybudovala pro ně nádherný domov a svědomitě ho udržovala. Porodila mu dvě děti, dceru a syna, inteligentní a slušné. Ale jak plynuly roky, uvědomil si, že Nora ve skutečnosti neodpovídá jeho představám ženy, vedle níž by chtěl zestárnout. Zevšedněla mu. A v posteli ho už vůbec nevzrušovala. Jak může být ženská tak nudná? divil se v duchu. A teď mu ta nemožná vykopávka navíc hodila klacek pod nohy, když nečekaně onemocněla. Jestli se nezotaví, ať už ji postihl jakýkoli neduh, zůstane mu viset na krku po zbytek života. V tom případě možná ztratí Heidi. Ale kdyby Nora umřela… Byl tak hluboce zabraný do úvah, že málem přejel odbočku na Egret Pointe, ale v

poslední chvíli ji podvědomě zaregistroval a prudce strhl volant doprava, až

zaječely brzdy. Nemocnice nebyla daleko. Naposledy ji navštívil při narození

svého syna. Vjel na parkoviště, vypnul motor sportovního vozu, vběhl do vstupní

haly a namířil si to rovnou k přijímací přepážce.

“Jsem Jeff Buckley. Ráno sem přivezli moji manželku, Noru.”

“Buckleyová… Buckleyová…,” opakovala recepční a prstem putovala po seznamu.

“Tady ji máme, Buckleyová. Je na jednotce intenzivní péče, ale návštěvy jsou

zakázané, pane Buckleyi. Pokud jste její manžel, uděláme výjimku. Vezměte si

tuhle vizitku. JIP je ve čtvrtém patře v západním křídle.” Podala mu kartičku s

otřepenými okraji a černým vyraženým nápisem NÁVŠTĚVNÍK JIP.

“Děkuji.” Věnoval ženě zářivý, profesionální úsměv.

Dveře výtahu se otevřely na čtvrtém podlaží. Přímo před ním se skvěla tabule s šipkami naježenými do všech stran. Záhlaví vévodil nápis ZÁPADNÍ . Na koronární jednotku se šlo vlevo, na JIP vpravo. Jeff se tedy kvapně vydal doprava dvojitými lítacími dveřmi.

Ocitl se v nevelké čekárně. “Jeffe!” Při zvuku svého jména sebou trhl. Na lavici u stěny seděli Rick a Carla. Jeff se chtě nechtě zastavil a šel se s nimi pozdravit. Carla si ho jen hněvivě měřila a mlčela. “Co se jí stalo?” vybafl na ně bez úvodu.

“To zatím nikdo neví,” odpověděl Rick tiše. “Ráno jsem na ni čekal na příjezdové cestě, abych ji odvezl ke Kramerovi do kanceláře. Ale neobjevila se, a tak jsem na ni nejdřív zavolal. Když neodpověděla, vydal jsem se k domu a zazvonil u dveří. Klepal jsem a zase volal. Nic. Tak jsem se vrátil domů pro rezervní klíče. Všichni v sousedství máme rezervní klíče od domů těch ostatních,” vysvětloval Rick, protože věděl, že pro Jeffa je to možná novinka. “Jen co jsem odemkl, ze dveří vystřelily kočky a utekly do zahrady. Později je budeme muset najít. Volal jsem Noru jménem, ale uvnitř bylo hrobové ticho. Začal jsem tedy prohledávat dům. Nejprve jsem vyšel do patra, a když jsem ji tam nenašel, pokračoval jsem v pátrání v přízemí. Objevil jsem ji v pracovně. Seděla v křesle před televizorem. Byl puštěný, ale neměl obraz. Nora si nejspíš objednala přes kabel nějaký film a to, co se jí stalo, ať to bylo cokoli, ji potkalo při jeho sledování, šálek od kávy byl převržený. Nikde stopy po násilném vniknutí ani po násilném činu. Zavolal jsem záchranku a ta ji odvezla do nemocnice,” skončil líčení Rick.

“Nepokusila se o sebevraždu?” zajímal se Jeff. “Nevšiml sis nějakých léků?” “Vždyť víš, že Nora by si nevzala nic silnějšího než aspirin,” vložila se do rozhovoru Carla. “Anebo spíš nevíš. Nikdy ses doma dlouho neohřál. A vůbec, Nora by si kvů

li tobě život nevzala.” Poslední větu podbarvila zvlášť jíz livým tónem.

“Co říkají lékaři?” vyzvídal Jeff neochvějně.

“Cekáme tu na doktora Rhona,” odpověděl Rick. “Přijímal ji na pohotovosti.” “Počkám s vámi,” prohlásil Jeff.

Carla nesouhlasně zabručela, ale zdržela se komentáře.

Konečně se dostavil doktor. Chystal se oslovit Ricka, ale ten mu honem

představil Jeffa. “Nenapadlo mě, že manžel paní Buckleyové je ještě naživu,”

podivil se lékař.

Carla vybuchla smíchem.

“Rozvádíme se,” řekl Jeff. “Rick je právník mé ženy a měl by vědět vše, co se týká jejího zdravotního stavu. Já se musím zase vrátit do práce. Jsem tu jen na skok, abych zjistil, jak se Noře vede.”

“Chápu,” přikývl doktor Rhone. “Už máme výsledky předběžného rozboru krve na přítomnost toxinů. V jejím organismu není nic, co by naznačovalo, že by pozřela jakoukoli škodlivou látku. Ani aspirin. Nezdá se, že by měla srdeční záchvat, i když ten se aktuálně rozezná poměrně těžko, takže tu možnost nevylučujeme, ale při vstupním vyšetření nebyl zjištěn. Víc vám momentálně říct nemohu. Životně důležité orgány a funkce jsou v pořádku. Ale podrobnější informace vám podá doktor Sam Seligmann. Je to její praktický lékař.” “Ale neumírá?” ujišťoval se Jeff.

“V žádném případě,” vrtěl hlavou doktor Rhone. “Je prostě jen v bezvědomí, a jeho příčinu zatím neznáme. Ovšem nepochybně ji odhalíme. Nevylučujeme, že se

vaše manželka může probrat kdykoli. Pane Buckleyi, nezpůsobilo jí rozvodové řízení mimořádné nervové vypětí? O stresu toho ještě moc nevíme, ale denně získáváme nové poznatky. Zdá se, že dokáže velice negativně ovlivnit tělesný i duševní stav jedince.”

“To je jasné, že byla rozrušená,” vybuchla Carla. “Vás by snad nerozhodilo, kdyby vám partnerka po pětadvaceti

letech vaší oddanosti a lásky oznámila, že vás vymění za mladíčka, který by mohl být jejím synem?” “Carlo!” zaúpěl Rick.

Doktor Rhone rozpačitě přešlápl. “Ještě jedna poznámka k péči o vaši manželku, pane Buckleyi,” spustil. “Protože se tu nezdržíte, chcete podepsat prohlášení, které by umožnilo právníkovi vaší ženy uzavírat nezbytná rozhodnutí?” “Samozřejmě,” přikývl Jeff a obrátil se k Rickovi. “Souhlasíš?” “Ovšem,” přitakal Rick. “Já tady budu, ty ne. A co její zdravotní pojištění? Už se na něj vztahuje uzavřená dohoda?”

“Zavolej mé asistentce Carol. Sdělí ti podrobnosti. Ano, pojistku Noře samozřejmě platím.” Obrátil se zase na lékaře. “Můžu ji vidět?” “Jistě. Pojďte se mnou,” odpověděl doktor Rhone.

Jeff následoval doktora na jednotku intenzivní péče, kde Nora nehybně ležela na pečlivě upraveném nemocničním lůžku. Zadíval se na ni. Připadala mu mladší než vloni na jaře. Mimoto má obarvené vlasy. Vsadil by se, že jen co je rozvedou, pokusí se ulovit jiného chlapa. A neuvěřitelně zhubla. Kolem rtů se jí dokonce usadil sotva znatelný úsměv. Leží zcela bez hnutí. Opravdu vypadá, jako by jen spala a zdál se jí nějaký nádherný sen. Odvrátil od manželky pohled. Probuď se, nebo umři, sakra! vykřikl jeho vnitřní hlas. “Dejte mi podepsat to prohlášení, aby Rick mohl převzít odpovědnost za její léčbu, ‘ požádal Jeff a ustoupil od lůžka.

“Ošetřovatelka vám přinese formulář,” oznámil mu doktor Rhone a zmizel za dvojitými prosklenými dveřmi.

“Víš jistě, že vás to nebude obtěžovat?” zeptal se Jeff Ricka po návratu do čekárny.

“Nebude!” vyjela na něj Carla. “Nora a já jsme nejlepší přítelkyně. Kdo jiný by se o ni měl postarat?” Ty mizero, dodala v duchu.

Konečně Jeff podepsal prohlášení a podal ho čekající ošetřovatelce. “Podívej, Carlo…,” spustil, ale ona ho gestem ruky zarazila.

“Ten rozvod mi nedělá vrásky, Jeffe. Vadí mi, jak ses vůči Noře zachoval.

Jediné, na čem jí záleží, je dům. Zaslouží si ho. Nic jiného od tebe nechce.

Nestojí ani o výživné. Zkrátka o nic. Jen o dům.”

“Ve svém věku si už nechci brát další hypotéku,” ohradil se.

“Vždyť si chceš brát další manželku! A vsadím krk na to, že bude chtít nejmíň

jedno dítě, Jeffe. O tom nepochybuj. Kdo si chce hrát, musí za to platit. Ale

Nora by neměla platit za tvoje rozmary, ani za tvoji obludnou krizi středních

let. To, co se jí stalo, je jen tvoje vina. Za to, že tady teď leží, můžeš ty! A

teď utíkej za tou svojí Bambi nebo jak se ta holka jmenuje. A pamatuj si: ten

tvůj ksicht už nechci nikdy vidět!” Carla se rozplakala.

Jeff Buckley byl celý nesvůj. Nikdy nepochopil, proč se jeho manželka přátelí s Carlou, městskou holkou s proříznutou pusou, která je navíc italská katolička. Natož s těmi ostatními. S židovkou Rinou Seligmannovou, sociální pracovnicí. Joannou, ženou vedoucího místního železářství. A tou Tiffany Pietro ďAngelovou, vášnivou drobnou blondýnkou, která mu vrazila koleno do rozkroku, když po ní kdysi vyjel. Bohudíky, že se teď všech těch zoufalců nadobro zbaví. Rick zatím konejšil svou ženu. Jeff zachytil jeho pohled. “Díky,” utrousil, kývl na pozdrav a vyšel z čekárny. Nemohl se dočkat, až bude zpátky ve městě, i když věděl, že konfrontace s Heidi nebude žádný med.

“Už je pryč?” zeptala se Carla, která popotahovala na manželově rameni. “Jo. Pěkně jsi mu to nandala,” chechtal se Rick pobaveně. “Vždyť je to hovado!” zabručela.

“Moje řeč,” přikývl Rick. “Myslím, že doufal, že Nora zemře.”

“Nora nezemře!” prohlásila Carla pevně. Má v sobě naopak víc života než kdokoli z nás. Právě teď si užívá ve svém vysněném bytě v Kanále. Carla se potají usmála. Až se Nora vrátí, vylíčí jí, jak zametla s Jeffem. Nicméně pohled na nejlepší přítelkyni, nehybně ležící na jednotce intenzivní péče, rozhodně není povzbudivý. Vypadá jako vážně nemocná, a to Carlu děsí. Je skutečně v pořádku? “Jedeme domů, zlato,” vyrušil ji z úvah Rick. “Tady nejsme nic platní,” dodal a vzal manželku kolem ramen. Ještě se zastavili na ošetřovně a Rick dal sestře svoji vizitku s telefonními čísly domů, do kanceláře i na mobil a se svou emailovou adresou.

“Kdyby se něco změnilo, zavolejte mi, prosím,” požádal ji. Žena mechanicky při kývla.

Večer zavolala Carla Jill a J. J. Oba chtěli okamžitě přijet, ale Carla jim vysvětlila, že momentálně nemohou nic dělat, a varovala je, že kdyby se Nora probudila a zjistila, že nejsou ve škole, mohlo by jí to jen přitížit. “Budu vám pravidelně podávat hlášení, ‘ slíbila a obě děti souhlasily, že prozatím zůstanou, kde jsou. Potom zatelefonovala Margo.

“Vždyť jsem s ní ještě včera mluvila,” namítla Margo. Hlas jí náhle znejistěl a

zeslábl. “Nepokusila se…?”

“Ne!” vyhrkla honem Carla.

“A co rozvodové řízení?” zeptala se Margo.

“Prozatím se odkládá.”

“Jedu tam,” prohlásila starší žena.

“Jak chcete. Můžete bydlet u nás,” odpověděla Carla, “ale obávám se, že se v tuhle chvíli nedá nic dělat. Doktoři tvrdí, že se Nora může kdykoli probrat.” Carle se protivilo lhát paní Edwardsové, ale sotva jí mohla vysvětlovat, co její dcera udělala.

“Dobrá. Počkám. Kdo se o ni stará? Doufám, že ne Jeff!”

“Ne. Předal plnou odpovědnost Rickovi. A myslím, že rád a s úlevou,” pokračovala Carla. “Nejspíš se za dané situace bojí odpovědnosti.”

“Bohudíky!” oddychla si Margo.

To byl ošidný rozhovor, ale zvládla jsem ho na výbornou, pochválila se v duchu Carla. Margo není jako děti. Teď nezbývá než čekat, až Jeff kapituluje, jak předpovídá Nora. Jen kdyby to nebyl takový nápor na nervy.

Nora ležela v bezvědomí už deset dní. Její stav se nezměnil. Doktoři ji drželi na infuzích, ale víc dělat nemohli. Nakonec doktor Sam navrhl, aby jeho pacientku přemístili do sanatoria.

“V Shorescrestu je to hezké,” ujistil Ricka, “a po probuzení bude potřebovat zdravotní tělocvik. Je tam pár vynikajících terapeutů.”

Rick souhlasil. Zatelefonoval Jeffově asistentce Carol adověděl se, že Noře vybrala nejlepší možný plán zdravotní péče, jehož součástí byl i několikaměsíční pobyt v sanatoriu. “To od vás bylo velice prozíravé, Carol,” pochválil ji. Carol se zasmála. “Jeff to nezjistí. Podobnými maličkostmi se neobtěžuje a nějaká spravedlnost přece musí být. Paní Buckleyová se ke mně vždycky chovala moc mile. Vím, kdo mi každoročně posílal vánoční dárky s Jeffovou vizitkou. Ten zdravotní program se vztahuje i na jejího syna, ale Jill jsem se do něho zahrnout neodvážila.”

“Doporučím jí, aby si platila aspoň základní zdravotní pojištění, pokud si to bude moct dovolit,” ujistil ji. “Díky, Carol. Kdybyste kvůli tomu měla jakékoli potíže, dejte mi vědět.”

Carol se znovu rozesmála. “Práci mi už nabídl Raoul Kramer,” řekla. Rick s pobaveným úsměvem zavěsil.

Noru převezli z nemocnice do slunného soukromého pokoje v sanatoriu v Shorecrest. Ošetřovatelkám jak v nemocnici, tak tady neuniklo, že se jejich pacientka neustále usmívá. Někdy byl úsměv širší než obvykle. Bylo to povzbuzující, i když poněkud přízračné. Všimla si toho i Carla a jednoho dne se k Noře sklonila a pošeptala jí: “Neutahej je, kočičko.”

Pochopitelně to nemohla vědět, ale Nora ji slyšela. V tu chvíli seděla obkročmo na Kylovi, který měl v práci její ňadra. Jeho silný penis jí vězel až po kořen ve zvlhlé dychtivé pochvě a Nora byla rozpálená vášní. V duchu se Carlině poznámce usmála. Dneska bude potřebovat i Rolfa. “Rolfe!” zavolala a vzápětí vešel do ložnice její světlovlasý milenec. “Potřebuju vás oba, miláčku,”

oznámila mu. Naklonila se a nabídla Kylovi jednu z bradavek. Okamžitě ji vtáhl do úst a začal náruživě sát.

Rolf se postavil za Noru. “Chci ti ho dát do zadečku, Noro,” šeptal nedočkavě. “Ještě jsi mi to nedovolila a já se nemůžu dočkat, až budu v tobě.” To už jí velkými dlaněmi masíroval půlky hýždí. “Máš ho rozkošný, Noro,” hladil ji smysl ně.

“Musím si to rozmyslet,” napínala ho. Klitoris se jí chvěl vzrušením při pomyšlení, že bude mít Kylův penis v pochvě a Rolfův zároveň vzadu. “Dovol mu to,” pobízel ji Kyle. “Společně tě přivedeme k vyvrcholení, jaké jsi ještě nezažila, Noro. A pak ho pošli pryč, prosím.”

‘Tady poroučím já,” připomněla mu a vyslala do jeho pohledného obličeje škádlivý úsměv. “Dneska vás potřebuju oba dva.” Cítila, jak jí Rolf tře řitní otvor vonným olejem. Dráždivě se zavrtěla proti jeho prstu a v příští chvíli si hledal cestu mezi kulatými půlkami jeho vztyčený penis. “Ano, udělej mi to!” pobízela ho. “Hned!”

Uchopil ji za boky, aby oba stabilizoval, a přitiskl vrchol penisu k malému těsnému otvoru. Nora zasténala a prohnula se v zádech. Svěrač se náhle uvolnil, Rolf zatlačil a vyhekl slastí, způsobenou objetím pevného svalstva. Opatrně pronikal hlouběji. “Dokážeš najít příslušný bod, Kyle?” zeptal se druhého muže. “Blížím se k němu,” odpověděl Kyle. “Myslím, že je načase udělat madam pomyšlení. Co ty na to, Rolfe?” Pohnul se v pochvě, a když uslyšel, jak Nora úžasem vyjekla, zvolal: “Mám ho!” Znovu se hlasitě zajíkla a ten zvuk

byl tak ostrý a intenzivní, až měla dojem, že ji zcela zbavil dechu. “Vidím, že tys ho našel taky!”

Nora tlumeně vykřikla v reakci na vrcholnou rozkoš, kterou jí oba muži působili jemným třením mimořádně citlivého bodu G. Proti své vůli vyvrcholila, zaplavovaná vlnami snad nejneuvěřitelnějšího a nejzávratnějšího orgasmu, jaký kdy prožila. Sotva popadala dech. Byla v jednom ohni a v každé buňce těla cítila takový nápor energie, jaký nezakusila řadu let. Tak silný a hluboký vjem dosud nepoznala a nevěděla, jestli ho vydrží třeba jen o vteřinu déle. “Přestaňte!” poroučela. Ale oni jako by ji neslyšeli. “Ještě ne,” zachraplal jí do ucha Rolf. “Kyle!” žadonila. “Počkej chvilku, Noro,” vzlykal. “Vždyť mě zabijete!” lapala po dechu. “Teď!” vykřikl Kyle divoce.

A při další orgastické vlně cítila, jak do ní oba muži vystříkli svůj mocný mužný proud. “Ááách! Bože!” sténala, zatímco z ní opatrně vyklouzli a svezli se vedle ní na postel, každý z jedné strany. “To bylo…” Najednou nenalézala slova. “To bylo,” souhlasil Kyle.

Chvíli se prospali, aby načerpali sílu, a když se dokázali postavit na nohy, šli se do koupelny navzájem umýt ve skleněném sprchovém koutě, který byl dostatečně velký pro všechny tři. Potom skočili do mělkého bazénku a hráli si jako děti, stříkali po sobě vodu a jeden v druhém znovu rozněcovali touhu. Po koupeli si lehli na vyhřáté mramorové dlaždice vedle bazénku. Rolf se na Noru obkročmo posadil, zatímco Kyle jí klečel nad hrudníkem a ona mu sála penis, dokud všichni společně neuvolnili nahromaděné napětí v dalším výbuchu rozkoše. Nakonec se znovu ponořili do bazénku.

Poté Nora oznámila svým milencům: “Teď provedeme malou změnu. Vždycky jsem toužila vidět, jak muž dráždí

ústy penis druhého. A ten, koho obslouží, mě bude jazykem laskat v klíně.” “Dneska jsi mimořádně vynalézavá,” podotkl Kyle. “Ale já bohužel nejsem bi sexuál.”

“Ale já ano,” hlásil Rolf.

“Takže to bychom měli,” prohlásila Nora spokojeně. “Na záda, Kyle, miláčku. Budeš si hrát s mým klitorisem a Rolf na oplátku s tou tvou velkou nádhernou výzbrojí. A já se budu dívat, jestli má větší potěšení z tebe nebo ze mě.” Než mohl Kyle cokoli namítnout, stáhla ho dolů, posadila se mu na prsa a on téměř okamžitě zaútočil jazykem mezi její velké stydké pysky. “Ach!” vykřikla při prvním návalu vzrušení, ale tentokrát oči nezavřela a sledovala, jak se Rolf dychtivě věnuje Kylovu penisu. Možná až příliš dychtivě, pomyslela si. “Jestli

mu to uděláš, Rolfe, nařežu ti na zadek. Chci mít Kyla pro sebe.” Rolf vzhlédl a sotva znatelně přikývl. V modrých očích měl skelný výraz a jazykem rytmicky kmital po mohutném penisu svého kolegy.

Kylův jazyk dělal s Norou hotové divy. Nemohla se dočkat, až bude mít zase v sobě jeho talentovaný nástroj lásky. Rozhodla se, že po tomhle čísle pošle Rolfa pryč. Ani trochu se jí nelíbilo, jak prahne po Kylovi. Kyle patří jí. Všimla si, že její tmavovlasý milenec už má penis naběhlý k prasknutí. “Přestaň, Rolfe!” nařídila a on ji okamžitě poslechl. Nora si s Kylem vyměnila polohu a uvěznila ho uvnitř své žhavé jeskyňky.

“Vysaj mě, Noro, prosím,” žadonil Rolf, který byl také silně vzrušený. Přikývla. Rolf si klekl před Kyla a vsunul jí penis do úst. Nora ho několikrát prudce vtáhla dovnitř a Rolf jí téměř vzápětí vstříkl do úst hojnou dávku slané vazké tekutiny; s úžasem zjistila, že si chuť spermatu velmi oblíbila. Jakmile Rolfovi penis zase ochabl, poručila mu: “A teď odejdi. Dneska večer tě už nebudu potřebovat.”

