Danielle Steel

Bludiště života

1

V okrese Marin, který se rozkládá na opačné straně mostu Golden Gate od San Franciska byl horký červencový den. Tanya Harrisová pobíhala po kuchyni a přemýšlela, co je třeba udělat. Milovala řád a pořádek. Měla ráda, když bylo všechno čisté a na svém místě. Ráda plánovala, byla zvyklá efektivně využívat čas. Byla drobná, pružná, v dobré kondici a na svých dvaačtyřicet let nevypadala. Jejímu manželovi Peterovi bylo čtyřicet šest. Působil jako právní poradce v jedné firmě v San Francisku a nevadilo mu, že dojíždí do Rossu na druhou stranu zálivu. Ross představoval prosperující, bezpečnou a velice oblíbenou čtvrť na předměstí. Přestěhovali se tam z města před čtrnácti lety, protože tu byly vynikající školy. Údajně nejlepší z celého okresu.

Tanya s Peterem měli tři děti. Jasonovi bylo osmnáct a v srpnu se chystal odjet studovat na Kalifornskou univerzitu do Santa Barbary.

Nemohl se dočkat, ale Tanye bylo jasné, že se jí po něm bude hrozně stýskat. Pak měli ještě dvojčata Megan a Molly, ta právě oslavila sedmnácté narozeniny.

Tanya si v posledních osmnácti letech vychutnávala každou chvíli, kdy byla svým dětem maminkou na plný úvazek. Naprosto jí to vyhovovalo. Nikdy jí to nepřipadalo nudné ani obtížné. Nebránila se ani neustálému rozvážení dětí. Na rozdíl od jiných matek byla se svými dětmi velice ráda, vozila je do kroužků, vyzvedávala je, vodila do skauta, léta vedla ve škole sdružení rodičů. Hrdě chodila na Jasonovy fotbalové i basketbalové zápasy i na akce svých dcer. Jason byl na střední škole velice úspěšný a doufal, že na univerzitě se dostane do basketbalového nebo tenisového družstva.

Jeho mladší sestry Megan a Molly byly dvojvaječná dvojčata, na pohled se lišily jako noc a den. Megan byla drobná a světlovlasá jako její matka. Byla nadějnou gymnastkou se slibnou budoucností, ale když jí sport začal zasahovat do studia, ve vrcholové podobě se ho vzdala. Molly byla vysoká a štíhlá po Peterovi, měla tmavé vlasy a dlouhé nohy. Jako jedinou z rodiny ji sport nezajímal. Věnovala se hudbě, výtvarnému umění, moc ráda fotografovala, byla to náladová nezávislá duše. V sedmnácti se dvojčata chystala do posledního ročníku střední školy. Megan chtěla dál studovat na Berkley jako její matka, nebo možná na univerzitě v Santa Barbaře. Molly uvažovala o studiu na východě, nebo o univerzitě v Kalifornii, kde by mohla rozvíjet své umělecké zájmy. Pokud by zůstala na západě, vážně uvažovala o univerzitě v Los Angeles. Ačkoli si dvojčata byla velice blízká, neústupně trvala na tom, že nepůjdou na stejnou školu.

Základní i střední školu absolvovaly dívky společně, teď se chtěly vydat každá svou cestou. Rodiče to považovali za rozumné. Peter podporoval Molly, aby se pokusila o některou z elitních škol. Byla vynikající studentka a on byl přesvědčený, že si povede dobře i v náročném vysokoškolském studiu. Uvažovala o Brownově univerzitě, kde by se mohla věnovat fotografování, nebo o filmové škole. Všechny tři děti Harrisových byly nadané a šikovné.

Tanya byla hrdá na své potomky, milovala svého manžela, užívala si život a vychutnávala si dvacetileté manželství. Od chvíle, kdy se hned po ukončení vysoké školy provdala za Petera, roky utíkaly jako voda. On v té době dokončil studia na právnické fakultě na Stanfordu a začal pracovat ve firmě, kde působí dosud. Téměř všechno v jejich životě probíhalo podle plánu. Neprožívali žádné velké zvraty nebo překvapení, v jejich manželství se neprojevilo žádné zklamání, žádná traumata s dětmi, Jason, Megan i Molly prošli pubertou v klidu. Tanya s Peterem trávili se svými třemi dětmi hodně času. Nestěžovali si a byli si dobře vědomi, jaké mají štěstí. Tanya působila jeden den v týdnu v útulku pro bezdomovce, a kdykoli to bylo možné, brala s sebou i děvčata. Obě dívky měly řadu mimoškolních aktivit, dobročinné práci se věnovaly ve škole. Peter si rád Tanyu dobíral, že vedou hrozně nudný život bez překvapení.

Tanya na to byla ale velice hrdá. Žili v pohodlí a jistotě.

Sama neměla moc spořádané a bezstarostné dětství, proto se na to tolik soustředila. Někdo by mohl její život s Peterem označit za naprogramovaný a sterilní, avšak Tanya to tak měla nejradši. Její manžel také. Peter trávil dětství a dospívání podobným způsobem, jakým žil teď s manželkou a dětmi. Tanyino dětství bylo ale nesnadné, poznamenané osamělostí, občas až děsivé. Její otec byl alkoholik, když jí byly tři roky, rodiče se rozvedli. Otce viděla po rozvodu jen několikrát, když jí bylo čtrnáct, zemřel. Maminka musela tvrdě pracovat, aby jí mohla dopřát nejlepší školy. Zemřela krátce poté, co se Tanye narodila dvojčata. Sourozence Tanya neměla. Byla jediným dítětem rodičů jedináčků, takže její rodinu tvořili Peter, Jason a dvojčata. Byli středem jejího světa. Vážila si každé chvíle, kterou s nimi prožívala. Ani po dvaceti letech manželství se nemohla dočkat, až se Peter vrátí večer ze zaměstnání.

Ráda mu vyprávěla, co celý den dělala, podělila se s ním o zážitky s dětmi a vyslechla si, čím se zabýval on. I po dvaceti letech ji fascinovaly jeho zkušenosti ze soudní síně, jeho případy a sama se s ním ráda dělila i o zážitky z vlastní práce. Tahle činnost ji naplňovala radostí a nadšením.

Od

absolvování

školy

byla

nezávislou

novinářkou

a spisovatelkou a tak to zůstalo i po celou dobu jejího manželství.

Svou práci milovala, protože ji naplňovala, přispívala ale i k jejich rozpočtu, mohla pracovat doma a nijak to nezasahovalo do života dětí. Vedla tak trochu dvojí život. Během dne byla oddanou matkou, manželkou a o všechno se starala, se stejným zanícením pak večer usedala k psaní. Vždycky říkala, že psaní je pro ni stejně důležité jako dýchání. Práce na volné noze pro ni byla ideální, její články a povídky budily zájem kritiků i čtenářů. Peter vždycky říkal, jak je na ni hrdý, a zdálo se, že ji v její práci podporuje, ačkoli si čas od času postěžoval, že sedí nad psaním dlouho do noci a málo spí.

Zároveň ale obdivoval, že psaní ji nijak neomezuje v péči o děti ani o něho. Tanya patřila mezi ty vzácné talentované ženy, které i při svých schopnostech staví rodinu na první místo. Tanyinou první knihou byl soubor esejů týkajících se především ženských témat.

Vydalo ji koncem osmdesátých let jedno malé nakladatelství v okrese Marin a reagovaly na ni především feministky, které v ní

hledaly potvrzení svých teorií, námětů i idejí. Její kniha nebyla sice vášnivě feministická, ale byla hodně nezávislá a zabývala se věcmi, které by člověk od mladé ženy očekával. Druhá kniha jí vyšla ke čtyřicátým narozeninám, tedy před dvěma lety a osmnáct let po její první knížce. Byla to antologie povídek, kterou vydalo významné nakladatelství a dostalo se jí dobrých kritik v New York Times. Měla z ní obrovskou radost.

Krom toho publikovala v literárních časopisech, často v New Yorkem. Její eseje, články a povídky se objevovaly v nejrůznějších časopisech. Napsala toho už hodně, její dílo si udržovalo vysokou kvalitu. Když to situace vyžadovala, spala jen málo, některé noci vůbec. Podle prodeje její nejnovější knížky povídek se zdálo, že má věrné čtenáře mezi obyčejnými lidmi, kterým se její práce moc líbí, i mezi literární elitou. Několik známých a uznávaných spisovatelů jí vyjádřilo v dopise obdiv a pochvalně se o její knížce zmínilo i v tisku. Stejně jako ve všem ostatním byla Tanya i v práci velice svědomitá. Dařilo se jí starat se o rodinu a plnit pracovní závazky.

Už dvacet let usedala ke psaní den co den. Byla velice disciplinovaná a dopoledne nepsala jen o prázdninách, nebo když byly děti nemocné. V takovém případě měly přednost. Jinak ji od práce nemohlo nic odradit. Když Peter a děti nebyli doma, věnovala se psaní. Nezvedala telefon, vypnula mobil a po druhém šálku čaje, když děti odešly do školy, usedala k práci.

Ráda psala i komerční věci, ze kterých měla finanční užitek.

I toho si Peter velice vážil. Občas napsala článek do místních novin, občas úvodník do Chronicle. S chutí psala o humorných věcech, na zpracování takových témat měla talent. Dokázala být vtipná a ironická, když popisovala život manželky a matky nebo zážitky s dětmi, vznikla z toho občas hotová groteska. Peter byl přesvědčený, že právě to jí sedí nejvíc. Ji samotnou to bavilo, moc ráda psala o veselých věcech.

Ve srovnání s esejemi a články si ale daleko víc vydělala příležitostným psaním scénářů pro televizní seriály. Během roku jich napsala celou řadu. Nebyla na to nijak zvlášť hrdá, ale vydělané peníze přišly vhod. Stejně se na to díval i Peter. Obvykle napsala během roku tak deset až dvanáct scénářů. Vydělala si na nový

mercedes a každý rok si mohli na měsíc pronajmout dům u jezera Tahoe. Peter byl velice vděčný, že mu pomáhá platit školné. Z peněz za komerční psaní se jí dařilo dost ušetřit. Podílela se i na několika miniseriálech, ale ty postupně z televizí vytlačily reality show. Dnes o miniseriály nikdo nestál a jedinými pravidelnými zakázkami z televize byly seriály. Její agent jí zavolal minimálně jednou za měsíc, ale občas i častěji. Zvládla práci během několika dnů, kdy psala pozdě do noci, když už zbytek rodiny spal. Tanya měla štěstí, že nepotřebovala mnoho spánku. Z toho měl její agent radost. Nikdy nevydělávala závratné sumy, ale měla stále pravidelný příjem.

Starala se o rodinu a zároveň byla zavedenou spolehlivou spisovatelkou. To byla kombinace, která jí vyhovovala.

Během let si Tanya vybudovala psaním uspokojivou a lukrativní kariéru. Jak děti rostly, měla v plánu se psaní věnovat víc. Jediný sen, který se jí zatím nesplnil, bylo napsat scénář pro celovečerní film. Žádala svého agenta, aby se o něco pokusil, ale zřejmě mu v tom bránila její práce pro televizi. Mezi filmem a televizemi příliš dobré vztahy nepanovaly. Vadilo jí to, věděla, že má dost zkušeností, jen se jí zatím nenaskytla žádná možnost. Už si ani nebyla jistá, jestli k tomu někdy dojde, čekala na příležitost skoro dvacet let. Mezitím ale spokojeně psala to, co se nabízelo. Během celé své kariéry měla pravidelný přísun práce. Obvykle ji stíhala levou rukou, zatímco pravou se starala o rodinu a potřeby svých dětí. Peter vždycky tvrdil, že je úžasná žena a skvělá matka a manželka. To pro ni bylo daleko důležitější než pochvalné literární kritiky. Rodina pro ni byla vždycky na prvním místě. A sama byla přesvědčená, že se zachovala správně, i když byla nucena občas nějakou práci odmítnout. To se ale stávalo opravdu jen velice zřídka. Většinou si našla čas, aby úkol splnila, a byla hrdá na to, že se jí to celých dvacet let daří. Právě se s šálkem čaje posadila k počítači a prohlížela si osnovu krátké povídky, kterou den předtím rozepsala, když zazvonil telefon.

Slyšela, jak se zapíná záznamník. Jason zůstal přes noc v San Francisku, děvčata byla někde s kamarádkami a Peter už dávno odešel do práce. Připravoval se na příští týden, kdy ho čeká náročný soudní proces. Tanya měla před sebou příjemné klidné dopoledne, kdy může pracovat. To o prázdninách, kdy děti byly doma, nebylo

obvyklé. V létě psala daleko méně než po zbytek roku. Bylo náročné soustředit se, když děti byly pořád kolem ní. Ale teď měla nápad na novou krátkou povídku, pohrávala si s ním už několik dní. Chystala se věnovat práci, když ze záznamníku zaslechla, jak její agent diktuje vzkaz. Vstala a vykročila k telefonu. Věděla, že všechny seriály mají přestávku, takže to nebude požadavek na scénář pro něco podobného.

Možná jde o článek pro nějaký časopis nebo něco z New Yorkem.

Zvedla telefon těsně předtím, než agent skončil. Vzkazoval jí vlastně jen, aby mu zavolala. Působil v New Yorku dlouho, zastupoval ji už patnáct let. Jeho agentura měla kancelář i v Hollywoodu, kde se jí nabízely zajímavé možnosti. Někdy zajímavější než v New Yorku. Milovala rozmanitost své práce a tvrdošíjně si budovala kariéru i v letech, kdy byly děti malé. Teď na ni byly hrdé, občas se na nějaký seriál podívaly, ačkoli si z ní kvůli tomu dost utahovaly, a tvrdily, jak je to ubohé. Nicméně se s ní před svými kamarády chlubily. Bylo pro ni důležité, že Peter i děti si její práce váží. A těšil ji pocit, že ji dělá dobře, aniž svou rodinu šidí.