Plavovlasý mladík poslušně vyšel z koupelny.

Kyle, který byl s Norou dosud spojený, ji převrátil na záda a začal se v ní energicky pohybovat. “Někdy umíš být pěkná potvora!” zavrčel žárlivě. Zanedlouho oba milence ochromila další bouřlivá a několikanásobná vlna slasti. “Já vím,” vydechla Nora. Byla šťastná. Šťastnější než kdy předtím. Napůl doufala, že jí plán s manželem nevyjde a ona tu bude moct zůstat navždy a zažívat nekonečnou, nezávaznou a bezmyšlenkovitou sexuální extázi. Jak je tady už dlouho? Oknem na terasu viděla vždycky jen noční oblohu a město. Jednou se probudila až po několika hodinách a výhled se nezměnil. Ten fakt ji mírně znepokojoval. Až se setká se svou přítelkyní v její fantazii, Carla jí jistě řekne, jak v realitě plyne čas. Zatím netušila, jak se má přenést do Carlina světa, ale předpokládala, že se to včas doví.

“Půjdeš se mnou do Carliny fantazie, až mě zavolá?” zeptala se Kyla, když po vášnivém milování odpočívali v posteli.

“Chceš, abych tam byl s tebou, Noro?” Její prosba ho očividně překvapila, ale zároveň potěšila.

“Moje přítelkyně se pohybuje mezi piráty. Myslím, že pánský doprovod bude nanejvýš vhodný.”

“V tom případě s tebou půjdu,” slíbil.

“Jak se dovím, že si mě přeje, a jak se tam dostaneme?” uvažovala nahlas a bezděčně svraštila obočí.

“Nemám nejmenší tušení,” odpověděl Kyle. “Mým úkolem je ti sloužit, Noro. Potíž je v tom, že chci víc než jen to.”

‘A co chceš?” zeptala se a prsty si pohrávala s pramínky vlasů na jeho šíji. “Tobě stačí sex, Rudovlásko? To je vše, po čem toužíš?” pronesl tiše a upřeně se jí zadíval do očí.

“Co jiného bych měla chtít?” podivila se. “Copak netoužíš po tom, aby tě někdo miloval?” “Ty mě miluješ moc hezky,” zasmála se.

“Tak to nemyslím!” Bleskurychle se na ni překulil, popadl ji za zápěstí a zatlačil jí ruce do polštáře. “Dobře víš, že jsem nemluvil o milování, ale o lásce jako o citu. Přiznej si, že citově strádáš, Noro. Opravdu nechceš, aby tě někdo miloval? Poznala jsi vůbec, co je to láska?”

“Kdysi jsem si myslela, že ano, ale očividně jsem se zmýlila,” odvětila. “Já tě miluju!” prohlásil téměř zoufale. “Ty?” žasla. “Ale proč?”

“Láska se neřídí rozumem ani logickými důvody. Prostě je, nebo není. Od první chvíle, co jsem tě uviděl, jsem od tebe chtěl víc než jen sex,” pokračoval Kyle. Vroucí pohled jeho zelených očí ji hřál na tvářích.

“Pokud si vzpomínám,” řekla Nora, “při našem prvním setkání ses nemohl nabažit mých prsou. Do nich ses zamiloval nejdřív?” “Ty mi nedůvěřuješ, viď?” povzdechl si. “Proč bych měla?”

“Po tom, co ti provedl Jeff, je to nejspíš pochopitelné, ale co tvoje přítelkyně

z Ansley Court? Ty snad své manžele nemilují?” chtěl vědět Kyle.

“Myslím, že je milují,” připustila. “Nesčetněkrát jsem si kladla otázku, kde

jsem udělala chybu a proč mě Jeff nemůže milovat, dokud nás smrt nerozdělí. A konečně jsem našla odpověď. Já jsem v tom nevinně, Kyle. Chyba byla v Jeffovi. Vyznám se v lecčems, ale v mužích zřejmě ne. Manžel mi ublížil. Chovala jsem se tak, jak se ode mě očekávalo, a dělala jsem mu pomyšlení, ale on mě stejně nemiloval. Bohužel jsem byla hrozně hloupá a nechápala to. Teď vím, že si mě vybral proto, že jsem splňovala představu ideální manželky. Byla jsem přesně ten typ dívky, která bude vyhovovat chlapovi s jeho ctižádostí. Snažila jsem se ze všech sil, a přesto to nestačilo. A náš sex? Škoda slov. Vždycky jsem ležela na zádech a měla zavřené oči, protože on nechtěl, abych se na něj dívala. Předehra se nekonala. Jen dovnitř a ven, dovnitř a ven, do

kud nebyl hotov. Pak se ze mě odvalil, osprchovali jsme se - samozřejmě každý

zvlášť - a šli spát. Jakmile jsem otěhotněla, už se mě ani nedotkl. A po každém

porodu trvalo několik měsíců, než se přiměl k tomu, aby se se mnou miloval.

Nakonec sex ustal úplně. Když jsem se zeptala proč, Jeff se zamračil, začal se

ošívat a nakonec utrousil něco v tom smyslu, že je to nevhodná otázka.”

“Byl hrozně hloupý,” prohlásil Kyle a něžně políbil Noru na ústa. “Vsadím se, že

netušil, jaká vášeň v tobě dřímá, Rudovlásko.”

“Kdyby tušil, šokovalo by ho to,” zasmála se Nora trpce.

“Miluju tě,” opakoval Kyle a znovu ji políbil.

“Chceš mě,” opravila ho.

“Už jsem tě měl. Nesčetněkrát. Na řadu způsobů. Av rozmanitých polohách, Rudovlásko. Spíš bych uvítal, kdyby to nebyla pravda. Ale je to tak: miluju tě. A proto by mi zlomilo srdce, kdyby ses jen mstila za to, že ti tvůj manžel ublížil.” Sklouzl z ní a dopadl na záda. “Odejdeš?” Snažila se, aby se jí nezachvěl hlas. Ne.

“Proč ne?” Jeho odpověď jí dodala jistotu. “Protože tě miluju,” řekl prostě.

“Jsi výtvor mé představivosti, kterému vdechl život princip, na kterém Kanál funguje,” prohlásila Nora nemilosrdně. “Mohla bych tě odkopnout. Mohla bych tě změnit v surovce, kterému přináší rozkoš jedině bolest!” pohrozila mu. “Jistě, to bys mohla, ale po takovém muži ve skutečnosti netoužíš, Noro. Chceš silného, citlivého chlapa, který tě bude milovat.”

“Nepotřebuju, aby se o mě někdo staral,” odsekla. “To už mám za sebou. A stačilo mi to.”

“Ne, nepotřebuješ opatrovníka,” souhlasil. “Ale někoho, kdo tě bude milovat a kdo se s tebou bude milovat. A to jsem já.”

“Můj manžel si to rozdával s každou, která aspoň vzdáleně připomínala ženskou, Kyle. Teď přišel čas, abychom si vyměnili role! Škoda, že o tom Jeff neví,” zalitovala dopáleně.

“Jasně. Jako by tě to mělo kdovíjak uspokojit,” odtušil dotčeně. “Mimochodem, kdykoli budeš chtít, můžeme mu vstoupit do snů a předvést mu, jak vášnivě se s tebou miluju a jak přitom křičíš rozkoší. Ale to bych nedoporučoval. Mohl by se k tobě chtít vrátit. Nebo snad chceš, aby se vrátil, Noro?”

“Nikdy! Ten mizera mě zradil. Udělal ze mě hlupačku. Kdybych se mu mohla nějak pomstít, přísahám, že to udělám, Kyle! Nenávidím ho za to, co provedl mně a mým dětem!” Nora se z ničeho nic rozplakala. Křečovitě vzlykala několik nekonečných minut, a ne a ne přestat.

Kyle ji pevně objal, přitiskl k sobě a zavřel oči, jako by se pokoušel vcítit do její bolesti. Věděl, že je přesně tím mužem, kterého si Nora přeje mít, ačkoli si to ještě neuvědomila. Ale všechno má svůj čas. Něžně ji hladil po vlasech, dokud se neuklidnila a žalostné vzlyky neztichly. Nakonec jí zvedl hlavu a slíbal slzami zmáčené tváře.

“Nedívej se na mě,” zafňukala. “Vypadám hrozně, když brečím.”

“Jsi krásná, Rudovlásko. V mých očích budeš vždycky krásná,” ujistil ji.

“Mlč! Nebo mě zase rozbrečíš,” mumlala Nora.

“Kvůli mně nebudeš muset nikdy plakat,” slíbil jí. “Jen mi dovol, abych tě miloval.”

“Mám strach,” špitla.

“Z čeho?”

“Nevím, jestli ještě dokážu milovat. A co když tě budu milovat a ty si najdeš

jinou? Myslím, že bych to nepřežila, Kyle.” Na konečcích řas se jí chvěly slzy. “Nezapomeň, že jsem tvoje fantazie,” upozornil ji.

“Jenže mně to připadá jako skutečnost. Nevím, jak to pan Nicholas dokáže, ale Kanál se pro mě stal realitou,” přiznala.

“Jestli podlehnu citu a bude tě milovat, zevšedním ti a ty mi uděláš totéž jako Jeff. Najdeš si jinou ženu a opustíš mě.”

“Zůstanu s tebou, dokud mě budeš chtít, Noro. Přísahám! Patřím ti, Rudovlásko. Jsem jen tvůj!”

Než stačili probrat dané téma zevrubněji, zazvonil telefon. Nora ho zvedla:

“Prosím?”

“Tady recepce, paní Buckleyová. Byla jste pozvaná do jiné fantazie. Vhodné oblečení najdete ve skříni. Až budete připravená, vstupte do výtahu a stiskněte červené tlačítko. Do své vlastní fantazie se vrátíte stejným způsobem, až si to budete přát,” recitoval melodický hlas. “Chci s sebou vzít Kyla,” řekla Nora.

“Jak si přejete, paní Buckleyová. Kostým je připravený i pro něj. Hezký večer,” dodala recepční a zavěsila.

“Carla mě pozvala do své fantazie,” oznámila Nora Kylo

vi. “Můžeš jít se mnou. Recepční tvrdí, že ve skříni mámepřipravené vhodné oblečení.” Vážný výraz vystřídal uličnický úsměv. “Podíváme se?” Vstala z postele, vykročila přes místnost ke skříni a otevřela ji.

Oba kostýmy visely na ramínku přímo uprostřed šatníku. Pro ni krátká černá sukně s roztřepeným lemem, červená šerpa a bílá halena s krátkými rukávy a hlubokým výstřihem. U blůzy Nora našla kožený váček se zdrhovací šňůrkou. Vyndala oblek ze skříně a rozložila ho na posteli, váček rozvázala a vysypala z něho na podušky několik náramků s přívěsky a velké kruhy do uší. Usmála se. Jako zbukanýrských filmů s Errolem Flynnem. Když si prohlédla i druhý kostým, neubránila se smíchu. Tvořila ho jen bederní rouška, skvostný obojek osázený perlami a barevnými drahokamy a lemovaný beránkem a rudá kožená šerpa. “No tohle!” zahihňala se. “Ta tvoje přítelkyně má hodně špatný vkus,” prohlásil Kyle, ale usmíval se. “A teď rychle osprchovat a hurá za piráty, pane Úžasný,” rozzářila se Nora.

“Ty první,” řekl.

Tázavě nachýlila hlavu ke straně.

“Kdybychom se sprchovali společně, víš, jak by to dopadlo. Myslím, že s tebou

toho nebudu mít nikdy dost, Noro.”

Přikývla. “Ani dneska večer jsi toho neměl dost?”

“Ne,” odpověděl a významně na ni zamrkal.

Nora se přestala vyptávat, upevnila si vlasy na temeni avešla do koupelny. Když se vrátila do ložnice, vystřídal ji Kyle a ona se zatím oblékala. Podprsenku si nevezmu, rozhodla. Pirátské holky podprsenky nenosí. Nejprve si přetáhla přes hlavu bílou halenu ve venkovském stylu. Výstřih byl opravdu mimořádně hluboký; prsa měla prakticky obnažená. Pak si oblékla krátkou černou sukni. Sahala jí sotva do půlky stehen, ale zakrývala aspoň to, co zakrýt měla. Jakž takž… Místo spodních kalhotek se nabízel kus jemné kůže připevněný úzkými řemínky. Ale řemínky se Noře zařezávaly do kůže. Půjde tedy bez kalhotek. Kolem pasu si ovinula hedvábnou šerpu a cíp nechala volně splývat podél boku. Navlékla si náramky a do uší připevnila velké kruhy. Udivilo ji, že má zůstat bosá. Nakonec ale usoudila, že nejde o nedopatření, jelikož služby Kanálu byly zatím bez chybičky, a tak si s obuví nelámala hlavu.

“To je mimořádně vyzývavý úbor,” poškádlil ji Kyle, který vyšel z koupelny. “A moc se mi líbí,” pochvaloval si a se smíchem jí vsunul ruku pod sukni. “Nedotýkat se,” varovala ho a plácla ho přes ruku. Posadila se k toaletnímu stolku a začala si rozčesávat vlasy.

“Zapleť si je do copu,” radil. “Svět tvé přítelkyně bude pravděpodobně hodně drsný a rozpuštěné vlasy by ti překážely.”

“Učeš mě,” přála si Nora. “To bude jednodušší.” Seděla bez hnutí, zatímco jí Kyle splétal husté vlasy do dlouhého silného copu. Konec upevnil pružnou stuhou. “Měl byste se taky obléknout, pane Úžasný.”

Kyle si natáhl bederní roušku z měkké látky podobné jemné kůži, jejíž přední a zadní díl spojoval na bocích tenký řetízek. Pak podal Noře zlatý obojek. “Připevni mi ho,” vybídl ji.

Nora vstala, stoupla si před svého milence, dala mu na krk obojek a zacvakla sponu. “Neškrtí tě?” zjišťovala. “Není příliš těsný?” K poutku na obojku připevnila řetěz podobný psímu vodítku.

“Padne mi jako ulitý,” odpověděl a přivinul ji k sobě. Jeho ústa se přisála k jejím ve žhavém polibku a jazyky zahájily dráždivou hru. Po chvíli Noru pustil a tiše řekl: “Nezapomeň, že tě miluju, Rudovlásko, ať si o tom myslíš cokoli.” Nora vzala řetěz od Kylova obojku a vydali se k výtahu. Jakmile se otevřel, vstoupili dovnitř a podle pokynů recepční stiskli červené tlačítko. Když se dveře kabiny za několik vteřin nato zase otevřely, nalézali se v prostorné jeskyni. Přímo před nimi se šklebil tmavý východ, za ním se bělala pláž a černalo moře. Vyšli do měsíční noci. Na písčinu právě přirazil štíhlý člun a z něho vyskočilo několik postav.

“Noro!” zaslechli Carlin hlas. Nato se od skupinky oddělila žena a běžela dvojici naproti. Měla na sobě krátké přiléhavé černé kalhoty, bílou halenu a kolem takřka vosího pasu - jehož obvod byl oproti Carliným skutečným mírám zcela zanedbatelný - ovinutou zářivě zlatou šerpou. Kapitánka Havranů Carla měla na hlavě červený šátek, zpod kterého se draly husté černé kudrny, v pouzdře u pasu dýku a v uších velké zlaté kruhy. Objala Noru a pevně ji sevřela v náručí. “Už jsem měla strach, že se ti opravdu něco stalo,” vychrlila na svou nejlepší přítelkyni. “Jak ležíš na lůžku dočista bez hnutí a sebemenších známek života, připadáš mi hrozně křehká a slabá, Noro,” dodala starostlivě. “Slyšela jsem, jak jsi mi šeptala, ať své milence neutahám.”

“Tys mě slyšela?” vyjekla Carla.

“Ano. Ale jakoby z velké dálky,” vysvětlila Nora. “A teď mi pověz, jak to pokračuje.”

“Povím, ale nejdřív si zajdeme k Mořské víle a něčeho se napijeme.” Otočila se k mužstvu. “Všichni se vraťte na loď. Kromě Caleba Snowa. Mám práci a Morganův škuner kotví v zátoce. Poslední setkání s jeho posádkou skončilo bitkou a dalo mi nadlidskou práci přesvědčit guvernéra, aby vás propustil z vězení. Máte štěstí, že je to úplatnej ničema.”

“Ale kapitánko…,” spustil jeden z podsaditých chlapíků.

Carla vytáhla stočený bič zasunutý za šerpou a s úsměvem jím práskla do vzduchu. “Chceš ucítit na zádech můj bič, Hawkinsi?”

“Nee, kapitánko…,” zablekotal pirát a neobratně zasalutoval “Rozkaz!” “Zpátky poplavete,” nařídila Carla svým mužům. “Já a Caleb budeme loď potřebovat.” Se smíchem sledovala, jak se posádka neochotně brodí mělkým přílivem. “Člověk jim nesmí ani na vteřinu povolit uzdu,” prohlásila a obrátila se k Noře. “A teď vzhůru k Mořské víle!”

Hospoda stála přímo na pláži. Minuli několik palem a byli na místě. Když vešli, dostalo se Carle bouřlivého uvítání. Usmívala se, mávala a volala na muže, které znala. Okamžitě se k ní přihnal hospodský.

“Kapitánko Havranů! Ani nevíte, jak rád vás tady zase vidím. Pojďte, odvedu vás ke stolu,” nabídl jí a začal se prodírat sevřeným davem. “Je to prima místečko u krbu,” brebentil a pohledem zpražil partičku námořníků, kteří se rozvalovali na lavicích. Sotva uviděli Carlu, spěšně vyklidili pole. “Co to bude, kapitánko? Grog? Rum?”

“Čtyřikrát rum,” objednala si a hospodský odběhl. Potom si poprvé pořádně prohlédla Nořina společníka. “No ne, Noro, ten je přímo k nakousnutí.” Přistoupila ke Kylovi a pomalu mu přejela dlaněmi po hrudi natřené olejem. “To je Kyle,” představila ho Nora zbytečně odměřeně.

“Chci ho,” prohlásila Carla. “Aspoň na chviličku.” Vytáhla z pouzdra dýku, špičku vsunula do článku jemného řetízku na jedné straně bederní roušky a trhla. Látka se svezla na zem. “Neřízla jsem tě?” ujišťovala se líbezným hlasem a jemně uchopila do dlaní Kylova varlata.

“Ne,” odpověděl, aniž odtrhl oči od jejích. “Ale váš společník se tváří poněkud nesouhlasně, kapitánko.”

Carla se podívala přes rameno. “To je Caleb Snow, můj první důstojník, Noro. Můžeš si ho půjčit, zatímco si trochu pohraju s tvým Kylem.” Otočila se k tmavovlasému muži. “Mám to ráda zezadu,” upozornila ho šibalsky. “Ale do jeskyňky, ne do zadečku,” dodala na vysvětlenou. Přitiskla se k němu a slastně vzdychla, když jí rozepnul a stáhl krátké kalhoty.

“Vážně?” protahoval a vsunul jí ruku mezi stehna. Jeho nová milenka už byla zvlhlá a rozpálená.

Caleb Snow se usadil ke stolu a stáhl si Noru na klín. Bez úvodů vklouzl rukou do výstřihu a polaskal jí oblinky ňader. “Máš fajnový kozičky, děvenko,” pochvaloval si. Byl to urostlý muž. Všechny chlapy ve výčepu převyšoval nejmíň o půl hlavy, včetně Kyla, o němž Nora věděla, že bez dvou centimetrů měří metr devadesát. Carlin první důstojník měl hrudník jako sud, mohutné paže samý sval; vlasy a krátké vousy kaštanově hnědé, oči jasně modré. Naklonil ji dozadu, pevně chytil, rozhrnul halenu a rty se přisál k jedné ze vztyčených bradavek. Druhou ruku vyhledal pod sukní klitoris.

“Jsi troufalý,” řekla Nora. Zatímco jí ústy a jazykem obratně laskal střídavě obě bradavky, jeho prst, dráždící klín, jí vysílal do těla první vlny narůstající touhy. Carlin vysněný milenec není vůbec k zahození, pomyslela si a bezděčně rozevřela stehna.

“Slaboch nemá u pěknejch holek šanci,” zamručel jí do ucha Caleb a najednou ji shodil z klína. “Na kolena, děvče. Víš, co po tobě chci, ale až ti řeknu, abys přestala, poslechneš. Pak si vyjedeme na projížďku.”

Nora si mu klekla mezi rozkročené nohy. Osvobodila mu z kožených kalhot penis a přejela jazykem po celé jeho délce. Jen co ožil a začal sílit, vtáhla ho do úst a sála stejně silně jako předtím on jí bradavky. Slyšela, jak Caleb vzdychl, a po několika minutách, během nichž mu odznak mužnosti narostl do takových rozměrů, až měla rty roztažené tak, že ji rozbolely tváře, zasténal, aby přestala, a vytáhl ji na nohy. Nora sklopila oči a bezděčně je vykulila. Caleb měl neuvěřitelně obrovský penis. O takových rozměrech se jí ani nezdálo. “No tak, děvče, osedlej si mě,” vyzval ji s uličnickým úšklebkem. “Vždyť mě roztrhneš,” namítla a o krok ustoupila.

“Ani nápad,” zavrtěl hlavou a popadl ji za ruku. Zvedl ji do vzduchu a posadil ji na svůj dlouhý, silný a jako kámen tvrdý nástroj lásky. “Roztáhni nohy, děvče, a dej mi je kolem pasu.”

Žasla, že jí neublížil. Mamutí penis do ní vklouzl snadno a lehce. Cítila, jak jí roztahuje stěny pochvy, ale ani trochu to nebolelo. A pak se vrcholem dotkl onoho nejcitlivějšího bodu. Nora vykřikla rozkoší. Caleb jí velkýma rukama obemkl pas, zvedal ji a zase spouštěl na svůj obrovitý úd a přitom prozpěvoval dětskou říkanku:

Zajeď si do Banbury Cross na koni, potkáš tam líbeznou dámu, co zvoní. Na prstech kroužky, na nohou rolničku, kam se hne, cinká si líbeznou písničku. Nato se chraplavým hlasem bouřlivě rozesmál, aniž přestal s Norou pohybovat nahoru a dolů. “I ty vyhráváš líbezně, děvče. Zakloň se, ať se dostanu hlouběji,” poradil jí.