Ve svém pracovním koutku měla cedulku s nápisem: Co má noc společného se spaním?

„Myslel jsem, že bys mohla psát,“ řekl agent, když se ozvala.

Jmenoval se Walter Drucker, ona mu říkala Walt.

„Ano, psala jsem,“ přiznala a posadila se na vysokou židli poblíž telefonu. Kuchyň byla středem života v domě a Tanya ji používala i jako pracovnu. Počítač měla umístěný v rohu vedle skříněk, kde měla archiv svých prací. „Co se děje? Pracuju na nové povídce.

Myslím, že by se z toho mohla vyklubat i trilogie, až ji dodělám.“

Walter ji obdivoval, cenil si toho, že je ve všem velice profesionální a zodpovědná. Věděl, jak důležité jsou pro ni děti, ale zároveň vždycky zvládla plnit termíny. Brala svou práci vážně, stejně jako všechno ostatní ve svém životě. Pracovat s ní byla radost. Nikdy ji nemusel omlouvat za nedodržení termínů, nestalo se, že by zapomněla, onemocněla nebo něco zkazila. Byla spisovatelkou tělem i duší. Byla zkušená profesionálka, měla talent, energii a nadšení.

Svou práci milovala, a třebaže jinak neměl slabost pro povídky, ty její si přečetl rád. Vždycky obsahovaly nějaký zajímavý moment, překvapení. Na její práci bylo něco výjimečného a svérázného. Když

to čtenář čekal nejméně, objevil se nečekaný zvrat, střih nebo překvapivý konec. Nejradši měl její humoristické práce. Občas ho dokázala rozesmát až k slzám.

„Mám pro tebe práci,“ začal poněkud záhadně. Tanya stále ještě přemýšlela o povídce a na jeho slova se plně nesoustředila.

„Hm… seriál to být nemůže, ty mají až do příštího měsíce přestávku. Díkybohu. Celý měsíc až do včerejška mě nenapadla jediná slušná myšlenka. Měla jsem spoustu práce s dětmi, příští týden odjíždíme k jezeru Tahoe. Tam působím jako kuchařka, řidička, organizátorka společenského života a služka.“ Když odjeli do Tahoe, vždycky na ni zůstaly všechny domácí práce, zatímco ostatní plavali, jezdili na vodních lyžích a věnovali se hrám. Nakonec se s tím prostě smířila. Každé z dětí si přivedlo kamarády a mohla prosit, žadonit nebo vyhrožovat, nikdo jí nepomohl. Teď už na to byla zvyklá. Čím byly děti starší, tím méně se na domácích pracích podílely. A Peter nebyl o nic lepší. Když odjeli na prázdniny, chtěl odpočívat a nestarat se o nádobí, prádlo nebo stlaní postelí. Přijala to jako jednu z mála stinných stránek svého života. A bylo jí jasné, že ji to možná štve, ale stejně má štěstí. Má opravdu velké štěstí. A tak se o rodinu s hrdostí starala sama, žádnou pomoc si nenajímala. Byla duší perfekcionistka a starat se o rodinu pro ni bylo otázkou cti.

„Jakou práci?“ zeptala se, když se konečně na jeho slova soustředila.

„Scénář. Podle jednoho románu. Loni to byl bestseller od Jane Barneyové. Určitě ho znáš. Mantra. Držel se strašně dlouhou dobu na prvním místě žebříčku. Práva na tu knihu koupil Douglas Wayne.

A potřebují scenáristu.“

„Vážně? Proč mě? Proč si ten scénář nenapíše autorka sama?“

„Nechce. Nikdy nic takového nedělala a nerada by to pokazila.

Vyhradila si sice právo na konzultace, ale tvrdí, že scénář psát nechce. Má příliš mnoho závazků u svého nakladatele, na podzim jí má vyjít nová kniha a v září k ní bude pořádat turné. Scénář prostě psát nechce nebo nemůže. A Douglas si vybral tebe. Zdá se, že je fandou jednoho z tvých seriálů. Říká, že si chce o tom s tebou promluvit, tvrdí, že jsi ho připravila o mnoho odpolední, kdy seděl přikovaný před televizí. Je přesvědčený, že ten seriál je vlastně tvoje

dílo. Radši jsem mu neřekl, že to píšeš mezi rozvážením dětí do kroužků, nebo když jdou spát.“

„Má to být pro televizi?“ zeptala se. Připadalo jí ale divné, že by Douglas Wayne produkoval něco pro televizi. Byl filmovým producentem a nevzpomínala si, že by dělal něco televizního. Lidi daleko víc zajímá, když někoho vysadí na pustý ostrov nebo když skrytá kamera pozoruje, jak se lidé navzájem podvádějí. Zájem byl o reality show známých osobností, třeba Osbourneovi, to byl vrchol na televizním trhu. V jednom televizním pořadu vyhrál synovec její kamarádky padesát tisíc dolarů za to, že měl nejnižší tlak, když se mu kolem hlavy kroutil aligátor. Byl to sice způsob, jak se živit, ale ne pro ni. Tyhle pořady scénář ani nepotřebují. „Odkdy pracuje Douglas Wayne pro televizi?“ Patřil mezi největší producenty v Hollywoodu a autorka toho románu byla světoznámá spisovatelka.

Mantra bylo velice silné a depresivní dílo, získalo národní knižní cenu.

„Nepracuje pro televizi,“ prohodil Walt nevzrušeně. Čím větší projekt, tím klidněji působil. Ne že by klidný skutečně byl. Teď se zdálo, jako by napůl podřimoval. V New Yorku bylo poledne.

Každou chvíli se chystal odejít na oběd. V kanceláři příliš času netrávil, spoustu věcí vyřizoval u jídla. Když mu volala, většinou ho zastihla v restauraci a vždycky s někým velice známým – s nakladateli, spisovateli, producenty nebo filmovými hvězdami.

„Nejde o televizní pořad. Jde o film. Velký. Hledají na to někoho známého.“ Ona známá sice moc není, ale je uznávaná. Její jméno není příliš proslulé, ale je solidní, spolehlivá, pracuje rychle. „Wayne chce ale tebe. Miluje tvoje scénáře k seriálům, tvrdí, že jsou nejlepší a převyšují ostatní autory, kteří pro ně píší. Navíc oceňuje komediální prvky. Očividně čte všechno, co ti vychází v New Yorkeru. Zdá se, že pro tebe má slabost.“

„Taky jsem jeho velkou fanynkou,“ přiznala Tanya po pravdě.

Viděla každý film, na kterém se podílel. Jak se mohlo tohle přihodit právě jí? uvažovala. Douglasu Waynovi se její práce líbí a chce, aby pro něj napsala scénář? Zatraceně! Bylo to příliš krásné, aby to mohla být pravda.

„No, když jsme si teď vyjasnili, že navzájem obdivujete svou práci, řekl bych ti něco o tom filmu. Rozpočet má být mezi osmdesáti a sty miliony. Objeví se tam největší hvězdy. Ujme se toho oskarový režisér. Celý snímek se bude natáčet v Los Angeles.

A scénář bys měla dělat samozřejmě ty. V září zahájí přípravné práce. Natáčet se začne pátého listopadu a počítají s pěti měsíci práce, pokud nedojde k něčemu neočekávanému. Dokončovací práce zaberou dalších šest až osm týdnů. Pokud ti bude přát štěstí a napíšeš slušný scénář – jsem přesvědčený, že na to máš, spolupráce s Douglasem Waynem tě může přivést až k ceně Akademie.“ Mluví o tom jako o splněném snu, touží po tom každý, kdo píše pro Hollywood. Oběma bylo jasné, že lze jen těžko získat lepší práci.

O tomhle celý život snila a zatím toho nedosáhla.

„A já mám jen sedět, napsat scénář a poslat jim ho? Je to tak snadné?“ usmívala se od ucha k uchu. Právě takhle psala scénáře k seriálům a oni s nimi potom naložili podle svého uvážení. Ale většinu jejího materiálu použili. Psala scénáře, které se líbily, a producenti, s nimiž pracovala, o ni měli zájem. U dílů podle jejích scénářů výrazně stoupala sledovanost. Spolupráce s ní byla sázka na jistotu.

„Tak jednoduché to není,“ rozesmál se Walt. „Zapomněl jsem, že celovečerní film jsi nikdy předtím nedělala. Ne, děvče moje, nebudeš sedět doma, rozvážet děti do kroužků a vodit psa k veterináři.“ Její život za posledních patnáct let docela dobře poznal. Udivovalo ho, že žila úplně normálně, byla hrdá na to, že se stará o rodinu někde v Marinu, a přitom občas napíše něco skutečně skvělého a dokáže to dělat soustavně. I jemu přinášela po léta stálý příjem. Vybudovala si velice solidní kariéru, měla daleko lepší kritiky než většina ostatních, a právě proto o ni měl Douglas Wayne zájem. Tvrdil, že ji chce za každou cenu. Bylo to neobvyklé, protože scénář k celovečernímu filmu nikdy předtím nepsala. Ale kvalita její práce představovala slušnou záruku. Tanya se cítila velice poctěna, protože od Douglase Waynea to byl projev mimořádné důvěry.

„Douglas Wayne říkal, že stojí o někoho nového, kdo tu knihu pochopí a kdo se nepohybuje v Hollywoodu už dvacet let.“ Walt téměř spadl ze židle, když si to vyslechl a Tanya byla teď stejně

překvapená. „Budeš muset být v Los Angeles. Možná zvládneš jezdit domů na víkendy, určitě během přípravných a dokončovacích prací.

Nabízejí, že ti během natáčení budou hradit veškeré výlohy. Dům nebo byt, co si budeš přát, nebo třeba bungalov v hotelu Beverly Hills, všechno zaplatí.“ Potom jí sdělil výšku honoráře. V tu chvíli zavládlo ticho.

„To je žert?“ ujistila se podezíravě. To nemohl myslet vážně.

Tolik peněz nevydělala za celou svou kariéru. Bylo to víc než Peterův plat za dva roky, a to je partnerem ve významné právní firmě.

„Není to žert,“ ujistil ji s úsměvem. Měl radost i za ni. Psala skutečně dobře a byl přesvědčený, že scénář by zvládla, i když něco takového zatím nikdy nedělala. Byla talentovaná a velice schopná.

Hlavní otázkou je, jestli bude ochotná strávit devět měsíců v Los Angeles. Byl ale přesvědčený, že nemůže být oddaná manželovi a dětem tak, aby odmítla takovouhle příležitost. Tohle se stává jednou v životě a Tanya to věděla také. Ani v nejodvážnějších snech ji nenapadlo, že by se jí něco podobného mohlo přihodit. Teď nevěděla, co má dělat. Už se vzdala snu na celovečerní film a soustředila se na seriály, články, povídky a úvodníky. A najednou je to tady, její sen jí servírují na stříbrném podnose. Málem se rozplakala. „Říkalas, že po tomhle už roky toužíš. Teď máš šanci ukázat, co v tobě je. Vím, že to dokážeš. Vezmi to, děvče – takovouhle šanci už příště nedostaneš. Wayne uvažoval o třech dalších scenáristech, jeden z nich má už dva Oscary. Ale chce někoho nového. A odpověď potřebuje už tento týden, Tanyo. Pokud to nevezmeš, musí se rychle domluvit s někým jiným. Nemyslím si, že by sis mohla dovolit to odmítnout. Pokud jsi myslela vážně to, co už roky děláš, tohle ti zajistí nesmrtelnost. Podepsáním takové smlouvy se z koníčku stává kariéra.“

„Nepíšu jen pro zábavu,“ namítla trochu zaraženě.

„Vím. Ale nedokážu si představit, že bych ti někdy nabídl lepší smlouvu. Nebo komukoli jinému, Tanyo. Jde o všechno. Tohle je výjimečná věc, jedinečná možnost. Chop se jí a nepouštěj ji z ruky.“

Ráda by přijala, kdo také ne, ale nešlo to. Za rok možná, až děvčata odejdou na vysokou, ale ani pak by nemohla nechat Petera doma

a odjet do Los Angeles na celých devět měsíců proto, že má nabídku na scénář k filmu. Jsou manželé, miluje ho, má k němu povinnosti a sdílejí spolu život. A dvojčata budou ještě rok doma. Nemůže nechat všechno plavat a odjet v jejich maturitním roce do Los Angeles. Možná na měsíc na dva. Ale devět měsíců – to nepřichází v úvahu.

„Nejde to,“ pronesla zastřeným hlasem a jen těžko zastírala lítost.

„Nemůžu, Walte. Pořád ještě mám doma děti.“ Zdálo se, že nemá daleko k slzám. Vzdávala se tím mnoha věcí, ale bylo jí jasné, že není jiná možnost. Pro ni ne. Vždycky věděla, na co se soustředit nejvíc. Pro ni to je Peter a děti.

„Už to nejsou děti,“ namítl. „Jsou to dospělí lidé, proboha. Jason odchází na vysokou a Megan a Molly jsou dospělé ženské. Během týdne se o sebe postarají a na víkend přijedeš.“ Zdálo se, že je odhodlaný ji přesvědčit.

„Můžeš mi zaručit, že se každý víkend dostanu domů?“ Bylo jí jasné, že to zaručit nemůže. Při natáčení filmu není nic jisté. A moc dobře to věděl. Lhal by, kdyby řekl, že ano. Neviděla žádný způsob, jak by to mohla zvládnout. Děti ji během týdne potřebují. Kdo by jim vařil, pomáhal jim s úkoly, dohlédl, aby se učily, a postaral se o ně, když onemocní? A to ještě nezmínila problémy s kluky, společenské povinnosti, přihlášky na vysokou a na jaře jejich školní ples. Tráví s nimi bez přestávky celý život, nemůže teď vypustit poslední důležitý rok. A co Peter? Kdo by se staral o něho? Všichni byli zvyklí mít ji kolem sebe, jak by přijali, že si bude někde v Los Angeles žít po svém? Pro ni to nepřipadalo v úvahu. Nedokázala si ani představit, že by něco takového Peterovi a děvčatům udělala. Na tom se spolu nedomluvili. Ona byla na plný úvazek manželkou a matkou, pracovala jen tak, aby to nikomu nezasahovalo do života.

Walt se odmlčel. „Ne, to ti zaručit nemohu,“ přiznal smutně. „Ale zřejmě by ses dostala domů na většinu víkendů.“

„A pokud ne? Přijedeš sem a postaráš se mi o děti?“

„Tanyo. Za ty peníze si můžeš klidně najmout nějakou pomocnici. I deset, když budeš chtít. Takové peníze ti ale nebudou platit za to, že budeš sedět na zadku v Marinu a posílat jim scénář mailem. Chtějí tě při natáčení na place. To je normální.“

„Já vím. Jen mi není jasné, jak mám skloubit takovou práci se svým životem.“

„Ale tohle je taky tvůj skutečný život. A jsou to skutečné peníze.

Zajímavá práce. Jeden z nejzásadnějších hollywoodských filmů za posledních deset let. Možná i pro příštích deset. Spolupracovala bys s těmi nejlepšími v oboru. Toužilas po celovečerním filmu, tady ho máš. Tohle už ti znovu nikdo nenabídne.“

„Já vím.“ Bylo znát, že jí není lehko. Nikdy ji nenapadlo, že bude muset udělat takové rozhodnutí. Ale ve světle jejích životních priorit je řešení úplně jasné. Na prvním místě je rodina, psaní následuje až po ní. Bez ohledu na to, jak psaní miluje, nebo na výšku honoráře.

Její pracovní život se podřizoval dětem a Peterovi.

„Nechceš si to rozmyslet a promluvit si o tom s Peterem?

Můžeme se domluvit až zítra ráno,“ navrhl Walt klidně. Nedokázal si představit, že by jí normální chlap řekl, aby se vzdala takových peněz. Doufal, že její muž ji vybídne, aby se chopila příležitosti. Jak by mohl udělat něco jiného? Ve Waltově světě se takové možnosti a peníze neodmítají. Koneckonců, je agent, ne psychiatr.

Tanya si nebyla jistá, jestli o tom má Peterovi vůbec říkat. Měla pocit, že rozhodnout se musí sama. A rozhodnutí je jasné. Nabídku odmítne. Bylo to ale lákavé, bylo krásné si to jen představit. Nabídka to byla neuvěřitelně svůdná.

„Zavolám ti zítra,“ řekla smutně.

„Nemluv tak zdeptaně. Tohle je nejlepší věc, jaká tě kdy potkala, Tanyo.“

„Já vím… omlouvám se… už jsem nic takového nečekala a to rozhodnutí je opravdu těžké. Práce mi nikdy nezasahovala do rodiny.“ A nechtěla, aby tomu teď tak bylo. Tohle bude pro Molly a Megan poslední rok doma a ona o něj nechtěla přijít. Nikdy by si to neodpustila. A děvčata by jí to zřejmě neodpustila také. Ani o Peterovi nemluvě. Nebylo by fér po něm chtít, aby se o děvčata staral sám. Má spoustu práce v kanceláři.

„Myslím, že bys to zvládla. A představ si, jak zábavné by bylo pracovat na filmu,“ povzbuzoval ji Walt, ale velký úspěch to nemělo.

„Jo,“ prohodila toužebně, „bylo by to zábavné.“ A nádherné psaní. Hrozně po tom toužila, zároveň jí ale bylo jasné, že musí nabídku odmítnout.

„V klidu si to rozmysli, nepouštěj se do žádných zbrklých rozhodnutí. Proberte to s Peterem.“

„Ano,“ souhlasila a seskočila ze stoličky v kuchyni. Měla před sebou celou řadu povinností. „Zítra ráno zavolám.“

„Řeknu jim, že jsem tě nezastihl, že budeš doma až zítra.

A Tanyo,“ zdůraznil vlídně, „nezapomeň na to, že píšeš skvěle a že jsi ta nejlepší matka a manželka, jakou znám. Zvládnout se to dá obojí. A tvoje děti už dávno nejsou malé.“

„Já vím,“ usmála se. „Ale občas mě těší myslet si, že jsou. Asi by se beze mě obešly celkem v pohodě. Teď už pro ně možná nejsem tak důležitá.“ Všechny tři děti byly velice samostatné. Věděla ale, že pro dvojčata bude poslední ročník na střední škole velice důležitý. A pro ni také. Byla to poslední doba, kdy si je může skutečně užít, než odjedou na vysokou školu. Potřebovala je mít kolem sebe, nebo si to alespoň myslela, a byla si jistá, že Peter s ní bude souhlasit.

Nedokázala si představit, že by mu nevadilo, kdyby na celý školní rok, poslední středoškolský rok dvojčat, odjela za prací do Hollywoodu. Odjet a věnovat se psaní scénáře byla lákavá představa, ale nikdo doma nepředpokládá, že by něco podobného kdy udělala.

Nejméně ze všech sama Tanya.

„Netrap se a užij si to. Tohle je skutečně něco ojedinělého. Něco, čím se můžeš chlubit. Douglas Wayne nestojí o každého. Většina spisovatelů by okamžitě svoje děti klidně prodala.“ Walt ale věděl, že ona taková není. Byla to jedna z věcí, která mu na ní imponovala.

Byla to velice příjemná žena s rozumným a pevným žebříčkem hodnot. Teď však doufal, že je na pár měsíců odloží. „Budu se těšit, až se mi zítra ozveš. Hodně štěstí s Peterem.“

„Díky,“ prohodila posmutněle. Pro Tanyu nebylo ale důležité jen to, co od ní očekává Peter, šlo i o to, jak má hodnoty nastavené sama.

Zavěsila a ohromeně stála v kuchyni. Nebude pro ni jednoduché se s tím vyrovnat a snadno to neskousne ani její rodina.

Když se z města vrátil Jason se dvěma kamarády, stála ještě uprostřed kuchyně a zírala před sebe ponořená do úvah.

„Jsi v pořádku, mami?“ Jason byl vysoký pohledný mladík, který se pomalu přehoupl do dospělosti. Měl široká ramena, hluboký hlas, zelené oči po ní a tmavé vlasy po otci. Byl nádherné dítě, ale mnohem důležitější bylo, že byl i velice hodný. Nikdy jim nezpůsobil žádné potíže. Byl výborný student a skvělý sportovec.

Uvažoval o studiu na právnické fakultě, chtěl jít v otcových šlépějích. „Vypadalas trošku zvláštně, když jsi tu stála a koukala z okna. Stalo se něco?“

„Ne. Jen jsem uvažovala o tom, co všechno musím dneska stihnout. Co máš v plánu?“ zeptala se se zájmem a snažila se vyhnat myšlenky na film z hlavy.

„Zajedeme k Sally a budeme si užívat u bazénu. Na letní dopoledne je to sice namáhavá práce, ale někdo to dělat musí.“

Usmál se na matku, ta se vytáhla na špičky a políbila ho. Až v září odjede do školy, bude jí strašně chybět. Ta představa ji netěšila.

S láskou vzpomínala na léta, kdy byly děti malé. Bez Jasona bude dům prázdný, a až budou příští rok pryč všechny tři děti, bude to ještě horší. Upínala se k jejich poslednímu společnému roku, a proto nemělo smysl nabídku Douglase Waynea zvažovat. Jak by se mohla připravit o poslední vzácné dny s dětmi? To nejde. Bylo jí jasné, že by si to nikdy neodpustila.

Jason s kamarády asi za půl hodiny odjel a Tanya zmateně a nesoustředěné pobíhala po kuchyni. Neuvědomovala si, co dělá.

Když odjeli, posadila se k počítači a odpověděla na několik mailů.

Nedokázala střízlivě uvažovat. Asi o hodinu později se objevila děvčata a ona stále bezmyšlenkovitě zírala na klávesnici. Dvojčata si vesele povídala a nejistě pohlédla na matku.

„Ahoj, mami, co děláš? Zdá se, jako bys u toho počítače usínala.

Píšeš?“

Tanyu jejich otázka rozesmála a probrala se ze snění. Podívala se na dcery a znovu si uvědomila, jak jsou rozdílné. Jako by k sobě ani nepatřily. Žít jako dvojčata tak pro ně bylo daleko snazší, než kdyby si je lidé pletli.

„Ne, když píšu, snažím se obvykle zůstat vzhůru.“ Její plány věnovat dopoledne povídce se rozplynuly. „Není to snadné, ale zvládám to.“ Usmála se a všechny tři se posadily ke kuchyňskému

stolu. Megan zajímalo, jestli v srpnu může vzít k jezeru Tahoe i svého přítele. Byla to citlivá otázka. Tanya odrazovala děti od toho, aby na prázdniny braly své lásky. Existovalo několik výjimek, ale s Peterem se na tomto pravidle shodli.

„Myslím, že by bylo hezké, kdybychom tentokrát jeli jen jako rodina. Jason také nikoho nebere, i Molly jede sama,“ začala Tanya rozumně.

„Nevadí jim to, ptala jsem se.“ Megan se zadívala matce do očí.

Byla nebojácná, Molly se chovala daleko stydlivěji. Tanya byla vždycky radši, když na výlety brali kamarády stejného pohlaví, ne chlapce nebo dívky, do kterých byli zamilovaní. Bylo to tak daleko jednodušší a Tanya byla v mnoha ohledech konzervativní.

„Promluvím si o tom s tatínkem.“ Uvědomila si, že u všeho hraje o čas. Najednou měla spoustu témat k přemýšlení. Možná až příliš.

Walt jí svým telefonátem obrátil dopoledne vzhůru nohama. Vlastně celý život. Bylo to na jednu stranu příjemné, ale na druhou znervózňující.

„Děje se něco, mami?“ zeptala se Molly. „Zdá se, jako by tě něco zaskočilo.“ Stejně jako Jason si všimla, že matka není ve své kůži.

Tanya se opravdu cítila podivně, Waltova nabídka ji úplně rozhodila.

Vložil jí do dlaní celoživotní sen a jí bylo jasné, že nemá jinou možnost než ho odmítnout. V její knize dobré matky neopouštějí děti v maturitním roce, vlastně ani nikdy jindy. Je v pořádku, když děti vyrostou a opustí rodiče, ale z opačné strany to nefunguje. Příliš jí to připomínalo, že otec opustil ji.

„Ne, zlato, nic se neděje. Jen jsem pracovala na jedné povídce.“

„To je hezké.“ Věděla, že děti jsou na ni hrdé, a hodně to pro ni znamenalo. Úcta manžela a dětí pro ni byla velice důležitá.

Nedokázala si ani představit, co by si mysleli o nabídce, kterou jí Walt jménem Douglase Waynea učinil.

„Chcete něco k obědu?“

„Ne, vyrážíme ven.“ Děvčata měla domluvený oběd s kamarádkami v Mill Valley.

O půl hodiny později byly dcery pryč a Tanya znovu seděla v kuchyni a zírala před sebe. Poprvé v životě měla pocit, jako by váhala mezi dvěma světy, dvěma životy, lidmi, jež milovala, a prací,

která ji vždycky bavila. Skoro si přála, aby jí Walt nikdy nezavolal.

Připadala si hloupě, ale když se odvrátila od počítače, setřela si z tváře slzičku. Potom vyrazila na pochůzky. Už se vracela domů, když zavolal Peter, aby jí řekl, že se zdrží v práci a Tanya s ním nemá počítat na večeři. Dá si v kanceláři nějaký sendvič.

„Jakýs měla den?“ zeptal se se zájmem, ale bylo znát, že má hodně práce. „Ten můj byl šílený.“

„Můj tak trochu taky,“ přiznala a cítila zklamání, že manžel nebude na večeři doma. Chtěla si s ním promluvit, ale chápala, že po dlouhé přípravě na soudní proces bude unavený. „Kdy asi tak přijedeš?“

„Pokusím se být do deseti doma. Omlouvám se za večeři.

Snažíme se s kolegy zvládnout co nejvíc práce.“ Tanya věděla, že jsou ponořeni v přípravách na soud.

„To je v pořádku.“

„Není ti nic? Jako bys byla nesoustředěná.“

„Mám jen spoustu práce. Obvyklý den. Nic zvláštního se neděje.“

„Děti jsou v pořádku?“

„Jsou všechny venku. Megan si chce vzít k jezeru s sebou Iana.

Řekla jsem jí, že si o tom s tebou promluvím. Nepovažuju to za moc dobrý nápad. Druhý den se začnou hádat a všichni z nich budeme na nervy.“ Peter se rozesmál, přesně popsala, co už s těmi dvěma zažili.

Předešlou zimu brali s sebou Iana na lyže, ale nakonec se s Megan rozešel a odjel o dva dny dřív. Jakmile se vrátila domů, dali se zase dohromady. V rodině vynikala dramatickým milostným životem.

Molly žádný vážný vztah zatím neměla. Jason chodil s jednou dívkou po celou dobu studia na střední škole, ale na začátku léta se rozešli.

On odjede do školy a ani jeden z nich nestál o vztah na dálku.

„Je mi jedno, jestli Ian pojede nebo ne,“ prohodil Peter. „Ale nevadí, jestli to svedeš na mě.“ Vždycky se dohodli a před dětmi postupovali jednotně, i když ty se je jako všechny děti snažily rozdělit a vybojovat výhody na každém z nich. Jejich pokusy byly ale téměř vždycky neúspěšné. Peter a Tanya obvykle sdíleli stejný názor. Jen málokdy se neshodli, ať už šlo o děti nebo cokoli jiného.