Nora, slastí téměř v bezvědomí, poslechla. Cítila, jak do ní proniká ještě hlouběji a hlouběji. “Panebože!” neudržela se a už za několik vteřin jí celým tělem otřásal mohutný orgasmus.

“Že je báječný?” Carlin hlas pronikl Noře do mozku. “Stejně jako tvůj Kyle. Když jsem byla hotová, ten dareba mi vklouzl do zadečku a poskytl mi další nezapomenutelnou rozkoš. Caleb ho má na anální sex moc velký a musím si shánět jiné chlapy. Jak Kyle věděl, že to chci?”

“Je nesmírně vnímavý,” odpověděla Nora, která se rychle vzpamatovala, jakmile ji Caleb zvedl z klína. “Jsi moc šikovný,” pochválila piráta a políbila ho na drsnou tvář. “Posuň se!” Posadila se vedle něho a s chutí si lokla rumu. “Hospodský se musel skvěle bavit,” poznamenala. “Ale kdoví? Možná je na to zvyklý.” Upravila si halenu azavázala tkanice ve výstřihu.

“Já jsem nic neviděla,” hlásila Carla rozverně. “Byla jsem ohnutá přes stůl.” Nora zvážněla. “Teď když jsme se navzájem jaksepatří seznámili, necháme mládence odpočinout a ty mi pěkně vylíčíš, co se děje v tom druhém, reálném světě. Jak dlouho jsem tady? Jak se mají děti? A co Jeff? Už vyměkl?”

“Děti i tvoje máma jsou v pořádku, ale dá mi hroznou práci, abych jim rozmluvila

hlídky u tvého lůžka. Teď ležíš v sanatoriu v Shorecrest. A jsi pryč už dva měsíce. Únor se chýlí ke konci.”

“Tady má čas úplně jiný rozměr,” podotkla Nora. “A Jeff?”

“Neustoupil ani o píď,” odpověděla Carla. “Víkendy tráví s Heidi v domě v Ansley Court. Všechny věci ti zabalil a uložil ve sklepě, jelikož se svým kuřátkem okupují panskou ložnici.”

“On se mi nastěhoval do domu i s přítelkyní?” Nora nevěřila vlastním uším. “Jen na víkendy,” upřesnila Carla. “Prý nechce, aby byl dům celou zimu opuštěný. Přinutil Kramera, aby na soudkyni vymámil souhlas k prodeji domu v původním termínu. Kramer Ricka ujistil, že čtyřicet procent z prodejní ceny ti převedou na účet. Rick mluvil taky se soudkyní. Není z toho návrhu zrovna nadšená, ale zároveň ví, že Jeff má

políčeno na družstevní domek. Prý s tebou cítí, Noro, ale musí být spravedlivá. Jestli se tady zdržíš moc dlouho, celé zdravotní pojištění vyčerpáš na péči v sanatoriu. Pak se bude muset sáhnout na peníze z prodeje domu. Musíš se do toho vložit. Mimochodem, Heidi není ani trochu spokojená. Onehdy jsem se s ní setkala v naší vinotéce.”

Nora dlouho mlčela a pak se zeptala: “Do jaké míry je nespokojená?” “Myslím, že je do Jeffa opravdu zamilovaná, i když nechápu proč. Ale on je mnohem starší než ona a ten vleklý rozvod mu začíná brnkat na nervy.” “Tak proč to nevzdá?” namítla Nora. “Pokud mu soudkyně dá volnou ruku, budeš ztracená.”

“Pověz mi o Heidi, Carlo. Co ti říkala? Jak se chovala? A především proč s tebou vůbec mluvila?” divila se Nora.

“Nejspíš proto, že jsem jí projevila účast. Viděla jsem, jak se plouží mezi regály s vínem a tváří se sklesle. Vtom se naše pohledy setkaly. Já jsem se neubránila a usmála se na ni. V příštím okamžiku spustila hotovou litanii, a tak jsem poslouchala a přikyvovala.”

“Co říkala?” opakovala Nora a smetla Calebovu dotěrnou ruku ze svého stehna. “Že sem o víkendech jezdí nerada, jelikož v zimě je ve městě nesrovnatelně větší vzrůšo. Že Jeff chodí spát hrozně brzy a ona vysedává celý večer v pracovně před televizí. Navíc si pokaždé zapomene doma viagru a Heidi má podezření, že to dělá schválně,” hihňala se Carla. Tak starouš Jeff bere viagru! Člověka při té představě jímá závrať.

“Jestli se nudí, měla bys jí říct o Kanále, Carlo.” “Blázníš?” zděsila se Carla.

“Ne. Poslouchej. Není to Jeff, kdo v tomhle stadiu ztrácí nervy, ale Heidi. Víš, že je mi jedno, jestli se s ní ožení, nebo ne. Já chci jen svůj dům. Ale jestli soudkyně rozhodne v jeho prospěch a svolí k prodeji, přijdu o všechno. On to nevzdává, kdežto Heidi ano. Proto Kramera přiměl, aby promluvil se soudkyní. Požádej Ricka, aby za ní zašel

a požádal ji, ať počká ještě aspoň měsíc, až začnu projevovat známky uzdravení. Ať jí navrhne, že pokud se do měsíce neproberu, přistoupí na prodej domu. Heidi bude muset taky měsíc počkat. Mladí lidé bývají netrpěliví a chtějí mít všechno pokud možno hned. Pověz Heidi, že jestli se opravdu tolik nudí, prozradíš jí malé tajemství, ale že Jeff se o něm nesmí dovědět. Vysvětli jí, že Kanál je místo, kde se splní veškeré její sny. Řekni, že je ti jasné, že ti nevěří, ale ať prostě zatelefonuje na Předměstský kabel a objedná si Kanál, až si Jeff půjde lehnout. Upozorni ji, že pokud bude Jeff vzhůru, nebude to fungovat. Nakonec jí slib, že když se jí nebude Kanál líbit, přemluvíš Ricka, aby souhlasil s prodejem domu dřív, než se proberu z bezvědomí. Na tuhle návnadu by se rybička měl a chyti t.”

“Proč chceš, aby poznala Kanál?” nechápala Carla.

“Protože v něm zažije úžasný sex, stejně jako my ostatní. Myslíš, že po prvním večeru bude ještě chtít zůstat s Jeffem? K čemu by jí byl?” vysvětlovala Nora své nejlepší přítelkyni.

“Možná máš pravdu, ale co když to nevyjde?” zapochybovala Carla. “Tak prohraju,” pokrčila rameny Nora. “Ale musím vyzkoušet všechny dostupné prostředky, Carlo. Nechci, aby se moje děti vracely do těsného zatuchlého bytu, pokud si vůbec nějaký budu moct dovolit. Nechci se odstěhovat z Egret Pointe. Jsem tam doma.”

“Tak dobře. Povím jí to,” uvolila se Carla. “Třeba to vyjde. Poslední dobou to jde s Jeffem nějak z kopce. Narostlo mu bříško. To předtím nikdy neměl. A má tmavé kruhy pod očima. Nepochybuju o tom, že ses mu dostala na kobylku, ale nevzdá to. Máš pravdu. Slabým článkem řetězu je Heidi. Ale pár dní budeme muset počkat. Je teprve středa.”

“Čekám už dost dlouho,” prohlásila Nora. “Pár dní navíc to určitě vydržím.” Kapitola devátá

o je nesmysl!” prohlásila Heidi Millarová. “Není!” odporovala Carla Johnsonová. Obě ženy stály v rohu vinotéky v Egret Pointe. Kolem nich se až ke stropu tyčily police plné láhví vína původem z Long Islandu, severu státu New York a z Kalifornie, slavných značek z Chile, Austrálie a Německa a samozřejmě nechybělo ani francouzské burgundské, bordeaux, merlot či chardonnay. Sortiment nabízel i oblíbené italské stolní víno za pouhé dva dolary a naopak kalifornské barbarone pro náročnější konzumenty - půllitrovou láhev za čtrnáct dolarů. V místní vinotéce si zkrátka vybral každý.

“To prostě není možné,” namítla mladší z žen. “Určitě máte halucinace. Jaké drogy to tady kouříte, proboha?” Blond vlasy měla tmavší než v červnu. Zřejmě si je kdovíproč přestala odbarvovat.

‘Nebudu předstírat, že rozumím, na jakém principu to všechno pracuje,” pokračovala Carla tlumeným hlasem. “Vím jen, že to funguje. Kanál vám splní jakoukoli fantazii, kterou si vysníte. Stačí na ni pomyslet a pustit televizor. Nic víc. Nejsem cvok. Je to nejstřeženější tajemství místních žen. Všechny nemůžeme mít halucinace, a pokud vás to zajímá, nic nekouřím. Ani jsem s tím nikdy nezačala.”

Do Heidiných očí se vkradl zamyšlený a zároveň zvědavý výraz. “Jaká je vaše fantazie?” zeptala se.

“Jsem kapitánka Havranů, královna pirátů,” odpověděla Carla.

Heidi se ušklíbla. Neovládla se. “Děláte si legraci, že jo?”

Carla se lenivě, uličnicky usmála. “Moje milá, řekla, “můj první důstojník má třiceticentimetrového macíka, průměr šest čísel. Můj bod G trefí v sedmi případech z deseti. A nedělám si legraci.”

“Třiceticentimetrového?” opakovala Heidi. “Vy jste mu ho měřila?” “Jo,” přikývla Carla. “Vás svět pirátů nejspíš neláká. Znám jednu, která bydlí v podkrovním bytě s vášnivým milencem a mimořádně schopným masérem. Líbí se jí to ve třech. Jiná bojuje za práva lidu Izraele. Její partner je mladší verzí jejího manžela. Na jiného chlapa by totiž za nic na světě nepomyslela. Další to má ráda se ženami. Ve skutečnosti by to neudělala. Kanál vám umožní být taková, jaká chcete, a dělat to, po čem toužíte. Vy nemáte žádné tajné sexuální sny? Určitě nesníte jen o manželství s Jeffem Buckleym, zlato. Vsadila bych se, že chcete dělat něco hodně nestydatého nebo úžasného, ale bez něho. Právě to je na Kanálu to nejlepší, a právě proto o něm žádný chlap neví. Týká se jen žen a jejich tužeb a potřeb. Je to něco jako tajný bunkr v koruně stromu. Pánům vstup zakázán. S výjimkou těch, které si vytvoříme ve své fantazii.” “A dostanete se tam jednoduše tak, že zavoláte kabelovou společnost a objednáte si to?” Heidi zadumaně svraštila čelo.

“Ano,” přisvědčila Carla. A teď opatrně. Chytila se. Stačí pomalu přitáhnout… “Objeví se to na účtu za televizi? Jeff totiž všechno kontroluje,” vysvětlovala Hei di .

“Jako objednaný film.”

“Vy si ze mě děláte legraci,” opakovala Heidi náhle nevěřícně. “Jeff tvrdí, že jste Nořina nejlepší přítelkyně. To byl jen vtip, viďte? Proč byste se ke mně měla chovat přátelsky?”

“Poslyšte, děvenko. Na vás nikdo pifku nemá. Mezi Jeffem a Norou to neklapalo už pěknou řádku let. Jednou by se stejně rozvedli. Nikdo z nás neměl Jeffa ve velké lásce. A pokud se zcela výjimečně objevil na nějaké společné akci, strpěli jsme ho jen kvůli Noře. Ano, Nora je moje nejlepší přítelkyně. To nepopírám. Ani ona vás neviní z toho, co se stalo, i když na té oslavě jejího syna jste měla držet jazyk za zuby. Ale to už je za námi. Tady budete trávit každý víkend, dokud Jeff nedá dům na trh. Nudíte se. Tentokrát si Jeff přivezl viagru?” zajímala se, a

když Heidi zavrtěla hlavou, moudře se zdržela poznámek. “Takže dneska pravděpodobně půjde do hajan brzy. A vy budete sledovat seriál Přátelé. Rick chodí spát taky se slepicemi. Chlapi jsou v zimě jako medvědi. Pokud jde o mě, budu ve sklepě ve své dílně. Nebo přesněji moje tělo. To, které mám v Kanále, si bude užívat s třiceticentimetrovým pérem, které vlastní Caleb Snow, a umí s ním skvěle zacházet.”

“Pořád mám pocit, že si ze mě děláte legraci,” zahučela Heidi, ale neznělo to zdaleka tak přesvědčivě jako předtím.

“Tak zavolejte Předměstský kabel a požádejte o Kanál. Jestli žertuju, operátorka nebude mít páru, o čem mluvíte. A když vám řekne, ať si Kanál naladíte od osmi, budete vědět, že jsem si z vás nevystřelila.”

“Může to být něco úplně jiného, než o čem mluvíte. Třeba pořad o domácích zvířatech. Nebo o zařizování bytu.” Heidi nervózně přešlápla. “A taky to může být přesně to, o čem mluvím. A taky je. Pokud nebudete spokojená, promluvím s Rickem a ten svolí k tomu, aby Jeff dal dům na trh dřív. To je celkem férová dohoda, nemyslíte?” Carla se na mladší ženu usmála. “Taky můžu říct, že se mi to nelíbilo, a vy se nedovíte, jestli jsem to vyzkoušela, nebo ne,” sondovala Heidi. “Nevěřím, že byste se tak zachovala,” odvětila Carla. “Nejste ten typ.”

Heidi přikývla. “Máte pravdu. Mimoto jsem skutečně zvědavá, jestli ten váš kanál exi stuje.”

“Jaká je vaše fantazie?” zjišťovala Carla a jen tak mimochodem sáhla pro láhev vína z Long Islandu.

“Na univerzitě jsem měla přítele a jednou jsme spolu vyzkoušeli erotickou asfyxii. Bylo to neuvěřitelné! Takový orgasmus jsem předtím ani potom nezažila. Jeff na podobné věci není,” dodala Heidi s povzdechem. “Miluju ho, ale v posteli není zrovna vynalézavý.”

Starého psa novým kouskům nenaučíš, pomyslela si Carla. “V tom případě je pro vás Kanál to pravé.”

“A můžu mít taky chlápka s třiceticentimetrovým penisem?” zjišťovala Heidi. “Stačí na něj jen pomyslet,” ujistila ji Carla.

“Až budu mít Kanál objednaný, jak se tam vlastně dostanu?” vyzvídala Heidi. “Jakmile v televizi uvidíte svou fantazii, přiložte dlaň na obrazovku. A je to. Dejte vědět, jak se vám to líbilo. A teď už musím běžet. V pizzerii UTonyho si mám vyzvednout večeři.” “Co se hodí k číně?” zeptala se Heidi.

“Domácí chardonnay nebo růžový zinfandel,” navrhla Carla. “Nashle, zlato.” Otočila se, rychle zaplatila a spěchala k Tonymu pro objednanou pizzu. Heidi Millarová nakonec vybrala chardonnay. Jí osobně zinfandel moc chutná, ale Jeff růžové víno nerad. Včínském bufetu U Tlouštíka Wo koupila dvě porce nudlí s kuřetem a zeleninou a vydala se na zpáteční cestu do Ansley Court. Dělá si z ní Carla Johnsonová legraci? Copak je něco takového jako ten její kanál vůbec možné? Přesto nedá nic za to, když to zkusí. Pokud ovšem ten program existuje. A když ne, Carla se nedoví, že jí skočila na lep. Prostě řekne, že to nezkusila. Třicet centimetrů, pomyslela si. Jeff je poslední dobou zaneprázdněný rozvodem, domem a tím, jak by měl vypadat před ostatními firemními partnery, a ji opravdu hrubě zanedbává. Ze za

čátku se milovali denně. A teď může mluvit o štěstí, když se jí Jeffa podaří vzrušit dvakrát týdně. Heidi se potřebuje milovat dlouho a několikrát za sebou a dobře ví, že dneska večer nemůže v tomto směru od Jeffa nic čekat. A ani zítra, až se vrátí do města. Ani v dohledné budoucnosti. Tak proč nevyzkoušet Kanál a doufat, že skutečně existuje? Třicet centimetrů na délku a šest v průměru. Výzbroj takových rozměrů je přesně to, co by jí v tuhle chvíli udělalo dobře. Při vzpomínce na to, jak jí její přítel kdysi svíral hrdlo a ona prožila několikanásobný orgasmus, Heidi málem sjela ze silnice. “Kdes byla?” chtěl vědět Jeff, když vešla do domu.

“Koupit láhev vína,” odpověděla a zamířila do kuchyně. Vůně čínského pokrmu jí podráždila chuťové buňky a jako na povel se jí začal ozývat i žaludek. “Jak dlouho trvá v tomhle zapadákově, než člověk koupí láhev vína?” dorážel na ni .

“Zdejší vinotéka je prima. Mají bohatý výběr. Našla jsem tam i to bílé

australské víno, které máš tak rád,” lichotila mu. Zvedla láhev do vzduchu jako vítěznou trofej a letmo Jeffa políbila. “Tak už nebuď takový mrzout,” zaprosila.

“A co je tohle?” chtěl vědět a strčil jí pod nos malou krabičku. Heidi zrudla. “To je těhotenský test. Jen klid. Nejsem v tom. Opozdila se mi menstruace, ale minulý týden jsem ji dostala. Vzala jsem test s sebou, abych si byla jistá, že se přes víkend nic nestalo.”

“Jasně jsem ti řekl, že žádné další děti nechci!” zařval a pak ji uhodil do

obličeje. “Copak nemám dost problémů i bez nich? Děti už mít nechci!”

Ohromeně si přiložila ruku na tvář. V očích měla slzy. “Já ale chci mít dítě.

Jen jedno. Tvoje děti mě nesnášejí anavíc jsou už dospělé.”

“Řekl jsem ne,” prohlásil nesmlouvavě.

Heidi se třásla brada. “Praštit jsi mě nemusel, Jeffe.”

“Promiň, miláčku.” Honem ji objal. “Poslední dobou jsem hrozně podrážděný. Může za to tenhle dům. Nenávidím ho! Myslel jsem, že postačí, když jí zabalím věci, ale Nory je všude plno. Nemůžu se dočkat, až dům prodám abudu mít od ní nadosmrti pokoj.”

“Vždyť sem nemusíme jezdit každý víkend,” namítla. “Ve městě nám utíkají všechny prima večírky. A na dnešní večer jsme dostali lístky na předpremiéru toho divadelního představení. Kromě toho se v příštích čtrnácti dnech konají dva koncerty, které si nechci nechat ujít, Jeffe.”

“Dům nemůžu nechávat o víkendech prázdný. Přes týden je v bezpečí, ale v sobotu a v neděli je zdejší mládež jako utržená z řetězu,” vysvětloval. “Baví se tím, že se vloupají do prázdných domů, vypijou, na co přijdou, a zdemolují zařízení. Ne. Dokud dům neprodám, budeme v něm trávit víkendy. A teď se najíme, co říkáš? Jsem utahaný a chci si jít lehnout. Ta nová reklama na zubní pastu mi dává jaksepatří zabrat. Hudba nestojí za nic. Pořád to není ono, a ne a ne na to přijít.”

“Ty to určitě vyřešíš,” chlácholila ho Heidi a vyklopila na talíře čínské speciality. Ať se jí Carla Johnsonová neodvažuje přijít na oči, jestli si z ní vystřelila. Jeff už dávno nevypadá jako okouzlující pohádkový princ. Až si pořádně užije s milencem ze své fantazie, možná se bude cítit mnohem líp. Jeff je koneckonců jejím firemním partnerem anavíc koupil ten družstevní dům, i když ho splácí ona. Přesvědčila ho, aby nemovitost napsal na její jméno. Zřejmě ji opravdu miluje. Aspoň do té míry, do jaké je schopen někoho milovat. Nic naplat, společně tvoří skvělý tým. Pokud jde o kreativitu, jsou nedostižní. A moc ráda se s ním ukazuje ve společnosti. V duchu se usmála. Jeff je na svůj věk velký fešák. Ale poslední dobou… Škoda slov. To rozvodové řízení ho zkrátka vyčerpává.

Když dojedli, Heidi vložila nádobí do myčky a zjistila, že ji za tři víkendy zcela naplnili. Nalila do příslušné přihrádky saponát a stiskla tlačítko. Vyprázdní ji za týden, až

nebudou mít z čeho jíst. Domácí práce nikdy nepatřily k jejím silným stránkám. Odjakživa se jí příčily. Podle udržované a zařízené kuchyně usoudila, že Nora Buckleyová musí být druhá Martha Stewartová. Vsadila bych se, že skvěle vaří, pomyslela si Heidi. Jeffovi ale zřejmě nevadí, že ona vařit neumí. Pokrmy rozmrazovala, ohřívala a objednávala, ale aby je sama připravovala? Kde by na to vzala čas?

“Máme něco sladkého?” zajímal se Jeff. “Mandlové sušenky,” odpověděla.

“Podej mi dvě. To víno už dopiju,” oznámil jí a nalil si zbytek nazlátlé tekutiny do skleničky. “Jdu spát. Promiň, že tě opouštím, miláčku, ale vím, že se těšíš na Přátele.” Objal Heidi kolem ramen a políbil ji. “Dobrou.” Heidi uklidila a šla se osprchovat do koupelny v patře. Než si oblékla černou saténovou košilku, která jí lnula k tělu jako druhá kůže, Jeff už hlasitě oddychoval. Z jeho nočního stolku vzala prázdnou skleničku a vrátila se dolů. Vešla do pracovny, zavřela za sebou dveře a sáhla pro přenosný telefon. Dlouho váhala a pak si uvědomila, že nezná číslo kabelové společnosti. Chvíli se rozhlížela po místnosti. Seznam ležel na stole vedle křesla. Navolila příslušné číslo, požádala o Kanál a kromě úžasu, který jí spojovatelka způsobila oslovením “paní Buckleyová”, šlo všechno hladce jako po másle. Kanál šedesát devět. Tak to

bychom měli, pomyslela si se vzrůstající zvědavostí. Hodiny nad krbem právě odbily osmou. Heidi zapnula televizor. Obrazovka zůstala tmavá, ale za vteřinku se rozzářila a ona spatřila tlumeně osvětlenou ložnici s obrovskou kulatou postelí uprostřed. Ani na okamžik nezaváhala a přiložila dlaň na obrazovku. Ke svému úžasu a radosti se vzápětí ocitla v místnosti. Při důkladnější prohlídce zjistila, že povlečení je z červeného saténu. Na stropě nad postelí objevila zrcadlo. Heidi se zahihňala. Po takové ložnici vždycky toužila. Pokoj s velkou kulatou postelí, rudým saténovým povlečením a se zrcadlem na stropě má v sobě

něco malinko hříšného, malinko obscénního a zatraceně prostopášného. “To je dost, že jsi tady, Heidi,” oslovil ji drsný mužský hlas a ze stínu vystoupil urostlý muž. Měřil nejmíň metr devadesát, měl široká ramena a rozložitou hruď, ale štíhlý pas a boky. “Já jsem Brad a vlastním třicet centimetrů rozžhaveného živého masa,” řekl, podal Heidi ruku a stáhl ji do náručí. Jediným pohybem jí roztrhl vpředu košilku a stiskl ňadra. “Nádhera, kočičko,” pochvaloval si.