Peterovi pak zazvonil druhý telefon, prohodil, že se uvidí večer, a rozloučil se. Pokaždé ji uklidnilo, když si s ním mohla promluvit.

Milovala jejich hovory, společně prožitý čas, skutečnost, že noci pořád ještě trávili v objetí. Nic v jejich vztahu nepřešlo v samozřejmost. Prožívali jedno ze vzácných manželství, kterým neotřásl žádný vážný problém. Po dvaceti letech byli do sebe stále ještě zamilovaní. Když o tom Tanya přemýšlela, uvědomila si, že si život bez něho ani nedokáže představit. Myšlenka na devět měsíců v Los Angeles, na pět osamělých nocí v týdnu, pro ni byla nesnesitelná. Stačilo jen představit si to a cítila se opuštěná. Nezáleží na tom, kolik jí nabízejí, nebo o jak důležitý film jde, pro ni jsou její manžel a děti daleko důležitější. Když zabočila na příjezdovou cestu, uvědomila si, že je rozhodnutá. Nebyla kvůli tomu ani smutná.

Možná trochu zklamaná, ale v duchu už ji nic netrápilo. Tohle je život, po jakém touží. Nebyla si ani jistá, jestli o filmu Peterovi řekne. Stačí už jen ráno zavolat Waltovi a odmítnout. Bylo lichotivé, že o ni mají zájem, ale ona o to nestojí. Má všechno, po čem touží.

Stačí jí Peter, děti a jejich společný život.

2

I přes nejlepší úmysly se Peter dostal domů až po jedenácté.

Vypadal vyčerpaně a toužil se jen osprchovat a padnout do postele.

Tanye vlastně ani nevadilo, že večer neměli čas si promluvit.

Odpoledne se rozhodla, že mu o nabídce Douglase Waynea ani nebude říkat. Byla pevně odhodlaná odmítnout. Už skoro spala, když Peter vklouzl pod peřinu a objal ji. Něco se zavřenýma očima zamumlala a usmála se.

„…dlouhý den…“, zašeptala ospale a přitiskla se k němu. Voněl mýdlem a šamponem. Jeho vůně jí byla vždycky příjemná, i když se ráno probudil. Otočila se mu v náručí, políbila ho a on ji k sobě na chvíli pevně přitiskl. „…špatný den?“ zeptala se.

„Ne, jen dlouhý,“ odpověděl a v měsíčním světle pronikajícím do ložnice si uvědomil, jak je krásná. „Promiň, že jsem přijel tak pozdě.

Doma je všechno v pořádku?“

„Ano,“ ujistila ho ospale a zavrtěla se mu v náručí. U něho byla nejradši. Byla moc ráda, že jejich dny společně končí, že se spolu ráno probouzejí. To se za dvacet let nezměnilo. „Děti jsou všechny venku.“ Bylo léto a děti trávily většinu času s kamarády. Věděla, že děvčata přespí u kamarádky a Jason je dobrý a zodpovědný řidič.

Málokdy se zdržel venku dlouho, ale Tanya mohla jít klidně spát, nemusela na něho čekat. Vždycky měl s sebou mobil a věděla, že mu může zavolat. Všechny tři děti se chovaly rozumně a zodpovědně, ani v pubertě s nimi neměli žádné problémy.

Peter s Tanyou se k sobě přivinuli a během pěti minut oba tvrdě spali. Následující den vstal Peter první. Zatímco se sprchoval, Tanya si vyčistila zuby a v županu mu šla dolů připravit snídani. Cestou

nakoukla do Jasonova pokoje a viděla, že syn tvrdě spí. Probudí se až za pár hodin. Když se objevil v kuchyni Peter, měla snídani připravenou. V šedém letním obleku, bílé košili a s tmavou vázankou mu to moc slušeno. Okamžitě jí bylo jasné, že musí k soudu, jinak by si vzal sportovní košili a khaki kalhoty, možná dokonce džínsy, zvlášť v pátek. Vypadal upraveně a příjemně, stejně jako když se poznali. Tvořili pohledný pár. Usmála se na něho, když se posadil k cereáliím, míchaným vajíčkům, kávě, toastu a misce ovoce. Měl rád vydatnou snídani, ona s ním vždycky vstávala, s dětmi během roku také. Byla hrdá na to, jak se o ně stará. Ráda říkala, že tohle je její práce. Spisovatelská kariéra byla až na druhé koleji.

„Určitě jdeš dneska k soudu,“ poznamenala, když se začetl do novin. Přikývl.

„Je to ale jen krátké, žádost o pokračování jednoho drobného sporu. Co budeš dělat dnes ty? Nechceš se pak se mnou sejít ve městě na večeři? Většinu přípravných prací jsme zvládli včera.“

„To zní lákavě.“ Večeřeli spolu ve městě minimálně jednou týdně. Někdy zašli na balet nebo na koncert, ale většinou si užívali klidné společné večery v malých oblíbených restauracích. Občas si někam vyjeli i na víkend. Možná i díky tomu jim vztah vydržel i po dvaceti letech manželství a se třemi dětmi. Zatím se jim to dařilo.

Dojídal snídani a upřeně se na ni zahleděl přes stůl. Znal ji lépe, než znala ona sama sebe.

„Co přede mnou tajíš?“ Jako obvykle ji zaskočil neomylně přesným postřehem. Už ji to nezaráželo, bylo to tak po všechny společné roky. Vždycky jako by věděl, o čem přemýšlí.

„Zvláštní.“ Usmála se na něho, jeho postřeh ji znovu ohromil.

„Proč si myslíš, že ti nechci něco říct?“ Nikdy nepochopila, jak to dělá. Ale pokaždé se mu to podařilo.

„Nevím, mám jen takový pocit. Vycházím z toho, jak se na mě díváš, jako bys mi chtěla něco říct, ale bojíš se toho. Tak o co se jedná?“

„O nic.“ Peter se zasmál, ona se usmála také. V tu chvíli se vzdala. Bylo jen otázkou času, kdy mu o tom řekne. Sice se rozhodla, že se o tom nezmíní, ale nikdy před ním žádné tajemství dlouho neudržela. On před ní také ne. Znala ho stejně dobře, jako znal on ji.

„Zatraceně… nechtěla jsem ti to říct,“ přiznala a nalila mu druhý šálek kávy. Sobě dolila čaj. Málokdy snídala, dopřála si jen čaj a dojedla zbytky z jejich talířů. Stačilo jí to. „Nejde o nic důležitého.“

„Musí to být důležité, když to chceš zachovat v tajnosti. Tak o co jde? Týká se to dětí?“ Bývalo to tak obvykle, některé z dětí jí něco svěřilo a zavázalo ji mlčenlivostí. Ale stejně o tom Peterovi vždycky řekla. Dokázal udržet tajemství a ona důvěřovala jeho úsudku. Byl chytrý, moudrý a velice vlídný. A nikdy ji nezklamal.

Zhluboka se nadechla a napila se. Nechápala, proč je tak těžké mu to říct. Hovořit o dětech bylo daleko snazší. Tohle bylo horší, protože se to týkalo jí. „Včera mi volal Walt.“ Upíral na ni pohled plný očekávání, na chvíli se zarazila, než se odhodlala pokračovat.

„A co? Mám snad hádat, co chtěl?“ Trpělivě seděl a Tanya se rozesmála.

„Jo, možná bys mohl.“ Vypadala nervózně a cítila se divně.

Představa, že by devět měsíců žila v Los Angeles, byla tak hrozná, že měla provinilý pocit, jen když mu to chtěla povědět. Jako by provedla něco špatného, i když o nic nešlo. Měla v plánu zavolat Waltovi a odmítnout, jakmile Peter odjede do kanceláře. Chtěla to zvládnout co nejrychleji, aby to už měla za sebou. Cítila se ohrožená už jen tím, že nabídka zůstávala stále otevřená. Jako by ji mohl Douglas Wayne unést od rodiny a života, který měla tak ráda.

Věděla, že je to hloupost, ale cítila to tak. Možná proto, že měla strach, že část z ní po tom touží, ale ta druhá musí uvažovat rozumně.

Bylo jí jasné, že rozhodnutí je na ní. Tohle za ni nikdo jiný nevyřeší, dokonce ani Walt. Ani Peter. „Volal mi kvůli jedné nabídce,“

vypravila ze sebe konečně. „Byla sice lákavá, ale není to nic, o co bych stála.“ Když se jí Peter zadíval do očí, měl pocit, že nemluví úplně pravdu. Určitě by neodmítala nic, co by dokázala napsat. Po dvaceti letech společného života věděl, že Tanya potřebuje psát stejně tak, jako potřebuje dýchat. Sice o tom moc nemluvila, ale byla to pro ni základní potřeba, navíc něco, co opravdu dobře uměla. Byl na ni velice hrdý a její práce si nesmírně vážil.

„Další knížka povídek?“

Zavrtěla hlavou a znovu se zhluboka nadechla. „Film.

Celovečerní film. Producentovi se líbí, jak píšu. Asi má slabost pro seriály. Každopádně zavolal Waltovi a chce, abych napsala scénář.“

Snažila se o tom hovořit nezúčastněně, ale Peter se zájmem zvedl hlavu od stolu.

„Nabídl ti scénář k celovečernímu filmu?“ Vypadal stejně zaskočeně jako ona, když tu nabídku slyšela. „A ty to nechceš dělat?

O co jde, o porno?“ Nedokázal si představit jiné téma, které by Tanya odmítla. Napsat scénář k celovečernímu filmu byl její celoživotní sen. Hovořila o tom roky. Nechápal, proč by teď odmítla.

„Ne,“ zasmála se. „Alespoň si to nemyslím, ačkoli možné to je,“

zažertovala. Když se mu zadívala do očí, zvážněla. „Prostě to nejde.“

„Proč ne? Nedokážu přijít na jediný důvod, proč bys to měla odmítat. Co se stalo?“ Bylo mu jasné, že za tím musí být něco víc.

„Nejde to,“ namítla smutně a snažila se rychle téma opustit.

Nechtěla, aby měl z jejího postoje nepříjemný pocit. Byla to oběť, kterou podstoupí víc než ochotně. Vlastně by daleko větší oběť byla, kdyby odjela do Los Angeles. Nechtěla opustit jeho ani děvčata.

„Proč by to nešlo? Vysvětli mi to.“ Bylo zřejmé, že se od stolu nezvedne, dokud nebude mít jasno. Upíral na ni pronikavý pohled.

„Musela bych být během natáčení v Los Angeles. Na víkendy bych mohla jezdit domů. Ale nic takového dělat nebudu, všichni bychom s tím měli problémy. Nemůžu být tak daleko, zatímco ty s děvčaty budeš doma. Kromě toho, je to jejich poslední rok s námi.“

„Taky to může být tvoje poslední šance dělat něco, po čem celý život toužíš.“ Oba věděli, že má pravdu.

„I kdyby tomu tak bylo, stejně to nejde. Neobětuju rodinu práci na filmu. To za to nestojí.“

„Proč bys nemohla o víkendech dojíždět? Děvčata stejně nejsou většinou doma. Po škole jsou bud u kamarádek, nebo někde sportují.

Já to tady zvládnu. Ve vaření se budeme střídat a v pátek večer bys byla doma. Mohla bys možná odlétat až v pondělí ráno. Co by na tom bylo špatného? A trvalo by to jen pár měsíců, ne?“ Byl víc než ochotný jí pomoct, což jí vehnalo slzy do očí. Vždycky na ni byl moc hodný a ve všem jí vycházel vstříc. Ale bylo by to příliš obtížné pro

všechny, i když se k tomu stavěl tak velkoryse, ona by se necítila dobře.

„Pět měsíců se má natáčet. Dva měsíce přípravných prací a potom ještě měsíc nebo dva na dokončení. To je osm nebo devět měsíců.

Celý školní rok. To je příliš, Petere. Jsem moc ráda, že mi to nabízíš, ale nejde to.“

„Možná by se to dalo zvládnout,“ pronesl pomalu a všechno zvažoval. Nechtěl ji připravit o něco, po čem tolik touží.

„Jak? Nebylo by to vůči tobě fér, strašně by se mi po tobě stýskalo a holky by mě zabily. Je to jejich maturitní rok. Měla bych být tady a taky tady být chci.“

„Budeš mi strašně chybět,“ řekl popravdě, „ale holkám by to mohlo prospět. Vždycky jsi tu pro ně, uděláš všechno, po čem touží.

Možná by pro ně bylo dobré, kdyby se trochu osamostatnily.

Neškodilo by to ani mně, Tanyo. Nechci, abys o tuhle šanci přišla.

Možná už se znovu nenaskytne. Nemůžeš si ji nechat utéct.“ Vypadal tak vstřícně a moudře, že se jí chtělo plakat.

„Ale ano, klidně to můžu nechat plavat. Jakmile odjedeš, zavolám Waltovi a odmítnu to.“ Oznámila to tiše, ale odhodlaně a s přesvědčením, že je to správné rozhodnutí.

„Nechci, abys odmítala. Požádej ho, aby počkal. Nejdřív si o tom promluvíme s děvčaty.“ Chtěl se chovat rozumně a nechat rozhodování na celé rodině. Doufal, že děvčata budou velkorysá.

„Budou mít pocit, že jsem se na ně vykašlala, a budou mít naprostou pravdu. Vždyť bych byla po celý jejich maturitní rok pryč, s výjimkou víkendů. A jakmile se začne natáčet, kdo ví, jestli bych se sem každý týden dostala. Víš, co se povídá – noci, dny, víkendy, rozpadlé harmonogramy, filmy vymykající se rozpočtu i časovým možnostem. Mohlo by to trvat i déle, než říkají.“

„Rozpočet je jejich problém, mým problémem jsi ty. Chci, abychom to zvládli.“ Tanya se na něho usmála, vstala, obešla stůl a objala ho. Pevně se k němu přitiskla a políbila ho.