“Pomalu, siláku,” krotila ho Heidi. “To je pravé hedvábí.”

“Ale jdi, zlato. Vím, že máš ráda trochu hrubší zacházení,” odpověděl a pevně ji k sobě přitiskl. Jednou rukou ji vzal kolem pasu, druhou jí hnětl zadek. “Vím, po čem toužíš,” šeptal jí do ucha. “A já ti to dám. Víš, že to dokážu, viď, Heidi? Za pár minut tě položím na ty krvavě rudé podušky a ty doširoka roztáhneš nohy, kočičko.”

Heidi cítila, jak se v ní probouzí vzrušení. Při jeho slovech jí srdce tlouklo rychleji a klitoris se chvěl očekáváním. V klíně už byla silně zvlhlá. “Ano,” vydechla a zajela mu jazykem do ucha.

“A až budeš připravená, vrazím ho do tebe, abys poznala, jaké je mít opravdovýho chlapa. Ne toho panáka, kterej by mohl být tvůj táta, ale pravýho chlapa. A ty potřebuješ pravýho chlapa, mám pravdu, kočičko?” Vklouzl jí rukou mezi nohy, vsunul tři prsty do pochvy a pohyboval jimi, dokud nesténala neskrývanou touhou. Zasmál se. “Už se nemůžeš dočkat, viď? Jsi tu poprvé a já se postarám o to, abys na tuhle návštěvu nikdy nezapomněla.” Vytáhl z ní prsty a strčil jí je do úst. “Takhle chutná tvoje rozžhavená jeskyňka. A teď mi je dočista olízej,” poručil jí-

Heidi ho poslechla. Samým vzrušením se o ni pokoušela závrať. Její milenec měl na sobě jen trojúhelníček černé látky upevněný tkaničkami, v rozkroku silně vyboulený. To, co jí říkal, ji nevýslovně rozpalovalo. Zadívala se na něj a pomalu vytáhla prsty z úst. “Jsem strašně zlobivá, Brade. Co uděláš neposlušný holce? Pověz mi to, Brade. No tak!”

Tváří se mu rozlil spokojený úsměv. “Neposlušný holky dostanou výprask.” Zvedl velkou ruku. “Nařežu jim tímhle.”

“Z tvé ruky strach nemám,” provokovala ho. Vtom se jí do hlasu vloudila hrůza. “Ale řemen na mě neber, Brade! Prosím! Řemen ne!” Spodní ret se jí chvěl. “Tak ty nemáš strach z mojí ruky, ty kurvičko?” zavrčel. “Řemen to spraví.” Jako zázrakem se mu v ruce objevil nejméně patnáct centimetrů široký pruh kůže s roztřepenými konci spletenými do dlouhých copánků. “Běž tamhle!” poručil jí a ukázal na vysokou čalouněnou lavici. Napůl ji odvlekl přes místnost, bezmála srazil na lavici a uvěznil jí ruce v poutech připevněných k předním nohám. “Ach, Brade!” vykřikla Heidi, ale oči se jí leskly chtíčem.

“Já už tě odnaučím odmlouvat, ty potvoro,” bouřil a šlehl ji řemenem přes zadek.

Téměř se styděla za to, jak se v téhle hře vyžívala. Byla tak založená odjakživa, a s výjimkou jedné či dvou příležitostí se o svých tajných zálibách nikomu nezmínila. Už pochopila, že tady v Kanále smí svobodně prožívat své nejskrytější sny. Zatímco ji Brad znovu a znovu vyplácel širokým řemenem, pištěla a žadonila. Tenké spletené pramínky se jí palčivě zařezávaly do kůže, příležitostně jí dokonce zasáhly rozdychtěný klín. Nakonec plačtivě slíbila, že už bude hodná, a Brad přestal. Ale vtom ji uchopil silnýma rukama kolem pasu a zezadu jí pomalu vnikl do zvlhlé pochvy. Heidi znovu vykřikla a potom proti své vůli vyvrcholila. Orgasmus však byl jen mírný.

Brad ji se smíchem uvolnil ruce z pout, prsty jí objal šíji a odvedl ji k posteli. “Jsi lhářka,” prohlásil. “Ty totiž neumíš poslouchat, mám pravdu, Heidi? Řekni to! Řekni, že jsi lhářka!”

Soukromá potěšení “Ne,” odporovala umíněně. “Neřeknu!” Prudce ji udeřil do tváře. “Řekni to!”

“Ne!” Uštědřil jí další políček, až jí poskočila hlava. “Ne!”

Omotal si její vlasy kolem zápěstí, trhal dozadu a začal ji pleskat přes ňadra a štípat do bradavek. “Tak řekni to!”

“Ne!”

“Řekni ,Jsem lhářka’, kočičko.” Sáhl jí mezi nohy a seštípl klitoris. “Jsem lhářka!” vyjekla. Páni! To je nádhera. Nemohla se dočkat, co bude následovat. Jakýmsi nepochopitelným zázrakem ten chlap ví, co chce! “Chci, abys mi to udělal,” zasténala.

“Já vím,” přisvědčil. “Ale nejdřív chci okusit tvůj jazýček. Mám rád, když mi jím pěkná holka rejdí v rozkroku. A jestli se mi to bude líbit, dám ti, po čem tolik prahneš, kočičko. To je férová dohoda, nemyslíš?” “Tohle je moje fantazie. Neměla bych poroučet já?” dožadovala se Heidi. “Ty přece nechceš poroučet, zlato,” dobíral si ji Brad. “Jistě, v tom druhém světě chceš mít všechno pod kontrolou, ale tady ne. Sem se budeš vracet proto, že tu můžeš být otrokyní a mít svého pána, protože to potřebuješ, Heidi, a především to chceš. Až se vrátíš do reality, bude z tebe zase bezohledná mrcha, která získá, po čem touží, a sice moc. Po Jeffovi Buckleym jsi vyjela proto, že jsi očekávala, že ti poskytne moc, po které dychtíš. Díky jeho nesmírnému sebevědomí a energické osobnosti byl ideálním cílem, ale nemůžeš s ním být šťastná. Pokud si ho vezmeš, bude tě držet zkrátka jako předtím Noru. Ale já jsem milenec, o jakém jsi vždycky snila, Heidi. A protože tady rozkazuju já, udělej, co jsem ti poručil!” Lehl si na červený satén a roztáhl nohy. “Dej se do toho, nebo tě pošlu zpátky.”

Heidi nepochybovala o tom, že by to udělal. Klekla si mu mezi stehna a sáhla po penisu.

“Nedotýkej se ho,” varoval ji. “Já ti ho podržím. Použij jen jazyk a rty.” “Prosím,” žadonila. “Chci ho vzít do úst a silně sát, Brade. Dovol mi to.”

“Jestli se mi bude líbit, co jsem ti přikázal, dám ti ho ochutnat,” poroučel. Sklonila se k velkým, povislým a hustě ochlupeným varlatům a olízla je. Zprvu opatrně a nato s větší jistotou. Obkroužila je jazykem a chvíli jemně převalovala v ústech. Pak je vtáhla dovnitř a dráždila o něco energičtěji. Brad chraplavě zasténal.

“Děláš to nádherně, kočičko,” pochválil ji. “Za odměnu si můžeš pohrát s mým mackem.”

Opatrně nechala vyklouznout varlata z úst a nedočkavě je nahradila vzpřímeným penisem. Jakmile jí naplnil ústa až k prasknutí a pronikl k ústí hrdla, neudržela se a zasténala slastí. Ještě se s ní ani pořádně nepomiloval, a přesto to byl ten nejúžasnější sex, jaký kdy zažila. Ale dneska večer chtěla mít svého milence se vším všudy. Je to už strašně dávno, kdy ji někdo plně uspokojil. Jeff potřeboval v drtivé většině případů viagru, aby se mu vůbec postavil, a stejně to byla dřina, aby aspoň pět minut vydržel. Nemluvě o tom, že při milování postrádá vynalézavost. Domnívala se, že pro ni bude ideálním manželem. Bohatý. Mocný. A zamete jí cestičku k úspěchu. Myslela, že je schopná udělat kompromis, ale teď, když poznala Kanál, začala o sobě pochybovat. Byla nesrovnatelně schopnější než Jeff a řada vtipných nápadů, za které několik posledních let sklízel slávu, pocházela z její hlavy. Po tvůrčí stránce ztrácel dech. Heidi si náhle uvědomila, že k dalšímu profesnímu růstu Jeffa Buckleyho nepotřebuje. A mimoto už není nutné, aby lovila starší chlapy. Věděla, že může soupeřit i se služebně zkušenějšími kolegy. Přerušila úvahy a soustředila se na Brada.

Jako by měla v ústech železný kolík. Pustila ho. “Chci, aby ses se mnou miloval,” prohlásila. “Okamžitě Brade! A ty víš, jak to chci, nemám pravdu? Chci, aby to byl nejlepší zážitek v mém životě. Absolutně nejlepší. Udělej mi to tím třiceticentimetrovým kusem živého rozžha

veného masa, o kterém jsi předtím mluvil.” Heidi si lehla a roztáhla nohy.

Její milenec se tvářil lhostejně. Vsunul jí pod bedra tvrdý polštářek, aby do ní mohl proniknout co nejhlouběji.

“Svaž mi ruce,” vybídla ho. ‘Ať je to opravdu vzrušující.”

Brad sáhl pro černý pruh hedvábné látky a svázal jí ruce nad hlavou. “Neškrtí

to?”

“Vůbec ne,” odpověděla.

Klekl si mezi její štíhlá bělostná stehna, sklonil se k nedočkavému klínu a mrštným jazykem začal laskat citlivý uzlíček mezi stydkými pysky. Zkoumal ho, dráždil a dotíral na něj tak zkušeně a důmyslně, až Heidi dospěla k několika menším klitoriálním orgasmům. Když usoudil, že je dostatečně vzrušená, klesl jí mezi stehna, opřel se o jednu ruku a druhou jí zavedl penis do silně zvlhlé pochvy. Opatrně postupoval dál a píď po pídi pronikal stále hlouběji do její milostné chodbičky.

“Ach! Panebože, Brade!” úpěla Heidi slastí a cítila, jak se roztahuje, aby ho pojala celého. Konečně v ní vězel až po kořen penisu. “To je krása! Nepřestávej! Áách!” měla pocit, že ji snad roztrhne, ale ani trochu to nebolelo. A propracovával se pořád hlouběji a hlouběji. To je král všech penisů, blesklo jí třeštící myslí. A je celý můj! “Achchch!” zasténala, když se v ní začal pomalu pohybovat. Tam a zpátky, tam a zpátky. A neustále zvyšoval tempo. Je jako skvěle naprogramovaný robot, pomyslela si. Bylo to neuvěřitelné, ale může to být ještě lepší. “Udělej mi to!” poručila mu. “Ihned! Ach!” V tom okamžiku nalezl bod G. “Teď! Teď!” vzlykala.

“Tak dobře, ty moje darebná kurvičko, dám ti, po čem tolik toužíš,” slíbil jí Brad. Na několik vteřin znehybněl a zadíval se jí do obličeje. Měla zavřené oči v blažené předtuše ráje. Rukama jí sevřel štíhlé hrdlo a postupně stisk zesiloval, aniž se v ní přestal prudce pohybovat. Zabořil prsty do sněhově bílého masa, aby Heidi zakusila stejně intenzivní rozkoš, jakou prožila zatím jen jedinkrát.

Otevřela ústa v němém výkřiku. Tvář jí planula nepopsatelnou, absolutní slastí. Jakmile viděl, že se její prožitek blíží k vrcholu, vystříkl do ní mocný proud semene.

Heidi byla v bezvědomí, na hrdle stopy po jeho prstech. Brad se skulil vedle ní, chvíli jen ležel a těžce oddychoval. Když se vzpamatoval, rozvázal jí ruce. Otevřela oči a upřela je na něj, zpočátku nechápavě, ale pak si vzpomněla, kde je a co se odehrálo.

“To byl bezkonkurenčně ten nejlepší sex, jaký jsem vživotě zažila,” zašeptala ochraptěle. “Jak je to vlastně možné?”

“Opravdu ti záleží na odpovědi?” otázal se. “Chtěla jsi pořádný penis, a ten mám. Potřebuješ chlapa, který ví, jak s tebou má zacházet, zlato. A to jsem já.” Zvedl se a natáhl si černé spodky. “Odcházím,” oznámil jí. “Ale já nechci, abys odešel,” zakňourala. “Chci se ještě milovat!” Sklonil se, zapletl obrovskou ruku do Heidiných světlých vlasů a vytáhl ji za ně do sedu. “Co jsem říkal, kočičko?” Prudce ji udeřil. “Co jsem říkal?” Uštědřil jí další políček a přiblížil obličej těsně k jejímu. ‘Že potřebuju pána,” škytla. “A dál?” Zatahal ji za vlasy.

“Že tady budu tvoje otrokyně,” zavzlykala. Ke svému úžasu zjistila, že jeho hrubé jednání ji nesmírně vzrušuje.

Pustil ji a zvedl z postele, objal, letmo políbil a pohladil po zadečku. “Přesně tak, miláčku. Jsem tvůj pán. A dokud mě budeš poslouchat, budeme si skvěle rozumět.” Pustil ji a zamířil ke dveřím výtahu.

“Brade?”

“Copak, kočičko?” Dveře kabiny se otevřely.

“Vrátíš se?” chtěla vědět. Nepřežila by, kdyby ho už neměla nikdy vidět. “Až zase přijdeš, budu tu na tebe čekat,” ujistil ji a vstoupil do výtahu. “Počkej! Jak se dostanu zpátky?”

“Už jsi na cestě,” řekl a dveře se za ním zavřely.

Heidi se zatočila hlava a cítila, jak klesá. Oči měla zavřené jen několik vteřin a teď je prudce otevřela. Seděla v křesle v pracovně. Na obrazovce svítil monoskop. Heidi vypnula televizor a vstala. Kristepane, pomyslela si. Pochvu měla rozbolavělou, jakoby roztaženou něčím velkým. A krk… Promnula si ho. A vtom

jí svitlo. Kanál je skutečný. Jako tenhle svět. Srdce se jí rozbušilo vzrušením. Měla bych se pořádně prospat, napadlo ji. Celé je to nesmysl. Ráno je moudřejší večera.

Jeff pochrupoval, ale jen co se pod Heidi zhoupla matrace, probudil se a obrátil se k ní. “To si jdeš lehnout až teď?” zahájil výslech. “Usnula jsem u televize,” lhala.

Začal jí laskat ňadra. “Jsem nadrženej,” řekl. “Pojď na to.” Vyhrnul jí noční košili a překulil se na ni. Jeff spal nahý.

“Jeffe!” zaprotestovala. “Nebyla by od věci krátká předehra.” “Už jsi zvlhlá, kotě. Mám dojem, že moje malá Heidi se mě už nemůže dočkat,” zachechtal se, vnikl do ní a začal se rychle pohybovat. Za několik vteřin byl hotov a vyklouzl z ní. “To bylo fajn,” zafuněl.

Heidi vyskočila. “Fajn pro koho?” zasyčela na něj. “Já z toho absolutně nic

neměla! Bum! Prásk! Buch! A je to! Už mě to přestává bavit.”

Jeff byl rázem na nohou. “Pokud jsi z toho nic neměla, je to tvoje chyba, ne

moje,” odsekl a posměšně si ji měřil. “Jiným ženským se to líbí.”

“Přesněji těm, které od tebe něco chtějí,” vmetla mu do tváře. “Kolikrát jsem ti

říkala, že ženská potřebuje víc času? Pětkrát si vrzneš a končíš a myslíš si, že

mi to stačí?” Dopáleně vpochodovala do koupelny a zabouchla za sebou dveře.

Jeff se hnal za ní, a když zjistil, že zamkla, opřel se do dveří ramenem a

vyrazil je. “Co to do tebe, sakra, vjelo, Heidi?” dožadoval se vztekle.

“Právě jsem si uvědomila, že už tě nepotřebuju, Jeffe,” prohlásila mrazivě. “Co to má, kurva, znamenat? Já tě miluju. Kvůli tobě se rozvádím. Kvůli tomu zatracenýmu družstevnímu domu jsem hrozně riskoval.”

“Zálohu jsi uhradil ze školného svých dětí. Půjčku na dům splácím já a rozvod se věčně kvůli něčemu odkládá,” rozkřikla se na něj. “A aby mezi námi bylo jasno, já tě nemiluju! A neprovdám se za tebe, Jeffe. Mimoto zajdu za Wickhamem mladším a povím mu, čí nápady jsi prodával našim klientům a kdo má jejich kopie. Až mu všechno vyklopím, povýší mě na místopředsedkyni a po tobě neštěkne ani pes. A teď vypadni z koupelny. Chci se osprchovat. Určitě odtud jezdí autobus do města. Vracím se, jak nejdřív to půjde.” Když se nehýbal, strčila do něj a pak ještě jednou, důrazněji.

Jeffovi Buckleymu povolily nervy. “Ty pletichářská kurvo!” zařval a pak ji začal bít hlava nehlava.

Heidi vyjekla. Když jí udeřil Brad, nebolelo to a navíc se jí to líbilo, protože Brad je teď jejím pánem. Ale Jeff jí ubližoval. Cítila, jak se jí z nosu řine pramínek krve. Znovu zaječela, prodrala se kolem Jeffa, prohnala se ložnicí a utíkala dolů po schodech k hlavním dveřím. On jí však byl v patách a řval jako smyslů zbavený. Nestačila se ani dotknout petlice, když ji strhl zpátky a chystal se ji zase uhodit. Heidi duchapřítomně sáhla po váze na stolku udveří, pevně ji sevřela a praštila s ní Jeffa do hlavy. V omráčení zavrávoral, což jí poskytlo dostatek času, aby odemkla dveře. Rozběhla se přes trávník a přitom ječela z plných plic.

V příštím okamžiku se v reakci na její volání o pomoc začala v sousedních domech rozsvěcovat a otvírat okna. Jeff se vzpamatoval a pokoušel se ji odvléct zpátky. Heidi se rvala jako lvice a nepřestávala křičet. Vzápětí se přiřítili Sam Seligmann a Rick Johnson v županech a odtrhli je od sebe. Heidi se vrhla doktoru Seligmannovi kolem krku

ahystericky se rozvzlykala. Dlužno říct, že Sama poněkud vyvedl z míry fakt, že se k němu tiskne mladá dívka v průsvitné noční košilce.

“Nedovolte, aby mi ubližoval,” žadonila, šedé oči plné slz. “Prosím, nedovolte, aby mi ubližoval!”

“Už je to v pořádku, drahoušku,” konejšil ji Sam. “Pojďte se mnou,” vybídl ji a odváděl k sobě domů.

“Ta děvka!” vybuchl Jeff hněvivě. “Ta zrádná děvka!” “Copak, copak? Vyhnání z ráje?” zeptal se tiše Rick.

“Běž se vycpat!” obořil se na něj Jeff, otočil se a zmizel ve dveřích. Rick skryl úsměv a pomalu se vracel zpátky. Vtom uviděl, jak Carla vyběhla z domu a spěchá přes trávník k Seligmannovým. Povzdechl si a vydal se za ní. Obličej Heidi Millarové byl ošklivě potlučený. Jedno oko měla silně opuchlé a černomodré a z nosu, ke kterému si tiskla kapesník, jí pořád tekla krev. Rina

jemně hladila napůl hysterickou dívku po ramenou ve snaze uklidnit ji amávnutím

ruky vyhnala Ricka a svého manžela z kuchyně, kam předtím Heidi přivedli.

“Vy dva se vraťte do postele,” nařídila jim. “My se o ni postaráme.”

Vzápětí bylo slyšet bouchnutí domovních dveří, jimiž vyšel Rick, a Samovy těžké

kroky na schodech do patra.

“Co se stalo?” zeptala se Carla a snažila se potlačit dychtivý tón.

“Ach, Carlo, je to úžasné!” rozplývala se Heidi. “Jenže když jsem se vrátila,

Jeff chtěl… vždyť víte co. Ale bylo to příšerné, ostatně jako vždycky, a já už

to nevydržela. Chci říct, proč bych ho měla dál trpět, když mám Kanál?”

“Tys jí řekla o Kanále?” žasla Rina.

Carla se usmála a přikývla. “A dál?” vyzvídala.

“Jen jsem mu připomněla všeobecně známou pravdu, že studna jeho tvořivosti vyschla, že reklamní kampaně pro klienty jsem ve skutečnosti organizovala já a ne on, jak se domnívali jeho partneři, pohrozila jsem mu, že jim to pro

zradím a oni mě povýší. A že ho už nepotřebuju. Potom se do mě pustil. Myslela jsem, že mě zabije. Na mou duši.”

“Musíte ho žalovat,” pronesla Carla tiše. “Nesmíte připustit, aby mu takové násilí beztrestně prošlo.” Její oči se setkaly s Rininými. “Samozřejmě,” přitakala Rina. “Neměla byste s tím otálet. Já měla vždycky podezření, že Noru bije, i když ona by to nikdy nepřiznala, chudinka. A ještě něco, Heidi. Jeff je typ chlapa, kterému moje generace říkala ohař nebo kocour. Zvedne sukni každé ženské, kterou potká, nebo se

o to aspoň pokusí. Za nějaký čas by vám byl stejně nevěrný jako Noře. Ale myslím, že jste mimo nebezpečí. A teď zavolám policii.” Heidi se na chvíli zamyslela. Tahle příhoda určitě rozhádá Jeffa s jeho partnery. Do tváře se jí vkrádal úsměv, ale vtom sebou trhla, protože jí bolestivě zacukalo ve tvářích. Dramaticky vzdychla. “Nejspíš bych na něj měla podat žalobu, aby to už nemohl udělat žádné jiné ženě. Myslíte, že pokud se jeho manželka probere, bude ho chtít zpátky?” “NE!” prohlásily Carla a Rina jednohlasně.