„Jsi úžasný a miluju tě… ale věř mi, to by nešlo.“

„Nebuď takový pesimista. Mohli bychom to alespoň zkusit. Až se večer vrátíme, promluvíme si s děvčaty. Teď už tě nezvu jen na

večeři, budeme oslavovat.“ Potom ho ještě něco napadlo. „Kolik ti nabídli?“

Chvíli se usmívala, sama byla nabídkou stále ještě šokovaná. Pak mu to řekla. V kuchyni zavládlo ticho, vzápětí Peter tiše hvízdl.

„Měla bys to vzít. Příští rok budeme platit školné třem dětem, ale ve srovnání s tím to nic není. Z tohohle se člověku točí hlava. A tys to chtěla odmítnout?“ Tanya přikývla. „Kvůli nám?“ Znovu přikývla a stále ho objímala. „Miláčku, tys musela zešílet, pošlu tě tam a budeš pracovat, až se z tebe bude kouřit. Zatraceně, možná bych mohl nechat práce, pokud se ti začne v psaní scénářů dařit.“ Zatím vydělávala slušně, i když za literární práce se nikdy moc neplatilo.

Ale scénáře k seriálům přinášely dobrý příjem. Honorář za film Douglase Waynea byl ale víc než velkorysý, byl fantastický a na Petera učinila nabídka obrovský dojem.

„K tomu bungalov v hotelu Beverly Hills po celou dobu natáčení.

Nebo dům či byt, podle toho, co bych chtěla. A platili by mi výlohy po celou dobu prací.“ Řekla mu i jméno režiséra a herců. Peter hvízdl znovu. Byla to víc než skvělá příležitost, výjimečná nabídka, to bylo jasné oběma. Nechápal, jak by to mohla odmítnout. Bál se, že kdyby k tomu došlo, po celý zbytek života by litovala a dávala by to za vinu jemu a dětem. Tohle se prostě neodmítá.

„Musíš to vzít,“ řekl jí a stále ji svíral v náručí. „Nechci, abys to odmítla. Možná bychom se na ten rok mohli do Los Angeles přestěhovat všichni.“ Dělal si samozřejmě legraci, ale pro ni by to bylo řešení. Jenomže to nebylo možné. On tu měl skvělou práci jako společník v advokátní kanceláři, děvčata měla právo dokončit školu tam, kde vyrůstala. Pokud někdo odjede do Los Angeles, bude to Tanya. Sama. A právě to nechtěla. Na druhou stranu ji ale vzrušovala představa skvělé práce, splnění celoživotního snu, i honoráře, který jim oběma připadal neuvěřitelný. Jenže nikdy neobětovala svou rodinu kariéře a nemá smysl s tím teď začínat.

„Neblázni,“ usmála se na něho. „Je hezké už jen to, že o mě mají zájem.“

„Uvidíme, co řeknou večer děvčata. Vysvětli Waltovi, že si to musíš ještě promyslet. A Tanyo…“ upřel na ni milující pohled a stále ji k sobě tiskl, „– jsem na tebe hrozně hrdý.“

„Jsi moc hodný, stavíš se k tomu vstřícně. Pořád nemůžu uvěřit, že o mě mají zájem. Douglas Wayne… musím přiznat, že je to vážně lákavé.“

„Velice zajímavé,“ souhlasil a pohlédl na hodinky. Měl hodinu zpoždění, ale tohle bylo důležité. „Kam chceš jít na večeři?“

„Někam, kde bychom si mohli v klidu promluvit.“

„Co Quince?“ navrhl.

„Výborně.“ Byla to malá romantická restaurace na Pacific Heights, skvěle tam vaří.

„Přijeď taxíkem, domů tě vezmu. Máme rande.“

O pár minut později ji políbil na rozloučenou a odjel. Tanya si povzdechla, chvíli upírala pohled na telefon, pak ho zvedla a zavolala Waltovi. Nebyla si jistá, co mu má říct. Měla pocit, že se předešlý den rozhodla, ale rozhodnutí není zjevně konečné. Pořád jí nebylo jasné, jak by se do toho mohla pustit. Když to řekla svému agentovi, jen zasténal.

„Jak tě mám přesvědčit, že takovouhle možnost už nikdy nebudeš mít?“

„Řekni jim, aby to natáčeli tady,“ navrhla. Přestože Peter navrhoval, že to zvládnou, v hloubi srdce jí bylo jasné, že to nejde, a je jedno, jak úžasně se k tomu Peter staví. Měla pocit, že dcery to uvidí stejně jako ona. Tohle není rok, kdy by mohla jejich matka odjet z domova.

„Doufám, že tě Peter přesvědčí, Tanyo. Zatraceně, pokud to manželovi nebude vadit, z čeho máš strach? Přece se s tebou nerozvede kvůli tomu, že odjedeš na devět měsíců do Los Angeles?“

„To člověk nikdy neví,“ namítla se smíchem. Věděla, že by k ničemu takovému nedošlo, ale nepřítomnost manželství v žádném případě neprospívá. Krom toho s ním byla velice ráda. Jen stěží si dokázala představit, jak by po celé měsíce vydržela být přes týden bez něho.

„Zítra mi zavolej. Řeknu Dougovi, že se mi stále ještě nepodařilo tě zastihnout. Když jsem s ním mluvil včera, říkal, že stojí za to si na tebe chvíli počkat. Byl by moc rád, kdybys ten scénář psala ty.“

Tanya se zarazila dřív, než vyhrkla: Já taky. Bylo jí jasné, že si nemůže dovolit se tomu poddávat. Tohle je jen sen. Musela si

připustit, že celoživotní sen, ale nepatřil mezi ty, které si člověk může dopřát.

Když zavěsila, vrátila se k práci na povídce. Kolem poledne se v kuchyni objevil Jason, připravila mu snídani. Chvíli si povídali, odpoledne dorazila domů i děvčata. O nabídce se jim ani nezmínila.

Nejdřív si o tom chtěla promluvit s jejich otcem. V šest se oblékla na večeři a o hodinu později odjížděla taxíkem do města. Znovu myslela na ten film. Najednou ji zaplavil smutek při představě, že by měla odjet z domova. Měla pocit, jako by ji proud hnal v loďce bez vesel, kterou není schopna ovládat. Když přijela do restaurace, Peter už tam čekal. Užili si společně velice příjemnou večeři. Ani jeden se během jídla o filmu nezmínil. Po dezertu jí Peter řekl, že o tom hodně uvažoval a byl by moc rád, kdyby nabídku přijala. Byl pátek večer, v sobotu ráno si chtěl promluvit s dětmi.

„Rozhodnout se musíš ty, Tan. Ani já ti nemůžu říkat, co máš dělat. A neměla bys ani připustit, aby to za tebe vyřešily děti. Na to nemají právo. Můžeš se jich ale zeptat, co si o tom myslí.“

„A co si myslíš ty?“ upřela na něho smutný pohled s pocitem, jako by měla přijít o všechny a všechno, co má ráda. Bylo jí jasné, že je to nesmysl, ale stejně to tak cítila. Když se zadívala na manžela, oči se jí zalily slzami, natáhla ruku přes stůl a stiskla mu dlaň.

„Dobře víš, co si myslím, miláčku. Je mi jasné, že je to těžké, ale mám pocit, že by ses do toho měla pustit. Ne kvůli penězům, ačkoli bůh ví, že je to velmi lákavá nabídka a dostatečný důvod ji přijmout.

Myslím ale, že přijmout bys to měla hlavně kvůli tomu, že to je tvůj dlouholetý sen. A máš na to. Děvčata si zvyknou, i když třeba zpočátku nebudou souhlasit. Já taky. Vždyť to není navždycky, jde jen o pár měsíců. Nemůžeš se vzdávat svých snů, Tanyo. A už vůbec ne ve chvíli, kdy ti vcházejí rovnou do dveří, to je prostě vyhodit nemůžeš. Něco mi říká, že takhle to má být. Zvládneme to… ty to zvládneš. Musíš to přijmout. Svých snů se prostě nevzdávej, Tan,“

naléhal něžně. „Dokonce ani kvůli nám ne.“

„Můj sen jste vy,“ namítla mírně. „Ty jsi byl splněním mého snu od chvíle, kdy jsme se setkali.“ Pevně mu svírala dlaň. „Nechci, aby nám to cokoli zničilo. Kromě toho se bojím, že je pro mě nepřijatelné být pět nocí v týdnu bez tebe.“ Byli si velice blízcí, vedli aktivní

sexuální život, jejich životy byly propletené a navzájem se ovlivňovali už dvacet let. Nedokázala si vůbec představit, jaké by mohlo být víkendové manželství. Nemyslela si, že filmm jakkoli významný, by stál za to, aby mu obětovala devět měsíců jejich společného života. Peter byl té představě daleko nakloněnější než ona.

„Nic nezničíš, blázínku,“ namítl a usmál se na ni. Číšník vedle něj položil účet. Užili si skvělou večeři a láhev výborného vína. Při odchodu z restaurace vypadala Tanya zamyšleně. Uvažovala o Los Angeles, o tom, jak moc by jí manžel chyběl, kdyby nabídku přijala.

Pořád si to nedokázala představit. Jak by mohla opustit muže, jako je Peter, byť jen na pět dnů v týdnu? Žádný scénář za to nestojí.

Následující den tu zprávu sdělili dětem. Jejich reakce nebyly přesně takové, jak Peter s Tanyou očekávali, i když vlastně předvídatelné. Molly byla přesvědčená, že je to pro matku úžasná příležitost a možnost, jakou je třeba využít. Slíbila, že pokud Tanya odjede, bude se starat o otce. Jason to považoval za naprosto skvělé a okamžitě se zeptal, jestli by za ní mohl přijet a seznámit se s nějakými herečkami. Tanya zdůraznila, že během týdne by měl být ve škole a věnovat se studiu a o víkendech bude ona doma v Marinu.

Určitě ho netrápilo, že by zanechala jeho sestry v maturitním roce jen s otcem. Tanya si byla ovšem jistá, že kdyby k něčemu takovému došlo během jeho posledního ročníku na střední škole, ztropil by pěkný povyk. Tvrdil, že otec se o ně může postarat. A Megan vybuchla. Byla skutečně sinalá vztekem.

„Jak můžeš o něčem takovém vůbec uvažovat?“ křičela na matku s planoucíma očima. Prudkost její reakce překvapila i Tanyu.

„Vlastně o tom neuvažuju, Megan, chtěla jsem to odmítnout, ale tvůj otec si myslí, že bych se s vámi měla poradit. Zjistit, jak se na to díváte vy.“ V Meganině případě byla reakce jasná a hlasitá.

„Vy jste se oba zbláznili? Tohle je náš poslední rok doma! Na co je nám matka, když se bude poflakovat s filmovými hvězdami někde v Hollywoodu?“ Pronášela to tak, jako by se Tanya právě zmínila, že se chystá pracovat devět měsíců ve vykřičeném domě v Tijuaně.

„Nebudu se tam poflakovat,“ namítla Tanya tiše, „pracovala bych tam. Byla by to hezká možnost, kdyby nabídka přišla o rok později.

Ale ani potom bych nechtěla nechat vašeho otce samotného.“

„Tobě na nás vůbec nezáleží? Potřebujeme tě přece doma.

Budeme se s Molly hlásit na vysokou. Kdo nám s tím asi tak pomůže, když budeš pryč? Nebo je ti to úplně jedno, mami?“ Megan se zalily oči slzami a Tanya také neměla daleko k pláči. Byla to bolestná výměna názorů a Peter se do ní rychle vložil.

„Nejsem si jistý, jestli chápete, jaká je to čest. Douglas Wayne je jedním z nejznámějších filmových producentů.“ Potom vyjmenoval všechny hvězdy, které by měly ve filmu hrát. Jason hvízdl a připomněl matce, že by se s nimi všemi chtěl seznámit.

„Ale já je neznám,“ namítla Tanya zasmušile. „Nechápu, k čemu nám tohle je.“ Nemělo smysl děti s ničím takovým zneklidňovat.

Podle jejího názoru je to jenom znejistělo. A proč? Ona už se přece rozhodla. Zůstane s nimi doma. I přesto, že Peter považuje za důležité, aby o té nabídce věděly. O nic nejde. Megan právě vyslovila všechno, čeho se Tanya obávala a o čem sama přemýšlela. Pokud by tu nabídku přijala, jedno z dětí by ji nenávidělo hned, časem by ji možná nenáviděli všichni. Jason nijak znepokojeně nevypadal.

A Molly byla vždycky vstřícná a velkorysá. Megan dala naprosto jasně najevo, že pokud matka odjede, nikdy jí to neodpustí. V tom jí Tanya zcela věřila. Peter tvrdil, že se přes to dostane, že zatímco bude Tanya pryč, on se o děvčata postará.

„Nemůžu naši rodinu takhle rozložit,“ namítla zamračeně, když děti odešly do svých pokojů. „Děti by mi to nikdy neodpustily, možná bys mě nenáviděl i ty,“ vysvětlovala ustaraně. Jason jí popřál hodně štěstí a zdůraznil, že doufá, že pojede. Molly matku objala a ujistila ji, že je na ni hrdá. Megan vyrazila z místnosti a práskla za sebou dveřmi. Cestou do jejího pokoje se prásknutí ozvalo ještě třikrát.