“Mohla byste zavolat policii, Carlo?” požádala Heidi starší ženu. “Nechám to na Rině,” odvětila Carla. “Povězte mi, jaké to bylo včera večer.” “Jmenuje se Brad. Je báječně urostlý. Všechno má hrozně velké… A určitě se tam vrátím,” shrnula Heidi svůj zážitek z uplynulé noci. “Doufám, že se Kanál dá objednat ive městě.”

“Samozřejmě,” ujistila ji Carla. Nora bude mít radost.

A Nora měla radost. Schválně si vymyslela chlapa, jako je Caleb Snow, protože věděla, že Carla se o jeho přednostech zmíní před Heidi, a ta po podobném milenci zatouží. A tak, když se otevřel výtah, tentokrát z něho vyšel Brad. Nora mu vysvětlila, co od něho očekává. Slíbil, že jí s radostí vyhoví, ale na oplátku ji požádal o jistou službu.

Brad byl totiž bisexuál a v kartotéce Kanálu si všiml Rolfa. A dostal na blonďatého Rakušana zálusk. Nora souhlasila. Věděla, že nepotrvá dlouho a Heidi si bude užívat s oběma muži současně. Teď se dveře výtahu v podkrovním bytě otevřely znovu.

“Nalákal jsi ji?” zeptala se Brada, když vstoupil do obývacího pokoje. “Poskytl jsi jí všechno, co chtěla? Chci, aby byla Heidi v Kanále šťastná. Vrátí se?” Pálila na něj jednu otázku za druhou.

Brad přikývl. ‘Ano, paní. Dal jsem jí všechno, po čem zatoužila,” hlásil s uličnickým úšklebkem. “Určitě se vrátí. Když jsem odcházel, žadonila o další číslo. A vy teď splňte svůj slib.”

“Rolfe!” zavolala. Světlovlasý mladík se zvedl z pohovky a přistoupil k ní. “Chci, abys šel s Bradem. Teď patříš jemu.” “Proč?” zeptal se Rolf.

“Protože Kyle na tebe žárlí a já nechci, aby byl nespokojený. A protože Brad mi udělal jistou laskavost a já se mu chci odvděčit.” Poplácala ho po tváři. “Bylo mi s tebou hezky, ale už tě nepotřebuju.”

Rolf pokrčil rameny. Oči měl přisáté na oblině pod hedvábnou látkou v Bradově rozkroku. “Sbohem Noro,” rozloučil se a beze slova následoval svého budoucího milence do výtahu.

Když oba muži odešli, Kyle vyšel z koupelny. “Co jsi provedla?” zajímal se. “A

proč jsi poslala Rolfa pryč?”

“Carla zasvětila Heidi do tajemství Kanálu. Mám podezření, že po tom, co tu našla sex, po kterém odjakživa touží, už nebude mít o Jeffa zájem. A jen co se s ním rozejde, otázka vlastnictví mého domu bude už jen akademickým problémem. Podle Caleba jsem vytvořila model muže, který by se Heidi mohl líbit. Drsný, pohledný a s velkým penisem. Tak se na scéně objevil Brad a výměnou za Rolfa se stal Heidinou fantazií. Heidi je v sexu nesrovnatelně dobrodružnější než můj budoucí bývalý. Brad se postaral

o to, aby prožila nejúžasnější sex ve svém životě. Vsadila bych se, že až se nazítří probudí, důkladně si rozmyslí, co dál.”

“A kdo tě teď bude masírovat, Rudovlásko?” vyzvídal Kyle s úsměvem.

“Přece ty,” odpověděla. “Dojdi pro olej. Chci, abys mě rozmazloval, miláčku.

Dneska večer jsem totiž nezřízeně šťastná.”

“Už žádní další muži?” chtěl vědět.

“Zatím ne. Ale nic neslibuju,” varovala ho.

“Ty mě miluješ.”

“Možná,” připustila. “Ale vašemu plemenu ještě plně

nedůvěřuju, pane Úžasný.” “V tom případě strávím třeba celou věčnost tím, že tě budu přesvědčovat, abys změnila názor,” pronesl tiše. “Věčnost je dlouhá doba,” podotkla Nora. “Ano,” souhlasil, “máš pravdu.” Vzal ji za ruku a vedl do koupelny. “Udělám ti nejúžasnější masáž tvého života, miláčku,” sliboval. Nora se usmála. Změna je příjemná, ale Kylova hluboká oddanost je snad ještě lepší. A tady v Kanálu zůstanou stále stejní. Dokonalý svět. A vtom zazvonil telefon. “Vezmi to,” nařídila mu.

Kyle si přiložil přístroj k uchu. “Prosím?” Poslouchal a potom řekl: “Přijdeme tam, Margaret. Dej nám půl hodiny. Dobře.” Položil telefon. “Chce s tebou mluvit pan Nicholas, Noro. A já mám jít s tebou. Je mi líto, ale masáž budeme muset odložit na později.”

“Vyber mi, co si mám vzít na sebe,” vybídla ho a on jí poslušně vyhověl. Nora si oblékla smetanově bílé spodní kalhotky, takzvaná tanga, která jí pod světlými hedvábnými kalhotami zdůrazňovala pevný zadeček, a elegantní béžovou halenku s dlouhými rukávy a výstřihem do V. Nakonec vklouzla do kožených sandálů. Kyle zvolil plátěné béžové kalhoty a bílou košili, u které si vyhrnul rukávy, a tmavě rudé ko

žené střevíce. Noře upravil vlasy do vkusného drdolu, sobě je navlhčil a sčesal dozadu. Když se za dvojicí zavřely dveře výtahu, Kyle stiskl červené tlačítko. Po krátké jízdě se kabina zastavila a milenci z ní vystoupili do moderně zařízené kanceláře, kde u dvou stolků seděly dvě operátorky. Margaret vyšla návštěvníkům vstříc. “Tak pojďte, vy dva,” vyzvala je a rázným krokem zamířila přes místnost k dvojitým dveřím. “Už jsou tady, pane Nicholasi,” oznámila a uvedla je do útulné pracovny.

Elegantní muž je s úsměvem uvítal: “Pojďte dál!”

Nora si všimla, že na podnose na stole stojí kbelík s ledem a láhví šampaňského a tři vysoké skleničky. Vrhla pohled na Kyla, ale ten pokrčil rameny a zavrtěl hlavou.

“Rád vás vidím, drahá Noro,” zahájil návštěvu pan Nicholas, vzal ji za ruce a obě je políbil. “Jsem ohromen! Udělalo to na mě obrovský dojem. To byl skvělý plán. Provedený bez chybičky, a aniž jsem měl sebemenší tušení, co jím sledujete. Natož čeho všeho jste schopná.” Nalil šampaňské do sklenic, jednu podal Noře, druhou Kylovi a třetí se chopil sám. “Blahopřeji vám, Noro! ‘ “Pane Nicholasi, nemám ponětí, o čem mluvíte,” bránila se Nora zmateně. “Co jsem udělala?” Postavila broušenou sklenici na podnos.

“Vážená dámo, nebuďte tak skromná. V tak důvtipném mozku není pro skromnost místo,” pokračoval pan Nicholas. “Anebo je?”

Nora si povzdechla. “Opravdu nevím, na co narážíte,” opakovala. Na okamžik se zatvářil udiveně. Pak odložil šampaňské na stůl. “Copak jste nezařídila, aby Heidi Millarová uvízla v síti snů našeho Kanálu?” zeptal se. “To ano,” připustila Nora. “Napadlo mě, že až zjistí, že může prožívat své fantazie bez mého manžela, dospěje k názoru, že ho nepotřebuje. Chci se s ním rozvést, ale kdyby jí Jeff nekoupil družstevní domek, nechtěl by prodat můj dům.

Soukromá potěšení Také jsem poradila Carle, aby Heidi popsala

fyzické přednosti Caleba Snowa. Většina žen je zvědavá a chce aspoň jednou vyzkoušet, jaké je milování s mužem s tak velkým penisem. Vycházela jsem z toho, že Heidi je mladá a dnešní dívky jsou po sexuální stránce mnohem uvolněnější, než byly ženy mé generace.”

“Ale to vy jste stvořila Brada, Noro, a přiměla ho, aby se stal její fantazií, je to tak?”

Nora přikývla. “Věděla jsem, že Heidi má určitě nějakou představu o muži svých

snů, a vycházela jsem z toho, co jsem o ní věděla,” vysvětlovala.

Pan Nicholas se usmíval, očividně potěšený. “A díky vám svou fantazii našla.

Heidi se líbí sexuální hrátky završené erotickou asfyxií.”

Nora se tvářila nechápavě.

“Vysvětli jí to, Kyle,” vyzval mladého muže a Kyle podal Noře vyčerpávající vysvětlení.

“Proboha!” vyjekla. “Tak to rozhodně není zábava, po jaké bych toužila.” Pan Nicholas se proti své vůli rozesmál, ale téměř vzápětí zvážněl. “Chápete vůbec, co jste odstartovala? Nejspíš ne, ale v mých očích je to velmi slibné, drahá. Vylíčím vám, co se seběhlo ve vašem reálném světě. Heidi se vrátila z nanejvýš uspokojivé návštěvy Kanálu. Šla si lehnout, ale váš manžel se probudil a žádal po své milence sex. Ona ale odmítla, protože Brad ji schválně nažhavil na další skvělé zážitky. Jenže váš manžel byl příliš rychlý a jako obvykle sobecký a na Heidi nebral ohled. Ona se ale nečekaně vzbouřila a zahrnula ho výčitkami. Došlo k fyzické konfrontaci. S voláním o pomoc vyběhla na trávník před dům a probudila všechny sousedy v Ansley Court. Ti se jí ujali a poradili jí, ať zavolá policii . ” Nora vytřeštila oči.

Pan Nicholas se pousmál. “Vaši přátelé jí doporučili, aby na Jeffa podala žalobu, a ona je poslechne. Moje drahá Noro, máte před sebou jedinečnou příležitost. Vaše příští reakce určí váš další osud.”

“Nerozumím,” zavrtěla hlavou.

“Neposadíme se?” navrhl pan Nicholas, vzal sklenici se šampaňským a zamyšleně se napil. “Napadení a ublížení na těle není samo o sobě závažným obviněním, ale vy manžela dobře znáte, Noro. Nejdůležitější pro něj je, jak vypadá na veřejnosti a především v očích svých firemních partnerů a zákazníků. Násilí, kterého se Jeff Buckley dopustil na Heidi Millarové, si vyslouží nezanedbatelnou dávku negativní publicity. Pány Wickhama a Couttse to rozhodně nepotěší. Vy, věrná manželka, a Heidi, naivní mladá žena, s níž měl poměr a již využil, se stanete oběťmi chorobně ctižádostivého, chamtivého a sexuálně bezohledného muže. Pověst vašeho manžela se octne v troskách. A Jeff je stěží ve věku, kdy může začít znovu, nemám pravdu?” Pan Nicholas se tiše zasmál. Nora pomalu přikývla.

“Vy a vaše děti jste jediné potencionální osoby závěti vašeho manžela, drahá,” pokračoval pan Nicholas. “Pokud zemře, dům připadne vám. Nicméně, aby mohl zahájit ofenzivu s cílem vyhnout se vězení, bude potřebovat značnou finanční částku, kterou mu vynese pouze prodej domu, jelikož je momentálně bez prostředků. Ovšem šok vyvolaný Heidinou zradou a znásobený rozčarováním ze zjištění, že jeho ctnostná Růženka procitla z dlouhého spánku, by ho mohl zabít, že?” Správce se na Noru usmál. “Jeff trpí odjakživa vysokým krevním tlakem, pokud se nemýlím.”

Jeho tmavé oči byly chladné a bez výrazu. “Přece nemůžu zneužít Jeffovy situace,” namítla Nora.

“Ale ano, můžete,” odporoval pan Nicholas. “Ten chlap vás odkopl po pětadvaceti letech oddané věrnosti, drahá. Pokoušel se připravit vás o váš dům a chtěl zbídačit vás ivaše děti, jen aby se mohl oženit s mladší ženou. S ženou jen o pár let starší než jeho dcera, Noro. Copak si nezaslouží zemřít?” Nora neodpověděla. Chtěla se pomstít a teď k tomu má příležitost. Nežilo by se jí a jejím dětem líp bez Jeffa? J. J.

by bezstarostně dostudoval. Jill by měla zaplacené tři roky na právech, aniž by

si musela vydělávat na školné. A já bych měla dům, uvažovala v duchu Nora. “Dobře si to rozmysli, Rudovlásko,” řekl tiše Kyle. “Už by ses neměla kvůli nikomu obětovat. Budeme spolu. On si nezaslouží žít.”

“Když s tím budu souhlasit, jak se to stane?” zeptala se. “Je to ničema, ale nechci, aby trpěl.”

“A my nechceme, aby zbytečně investoval do právníků,” doplnil ji pan Nicholas s vychytralým úsměvem. “Myslím, že druhou noc ve vězení vašeho manžela postihne infarkt. Zemře ve spaní a během snu, ve kterém se budete vášnivě milovat s Kylem, drahá.”

“Bude vědět, že jsem to já?” zajímala se, jelikož se jí ta představa náramně zamlouvala.

“Ano, protože vy chcete, aby to věděl,” odpověděl pan Nicholas. “Chci!” vykřikla. “Ovšemže chci!”

“Takže se stane, jak si přejete, Noro, a přísahám, že nepocítíte sebemenší výčitky svědomí. Váš manžel dostane jen to, co si právem zaslouží,” ujistil ji pan Nicholas.

Je to tak prosté, pomyslela si Nora. A nikdo se to nikdy nedoví. “Jenže já jsem v sanatoriu v Shorecrest. Až se proberu, nepropustí mě hned. Určitě si mě tam budou chtít ještě pár dní nechat.”

Pan Nicholas se dlouze zamyslel. “Až se proberete, budete úplně v pořádku. Jako byste se probudila ze spánku. Vkončetinách neucítíte únavu ani atrofii. Veškeré funkce budou normální. Tep, dýchání, zkrátka všechno. Budete trvat na tom, že chcete domů. Svolíte ke kompromisu a zůstanete ještě jednu noc. Potom váš právník požádá o důkladnou prohlídku a doktoři vás propustí. Je to velice jednoduché, drahá.”

‘Souhlasím!” vyhrkla Nora. Proč by měla dál trpět? Tuhle příležitost dluží sama sobě i svým dětem, a už proto ji nesmí promarnit.

“Jistě si vzpomínáte, že dlužíte jistou laskavost i mně,” připomněl jí, jako by četl její myšlenky.

Nora přikývla. “Teď vám budu dlužit další,” řekla. O co ji asi požádá? Aby byla nějaký čas jednou ze sexuálních otrokyň Kanálu? S radostí mu vyhoví, pokud dokáže jednou provždy vyřešit její problémy. Boj s Jeffem Buckleym ji nesmírně vyčerpává. Teď si nejvíc ze všeho přeje, aby od něho měla nadobro pokoj. Pan Nicholas se na ni usmál. “Nechci vám přidělávat starosti, drahá. O všechno se postaráme. Jsem rád, že jste na svůj závazek nezapomněla. A teď se vraťte a připravte se na návrat do své reality. Čeká vás několik poměrně rušných dní. Buďte trpělivá, Noro. Bylo nám potěšením mít v Kanálu tak příjemného dlouhodobého hosta.”

Nora a Kyle se vrátili do podkrovního bytu. Nora se kolem sebe rozhlédla. Že by obloha za okny bledla, nebo se jí to jen zdá? “Slíbil jsi mi masáž,” připomněla Kylovi a vyslala k němu svádivý úsměv.

“Na to už není čas,” řekl a objal ji. “Budeš mi chybět.”

“Budu pryč jen chvilku,” slíbila mu. “A pak spolu budeme noc co noc.”

“Navždy,” dodal.

“Ano, navždy,” přisvědčila. “Drž mě pevně, Kyle!” Cítila, jak se od něho vzdaluje. Hlava se jí točila pořád rychleji, rychleji a rychleji. Na zlomek okamžiku ztratila vědomí a potom otevřela oči. Ležela na nemocničním lůžku v pokoji vymalovaném narůžovo, s pruhem květinového vzorku pod bílým stropem. Několik minut zůstala bez hnutí, pak otočila hlavu vpravo. Na východní obloze svítalo. Okno bez závěsů nabízelo pohled do zimní zahrady. Na pozadí škraloupů tajícího sněhu se odrážely temně červené větve svídy.

Nora se opatrně posadila. Pomalu přehodila nohy přes okraj postele. Hlava se jí už netočila. Vlastně se cítila naprosto skvěle. Jako by dlouho, předlouho odpočívala. Už se neptala, co se stalo, ani jestli je Kanál skutečný. Teď

musí sehrát určenou roli a nesmí zapomenout, že nemá sebemenší tušení, co se jí stalo. Zvonek, blesklo jí myslí. Musí tu být zvonek. Rozhlédla se. Tady je. Natáhla se, stiskla tlačítko a čekala. Zatím se postavila a udělala pár krůčků. Nebyla otupělá, ani nejistá v pohybech. Opatrně za sebou táhla stojan s nitrožilní výživou.

Dveře pokoje se otevřely a vešla žena ve stejnokroji. “Paní Buckleyová!” vykřikla. Vrhla se k Noře a pokoušela se ji vzít kolem pasu. “Nesmíte vstávat!”

Nora se odtáhla. “Nic mi není,” namítla, “ale jistě chápete, že jsem trochu popletená. Kde vlastně jsem?”

“Posaďte se, prosím vás,” nabádala ji ošetřovatelka. “Jste v Shortcrestu.”

“V sanatoriu? Co tady, proboha, dělám?” zděsila se Nora.

“Jaká je vaše poslední vzpomínka, paní Buckleyová?” zeptala se žena.

Že jsem v náručí zatraceně přitažlivého chlapa, pomyslela si Nora, ale nahlas

řekla: “Že jsem si u kabelové společnosti objednala film a sedla si do křesla

před televizorem,” odpověděla poslušně.

“Pravděpodobně vás postihl nějaký záchvat nebo mozková příhoda,” vysvětlovala ošetřovatelka.

“Jak jsem tu dlouho?” zajímala se Nora.

“Deset dní jste ležela v nemocnici a před šesti týdny vás převezli k nám. Na který den si vzpomínáte?”

“Na Nový rok,” řekla Nora. “Kolikátého je dneska?”

“Prvního března, paní Buckleyová.” Uchopila Nořino zápěstí a zkontrolovala tep. “Já jsem Elda Jamesová, noční sestra v tomto křídle budovy. Tep máte naprosto normální. Posadila byste se na postel? Musím vám změřit krevní tlak a manžeta je na nočním stolku. Taky vám odpojím kapačku.”

Nora se zvedla z křesílka a zamířila k posteli. Ošetřovatelka jí omotala manžetu kolem nadloktí a napumpovala do ní vzduch. Po změření odložila přístroj na stolek. Poté odpojila nitrožilní výživu.

“Jaký mám tlak?” zeptala se Nora.

“Sto patnáct na pětasedmdesát. Ideální hodnoty. Přesněji nižší, než je normál.” Zjištěné údaje zanesla do tabulky v nohách postele. “To je úžasné, paní Buckleyová. Zdá se, že jste úplně v pořádku. Až za vámi přijde doktor Seligmann, bude mít velkou radost. Mám zavolat vašeho manžela?” “Ne. Nevím, kde je,” odpověděla Nora. “Počkám na doktora Sama. Ať mu zatelefonuje on.”

“A teď si lehněte, paní Buckleyová. Vím, že se cítíte dobře, ale jistota je jistota. Máte hlad? Kuchyň ještě neotevřeli, ale ze sesterny vám můžu přinést čaj a koláč.”

“To byste byla moc hodná,” přikývla Nora. Zrcadlo. Potřebuje zrcadlo. Musí vidět, jak vypadá. Počkala, až ošetřovatelka odejde, pak znovu vstala a vešla do koupelny. Prohlížela si svůj obraz v zrcadle. Vypadá dobře. Troufá si říct, že i o něco mladší. Ale vlasy ztratily lesk a vybledly. Musí si je nechat obarvit. Ve skříňce objevila kartáč. Učesala se a vlasy zapletla do copu. Ano. V obličeji vypadá mladší. A poprvé po mnoha letech není poznamenaná napětím. Vyšla z koupelny a uvelebila se v posteli chvilku předtím, než se vrátila sestra Jamesová s hrnkem čaje a talířkem s miniaturní porcí tvarohového koláče. “Nechci vás přesytit,” vysvětlovala. “Dvakrát denně jsme vás krmili nitrožilně.” Odložila snídani na stolek. “Teď se s vámi rozloučím. Do sedmi hodin musím probudit pacienty a rozdat léky. Doufám, že vám to nevadí.” “Kolik je hodin?” zeptala se Nora.

“Za pět minut sedm, paní Buckleyová. Trochu jsem se zdržela, ale za ten zázrak to rozhodně stojí!” dodala s úsměvem a vyběhla z pokoje.

Zázrak. Nora přemýšlela, jestli je to správný výraz pro to, co se stalo. Všem. I jejím dětem. Musí jim zavolat.

Stýská se jí po Kylovi. A po podkrovním bytě s pohádkovou koupelnou. Po nekonečné a báječné smyslnosti, kterou prožívala v Kanále. Stala se součástí její osoby a dopa

lovalo ji, že se jí musí vzdát, třeba jen na pár dní. Je možné, že je Kanál návykový? Ale byla to jen řečnická otázka. Kanál je skutečně jako droga, a proto se po jedné návštěvě musíte neustále vracet. A já v něm žila dva měsíce, pomyslela si. Trpím abstinenčními příznaky. Ale takhle to přece nezůstane pořád. Stačí přečkat jen několik dní.

Kapitola desátá

o Nořina pokoje vešel doktor Sam Seligmann. “Same!” Nora odhodila přikrývku a vyskočila z po

stele.

“Elda se zdržela a oznámila mi, že ses probrala,” řekl.

“Ale pomalu, děvenko, osm týdnů jsi ležela jako bez života. Posaď se, ať

nedostaneš trombózu.” Téměř ji zatlačil do

křesílka a okamžitě nahmatal tep na zápěstí.

“Cítím se skvěle,” bránila se Nora. “A chci domů, Same.”

“Tep máš v pořádku.” Vzal z nohou postele tabulku, chvíli ji zkoumal a pak nevěřícně zavrtěl hlavou. “Všechny funkce jsou normální,” prohlásil spíš sám pro sebe. Posadil se do druhého křesílka a spustil: “Od okamžiku hospitalizace jsi měla veškeré životní funkce úplně normální, Noro. Ale byla jsi v bezvědomí. Vlastně to vypadalo, jako bys jen spala. Pamatuješ si na něco?” Pozorně si ji změřil přes brýle.

“Vzpomínám si, že jsem si objednala film. No jistě! Kristepane! Druhého ledna jsem měla podepsat tu dohodu. Jeff musí mít příšerný vztek.” “Však on to přežije,” ujistil ji Sam.

“Kdy můžu jít domů?” chtěla vědět Nora. “Nic mi není. Potřebuju jít domů, Same. Děti byly těch osm týdnů určitě pološílené strachem. Musím jim zavolat.” “Upřímně řečeno bych tě tu rád nechal pár dní na pozorování,” řekl doktor Seligmann, “ale teď, když ses probrala, tvůj organismus se bude bouřit, jelikož ví, že kromě

bezvědomí jsi neutrpěla žádné trauma ani mozkovou příhodu. Zůstaneš tu den, Noro. Jediný den. A zítra půjdeš domů. Platí? Ale nepřeju si, aby ses přepínala, zlatíčko. Osobně tě budu dvakrát denně kontrolovat.” “To za mnou budeš chodit i domů?” usmála se. “Tys o mě měl opravdu starost.”

“To si piš.” Oplatil jí úsměv, ale hned zvážněl. “Ať to bylo cokoli, Noro, nechci, aby se to opakovalo. Proto se musíš pár týdnů šetřit a nevrhat se do života po hlavě.”

“Na to není čas, Same. Musím podepsat tu dohodu, a to znamená, že prvního dubna bude dům na trhu.”

“Promluvím s Rickem,” slíbil lékař. “Za daných okolností bychom měli získat odklad. Jeffa určitě nezabije, když počká do května.”

“Těžko říct,” pokrčila rameny Nora. “Splácí půjčku na ten družstevní dům. A nerad mrhá penězi.”

“Poslyš, Rina mi řekla, že jí Carla prozradila, že tu půjčku splácí ta jeho slečna. Tvůj manžel na to nedal ani cent,” odvětil Sam Seligmann. Vtom se ozvalo pronikavé pípání. Sam se podíval na kapesní operátor u pasu a pozvedl obočí. “Omluv mě, Noro. Musím si zavolat.” Vyndal mobilní telefon a navolil příslušné číslo. “Tady je doktor Seligmann. Ano. Cože? To nemyslíte vážně! Hned jsem tam.” Vstal. “Je mi líto, ale musím běžet. Jsme tedy domluveni. Dneska tu zůstaneš a zítra tě propustím. Ještě za tebou přijdu.” Políbil ji na tvář a vyběhl ze dveří.

Nora se usmála. Pan Nicholas měl pravdu. Všechno dobře dopadne. Dveře se znovu otevřely a do pokoje vešla mladá posluhovačka s vozíkem.

“Doktor Sam říkal, že vám mám přivézt snídani, paní Buckleyová. Jsem ráda, že jste se probrala. Já jsem Chrissy. Chodila jsem do třídy s vaší Jill.” Nora se na dívku usmála. “Vzpomínám si na tebe. Byla jsi v týmu povzbuzovaček, viď?” Chrissy přikývla. “Ano. Hned po škole jsem otěhotněla.

Teď si dálkově dodělávám ošetřovatelský kurz. O malého Jasona se stará moje máma.”

“Doktor Seligmann měl naspěch,” zasondovala Nora.

“Podle všeho je to něco vážného, ale nevím co,” odvětila Chrissy. “Můj brácha dělá pomocnou stráž u policie. Povolali ho do terénu už v šest ráno. A teď se v klidu najezte. Dobrou chuť.”

Samovi Seligmannovi zamotal hlavu naléhavý rozhovor s manželkou. “Okamžitě přijeď,” naléhala Rina. “Ansley Court je plný policajtů. Heidi podala na Jeffa žalobu a ten mizera je vztekem bez sebe.” Sam dorazil domů v rekordním čase, ale ulici střežil policejní kordon. “Jsem doktor Seligmann,” představil se členům pohotovostní jednotky a předložil osobní doklady. “Bydlím kousek odtud, v čísle .” Jen co zaparkoval na příjezdové cestě k svému domu, vyskočil a rozběhl se

přes uli ci.

Schody před domem Buckleyových střežil policista. Jakmile spatřil Sama, přívětivě se na něj zazubil. “Zdravíčko, doktore Same.” “Co se děje?” chtěl vědět Sam Seligmann.

“Vypadá to, že pan Buckley dneska časně ráno zmlátil to svoje děvče, i když se

dušuje, že se jí ani nedotkl. Ta holka je u Johnsonových. Pěkná kůstka. Nechápu,

co na něm vidí. Zkrátka, Buckley se zabarikádoval v domě. Kolegové se ho snaží

přemluvit, aby vyšel ven. Nevíte náhodou, jestli vlastní nějakou zbraň?”

“Žádnou nemá,” zavrtěl hlavou Sam. “Není ten typ chlapa. Kdo tu akci řídí?”

“Poručík Barker,” odpověděl policista. “To je ten holohlavý chlapík s

namíchnutým výrazem,” ukázal na postaršího uniformovaného muže.

“Díky,” přikývl Sam a zamířil k policejnímu veliteli. “Poručíku? Jsem doktor Sam

Seligmann, soused pana Buckleyho. Můžu vám nějak pomoct?”

“Možná byste mohl přemluvit toho idiota, aby vylezl ven, doktore,” ucedil

poručík Barker navztekaně. “Běžná

záležitost. Ten frajer zmlátil svoji přítelkyni a ona ho žalovala z ublížení na těle. Budu ho muset zavřít. Teď se k té žalobě přidá ještě odpor při zatýkání a bůhvíco dalšího.”

“Mám číslo jeho mobilního telefonu,” řekl Sam a potlačoval smích. “Myslíte, že ho má zapnutý?” zapochyboval policista.

“Ten ho má zapnutý vždycky,” odtušil Sam jízlivě. “Je to velkej šéf.” Vyndal z kapsy mobil a v adresáři našel Jeffovo číslo. “Spíš velkej vůl,” utrousil poručík Barker.

“Jeffe, to jsem já, Sam. Mohl bys vyjít ven? Nikdo ti neublíží. Takhle si jen koleduješ o další žalobu kromě té, kterou podala Heidi.” Na chvilku se odmlčel. “Vydrž, já mu to povím.” Doktor Sam se obrátil k poručíkovi. “Prý nevyjde dřív, dokud nepromluví se svým právníkem.”

“A to bude kdy?” chtěl vědět policista. “Povězte mu, ať kouká vylézt. Právníkovi může zavolat z policejní stanice.”

“Jeffe, poslouchej. Kramerovi zavoláš ze stanice. Už teď je celá čtvrť vzhůru nohama a objevily se první vozy místních sdělovacích prostředků. Zbytečně tu příhodu dramatizuješ a jen si ztěžuješ situaci. Mysli aspoň na svou pověst a firmu, kterou reprezentuješ.”

“Zeptejte se ho, jestli chce mít z předních dveří hromadu třísek,” prohodil k Samovi policejní poručík.

“Jeffe, co kdybys dovnitř pustil mě, poručíka Barkera adva policisty? Pojedu s tebou na stanici. Platí?” Po krátké odmlce přikývl. “Dobře, Jeffe. Jen poručík, dva policisté a já. Já mu to vyřídím,” slíbil a ukončil hovor. “Díky, doktore,” řekl poručík Barker.

“Prý chce, abyste mu poskytli dostatek času na oblékání, až budeme uvnitř,” pokračoval Sam.

“Žádný problém. Doufám, že nejste jeho dobrý přítel. Podle mého názoru je ten chlap pěknej mizera. Manželka leží v sanatoriu v bezvědomí a on si přiveze do její postele mladou holku. Něco podobného jsem ještě nezažil.”

“Ujišťuju vás, že v tom jsou s vámi zajedno všichni obyvatelé Ansley Court,” poznamenal Sam. “Noru máme moc rádi. Ale Jeff? To je s prominutím hajzl.” “Zvláštní, že jeho manželku našli v takovém stavu,” podotkl policista. “Jsem Nořin ošetřující lékař, poručíku. Když ji našli, nebyly zjištěny žádné stopy po zranění, vnitřním ani vnějším. Byla v zamčeném domě a nikde náznak toho, že by se v něm v tu chvíli nebo předtím vyskytoval někdo jiný než Nora Buckleyová.”

“Co myslíte, že na něm ta mladá holka vidí?” uvažoval poručík, očividně zvědavý a zároveň lačný po důvěrné informaci.

“Peníze. Moc. Odrazový můstek pro vlastní kariéru,” odpověděl Sam. “Poslyšte, až budeme uvnitř, můžu si s Jeffem promluvit?” Vtom jeho mobil zanotoval známou melodii z Hvězdných válek. “Doktor Sam,” ohlásil se. “Dobře.” Otočil se k policistovi, který se pobaveně usmíval. “Hvězdné války jsou bezva, viďte?” liboval si poručík.

“Jeff říká, že nás teď pustí dovnitř,” oznámil mu Sam. “Ale neodpověděl jste mi na otázku. Můžu s ním mluvit?”

Než mohl poručík cokoli říct, dveře domu se rozlétly dokořán a na prahu stanul

Jeff Buckley. Přes pyžamo měl přehozený župan, zarytě mlčel a nerudně si měřil muže zákona.

“Tito dva policisté vás doprovodí do ložnice, kde se převléknete, pane Buckleyi,” oznámil mu poručík Barker. “Až sejdete dolů, sdělím vám, jaká máte práva. Je to jasné?”

Jeff přikývl. Vypadal unaveně a Samovi se zdál nezdravě zarudlý v obličeji. Pro jistotu ho uchopil za zápěstí a změřil mu tep. “Máš zrychlený puls. Uklidni se, Jeffe. Zbytečně se rozrušuješ.”

“Nechal jsem Kramerovi zprávu v hlasové schránce. Proč se mi neozval?” dožadoval se vysvětlení.

“Třeba ještě není vzhůru,” nadhodil doktor. “Běž se obléknout, Jeffe. Hned se budeš cítit líp.”

“Co tomu, sakra, řeknou moji firemní partneři? Ta zatracená děvka mi to pěkně zavařila,” zakňoural Jeff.

“Pane Buckleyi, jděte nahoru, prosím,” opakoval poručík trpělivě. “Nebo pojedete na stanici v pyžamu? Osobně je mi to jedno, ale upozorňuju vás, že do deseti minut odtud odejdete, i kdybych vás měl odvléct jen v trenýrkách. Nicméně předpokládám, že na veřejnost chcete udělat dobrý dojem.”

Jeff se rezignovaně otočil a v doprovodu dvou policistů vyšel po schodech do patra. Sam a poručík Barker se zatím usadili na pohovku v obývacím pokoji. “Promluvíte si s ním, až bude oblečený a než ho odtud odvedeme,” ujistil Barker lékaře.

Po několika minutách, které oba muži strávili v mlčení, vešel do místnosti Jeff s policisty. Měl na sobě tmavý oblek s uzounkými proužky, bílou košili, kravatu s tmavým vzorkem a přes ramena přehozený kašmírový kabát. Zkrátka každým coulem velevýznamný podnikatel.

“Je připravený k odchodu, pane,” hlásil jeden z policistů.

Poručík se zvedl z pohovky a předstoupil před Jeffa. “Jeffrey Buckleyi, zatýkám vás pro fyzické napadení a ublížení na těle Heidi Millarové. Máte právo mlčet. Máte právo na svého právníka. Pokud si ho nemůžete dovolit, bude vám přidělený ze zákona. Jsou vám vaše práva jasná, nebo potřebujete bližší vysvětlení?” “Ta holka z toho dělá zbytečně velkou aféru,” poznamenal Jeff, jako by neslyšel. “Škoda, že si s ní nemůžu promluvit.”

“Pane, jsou vám jasná vaše práva?” opakoval poručík. “Prosím, odpovězte ano, nebo ne.”

“Ano!” vybuchl Jeff. “Jsou mi jasná. Myslíte, že jsem negramotný idiot jako ti povaleči, se kterými máte denně něco do činění? Chci mluvit se svým právníkem!” Zřejmě už se zotavil z původního šoku. “Teď vás nechám s doktorem Seligmannem o samotě,

aby si s vámi mohl promluvit, pane Buckleyi. Potom s námi opustíte dům a my vás odvezeme na policejní stanici.”

Poručík zůstal stát na prahu místnosti, aby měli oba muži trochu soukromí, ale Jeffa sledoval jako ostříž.

“Děláte z komára velblouda. Tak jsem tu mrchu praštil, no! Zasloužila si to!” křikl na něj zlostně Jeff. Potom se obrátil k Samovi.

“Chtěl jsem ti oznámit,” začal Sam, “že dneska ráno se tvoje manželka probrala z bezvědomí. Je v naprostém pořádku. Nazítří ji chci propustit ze sanatoria, aby se mohla vrátit domů.”

“Ale sem rozhodně ne,” prohlásil Jeff. “Dům bude už příští měsíc na prodej.” “Do té doby je její, ty krkoune,” odsekl doktor. “A pochopil jsem, že Nora tu dohodu ještě nepodepsala. Dokud to neudělá, nemůžeš nic dělat. Vzpamatuj se, proboha. Nora se zotavila po dlouhodobé příhodě, ať měla jakoukoli příčinu, a ty máš vztek, místo aby se ti ulevilo. Co je to s tebou, Jeffe? Co ti ta skvělá ženská provedla, že se jí chceš mstít?”

“Zůstala naživu,” odpověděl Jeff nenávistně. “Proč neumřela?”

Poručík Barker vtrhl do obývacího pokoje a popadl Jeffa za paži. “To stačí.

Jdeme, Buckleyi,” vybídl ho.

Jeff se mu vytrhl. “Nikam s vámi nepůjdu, dokud nepromluvím s právníkem,” zavrčel.

“Slíbil jsem, že až budeme na místě, můžete mu zavolat,” řekl Barker. “Snažím se to vyřešit tak, abyste se neznemožnil, pane. Pokud odmítnete spolupráci, budu

vám muset dát pouta.”

“Jděte se vycpat!” zařval Jeff a v příští vteřině dopadl obličejem na pohovku, protože mu jeden z policistů strhl paže za záda. Jeff se mu snažil vykroutit, ale veškeré jeho úsilí bylo marné. Vzápětí ucítil na zápěstí dotek chladného kovu a uslyšel dvojité cvaknutí zámku. Pak ho zase vytáh

li na nohy. “Tohle je násilí!” ječel zuřivě. “Nechám vás degradovat! Doktor Seligmann je svědek!”

“Co to meleš, člověče?” vrtěl hlavou Sam a neubránil se úsměvu. “Žádného násilí jsem si nevšiml. Zato jsem postřehl kladení odporu při zatýkání.” “Ty lapiduchu zasranej!” To už Jeff prakticky řval av koutcích úst se mu usazovala pěna.

“Jdeme, pane Buckleyi,” vyzval ho poručík rázně. Urážka, jíž zatčený počastoval doktora Seligmanna, si vzal bezmála osobně. Sam je místní praktický lékař. Všichni ho mají rádi. Je to poctivej chlap. Tenhle primitiv ho nemá co urážet. Barker postrčil Jeffa o malinko rázněji, než bylo za daných okolností nutné. Jeff se bleskurychle otočil a hlavou mu prudce vrazil do prsou. “Chci právníka!” řval nepříčetně.

Okamžitě k němu přiskočili oba policisté, uchopili ho za paže a vyvlekli z domu. K čekajícímu hlídkovému vozu je provázelo mnohonásobné cvakání fotoaparátů. Poručík Barker zatím nabyl dočasně ztracené rovnováhy a důstojnosti a zvedl se z pohovky, na níž po Jeffově útoku přistál. “Jste v pořádku?” zjišťoval Sam.

“Myslím, že mi zranil ego,” odpověděl poručík s ironickým úsměvem. “Nic mi není. Jen mi vyrazil dech. Takovou reakci jsem od něho nečekal.”

“Je zvyklý, aby bylo za všech okolností po jeho. Nestává se často, aby mu někdo odporoval. Upřímně ho překvapilo, když se jeho manželka nevzdala a začala mu dělat před rozvodem potíže. Chce ji vyhodit z domu. A v poslední chvíli okradl děti o peníze na jejich vzdělání. Nechtěl platit výživné, ani podporovat syna při studiu,” vysvětloval Sam. “Zaskočilo ho, když se mu Nora vzepřela.” “Pokud jde o domov a o děti, umí být ženské jaksepatří tvrdé. Prima soused, to vám povím. Chce všechno sám pro sebe a pro tu svoji mladou přítelkyni. Počkejte, že toho jeho kluka vyhlásila střední škola za nejlepšího fotbalistu?

Můj syn v něm měl velký vzor a začal kopat jen kvůli J. J. Buckleyovi. Letos ho taky vzali do univerzitní reprezentace,” pochlubil se policista. “Jen idiot může odmítnout pomoc vlastnímu synovi.”

“J. J. naštěstí dostal sportovní stipendium,” řekl Sam.

“Raději bych měl odvézt zatčeného na stanici a posadit ho do chládku. Povíte to jeho manželce? Já tyhle případy nemám rád, a vy jste přece jen její přítel, nemám pravdu?”

Sam Seligmann přikývl. “Já to Noře oznámím.”

Oba muži se rozešli: poručík Barker se vrátil na stanici v Egret Pointe a Sam Seligmann zamířil přes ulici domů, kde už ho nedočkavě vyhlíželi sousedé. Seděli v kuchyni, pili kávu a mlsali koblihy. Sam potřásl hlavou a proti své vůli se rozesmál. “To jsi celá ty, Rino,” prohodil k manželce.

“Všichni byli vzhůru a tys to měl z první ruky,” odpověděla. “Aspoň to nebudeš muset líčit čtyřikrát, Same.” Podala mu hrnek kávy se smetanou. “Tak povídej. Umíráme zvědavostí.” Řekla a přisunula k němu talíř s koblihami s čokoládovou polevou.

“Mám dvě zprávy. Dobrou a špatnou,” začal Sam Seligmann “Kterou chcete slyšet jako první?” Napil se kávy as chutí se zakousl do koblihy. ‘Tu dobrou zprávu už víme,” řekla Rina. “Poldové zatkli Jeffa Buckelyho.” “Ne. Ta moje je ještě lepší. Dneska ráno se Nora probrala z bezvědomí a je v naprostém pořádku, vážení. Jako by osm týdnů jen tvrdě spala.” Shromážděné ženy nadšeně vykřikly, jejich manželé se usmívali a se spokojeným výrazem ve tváři přikyvovali. “A jaká je ta špatná zpráva?” zeptala se Rina. “Žádnou nemám,” smál se doktor Sam. “Kde je Heidi?”

“Jeden z mladších obchůzkářů ji odvedl do auta a odvezl na policejní stanici, než dorazily dodávky s televizními týmy. Rick a Joe jeli s ní, aby se ujistili, že ji Jeff výhrůžkami nepřinutí žalobu stáhnout. Najala si je jako místní

právní zástupce,” líčila Rina manželovi. Ten přikývl a obrátil se na Carlu. “Poslyš, chci, abys se mnou jela do Shortcrestu a byla při tom, až Noře povím, co se stalo. A nezapomeň vzít mobil. Nemá v pokoji telefon a chce zavolat dětem. Samozřejmě jim nejdřív formálně oznámím, že jejich mamka je v pořádku.” “Kdy ji propustíš?” chtěla vědět Rina.

“Slíbil jsem jí, že zítra. Nepozoruji na ní žádné známky toho, že ležela tak dlouho v bezvědomí. Nedokážu si to nijak vysvětlit. Je to zázrak.” “Co kdybych si ji odvezla domů už dneska?” vyhrkla Carla. “Musí mít hroznou starost o děti. Same, prosím, dovol mi to!”

“Je fakt, že Nora je úplně v pořádku,” uvažoval lékař. “Být to někdo jiný, nepropustím ho, ale v tomhle případě… Dobrá, Carlo, vyhovím ti. Kdyby se cokoli stalo, bydlím hned naproti. Stačí ti na přípravu k odjezdu hodina? Ta historka je tučné sousto pro veřejnost a vsadil bych se, že o ní ví celé městečko. Nechci, aby se Nora cokoli dověděla dřív, než s ní promluvím. Šok by jí mohl silně uškodit.”

“Stačí mi deset minut,” ujistila ho Carla. “Zaběhnu domů a obléknu si kalhoty. A co si na sebe vezme Nora?”

“Může jet domů v nemocniční košili a v kabátě. Bude to rychlejší. Snad ji ještě stačíme zachránit před sdělovacími prostředky. Jeff je poměrně známá osobnost a tahle záležitost mu možná přidá na negativní popularitě. Zbitá přítelkyně. Manželka se po dvou měsících probere z bezvědomí. Známý podnikatel ve vězení. Noviny nebudou psát o ničem jiném,” prorokoval Sam.

Carla dostála svému slovu. Když Sam vyšel z domu Buckleyových s Nořiným kabátem přes ruku, už na něj čekala v jeho autě, a dokonce měla zapnutý bezpečnostní pás.

“Jedeme,” vybídla ho.

Zasmál se, hodil kabát na zadní sedadlo a posadil se za volant. Otočil klíčkem v

zapalování a vycouval z příjezdové cesty.

“Je Nora opravdu v pořádku?” ujišťovala se Carla.