„Nehrozí, že by tě někdo nenáviděl, miláčku,“ ujistil ji Peter a objal ji kolem ramen. „Možná bys ale začala nenávidět sama sebe, kdybys odmítla. Myslím, že nelze počítat s tím, že by se něco podobného opakovalo, zvlášť pokud tenhle scénář odmítneš.“

„Tím jsem si jistá,“ připustila Tanya klidně. „Nemusím psát žádný fdm. To je jen dávný sen. Jsem spokojená se svými povídkami a seriály.“ Vydělala dost peněz, aby Peterovi pomohla, měla svou práci moc ráda. Po ničem jiném netoužila. A z Meganiny reakce vyčetla všechno, co potřebovala vědět.

„Dokážeš i mnohem větší věci, než jsou seriály, Tan. Proč se té šance nechceš chopit?“

„Slyšels Megan. Nemůžu ji obětovat nějakému filmu. To není správné.“

„Ale ona nemá právo tě zrazovat od něčeho, co je pro tebe důležité. A zůstane tu se mnou. Zvládne to. Vždyť si ani nevšimne, že tu nejsi, pořád je někde s kamarádkami. A s přihláškami na vysokou jí pomůžeš o víkendu.“

Tanya na něho upřela oči. „Ne, Petere, nenuť mě do toho. Cením si, že ses o to pokusil, ale i kdyby to všem dětem připadalo jako úžasný nápad, nemohla bych odjet. Nemůžu je opustit, nechci opustit ani tebe. Miluju tě. A moc děkuju,“ řekla, vstala a objala ho kolem krku. Přivinul ji k sobě.

„Po tomhle bys za chvíli jako žena v domácnosti tady v Marinu byla nešťastná. Den po dni bys uvažovala o tom, žes mohla být v Los Angeles, pracovat na filmu, který nejspíš získá cenu Akademie.

Nemůžeš nechat tohle rozhodnutí na dětech, Tanyo. Rozhodnout se musíš sama.“

„Už se stalo. Rozhodla jsem se zůstat doma a dělat to, co jsem dělala doteď. S lidmi, které mám nejradši.“

„Budeme tě mít rádi, i když odjedeš. Já určitě. Megan ti taky odpustí. Bude na tebe hrdá, stejně jako ostatní děti.“

„Ne,“ namítla Tanya znovu a myslela to vážně. Dlouze se zadívali jeden druhému do očí. „Někdy se člověk musí vzdát své velké touhy, protože je to tak správné a je to nejlepší pro lidi, které má rád.“

„Chci, abys to přijala,“ zopakoval naléhavě. „Je mi jasné, jak důležité to pro tebe může být. Nechci, abys to vzdala kvůli mně nebo dětem. To by nebylo správné. Naopak, bylo by to velmi špatné.

Nikdy bych si neodpustil, že jsem tě od toho odradil.“

Tanya na něho upřela vyděšený pohled. „Co když nám to zničí manželství? Mohlo by to být těžší, než si umíme představit,“ namítla, i když i tak čekala, že by to bylo velice těžké.

„Pokud se tam nezamiluješ do nějakého krasavce, nevím, v čem by nám to mohlo ublížit, Tan. Ty ano? Já tady budu jen sedět a čekat na tebe.“

„Ale budeš mi strašně chybět,“ namítla a po tváři se jí kutálela slza. Připadala si jako dítě, které pro své vlastní dobro odjíždí do vzdálené školy. Nechtěla ho opustit. Zároveň ji ale těšila představa, že by ten scénář napsala. K tomu všemu měla hrozný strach. Za posledních dvacet let sama nikde nebyla.

„Taky se mi po tobě bude stýskat,“ přiznal Peter pravdivě.

„Občas ale člověk musí být statečný, aby měl šanci posunout se dál.

Ty máš právo něco takového podniknout, aniž tě to bude cokoli stát.

Nebudu tě mít o nic míň rád, když pojedeš. A budu na tebe hodně pyšný, budu tě mít ještě radši.“

„Hrozně se bojím,“ zašeptala, tiskla se k němu a nechala slzám volný průchod. „Co když to nezvládnu? Tohle není nějaký hloupý seriál, tohle je první liga. Co když jsem jen druholigový hráč?“

„Nejsi, zlato. To vím jistě. A ty to víš taky, aspoň doufám. Právě proto chci, aby ses do toho pustila. Potřebuješ roztáhnout křídla a letět. Připravovala ses na to řadu let, tak se o to teď nenech připravit kvůli mně nebo dětem,“ řekl a políbil ji. Byl to největší dárek, jaký jí mohl dát. Tanya přes vlastní slzy viděla, že i on má vlhké oči.

„Miluju tě,“ zašeptala mu, když ji k sobě tiskl. „Hrozně moc…

ach Petere… já se tak bojím.“

„To není nutné, miláčku. Budu tu na tebe čekat, děti taky…

dokonce i Megan… zajedeme tě navštívit, víkendy budeš trávit doma. Kdybys tam musela zůstat, přijedeme my. Nebo alespoň já.

Než se ohlédneš, bude po všem. A budeš moc ráda, že ses do toho pustila.“ Tohle bylo nejvelkorysejší gesto, jakého se jí kdy dostalo.

„Jsi ten nejúžasnější chlap na světě, Petere Harrisi. Strašně tě miluju…“

„Na to si vzpomeň hlavně ve chvíli, až ti budou klepat na dveře slavní herci.“

„Nebudou,“ řekla a stále ještě bojovala s pláčem. „A i kdyby, mně to bude jedno. Nikdy bych nemohla milovat nikoho jiného tak jako tebe.“

„Ani já ne,“ přiznal a svíral ji tak pevně, že téměř nemohla dýchat. „Přijmeš to, Tan? Ukážeš, co v tobě je?“ Odtáhl ji od sebe, aby jí viděl do očí. Cítil, že se bojí. Neřekla ani slovo. Jen v pláči přikývla a tiskla se k němu jako vyděšené dítě, které má opustit domov.

3

Rozhodnutí sdělili dětem v srpnu při pobytu u jezera Tahoe.

Reakce byly podobné jako při prvním rozhovoru. Molly se chovala vstřícně a byla na matku pyšná, Jason se nemohl dočkat, až ji přijede navštívit. Ale Megan s ní následující tři týdny nepromluvila ani slovo. Jedovatým tónem ji ujistila, že jí to nikdy neodpustí. Kdykoli ji Tanya zahlédla, dívka plakala. Megan tvrdila, že je to nejhorší věc, jaká se jí v životě stala. Její matka ji opouští. Snad stokrát během měsíčního pobytu u jezera Tanya řekla, že jde zavolat Waltovi a všechno zruší. Peter jí to ale nedovolil. Tvrdil, že Megan to zvládne a je dobře, že se neuzavírá do sebe. Kdykoli se na dceru Tanya podívala, cítila se jako provinilý padouch. Plakala skoro stejně často jako Megan.

Jasonovo poslední léto před odjezdem na univerzitu nebylo tak veselé jako obvykle. Přijížděli a odjížděli jeho kamarádi, on mizel často za nimi. Tanya si teď cenila každé chvíle, kterou trávila s ním a jeho otcem. Užila si několik krásných dlouhých rozhovorů s Molly, když si spolu vyšly ven. Megan se jim vyhýbala, snažila se být vždycky jinde než matka. Začala s ní zase mluvit, ale jen o naprosto nezbytných věcech a teprve několik dní před návratem domů.

Poslední večer pozvali přátele na grilování.

Potom s Peterem uklízeli a povídali si. Do jejího odjezdu do Los Angeles zbývalo deset dní. Tanya řekla Douglasu Wayneovi, že přijede, až doprovodí syna do školy. Chtěla mu s Peterem pomoct zařídit pokoj na koleji. Jela s nimi i děvčata. Ta se s Peterem pak vrátí domů, zatímco na Tanyu bude v Santa Barbaře čekat limuzína,

aby ji odvezla do Los Angeles. Bolestné rozloučení proběhne až tam, pokud ji předtím Megan nezabije.

Poslední dny před Tanyiným a Jasonovým odjezdem byly náročné. Pomohla synovi sbalit věci a připravit mu všechno, co bude do školy potřebovat. Laptop, kolo, přehrávač, povlečení, přikrývky a polštáře, přehoz na postel, fotografie rodiny, sportovní vybavení, něco, co by si mohl pověsit na stěny, lampičku a kobereček. Nebyla si jistá, jestli ji víc trápí, že vypravuje Jasona, nebo že je potom sama opustí. Brala si s sebou daleko méně věcí, než kolik sbalila jemu.

Měla v plánu věnovat se výhradně práci. Sbalila si jednu příruční tašku a malý kufr, v němž měla tenisky na běhání, trička a džínsy. Po dlouhém přemýšlení přibalila i jedny decentní kalhoty, dva kašmírové svetry a černé koktejlové šaty pro případ, že by se musela účastnit nějaké formální oslavy. Hlavně si zabalila spoustu fotografií dětí, aby je mohla mít v hotelu všude kolem sebe. Věděla už, že bude bydlet v bungalovu číslo dva, který se stane na mnoho následujících měsíců jejím domovem. Byly tam dvě ložnice, takže ji mohou navštěvovat děti, malá pracovna, obývací pokoj a jídelna s kuchyňkou. Nedokázala si ale představit, že by si pro sebe vařila.

Bude to po dvaceti letech poprvé, kdy bude někde sama. Peter si ji dobíral, že do školy vlastně odjíždějí z rodiny dva.

Ani na chvíli nezaváhal. Stále trval na tom, že to bude nejúžasnější věc, která ji v životě potká. Přála si, aby s ním mohla souhlasit. V tu chvíli ale dokázala myslet jen na to, jak jí on i děti budou chybět. Kdyby už nepodepsala smlouvu a nedostala šek, jistě by radši vycouvala. Její agent Walt byl nadšením bez sebe a nemohl uvěřit, že nakonec přišla k rozumu. Byl si jistý, že práci zvládne, a potom ještě zavolal Peterovi, aby mu poděkoval, že Tanyu přiměl k odjezdu. Zdůraznil, že Peter je skutečně hrdina, a Tanya s ním bezvýhradně souhlasila. Její muž je silný, důstojný a soběstačný.

Dokázal postavit její zájem před svůj vlastní i před zájem rodiny a nepochyboval, že to s dětmi zvládne. Totéž stále opakoval Megan i Molly. Molly slíbila, že se bude ze všech sil snažit pomáhat, i když ke konci už také plakala a stále se držela matky. Nabízela jí pomoc při balení, podílela se na domácích pracích. Jako by se najednou Tanyi nemohla nabažit. Tanya si vzpomínala, že když byla holčička

malá, také se od ní odmítala vzdálit. Megan byla vždycky nezávislejší. Cestou do Santa Barbary neřekla matce ani slovo, dívala se z okna a tvářila se, jako by někdo zemřel. Molly držela sestru za ruku.

Když Tanya pozorovala rodinu, jak nakládá pronajatou dodávku Jasonovými věcmi a jejími dvěma malými zavazadly, rvalo jí to srdce. Nebrala si toho s sebou moc, měla v úmyslu být každý víkend doma. Rozloučit se s nimi přišla i Alice Weinbergová. Objala Tanyu a pošeptala jí, jak jí závidí, že odjíždí do Hollywoodu a bude pracovat na scénáři. Přátelily se už šestnáct let. Alicin manžel před dvěma lety zemřel na tenisovém kurtu na selhání srdce, ale ona to zvládala. Obě děti měla na vysoké škole, sama si v Mill Valley otevřela malou galerii. Tvrdila, že jí to dává smysl života, ale ve srovnání s tím, do čeho se pouští Tanya, je to nicotné. Alice byla štíhlá a tmavovlasá jako Molly. Před odjezdem se obě ženy objaly.

„Musíš mi zavolat a říct, s kým ses tam setkala!“ volala ještě Alice otevřeným okénkem, když Peter naloženou dodávku nastartoval. Jen stěží se tam všichni poskládali. Rozjeli se a Tanya Alici zamávala. V červenci spolu v její kuchyni vypily mnoho šálků čaje při hovorech o Tanyiných plánech. Alice slíbila, že na děti dohlédne, i když dávno nebývala doma tolik jako kdysi.

Seznamovala se s umělci, jezdila na výstavy a veletrhy, aby vyhledávala začínající výtvarníky a nová díla. Vypadala o deset let mladší než před smrtí manžela. Hodně zhubla, nechala si odoperovat víčka a promelírovat vlasy. Děsila ji představa, že by se měla s někým scházet. Tanya věděla, že chvíli chodila se dvěma mladými umělci. Alici se stále ještě hrozně stýskalo po Jimovi a tvrdila, že nikdo jako on se už objevit nemůže. Byl jedním z Peterových partnerů, zemřel v pouhých sedmačtyřiceti letech. Alici bylo čtyřicet osm, byla jen o dva roky starší než Peter a o šest let starší než Tanya, ale vypadala mladistvě a sympaticky, když jim mávala na rozloučenou.

„Dej na sebe pozor, Jasone!“ volala za nimi. „A nezapomeň zavolat Jamesovi!“ Její syn už v Santa Barbaře studoval a dcera byla v Pepperdinu v Malibu. Alice si vybavila, jak vypravovala do školy vlastní děti. Melissa už bude končit, James je ve druhém ročníku.

Slíbila Jasonovi, že její syn mu ukáže, jak to na škole chodí. Jason už s ním byl v kontaktu přes e-mail, stejně jako už korespondoval se svým spolubydlícím Georgem Michaelem Hughesem z Dallasu v Texasu. Mladík hrál na střední škole lakros a chtěl v tom pokračovat i na univerzitě.

Cesta v plně naložené dodávce a horku nebyla příjemná, všude byly Jasonovy věci a klimatizace nefungovala. Tanye to bylo ale jedno, byla ráda, že je s dětmi. Cesta jim trvala i se dvěma zastávkami osm hodin. Jason se každých pár hodin dožadoval jídla, děvčatům to bylo jedno a Tanya nemohla vůbec jíst. Byla strašně nervózní z toho, že Jason zůstane sám ve škole, děsilo ji, že za chvíli Petera a děvčata opustí. Měla pocit, jako by je ztrácela všechny najednou, ačkoli když dojeli před Biltmore, Megan zdůraznila, že oni ztrácejí ji.

„Víkendy budu trávit doma, Meg,“ připomněla jí Tanya znovu.

„Jo, jasně. Jak myslíš,“ prohodila dcera nevrle a odešla. Matce zatím neodpustila, možná jí neodpustí nikdy. Tanya začínala mít strach, že následující měsíce ji poznamenají na zbytek života. Cítila se provinile, a proto Megan tolerovala její obvinění v míře, kterou by jinak nepřipustila. Pro všechny kromě Jasona to byl náročný víkend.

On byl nadšený, že bude konečně sám.

Ubytovali se v hotelu, navečeřeli se ve městě a následující den ráno zašli do Coral Casina naproti hotelu na pozdní snídani. Jason měl být ve škole až ve dvě. Jakmile tam dojeli, okamžitě zmizel a šel se podívat, jestli někoho nezná, zatímco Peter mu zapojoval počítač a přehrávač a Tanya mu stlala postel. Celou dobu při tom bojovala se slzami. Její chlapeček odchází z domova… a co je horší, ona také.

Byl to opravdu zvláštní pocit, nejen pro ni, ale i pro děvčata.

Vybalili mu tašky, a když se znovu objevil, všechno už bylo připravené. Ukázalo se, že James Weinberg bydlí ve vedlejším pokoji, už stačil Jasona představit několika děvčatům. S dívkou, s níž chodil na střední škole, se před odjezdem rozešel. Strávili spolu čtyři roky a najednou byli oba volní. Ona odjela na univerzitu do Washingtonu a slíbila, že zůstanou v kontaktu prostřednictvím e-mailů. Jason se po dlouhém vztahu na svobodu těšil, i když jeho dívka mu přes léto chyběla. Teď ho ale ovládlo vzrušení ze všeho

nového. Tanya považovala jejich rozchod na děti v tomhle věku za nezvykle dospělý a obdivovala, jak to oba zvládli. I potom se k sobě chovali velice hezky.

„Tak jak to vypadá?“ zeptal se Peter syna, když se chystali odejít, a rozhlédl se po pokoji. Tanya a děvčata by se ještě chvíli zdržely, ale bylo zřejmé, že Jason se nemůže dočkat, až odjedou. Čekala ho spousta práce, za dvacet minut začínala prohlídka a seznámení se školou a večer bylo na programu grilování pro studenty prvního ročníku. Když opouštěli pokoj, nezdál se Jason ani trochu smutný.

Nemohl se dočkat, až se ponoří do svého nového života.

Venku na trávníku je všechny políbil na rozloučenou. Dvojčata vypadala, že nemají daleko k slzám. Peter syna pevně objal a Tanya se rozplakala. Chvíli se k Jasonovi tiskla a kladla mu na srdce, aby jí zavolal, kdyby cokoli potřeboval. Pět dnů v týdnu bude jen hodinu a půl jízdy od něho. Připomínala mu, že se za ním může kdykoli vypravit.

„Neměj strach, mami. To bude v pořádku. A brzy přijedu já za tebou.“

„Můžeš u mě klidně i přespat, když budeš chtít,“ nabízela mu.

Věděla, že se jí po něm bude hrozně stýskat. Jako první z jejích dětí odchází do světa.

Ještě chvíli si povídali, ale pak Jason odešel za Jamesem. Dál už si bude žít po svém. Tanya potom doprovodila Petera a děvčata k dodávce. Její limuzína za nimi jela už od hotelu a čekala na parkovišti. Tanya nevěděla, co by měla říct. Chtěla je všechny obejmout, dotýkat se jich. Při pohledu na Jasona, jak se začíná osamostatňovat, ji přemohly city, ale tohle bylo ještě horší. Téměř se nedokázala s děvčaty rozloučit, a když Peter otevřel dveře dodávky, znovu se rozplakala.

„No tak, miláčku,“ uklidňoval ji něžně. „On to zvládne a ty taky,“

objal ji a držel v dlaních její obličej. Obě děvčata se dívala jinam.

Jejich matka nikdy neplakala a dneska jí celý den tečou slzy.

A vlastně je to tak posledních několik týdnů stále. Ke všeobecnému pláči přispěla nakonec i dvojčata.

„Vůbec se mi to nelíbí. Nevím, proč jsem se od tebe nechala přemluvit. Nechci psát žádný pitomý scénář,“ vzlykala a brečela jako

děcko. Molly jí podala balíček papírových kapesníků. Tanya se na svou vysokou tmavovlasou dceru usmála. Studenti si obě dívky se zájmem prohlíželi a byli očividně zklamaní, když zjistili, že sem nepřicházejí studovat. Megan měla rázem pocit, že tahle škola je skvělá. Molly viděla svou první volbu jinde.

„Bude to dobré, neboj,“ ujistil ji Peter znovu. Bylo už po čtvrté, a pokud teď vyjedou, domů se vrátí nejdřív o půlnoci. Tanya to měla do Los Angeles daleko blíž, ze všeho nejvíc však toužila jet domů s nimi. Napadlo ji, že by se mohla s rodinou vrátit a následující den časně ráno sednout do letadla. Ale to by jen prodlužovalo trápení a v osm měla domluvenou snídani s Douglasem Waynem a režisérem.

Musela by letět v šest, což je naprosto šílené. Neměla jinou možnost, než se s manželem a dětmi rozloučit už teď. Loučení s Jasonem pro ni bylo hodně těžké, ale teď už to na ni bylo příliš. „Tak, děvčata,“

obrátil se Peter k dcerám. „Rozlučte se s maminkou a pojedeme.“

Vyprovodili ji k autu se znuděným čekajícím řidičem. Limuzína na parkovišti se zdála strašně dlouhá, uvnitř měla barevné osvětlení a pohovku.

„Bože, to je příšerný,“ prohodila znechuceně Megan, když nahlédla dovnitř. Ani na chvíli to matce neusnadnila, už dva měsíce se chovala stále stejně odmítavě. Když se Tanya natáhla, aby ji objala, Megan na ni upřela tvrdý pohled a ustoupila o krok dozadu.

Tanye to téměř utrhlo srdce. Peter na ni pohlédl a zavrtěl hlavou.

„Rozluč se s maminkou, Meg. Hezky,“ vybídl ji odhodlaně. Bylo jasné, že dokud to dívka neudělá, neodjedou. Nakonec váhavě matku objala, Tanya stále plakala. Se vzlyky políbila a objala nejdřív Megan a potom Molly. Ta se k ní přitiskla a rozplakala se také.

„Bude se mi po tobě strašně stýskat, mami,“ řekla, když se k sobě tulily a Peter je hladil po zádech.

„No tak, děvčata, v pátek se uvidíte. Maminka bude v pátek večer už doma,“ připomněl jim oběma. Megan se otočila a poodešla, neměla si s matkou co říct. Všechno jí pověděla během léta. Molly se po chvíli od matky odtrhla a utřela si oči. Pokusila se přes slzy usmát.

„Na shledanou v pátek, mami,“ rozloučila se a znělo to, jako by zase byla malá holčička, i když tak nevypadala. Byla to opravdu krásná mladá žena.

„Dávej na sebe pozor, zlatíčko. Taky na tátu a na Meg.“ Molly se o ně určitě postará, Tanya doufala, že na ně dohlédne i Alice.

Chystala se jí večer zavolat a říct jí, že se setkala s Jamesem. Také jí chtěla připomenout, aby občas zkontrolovala Petera a děvčata. Alice slíbila, že Tanye zavolá, kdyby měla pocit, že se něco děje, že děvčata vypadají unaveně, nešťastně nebo nemocně. Sama byla dobrá matka, s dětmi to uměla a Tanya věděla, že Molly a Megan Alici věří a je jim s ní dobře. V jejím domě strávily kus dětství spolu s Melissou a Jamesem, i když ti byli o něco starší. Alice ji stejně jako Peter ujistila, že děvčata si během několika dnů na její nepřítomnost zvyknou. Krom toho bude na víkendy jezdit domů. Není přece pryč navěky a není ani příliš daleko. Alice jí den předtím připomínala, že kdyby se něco stalo, může skočit do letadla a za necelé dvě hodiny je zpátky. Také jí slíbila, že se u nich co nejčastěji zastaví, záleží ale i na tom, jak o to budou stát. Až si děvčata zvyknou, že matka odjela, budou se věnovat svým obvyklým zábavám a kamarádům. Dvojčata měla společné auto, nebyla na nikom závislá, mohla si dojet, kam potřebovala. Byly to hodné, slušné, rozumné a zodpovědné děti.

Alice jí opakovala stále dokola, že nemusí mít strach, ale bylo jí jasné, že Tanya se stejně bude bát.

Rozloučit se s děvčaty bylo těžké, ale ještě horší bylo loučení s Peterem. Tiskla se k němu jako opuštěný sirotek, on ji něžně usadil v limuzíně a dobíral si ji, když si všiml uvnitř barevného osvětlení, nad kterým se zhrozila Megan. Bylo to nevkusné, ale jemu to připadalo zábavné. „Možná bych měl jet do Los Angeles s tebou a nechat jet děvčata domů samotná,“ navrhl v žertu. Usmála se a on ji políbil.

„Večer se mi po tobě bude strašně stýskat,“ zašeptala něžně.

„Dávej na sebe pozor, uvidíme se v pátek.“

„Budeš mít tolik práce, že nebudeš mít na stesk čas,“ namítl, ale i on vypadal smutně. Přesto byl rád, že nakonec nabídku přijala.

Chtěl, aby si to užila a měl v úmyslu udělat všechno pro to, aby jí to umožnil.

„Zavolej mi, až dojedete domů,“ požádala Tanya tiše.

„Ale bude to dost pozdě.“ Bylo mu jasné, že domů dojedou spíš v jednu než o půlnoci. Loučení jim zabralo strašně dlouhou dobu.

Tanya se od nich nemohla odtrhnout.

„To je jedno. Dokud se neozveš, budu mít strach.“ Potřebovala vědět, že se v pořádku dostali domů. Neočekávala, že se první noc bez něho vyspí dobře. „Zavolám ti do auta.“

„Nechceš si radši odpočinout, jít si zaplavat, zajít na masáž?

Objednat si něco k jídlu? Zatraceně, koukej si užít to, co ti nabízejí.

Než se ohlédneš, budeš nám zase doma vařit. Po honosném v životě v Beverly Hills se ti třeba domů do Marinu vůbec nebude chtít.“

„Můj honosný život jsi ty,“ pronesla smutně a bylo jí strašně líto, že s odjezdem souhlasila. Teď dokázala myslet jen na to, jak se jí bude v Los Angeles stýskat po manželovi, dětech i krásných chvílích, které společně prožili.

„Radši pojedeme. Viděl, že děvčata začínají být neklidná.“

Megan byla vzteky bez sebe, Molly stále smutnější. Neuniklo to ani Tanye. Naposledy ho políbila a natáhla ruce k děvčatům. Z okénka se ještě políbila s Molly, Megan na ni vrhla opovržlivý pohled a odvrátila se. V očích se jí zračila směsice smutku a vzteku. Bylo znát, že se cítí zrazená. Potom nastoupila do dodávky. Molly si sedla dopředu vedle otce a všichni tři jí při odjezdu mávali. Tanya se za nimi dívala a po tvářích se jí kutálely slzy. Když vyjeli z parkoviště, mávala jim dál, limuzína vyjela hned za nimi. Obě auta vedle sebe dojela na dálnici. Peter pokračoval na sever, ona v limuzíně na jih.

Mávala, dokud jí nezmizeli z dohledu. Pak se opřela a zavřela oči.

Vnímala jejich nepřítomnost jako fyzickou bolest. Vytrhlo ji zvonění mobilu. Našla ho v kabelce a přijala hovor. Uvažovala, jestli to bude Jason, aby jí sdělil, že něco zapomněl. Mohla by se ještě otočit a během několika minut být zpátky na koleji, kdyby potřeboval pomoc. Napadlo ji, jestli si Peter vzpomněl a dal mu dost peněz, kdyby potřeboval hotovost. Měl svou první šekovou knížku a kreditní kartu. To byl první krok do dospělého života a s ním přichází i odpovědnost.

Nebyl to Jason, byla to Molly. „Mám tě moc ráda, mami,“ řekla se svou typickou upřímností. Nechtěla, aby byla matka smutná ani,

aby se sestra vztekala nebo otec cítil osaměle. Vždycky toužila, aby všem bylo příjemně. Byla ochotná pro to i skládat oběti. Tanya vždycky říkala, že je hodně podobná otci, i když měla velice milou dívčí povahu.

„I já tě mám moc ráda, zlatíčko,“ ujistila ji Tanya tiše. „Ať dojedete v pořádku domů.“

„Taky dobře dojeď, mami.“ Tanya slyšela, jak v autě burácí hudba, a hned jí to chybělo. Bylo by ale šílené pustit si ji v limuzíně, zvlášť hudbu, kterou poslouchala děvčata. Ale moc by se jí něco takového líbilo. Cestou v osamělém luxusu se už cítila opuštěná.

Nedokázala se rozpomenout, proč přijala tuhle nabídku ani proč to připadalo jako dobrý nápad jí, Waltovi nebo Peterovi. Teď se jí to zdálo úplně hloupé. Jede do Hollywoodu psát scénář, bude tam téměř rok sama a nešťastná a doma v Rossu by měla svůj obvyklý krásný život.

„Promluvíme si zítra,“ slíbila Tanya. „Pozdravuj ode mě Meg a tátu. A velkou pusu tobě.“

„Tobě taky, mami,“ řekla Molly a zavěsila. Tanya v limuzíně cestou na jih uvažovala o své rodině, upírala pohled z okna a byla už příliš smutná na to, aby plakala.