“Vypadá jako znovuzrozená. Nevím, co se s ní stalo, a nechápu, jak se z toho dostala. Ale dokázala to. A po celou dobu, kdy byla v bezvědomí, měla normální tep i dýchání. Zkrátka jako by jen spala.”

“Jako Šípková Růženka,” podotkla Carla. To, co se stalo s Norou, ji nemálo vyděsilo, ale v návštěvách Kanálu jí to nezabránilo. Ale když se setkala s přítelkyní na pláži, vyměnily si milence a popíjely rum, přestala se o Noru strachovat.

Sanatorium Shorecrest nebylo daleko a za několik minut už odbočovali na širokou příjezdovou komunikaci. Na klidné hladině rybníčku v parku jiskřilo slunce. Sam zaparkoval a oba přátelé vešli do vstupní haly.

“Doktore Same!” zvolala recepční, sotva lékaře uviděla. “Slyšela jsem, že ve vaší čtvrti unesli nějakou dívku a chtějí za ní výkupné!” “Zrovna odtud jedu, Judy, a ujišťuji vás, že tam vládne absolutní klid,” odpověděl Sam Seligmann. “Doprava, ‘ sykl na Carlu. “Je v přízemí, na konci chodby.” Zhruba po dvaceti krocích se zastavil před dveřmi číslo . “A jsme tady.” Zaklepal, otevřel dveře a vešel. “Noro, jsem zpátky,” zahlaholil. ‘A podívej, koho ti vedu.”

Obě ženy se objaly a usadily se naproti sobě do křesílek, rozjařené společně sdíleným tajemstvím.

“Noro, něco se stalo, drahoušku. Nevím, do jaké míry tě to rozruší, ale…,” Sam se odmlčel a snažil se nalézt co nejšetrnější výrazy, jimiž by Noře oznámil tu vpravdě senzační zprávu. “Jeffa zavřeli za napadení jeho přítelkyně. Heidi Millarová na něj momentálně podává žalobu na místní policejní stanici.” “Cože!” Nora předstírala šok. “Kdy se to stalo? A kde? Kristepane, musím zavolat dětem!”

“Mám s sebou mobil,” ujistila ji Carla, “ale nejdřív nech Sama domluvit.” “Policie se domnívá, že k tomu došlo při násilném sexu.

Jeff je pochopitelně vztekem bez sebe a všem vyhrožuje,” pokračoval Sam. “Panebože,” vydechla Nora pomalu, jako by význam sdělení zcela nechápala.

“Chudák holka.”

“Okamžitě tě propouštím ze sanatoria,” dodal Sam. “Obě vás odvezu domů. Vzhledem k Jeffovu postavení ve firmě budou mít o ten případ obrovský zájem média.” Nora se rozesmála. “Buckley, Coutts a Wickham jsou příšerně konzervativní. Stálí, spolehliví klienti. Spořádaní manželé. Z té Jeffovy aférky s Heidi radost rozhodně neměli a nejmíň ze všeho toužili po okázalém rozvodu na očích veřejnosti, ale tohle je zničí. Jejich partner zatčen za násilí na spolupracovnici, zatímco jeho manželka leží v bezvědomí v nemocnici. Chudinka Jeff. Pověst pro něj byla odjakživa to nejdůležitější.” “Zatím budeš bydlet u mě,” oznámila jí Carla. Nora vstala. “Můžeme jít, Same?”

Lékař přikývl a přehodil Noře kabát přes ramena. “Boty! Dočista jsem na ně zapomněl!”

“Přijeď s autem přímo před vchod. Pantofle jsou docela teplé. Ten kousek to vydržím,” poznamenala Nora.

Sam hodil Carle klíče od auta. “Přijeď pro nás. Já zatím vyplním propouštěcí formuláře.”

Carla přikývla a vyběhla z pokoje.

“Jsi připravená, Noro?” zeptal se. “V tuhle dobu by měla být vstupní hala

prázdná. Na návštěvy je ještě brzy.”

“Jdeme.”

V recepci v hale vyplnil Sam příslušné dokumenty a Nora je podepsala. Když venku

zavřeštěl klakson, věděli, že Carla na ně už čeká. Doktor Sam odvedl svou

pacientku k autu, pomohl jí na zadní sedadlo a sám vklouzl na místo pro

spolujezdce. Tentokrát nechal řídit Carlu. Po příjezdu k Johnsonovým pomohl Noře

vystoupit a doprovodil ji do domu.

“Jsi v pořádku?” ujišťoval se starostlivě.

“Ano,” odpověděla.

“Pojďte, vy dva,” vyzvala je Carla. “Promluvíme si uvnitř.”

Vešli do obývacího pokoje, kde na ně nedočkavě čekali všichni sousedé z Ansley Court. Po bouřlivém uvítání odešly Rina, Tiffany a Joanne se svými manželi, ale ještě předtím Sam naposledy zkontroloval Noře tep. Spokojeně přikývl, doporučil jí odpočinek a slíbil, že se na ni přijde podívat zase vpodvečer. Carla, Rick a Nora se přesunuli do kuchyně, uvařili si kávu a usadili se ke zbývajícím koblihám s čokoládovou polevou, které přinesla Rina.

“Takže, Ricku,” pronesla Nora tiše a sáhla po koblize. “Co bude dál? Neměla bych podepsat tu dohodu?”

“Ne,” zavrtěl rázně hlavou. “Podle zákona jsi pořád jeho manželka. Věř tomu, že Heidi Millarová neustoupí a žalobu nestáhne. Neobvinila ho jen z napadení a bití, ale navíc ze znásilnění. Vypověděla, že se dívala na televizi a potom si šla lehnout. Jeff se probudil a chtěl po ní sex. Ona neměla náladu, upozornila ho na to, ale on ji ke styku přinutil. Jeff je teď v pořádném maléru.” “Všechno je napsané na něj,” namítla Nora. “Co když Heidi požádá o odškodné?” “Žádná porota ani soudce neschválí finanční kompenzaci ženské, která má poměr s ženatým chlapem, zvlášť pokud jsou manželka a děti tak spořádané jako v tomhle případě. Nemluvě o tom, že se celý případ dostal na veřejnost.” Rick Johnson vstal a omluvil se: “Musím jet do kanceláře. Nebude vám tu nic chybět?” Nora zavrtěla hlavou. “Zavoláme dětem. Carla jim poví, že jsem se už probrala, a já jim pak vysvětlím, co se stalo. Díky, Ricku.”

‘Jsem rád, že jsi v pořádku, Noro,” řekl. Manželé Johnsonovi vyšli z kuchyně, zabraní do tlumeného rozhovoru. “Ještě jednou děkuju!” volala za ním Nora. Carla se vrátila krátce nato. “Půjdeme nahoru,” oznámila. “Zůstaneš v pokoji pro hosty, dokud Sam nerozhodne,

že jsi úplně v pořádku. Rina ti sem přinesla nějaké šatstvo, aby ses měla do čeho obléknout.”

“Ty přece víš, že jsem úplně v pořádku,” namítla Nora, když stoupaly do schodů. “Ovšemže vím, ale pořád tomu nemůžu uvěřit. Včera večer jsem mluvila s Heidi. Když jsme se loučily, poznala jsem, že je zvědavá. Vím, že navštívila Kanál. Chudák holka. Tady se nudila k smrti. Jeff chodil spát se slepicemi a ona neměla jinou zábavu než televizi. Víš, jaká byla její fantazie? Koneckonců jsi tou dobu v Kanále byla taky.”

“Vymyslela jsem jí milence podobného Calebu Snowovi. Věděla jsem, žes ji navnadila na třiceticentimetrový penis. S takhle obdařeným chlapem to chce každá mladá holka aspoň jednou vyzkoušet,” vysvětlovala Nora, když vešly do pokoje pro hosty. Posadila se na kraj postele a pokračovala: “Jmenuje se Brad. Je dominantní a bůhvíjak ví, že v realitě Heidi touží po moci, ale v soukromí, kdy ji nikdo ze známých nevidí, chce být podřízená.” Nora se sotva znatelně usmála. ‘I v Kanále platí, že se oplácí laskavost. A protože Brad je bisexuál, padl mu do oka můj Rolf. Nového maséra si můžu opatřit kdykoli, tak jsem ho Bradovi přenechala. Vsadila bych se, že si Heidi královsky užívala, soudě podle toho, k čemu došlo po jejím návratu.”

“Co budeš dělat, když teď Jeffa zavřou? Rick ti zajistí dům, ale co to ostatní?” zajímala se Carla.

“Jsem zchudlá manželka,” odpověděla Nora a uličnicky zamrkala. “Podělím se s tebou o kabelovou přípojku,” navrhla Carla.

“Ne, díky. Zítra se vracím, Carlo. Nemůžu se dočkat, až budu zase doma. Zítra si objednám Kanál, abych s Kylem strávila aspoň jeden večer, ale už s ním nezůstanu. Ráno budu zpátky v realitě. Musím vědět, jakými prostředky mě Rick ochrání. Co když bude Jeff trvat na prodeji domu, aby měl z čeho zaplatit právníky? Vím, že si najal ty nejlepší.”

“Škoda, že ho Heidi nezabila, když ho tou vázou praštila do hlavy,” povzdechla si Carla.

Nora se rozesmála. “Škoda. Půjč mi mobil. Musím zatelefonovat dětem, aby věděly, že jsem v pořádku. Byly hodně rozrušené?”

“Chtěly okamžitě přijet domů. Vymluvila jsem jim to.” Carla vyndala z kapsy telefon. “Já je na tu zprávu připravím, dovolíš?” navrhla a vyťukala příslušné číslo.

Když se J. J. dověděl, že se mamka probrala a je v pořádku, neubránil se slzám. Nedokázal se s ní rozloučit, ačkoli mu několikrát opakovala, že musí zavolat taky jeho sestře. “Můžu přijet na víkend domů?” zeptal se.

“Nevím,” odpověděla Nora. “Musím ti prozradit ještě něco,” dodala a šetrně mu vysvětlila, že jeho otec je ve vězení za fyzické napadení Heidi Millarové. “Nechci, aby tě obtěžovaly sdělovací prostředky, což by bylo pravděpodobné, kdybys při jel.”

“Uzavřeme dohodu, mami. Jestli se na koleji objeví nějaký novinář, pojedu domů.

Platí?”

“Platí,” slíbila synovi Nora. “Ozvu se ti koncem týdne, ano?”

Jill zaujala k matčinu uzdravení o něco pragmatičtější postoj. “Já věděla, že se z toho dostaneš,” prohlásila. “Neměla bych přijet?”

“Ne. Ale mám pro tebe taky nepříjemnou zprávu, holčičko,” oznámila a vylíčila dceři, co se stalo.

“Táta ji zbil? Páni! V životě by mě nenapadlo, že je něčeho takového schopný,” žasla Jill.

“Těžko říct,” mínila Nora. “Ale nevím, kdy půjde před soud.” “Porota ho musí shledat vinným, jinak ho nemůžou zadržet,” řekla Jill. “Nepochybuji o tom, že ho obviní, Jill. Nechce se mi tomu věřit, ale obávám se, že tvůj otec je skutečně vinen,” ujistila dceru. “Vyhýbej se médiím. Táta byl ve svém oboru velmi známou osobností. ‘

“Žádný strach, mami. Víš jistě, že mě nebudeš potřebovat?”

“Myslím, že za dané situace je lepší, když budeme každý zvlášť,” odpověděla jí Nora. “Už musím končit, miláčku. Ještě jsem nemluvila s babičkou. Zatím ahoj.” Poslední číslo, na které Carla zatelefonovala, patřilo Margo. “Ahoj, Margo, tady Carla. Ne! Naopak. Všechno je v pořádku. Vlastně je to ještě lepší. Nora se probrala. Je ve skvělém stavu a doktor Sam Seligmann ji dneska propustil ze sanatoria. Zatím zůstane u mě. Hned ti ji předám. Na shledanou.” “Mami?” Nora se snažila, aby se jí netřásl hlas.

“Kristepane, drahoušku, všechny jsi nás příšerně vyděsila!” řekla jí Margo na uvítanou. “Co se ti stalo?”

“Teď jsi mě dostala, mami. Pro každého je to záhada, včetně mě. Jak se ti daří a co ten tvůj sexy jižanský džentlmen?”

“Taylor je prima. Neodbytný, ale prima,” odvětila Margo dceři. “Noro, chci, aby ses zeptala doktora Sama, kdy můžeš sednout do letadla. Předpokládám, že

Soukromá potěšení přijedeš nabrat síly ke mně, a ne nepovažuju za odpověď.” “Mami, to nejde,” namítla Nora. “Trochu se to zkomplikovalo. Jde o Jeffa. Policie ho zatkla za napadení, ublížení na těle a znásilnění. Stručně řečeno zbil svou přítelkyni, která tvrdí, že ji znásilnil, přestože sex odmítla.” “Panenko skákavá!” vyjekla Margo. “Bohudíky, žes to nebyla ty, děvenko. Já toho chlapa neměla nikdy ráda. Jsem upřímně ráda, že se toho nedožil tvůj táta. Ale proč nemůžeš přijet? Doufám, že toho hulváta nehodláš bránit?” “Kdepak, mami,” ujistila Nora matku. “Ale pochop, že se ještě nic neuzavřelo. Dohodu jsem zatím nepodepsala a Rick mi radí, abych to nedělala, dokud neuvidíme, jak se vyvine situace. Už proto tady musím zůstat.”

Margo Edwardsová si povzdechla. “Nejspíš máš pravdu. Měla bys být doma, dokud se to nevyřeší. Ale něco ti povím, Noro. Jsem ráda, že se toho nedožili ani Jeffovi ro

diče. Zasáhlo by to především otce. Jeho matka mi připadala docela sympatická, ale byla to taková šedá myška. Noro, končím! Přišel totiž Taylor. Musím mu oznámit tu dobrou zprávu. A tu špatnou taky, ale až cestou na oběd. Na pláži, asi patnáct mil odtud, otevřeli naprosto úžasnou rodinnou restauraci. Všichni říkají, že tam vaří výtečně. Jsi u Carly? Ještě se ti ozvu. Zatím papa!” Když matka zavěsila, Nora se neubránila úsměvu. To je celá Margo. Nejspíš se už nezmění, a to je dobře.

Všichni jsou tedy v pořádku, její malé dobrodružství nikomu neublížilo. Nora se rozhlédla po Carlině útulné ložnici pro hosty. Místnost byla hezky zařízená, ale jí se stýskalo po podkrovním bytě. Anebo spíš jen touží po Kylovi? Rozloučila se s ním teprve před několika hodinami, a už se jí po něm stýská. Potřebuje být s ním. Věděla, že v noci ani na chvíli nezamhouří oči.

Do večera se příhoda z Ansley Court objevila ve všech sdělovacích prostředcích -v novinách, v televizi i v rozhlase. Vládla okurková sezona a zatčení populární osobnosti a partnera nejvýznačnější reklamní agentury v zemi navíc podbarvoval erotický podtext. Televize zmínila pár vtipnějších Jeffových kampaní a odvysílala příslušné reklamní šoty. Následoval příběh podváděné manželky, která se právě probrala z životu nebezpečného komatu, a ctižádostivé plavovlasé milenky. Zpráva měla všechno, co k senzaci patří, a odvedla pozornost od války a hospodářské situace.

Oknem ložnice Nora viděla, jak před jejím domem zastavily přenosové vozy dvou největších městských televizních společností. Byla ráda, že je u Carly. Dychtiví mladí novináři slídili po Ansley Court, klepali na dveře a pokoušeli se sehnat jakékoli informace. Jejich oběťmi se stala idvojčata D’Angelových, která se vracela ze školy. Jeden z dotěrnějších reportérů je pronásledoval až ke dveřím, ale jakmile to Tiffany zpozorovala, vyběhla z domu a postavila se na obranu svých ratolestí.

“Zavolám policii,” pohrozila mladíčkovi.

“Neznáte právo k prvnímu dodatku Ústavy, madam?” ohradil se. “Koukejte zmizet!” zaječela Tiff a odvlekla děti dovnitř.

Krátce nato se v ulici objevili policisté a postavili zátarasy, za které zahnali novináře i s jejich vozy. Dodávky s televizními osádkami však stály na ulici i druhý den ráno. Jeden z policistů zaklepal u Johnsonových na kuchyňské dveře. Doporučil Noře, ať se domů vrátí přes zadní dvorek, aby ji nikdo neobtěžoval. O něco později odstranila policie zátarasy, aby lidé ze sousedství mohli odjet do práce, a pak je zase vrátila na místo. Policejní auto odjelo nedlouho po jedenácté dopoledne; na hlídce zůstal jen jeden pochůzkář.

Carla sledovala veškeré dění v táboře reportérů jako ostříž. “Teď baští sendviče a povídají si,” hlásila. “Myslím, že nastala vhodná chvíle k návratu domů, pokud budeš chtít.”

“Jasně, že chci,” ujistila ji Nora.

“Taky se musíme vypravit na nákup. Obávám se, že doma nemáš vůbec nic k jídlu. Heidi totiž nevařila. Zásadně kupovali hotové pokrmy.” “Jeff je vždycky odmítal,” namítla Nora.

“Heidi mi prozradila, že nevaří,” odpověděla Carla. “Nejspíš má nadání pro něco ji ného.”

“A určitě ji těší, že ho teď může volně rozvíjet,” poznamenala Nora jízlivě a Carla se rozesmála.

Vtom zazvonil mobilní telefon. “To je Sam,” hlásila Carla. “Ahoj, doktore. Cože? Dobře. Nora se chystá domů. Proplížíme se přes zadní dvorek. Já jí to vyřídím. Ahoj.” Obrátila se k Noře. “Sam tvrdí, že novináři hlídkovali u sanatoria. Nevěděli, že tě včera propustili, a personál Shortcrestu jim žádné informace pochopitelně neposkytne. Hlídkují v ústí ulice a čekají, až se budeš vracet.” “Proklouzneme tedy zadem,” souhlasila Nora. Oblékly si kabát, vyšly zadním vchodem a přeběhly

přes trávník. Mezi domy se tyčil téměř dvoumetrový živý plot. Jejich děti si v průběhu let prošlapaly podrostem pohodlný průchod, který teď přišel vhod. Carla vylovila z kapsy klíče, odemkla dveře do kuchyně Buckleyových a obě ženy bleskurychle zmizely uvnitř; zamkly na dva západy a pro jistotu ještě zasunuly zástrčku.

Nora se kolem sebe rozhlížela se spokojeným úsměvem. Konečně je doma! Svlékla si kabát, přehodila ho přes židli, zamířila k chladničce a otevřela ji. Objevila v ní kelímek s netučným jogurtem, poloprázdnou půllitrovou krabici s mlékem a všechno, co tu nechala před osmi týdny. Při pohledu na zásoby jídla se proti své vůli rozesmála. “Chudinka Heidi rozhodně není hospodyňka,” poznamenala. “Úklid kuchyně mi zabere celé odpoledne. Škoda, že

J. J. nepotřebuje materiál pro přírodovědecký projekt. Tady je hotový ráj plísní

všeho druhu. Musím to všechno vyhodit. Umělohmotné nádoby naštěstí zabránily

šíření pachu. Nechápu, jak někdo může nechat v chladničce zkažené jídlo.”

“Zvládneš to?” zeptala se Carla. “Buď bez obav,” ujistila ji Nora. “V tom

případě vyrazím na nákup. Chceš něco jiného kro

mě základních potravin, abys přežila obléhání novináři?”

“Přivez mi celé grilované kuře. A krabici čokoládových sušenek,” dodala s

úsměvem. “S kuřetem a sušenkami přežiju cokoli.”

“Jsem ráda, že jsi zůstala aspoň částečně stejná jako dřív.”

“Opravdu jsem se tolik změnila?” divila se Nora.

“Ano. Jsi mnohem jistější a silnější. Chci říct, že sis zřej

mě uvědomila, že už nejsi oběť, Noro. Utkala ses s Jeffem

a zvítězila.” Carla si během řeči zapínala knoflíky u kabátu. “Nechtěla jsem, aby Heidi ublížil,” řekla honem Nora. “Já vím, že ne,” odpověděla Carla, poslala přítelkyni

vzdušný polibek a vyšla ze dveří kuchyně. Nora vzala kabát a pověsila ho do skříně v hale. Vrátila se do kuchyně a obsah chladničky naházela do pevného

látkového pytle, který se vkládal do travní sekačky, mléko vylila do výlevky a za ním spláchla jogurt. Ze skleněného pekáče vyškrábala plesnivé zbytky a umyla ho pod proudem vody, protože myčka byla plná; tekutým práškem vyčistila dřez, otřela stěny a skleněné police v chladničce. Nato se vydala nahoru do ložnice. V neustlané manželské posteli spal jen jeden návštěvník. Lůžkoviny byly stejné jako na Nový rok, kdy dvojlůžko čistě povlékala. Na podlaze leželo Jeffovo pyžamo. Zvedla ho, vyšla na chodbu a hodila ho pod schody. Poputuje do černého pytle k plesnivým zbytkům. Otevřela skříň. Její oblečení bylo pryč a na jeho místě visely dvoje džínsy v nejmodernějším střihu, dvoje flanelové kalhoty, dva vlněné svetry a hedvábná sukně. Strhala šatstvo z ramínek a odeslala ho za pyžamem.

Z postele stáhla prostěradlo a z přikrývky povlak. Rozhodla, že si koupí novou. Přesněji měla v úmyslu zrenovovat celou ložnici. Malba v téhle místnosti se jí odjakživa protivila, ale Jeffovi se líbila. Čelní pelest se dokonce nápadně podobala té, kterou mívali jeho rodiče. Začala vymýšlet, jak zařízení změní, ale momentálně ji rozrušoval fakt, že manžel spal se svojí přítelkyní v posteli, v níž zplodil děti se svojí ženou. “Hajzl mizernej!” ulevila si. V ložnici spát nebude, dokud ji od základů nepřestaví. Zatím se nastěhuje do pokoje pro hosty. “Kde jsi?” zavolala na ni Carla. “Nahoře,” odpověděla.

Na schodech se ozvaly kroky a vzápětí vešla Carla do ložnice. “Co tady děláš? A co znamenají ty hadry pod schodištěm?”

“Vyhazuju je,” odpověděla Nora. “Zabydlím se v pokoji pro hosty, dokud tuhle ložnici znovu nezařídím. Kde jsou moje věci?”

“Jeff je nechal zabalit a uložit do sklepa. Zavolám stěhovákům, aby je o víkendu

vynesli nahoru. Přivezla jsem nákup. Je v kuchyni. Novináři pořád trčí na rohu uli ce. Když

jsem projížděla kolem, bombardovali mě otázkami. Jen jsem pokrčila rameny. Noro, pokud do večera neodjedou a ty rozsvítíš, bude jim jasné, že jsi tady. Za žádnou cenu s nimi nesmíš mluvit.”

“Zapnu jen televizi,” uklidňovala Nora přítelkyni. “Všimnou si záblesků obrazovky,” upozornila ji Carla.

“Požádej Ricka, ať vydá prohlášení, že zítra o jedenácté věnuju novinářům půlhodinu na zodpovězení otázek. Ale jen s podmínkou, že odjedou přenosové vozy. Slibuju, že večer v žádné místnosti nerozsvítím. Víš přece, že v pracovně jsou silné závěsy. Zatáhnu je, jakmile sejdu dolů.”

“Chystáš se na návštěvu Kanálu? Co když operátorka kabelové televize za drobnou úplatu prozradí médiím, že jsi volala? A všichni se dovědí, že jsi tady,” strachovala se Carla. “Co když někdo využije příležitost a pokusí se získat exkluzivní rozhovor?”

“Myslím, že to zvládnu,” odpověděla Nora tiše.

“Jdu zatelefonovat Rickovi,” slíbila Carla. “Mám se sem vrátit?”

Nora zavrtěla hlavou. “Bude bezpečnější, když už nepřijdeš.”

Carla jí podala mobilní telefon. “Nech si ho. Koupila jsem ho v bazaru. Máš

volných sto dvacet minut. Hlavně nezvedej telefon, pro případ, že by někdo

odposlouchával pevnou linku. Zavolám dětem i tvojí mámě a nadiktuju jim číslo

mobilu.”

“Tys to dobrodružství povýšila na přísně tajnou operaci,” smála se Nora.

“Co jiného to je?” zamrkala na ni Carla a pak Noru objala. “Ani nevíš, jak jsem

ráda, že jsi zase tady a v pořádku.”

“Ricka teď čeká handrkování s Jeffem a obávám se, že ve vězení nebude s mým bývalým rozumná řeč,” upozornila Nora přítelkyni. “A teď utíkej, ať můžu dokončit úklid.”

Carla odešla a za několik minut zavolala Noře na mobil, aby jí oznámila, že Margo i oběma dětem nadiktovala no

vé telefonní číslo. Prý také mluvila s Rickem a ten okamžitě vydal prohlášení pro tisk. Novináři i přenosové vozy z Ansley Court odjely, ale zátarasy i hlídkující policista zůstali, aby obyvatelům ulice zajistili soukromí. “Nepotřebuješ dneska večer ještě něco? Přesněji to, co ti můžu obstarat já.” Nora věděla, že se její přítelkyně usmívá. “Ne. Zatím mám všechno,” odpověděla. Uklidila hlavní ložnici, ale spát v ní nebude. Našla novou zubní pastu, kartáček i svůj starý kartáč a všechno odnesla do koupelny pro hosty. Dokud důkladně neumyje a nezařídí koupelnu sousedící s manželskou ložnicí, nevstoupí do ní. Umínila si, že nechá vykopat celou instalaci a namontovat nové kohoutky a sprchu.

Za okny houstl soumrak. Slyšela, jak hodiny v hale odbily šestou. Seběhla dolů, oddělila štědrou porci z grilovaného kuřete, které jí přivezla Carla, připravila si zeleninový salát a ledový čaj a pustila se do večeře. Místní zpravodajství ji nezajímá. Je jí lhostejné, co se děje na opačném konci zeměkoule. Svět je teď jeden velký blázinec a ona touží jen po tom, aby nějak přežila tlak nadcházejících dnů. Jedinou útěchou jí budou návštěvy Kanálu. Sáhla pro mobil, zavolala kabelovou společnost a objednala si svůj obvyklý večerní program. Připadalo jí, že spojovatelce je úplně jedno, s kým mluví. Dosud o tom nepřemýšlela, ale usoudila, že telefonistky Předměstského kanálu nejspíš sídlí jinde než v Egret Pointe. Proto ji neznají a nevědí o skandálu v Ansley Court. Dojedla, nádobí vložila do myčky a odebrala se do pracovny. Rozsvěcet nemusela a těžké závěsy na oknech byly spolehlivě zatažené a na několika místech, kudy by mohlo unikat světlo, zajištěné kolíčky na prádlo.

Uvelebila se v Jeffově křesle. Bylo jako nové, jelikož on se v něm stěží ohřál. Hodiny na krbové římse odbily osmou. Nora zapnula televizor a čekala. Zanedlouho se objevil obývací pokoj v podkrovním bytě. Nedočkavě přilo

žila dlaň na obrazovku a rázem se přenesla do místnosti. “Kyle!” zavolala.

Její milenec se ospale zvedl z pohovky, ve tváři zřetelnou úlevu. “Noro, nemáš ponětí, jak se mi po tobě stýskalo,” řekl a objal ji.

Nastavila mu ústa k polibku. Málem se jí podlomila kolena touhou, již probudil v jejím těle i duši. Jejich rty se setkaly, a když se od sebe konečně odtrhly, Nora prohlásila: “Dlužíte mi masáž, pane Úžasný.” Usmála se. “A co si bude přát madam potom?”

“Strávit celý večer hrátkami s tvojí nadanou milostnou výzbrojí, miláčku,” odpověděla. “Moc jsi mi chyběl!”

“Co se dělo v tvé realitě?” zeptal se, vzal ji za ruku a odvedl do koupelny, kde byl připravený masážní stůl.

“Zatím všechno probíhalo tak, jak předpověděl pan Nicholas. Probudila jsem se v sanatoriu. Jeff Heidi zbil a ona na něj podala žalobu. Teď je můj manžel ve vězení.” Rozvázala si župan a položila se na masážní stůl. “Jsi šťastná, Rudovlásko?” zeptal se jí Kyle tiše, odhrnul jí vlasy a něžně políbil na šíji. “Tolik mi chyběla tvoje vůně,” zašeptal.

“Ano,” přisvědčila. “V životě jsem nebyla šťastnější, jen mě mrzí, že to odnesla Heidi. Použij mandlový olej, miláčku.”

Nalil si voňavou tekutinu na dlaň a začal ji Noře roztírat po zádech. “Nevím, jak dlouho to vydržím,” povzdechl si. “Chci kompletní službu,” upozornila ho.

Tiše se zasmál. “Jsi kompletně připravená mě trápit, viď?” “Možná,” pokrčila rameny.

Ani jeden z nich nepostřehl, jak se otevřely dveře výtahu v obývacím pokoji; kroky mířící ke koupelně ztlumil plyšový koberec. A vtom je oslovil melodický kultivovaný hlas pana Nicholase: “Dobrý večer, Noro. Kyle…” Nora sebou trhla a zrudla. Kylovy ruce na jejím těle znehybněly.

“Ne, ne, drahá,” vrtěl hlavou nečekaný návštěvník. “Ať Kyle dokončí, co začal. Rád obdivuji dokonalé křivky půvabné ženy. Promluvíme si při masáži. Pokračuj, Kyle.” Obešel stůl, vytáhl zpod něho čalouněnou stoličku a posadil se na ni. “Povězte mi, Noro, probíhalo všechno tak, jak jsem slíbil?” “Zatím ano,” odpověděla.

“Dneska večer, až se s vámi bude Kyle milovat, vás manžel uvidí ve snu. To pro něj bude poslední kapka. Při zatýkání se choval naprosto nemožně a policisté ho museli spoutat. Soudce odmítl kauci, protože jeho reakce hraničila s pohrdáním soudem. Soudci z maloměsta jsou totiž mimořádně nedůtkliví a stačí málo, aby si je obžalovaný poštval proti sobě. Začínám věřit tomu, že Jeffovi ještě nikdo nikdy nic neodmítl. Zdá se, že se s tím nedokáže smířit. Proto nikomu nebude připadat divné, když ho ráno najdou v cele mrtvého. Bude to vypadat jako přirozený následek jeho cholerických výbuchů. A potom, drahá, budete zase svobodná!”

“Děkuji,” odpověděla Nora, oči upřené na jeho naleštěné střevíce z černé kůže. Už předtím si všimla, že má neobvykle úzká chodidla. On jí ale vsunul prst pod bradu azvedl obličej nahoru. Jeho dotek byl překvapivě teplý. Téměř jí sežehl kůži .

“Takže, drahá, zbývá prodiskutovat dluh, jímž splatíte moji laskavost,” pravil pan Nicholas. Na okamžik odtrhl oči od jejích. “Otoč Noru na záda, Kyle, abychom si spolu mohli promluvit. Masáž dokončíš, až odejdu.”

Kyle poslechl, ale než Nora zaujala novou polohu, přehodil přes ni prostěradlo spadající přes okraj stolu, aby jí zajistil cudnost. Nora se posadila a spustila nohy na zem.

“Výborně,” pochvaloval si pan Nicholas. “Drahá Noro, snad vám nemusím připomínat, že každý nese jisté riziko související s jeho činy, a vy jste souhlasila, že splníte závazek, který vám vůči mně vznikl. Je to tak, Noro?”

“Ano,” přikývla. O co ji asi požádá? Ale ať to bude cokoli, udělá to, pokud se nadobro zbaví Jeffa a její dům a děti nebudou ohroženy.

“Věnuji se řadě rozmanitým činnostem,” začal pan Nicholas. “Kanál je jen jednou z nich. V současné době moji pozornost vyžadují jiné aktivity a zjistil jsem, že musím najít někoho, kdo mě vystřídá ve funkci správce tohoto podniku. Vybral jsem si vás, drahá Noro. Jste přesně takový člověk, jakého potřebuji.” “Vy chcete, abych spravovala Kanál? To přece nejde!” zvolala Nora. “Neměla bych ani ponětí, co mám dělat. Vždyť ani nevím, jak je tohle všechno možné. V životě

jsem nebyla zaměstnaná. Sotva jsem se naučila ovládat počítač. A o chodu kanceláře nic nevím.”

“Nemusíte nic vědět, Noro,” ujistil ji nevzrušeně. “O rutinní záležitosti se budou starat jiní, a sice vaši podřízení. Vás chci jako svou zástupkyni. Jste inteligentní av hloubi vaší duše se skrývá hněv. Mimoto jste mimořádně vnímavá.”

Jeho slova ji ohromila. A vyděsila. “Já nemůžu,” hlesla.

“Ovšemže můžete,” odporoval. “A uděláte to. Jste mojí velkou dlužnicí, Noro, a já své slovo dodržel. I vy teď musíte splnit, co jste slíbila. Proč vy lidé přijímáte tak chamtivě to, co nabízím, ale váháte, když za to máte zaplatit? Zamyslete se, Noro. Jaký by byl váš život bez Kanálu? Bez Kyla? Chcete, aby to bylo jako předtím? Aby vás manžel opustil kvůli jiné ženě? A vyhodil z domu? Udělal z vás ubohou trosku a pošlapal sny vašich dětí? Pokud si to opravdu přejete, mohu to zařídit - a nic mi dlužit nebudete.”

Doktor Faust, vybavilo se Noře v duchu. Nicméně nedokázala přijít na to, jak se z téhle situace vyvléknout. Zadívala se panu Nicholasovi zpříma do očí. “Budu se moct dál přemisťovat mezi těmito dvěma světy?” zeptala se ho. “Samozřejmě,” přikývl. “Dokud nezestárnete a nezemřete.”

“A co se mnou bude pak?” vyzvídala, i když předem znala odpověď.

“Zůstanete tady, v Kanále. Rozmyslete si to, Noro. Budete věčně mladá! Navždy

krásná, navždy žádoucí.”

“A budu mít Kyla?” Čím to, že si člověk není ničím jistý, když uzavírá smlouvu s ďáblem? pomyslela si lítostivě.

“Ovšem,” přikývl pan Nicholas. “Je váš, dokud ho budete chtít. Zvažte to, drahá,

budete mít moc, o jaké sní a vždycky snili všichni vládci.”

“Pořád nechápu, co po mně chcete, ani co ode mě očekáváte,” namítla.

“Naučím vás všechno, co budete potřebovat, vážená dámo,” slíbil. “Kyle si otevře

v Egret Pointe obchod se starožitnostmi.”

“Kyle je člověk?” žasla Nora.

“Z masa a krve. Nemám pravdu, Kyle?” Pan Nicholas se zlověstně rozesmál. Pak pokračoval: “Je odborníkem na porcelán a na anglický a americký nábytek ze sedmnáctého a osmnáctého století. Podá inzerát na asistentku. Vy na něj odpovíte a on vás přijme. Nebudete muset pracovat, ale uděláte to v rámci přerodu, který podstoupíte v očích rodiny a přátel. Všichni budou obdivovat, jak jste navzdory té tragédii energická a odhodlaná. Díky vaší přítomnosti bude obchod velmi slušně prosperovat.”

“O starožitnostech náhodou leccos vím,” pochlubila se Nora.

Pan Nicholas se rozesmál. “Opravdu není důležité, jestli něco víte, nebo ne.

Většinu dní stejně strávíte v kanceláři v prvním patře, odkud pro mě budete

řídit provoz Kanálu. Večer se možná příležitostně budete chtít podívat i na

zdejší pracoviště.”

“Budu mít k dispozici Margaret?”

“Ne, drahá. Margaret je pro mě příliš cenná. Je totiž zasvěcená i do mých dalších aktivit. Ale přidělím vám Celii, ta v současné době sedí u stolu naproti Margaret. Na její

místo nastoupí Edna. Dostanete k ruce ještě jednu dívku, ale celý den budete v kontaktu s Celií.”

“Nebyla by Celia jako správkyně vhodnější?” odvážila se zeptat Nora. “Na rozdíl ode mě o Kanále všechno ví včetně toho, jak funguje.”

“Celia není ctižádostivá a o tak zodpovědnou pozici nemá zájem,” vysvětloval pan Nicholas. “Mimoto jí chybí váš důvtip a patřičná míra licoměrnosti.” “To zní, jako bych byla kdovíjaká bestie,” vykřikla.

“V každém člověku se skrývá zlo, drahá Noro,” odpověděl. “Ale kolik z vás skutečně dokáže nastavit i druhou tvář? Pár lidí snad ano, ale drtivá většina ne. Opravdu byste jen nečinně přihlížela a smířila se s tím, že by vás Jeff připravil o dům, nechal vás bez peněz a dětem zničil budoucnost? Pokora a skromnost jsou jen dva z mnoha projevů dobra, ale jen málokdo je tak ušlechtilý, aby ho uspokojila mravní čistota.”

“Copak je každý, kdo vstoupí do Kanálu, zatracený?” zeptala se sklíčeně. “Ne,” zavrtěl hlavou. “Většina lidí prožívá určitou dobu své bláhové fantazie, ale pak je výlety do snů omrzí a už se sem nevrátí. V síti uvízne jen několik

jedinců. Ale zcela výjimečně někdo s vašimi schopnostmi. Netvařte se tak smutně, drahá. Být špatný je mnohem zábavnější než sekat dobrotu. Sama vidíte, kam vás dobrota a poslušnost přivedly.”

“V tom případě nemám na vybranou,” pronesla mírně. “Už jste si vybrala,” řekl pan Nicholas. “Co když odmítnu?”

“Tak se vrátíte do období před absolventskou slavností svého syna, do loňského června. Pochopitelně si tohle všechno budete pamatovat a nedokážete přesvědčit sama sebe, že to byl pouhý výplod vaší fantazie. Vzpomenete si, že jste tuhle příležitost vědomě zahodila. Přijdete

o milovaný dům. Jill dokončí práva nejdřív za šest let. Bude muset tvrdě pracovat, aby si zaplatila vzdělání, a ji

né zkušenosti než jako servírka nebo poskok v kanceláři nemá. J. J. se vzdá stipendia, aby vám finančně vypomohl. Vidíte, Noro, skutečně máte na vybranou. Pokud zvolíte cestu, kterou jsem vám určil já, ve své realitě budete velice zámožná žena. Zdědíte veškerý majetek, který Jeff nahromadil. Heidi se spokojí s částkou, kterou věnovala na půjčku. Buďte k ní velkorysá. Nemůže si dovolit držet družstevní dům. I když je na její jméno, bude ráda, když získá zpět svoji investici, a vám přenechá jeho prodej. Kvůli penězům na školné vašich dětí má kupodivu výčitky svědomí. Kromě toho si vytkla jiný cíl, a já jí k němu oplátkou za příkladnou spolupráci malinko dopomohu. Brad už se postará, aby si to uvědomovala a chovala se tak, jak jí poručí. Mimochodem, přimějte Ricka, aby Kramera přesvědčil k vyjednávání o partnerském podílu vašeho manžela ve firmě Buckley, Coutts aWickham. Starší společníci vás budou chtít ošidit. A nakonec rada: investujte opatrně.”

Nora se zachvěla. Jako by byla na druhé straně zrcadla. Všechno je to tak neskutečné! Samotný ďábel jí radí, jak má investovat… Ale copak by mohla žít s vědomím, že ublížila dětem jen kvůli tomu, že nesplnila daný slib? Pan Nicholas ji upozornil, že si všechno bude pamatovat. A Nora mu věřila. Všechno, co jí zatím slíbil, se splnilo. Která rozumně uvažující ženská by se jen kvůli smyslu pro spravedlnost a dobro vzdala toho, co se jí teď nabízí? Zadívala se na Kyla. Tvářil se nezúčastněně, aby ji neovlivnil. Dennodenně spolu budou v obchodu se starožitnostmi a noc co noc tady v Kanále. “Jak dlouho vám musím splácet ten dluh?” obrátila se zpět na pana Nicholase.

“Myslíte, že na tom opravdu záleží, Noro?” optal se jí se sotva znatelným úsměvem.

Zhluboka si povzdechla. “Ne. Nejspíš ne.”

“Jsme tedy domluveni, drahá? Přijímáte moji nabídku?”

“Ano,” přitakala. “Přijímám. Musím uznat, že je velice mazané využívat slabosti druhých ve svůj prospěch.”

“Taky se to časem naučíte, moje milá,” slíbil jí. “Zasvětíte mě do všech vašich triků?”

Pan Nicholas se rozesmál. “Ne. Ale v následujících několika letech se naučíte dost na to, abyste pro mě měla velkou hodnotu. Ještě jedna maličkost, Noro. Kyle, který bude existovat ve vaší realitě, ve vašem světě, vás bude znát jen jako svou zaměstnankyni. Jen tady bude mužem, kterého jste si zamilovala a který miluje vás. V realitě si na vás nevzpomene. Koneckonců musíte za své hříchy aspoň trochu trpět. Ani já nesmím vychýlit zeměkouli z dráhy.” Po těch slovech vstal a dodal: “A teď vás opustím, abyste se mohli věnovat svým soukromým radostem.” Mírně se uklonil a vyšel z koupelny. Za okamžik bylo slyšet, jak se za ním zavírají dveře výtahu. “Chtěla jsi vědět ještě něco?” zeptal se Kyle.

“Myslím, že je to všechno, co zatím potřebuju znát,” odpověděla.

“Neměl jsem sebemenší tušení, jaké s tebou má úmysly,” vysvětlil jí její

milenec, jako by se omlouval.

“Já vím,” ujistila ho, lehla si na stůl a stáhla si z nahého těla prostěradlo. “Nelhal jsem ti, když jsem říkal, že tě miluju.” “Já vím,” opakovala. “Zlobíš se?” zeptal se.

Nora se na chvilku zamyslela. “Ne,” zavrtěla hlavou. “Jsem jen smutná.” Když Kyle dokončil masáž, oba se odebrali do ložnice, v objetí dopadli na

obrovskou manželskou postel a dlouze avášnivě se milovali.

Na kavalci ve vězeňské cele se tou dobou Jeffovi Buckleymu zdálo, že se jeho manželka Nora miluje s jiným mužem. Viděl ji zcela zřetelně. Krásnou. Mladou. A byla mnohem vášnivější, než jak ji znal. Zatracená nadržená kurva, pomyslel si a neklidně se pohnul. Slyšel, jak křičí rozkoší pokaždé, když se jí ten tmavovlasý chlápek znovu a znovu neúnavně zmocnil. Cítil, jak mu se při tom pohle

du zběsile rozbušilo srdce. Jak ho mohla tak hanebně zradit? Zdá se, že si s tím maníkem báječně užívá, a on se chová, jako by mu patřila, a není to poprvé, co má ten svůj obrovskej kolík v její vlhký kundě. Jeff přísahal, že až ho propustí z vězení, tu kurvu zabije. A to si celou dobu hrála na spořádanou maloměstskou hospodyňku a obětavou manželku a mámu. Zato teď se chová jako profesionální děvka! Jak dlouho už ho podvádí?

Vtom ji její milenec obrátil na břicho. Nora se vztyčila na kolenou, nastavila mu báječně kulatý zadeček, naklonila se dopředu a opřela se o zkřížené paže. Ten chlap měl bezkonkurenčně největší penis, jaký kdy Jeff viděl, a pomalu ho vsunul Noře mezi půlky. Kristepane! Jemu se takhle nikdy nenabídla. Neměl ani tušení, že je tak vášnivá. Manželka obecně váženého muže má být zdrženlivá. Jeff viděl Noře do obličeje. Byl rozzářený slastí. Když se milovala s ním, nikdy se takhle netvářila. Její partner jí vsunul ruku do klína, aby podráždil klitoris. Jeffovi tlouklo srdce jako na poplach. Slyšel Nořin hlas tak jasně, jako by byl v místnosti s nimi.

“Udělej mi to!” žadonila. “Udělej mi to, Kyle!” Pak se podívala přímo na něj a s líbezným úsměvem řekla: “Sbohem, Jeffe.”

Jeff Buckley měl pocit, jako by mu srdce stáhl ocelový svěrák. A pak se nadobro zastavilo. Před sebou spatřil bílé světlo. V jeho záři se k němu s úsměvem pomalu blížil elegantně oblečený muž.

“Ahoj, Jeffe,” oslovil ho. “Jmenuji se Nicholas. Čekám na tebe už hezkou řadu let.”