4

Bylo téměř sedm večer, když limuzína dojela před hotel Beverly Hills a zastavila před vchodem. Okamžitě přispěchal hotelový sluha, aby ji obřadně přivítal a přebral od ní zavazadla. Najednou se v džínsech, tričku a sandálech cítila nepatřičně. Kolem procházely dívky v šortkách a střevíčcích na vysokém podpatku, s perfektně upravenými nehty a záplavou blond vlasů působily jako modelky.

Tanya měla vlasy zapletené do copu, což na tomhle místě vypadalo až nevhodně. Vzhled matky z Marinu tu působil zvláštně. Všichni kolem se jí zdáli okouzlující, jako by to byly filmové hvězdy. Ona sama měla pocit, jako by právě vyšla v Rossu ze zadního dvorku. Po náročném loučení s Peterem a dětmi měla dojem, jako by do ní narazil autobus nebo ji protáhli šípkovým keřem, jak říkají Angličané. Sama tenhle výraz ráda používala. Považovala ho za velice výstižný a přesně tak se teď cítila. Zničená. Smutná. Osamělá.

Ztracená. Sama.

Hotelový sluha jí odvezl zavazadla a dal jí potvrzení, se kterým měla odejít do recepce. Zůstala stát za párem Japonců a nějakými lidmi z New Yorku. Lidé v hale jí připadali jako vyloženě hollywoodské typy. Byla tak zamyšlená, že když na ni přišla řada, nevšimla si, že recepční na ni se zájmem hledí.

„Ach… promiňte…“ omlouvala se. Cítila se jako turista z venkova, když se rozhlížela kolem sebe. Hala byla velkolepě zařízená. Jednou nebo dvakrát byla v hotelu na obědě, když přijela do Los Angeles za producenty nejlukrativnějšího ze seriálů, na kterých se podílela.

„Zdržíte se u nás dlouho?“ zeptal se mladý recepční, když mu nadiktovala jméno. Téměř se po té otázce rozplakala.

„Devět měsíců,“ odpověděla zamračeně. „Nebo přibližně tak nějak.“ Znovu se jí zeptal na jméno, a jakmile si uvědomil, kdo je, omluvil se jí.

„Samozřejmě, slečna Harrisová, velice se omlouvám.

Neuvědomil jsem si, že jste to vy. Čeká na vás připravený bungalov číslo dvě.“

„Paní Harrisová,“ opravila ho celá zmatená.

„Jistě, dám si na to příště pozor. Máte potvrzení na zavazadla?“

Podala mu útržek, mladík obešel pult a vedl ji k bungalovu.

Nevěděla proč, ale zmocnily se jí obavy. Nechtěla tam vůbec jít.

Toužila být doma. Cítila se jako dítě, které poslali na tábor. Napadlo ji, jestli se Jason cítí ve svém pokoji na koleji stejně, ale měla podezření, že ne. Nejspíš si skvěle užívá s kamarády. Připadala si jako v nové škole, asi daleko víc než její syn. Myslela na něho, když ji recepční vedl po chodníku mezi bujnou vegetací, a za chvíli se ocitli před bungalovem, který se má stát až do dokončovacích prací, tedy možná až do příštího června, jejím domovem. Devět měsíců.

Najednou se jí to zdálo jako úplná věčnost. Bez Petera a bez dětí.

Čekat devět měsíců na miminko bylo nepochybně mnohem zábavnější. Teď tu ale bude muset přivést na svět scénář.

Vešla do obývacího pokoje a okamžitě si všimla vázy s obrovskou kyticí. Květiny byly skoro stejně vysoké jako ona.

V životě nic podobného neviděla. Byly mezi nimi růže, lilie, orchideje a nějaké veliké květy, které vůbec neznala. Bylo to nejkrásnější květinové aranžmá, jaké kdy spatřila, jeho exotická vůně zaplnila celý pokoj. Ten vypadal nově zařízený, sladěný dojemně růžové barvy s oblým nábytkem a obrovským televizorem. Za ním byla jídelna a malá kuchyňka, kterou jí slíbili. Když si prohlížela svou ložnici, připadala si jako filmová hvězda, ale vzápětí zjistila, že druhá z ložnic je ještě větší, s širokou postelí. Byla zařízená ve světle růžové, vybavena elegantním nábytkem a za ní byla nádherná koupelna obložená úžasným růžovým mramorem s prostornou vanou s vířivkou. Byly tu připravené ručníky a froté župan s jejími iniciálami vyšitými na kapse. Stál tu také košík kosmetických

přípravků a v obývacím pokoji se ve stříbrném kyblíku chladila láhev šampaňského. Vedle ležela krabice jejích oblíbených čokoládových bonbónů. Uvažovala, jak to všechno vědí. Nahlédla do ledničky a zjistila, že je plná věcí, které má ráda. Jako by se tu zastavila nějaká dobrá víla. Potom si všimla na stole dopisu. Otevřela ho, byl psaný výrazným mužským rukopisem. „Vítejte doma, Tanyo. Těšili jsme se na vás. Uvidíme se u snídaně, Douglas.“ Ten člověk očividně nějak zjistil, co všechno má ráda. Napadlo ji, že zřejmě hovořil s Waltem nebo možná s Peterem. Nebo spíš jeho sekretářka. Všechno bylo skutečně dokonale nachystané. Ve velké ložnici objevila kašmírový župan od Pratesiho s dokonale padnoucími kašmírovými pantoflíčky.

Také dárek od Douglase. A co ji překvapilo nejvíc, byly fotografie dětí ve stříbrných rámečcích. To už si byla jistá, že hovořili s Peterem a dokonce ho přiměli, aby jim poslal fotografie. Neřekl ani slovo, aby nepokazil překvapení. Skutečně udělali všechno, co mohli, aby se tu cítila jako doma. V misce měla připravené lentilky a tyčinky Snickers, zásuvka byla plná tužek a propisovaček a dalších psacích potřeb. To bylo velice příjemné. Pracovala na scénáři už dva měsíce, ale před zítřejším setkáním chtěla udělat několik závěrečných úprav pro případ, že by o nich chtěli diskutovat. Když jí přinesli zavazadla, stále ještě se rozhlížela. V tu chvíli zazvonil mobil. Byl to Peter, dosud byli na cestě.

„Tak jaké to tam je?“ zeptal se poťouchle.

„Oni ti volali, že jo?“ Ani Walt ji tak důkladně neznal. Jen její muž a děti.

„Volali? Poslali mi dotazník. I kvůli dárcovství krve stačí odpovědět na méně otázek, než vyžadovalo tohle. Chtěli vědět všechno až po velikost tvých bot.“ Zdálo se, že je spokojený. Líbila se mu představa, že ji rozmazlují. Zasloužila si to a on chtěl, aby doba, kterou tam stráví, byla skutečně výjimečná.

„Připravili mi tu kašmírový župan a pantoflíčky, dokonce i lentilky a kosmetiku, kterou používám,“ zasmála se. „Zjistili i značku mého oblíbeného parfému. A všechno, co ráda jím.“ Najít vše, co tu pro ni bylo přichystané, bylo jako hledat poklad. Na posteli ležela saténová noční košile s dalším županem, na nočním stolku byla kupička knížek od jejích oblíbených autorů.

„Kéž bys tu byl se mnou,“ vyhrkla smutně. „Ty a děti. Strašně by se jim tu líbilo. Nemůžu se dočkat, až sem za mnou přijedete.‘“

„Kdykoli budeš chtít, miláčku. Myslíš, že je bude zajímat i velikost mých bot?“ dobíral si ji.

„Měla by. Tady jsi skutečný hrdina ty. Nebýt tebe, nejela bych sem.“

„Jsem rád, že se k tobě chovají dobře. Až se zase vrátíš do Rossu, život ti tu bude připadat plebejsky jednoduchý. Možná bych ti měl začít pomalu kupovat čokoládu a parfém, nebo už domů nepřijedeš vůbec.“ Působil osaměle. Stýskalo se mu po ní, i když byl moc rád, že se jí tak daří. I pro něho bylo odloučení těžké, ačkoli jinak byl velice odolný.

„Kéž byste tak mohli přijet hned teď,“ prohodila, rozhlížela se kolem a procházela s mobilem v ruce z místnosti do místnosti.

„Všechno bych okamžitě vyměnila za Ross. A ty mi nic kupovat nemusíš. Ze všeho nejvíc potřebuju tebe.“

„To já taky, miláčku. Užij si to. Je to, jako bys byla na chvíli Popelkou.“

„Ano, ale stejně je to divné. Už chápu, jak je možné lidi rozmazlit. Je to až neskutečné. Je tu všechno, co má člověk rád, šampaňské, čokoláda, květiny. Asi se takhle starají o filmové hvězdy.

Produkce mých seriálů nic takového nedělala. Nanejvýš mě několikrát vzali na oběd.“ Nic z toho nepotřebovala, ale bylo zábavné objevovat, co pro ni nachystali. „Jak ubíhá cesta?“

„Dobře. Děvčata usnula. Vypnul jsem hudbu, konečně tu nikdo nekřičí.“ Zasmála se a s bodnutím v srdci si tu scénu představila.

„Dávej pozor, aby se ti nechtělo spát. Možná by sis mohl zase pustit rádio.“

„Cokoli jen to ne,“ zasténal. „To ticho je jako balzám. Vsadím se, že až jim bude dvacet jedna, budou všichni hluší. Myslím, že já už jsem.“

„Kdybys byl unavený, zastav, nebo popros děvčata, aby řídila.“

„Zatím to jde, Tan. Co budeš teď dělat?“ Snažil se představit si ji v jejím novém životě. Jí ale bylo jasné, že tohle si představit nedokáže. Bylo to jako ve filmu. Cítila se najednou, jako by byla

okouzlující, i když na sobě měla tričko a džínsy, když je o ni v hotelu Beverly Hills královsky postaráno.

„Nevím. Možná si dopřeju koupel s vířivkou, mnohokrát ti děkuju.“ Zasmála se a její smích zněl velice dětsky, když mu o tom vyprávěla. Koupelna tu byla mnohem luxusnější než v jejich domě v Rossu. Ta jejich vypadala po šestnácti letech trochu ošuntěle a častokrát mluvili o tom, že ji zrekonstruují. Zatím na to ale nedošlo.

„Potom si vyzkouším nový župan a pantofle a něco si objednám.“

Neměla hlad, ale připadalo jí to zábavné, zvlášť důraz na detaily.

Dárky byly opravdu výjimečné. Právě objevila malou stříbrnou krabičku se svými iniciálami ukrývající její oblíbené sponky na papír. Opravdu neponechali nic náhodě. Ze všeho nejvíc se jí ale líbily fotografie Petera a dětí ve stříbrných rámečcích. Přinášely pocit domova. Sama si přivezla spoustu dalších. Postavila si je na noční stolek i na psací stůl, aby se na ně mohla dívat v každé místnosti.

„Nemůžu se dočkat, až mě přijedete navštívit. Mohli bychom jít na večeři do Spaga, podniknout něco jiného, nebo prostě zůstat v posteli. To se mi zdá nejzábavnější.“ V hotelu byla skvělá restaurace, ale nejradši by s ním zůstala v té posteli. Milovali se ten den ráno, bylo to něžné a krásné jako vždycky. Tak to bylo od začátku. S léty stále lepší a lepší. Měla jejich milování moc ráda. Žili spolu polovinu jejího života, skoro polovinu jeho. „Až přijedeš, bude to jako líbánky,“ zasmála se.

„To zní slibně. Můj život ale tento týden zaručeně líbánky připomínat nebude. Margarita děvčatům vypere, je to tak?“ Tanya se dohodla s hospodyní, že přijde častěji. Několikrát v týdnu jim i uvaří, když Peter nebude moct, a nechá jim jídlo v mrazáku. Děvčata dokázala připravit večeři, takže neměla strach, ale některé dny se vracela pozdě a Peter přicházel domů občas tak unavený, že se mu nechtělo ani jíst, natož vařit. Děvčata slíbila, že se o něj postarají.

Ona si tady může nechat něco přinést do pokoje, kdykoli se jí zachce.

V tu chvíli se cítila rozmazlovaná a provinilá. Opravdu neudělala nic, aby si tenhle přepych zasloužila. Byl to ale impozantní začátek.

„Zavolám ti, až dojedeme domů,“ slíbil Peter. Tanya zavěsila a šla si napustit vanu. Cítila se o něco lépe, chvíli jí to připadalo skutečně zábavné. Připadala si jako rozmazlované dítě. Strašně ráda by to

všechno ukázala děvčatům, dopřála si v té obrovské vaně koupel s Peterem. Občas to dělávali i doma, ale tahle vana byla mnohem větší. Ležela ve vaně snad hodinu, použila koupelovou sůl, vychutnávala proudy vody, potom vylezla a oblékla si saténovou noční košili a kašmírový župan. Byl ve starorůžové barvě, pantoflíčky jí padly jako ulité. V devět hodin zavolala pokojovou službu a objednala si čaj, i když oblíbené druhy čaje našla v kuchyňce. Požádala o omeletu a salát a usadila se k televizi. Jídlo přinesli opravdu rychle. Objevila, že tam má i systém k nahrávání oblíbených programů. Když dojedla, televizi vypnula a zapnula na stole počítač. Chtěla si ještě projít pár poznámek, které si během týdne připravila na změny, jež zamýšlela ve scénáři udělat.

Potřebovala si před setkáním osvěžit paměť. S prací skončila po půlnoci. Scénář měl docela konkrétní podobu a několik verzí už poslala Douglasovi i režisérovi. Oběma se líbil. Zatím se oba chovali velice slušně.

Tanya vypnula počítač a zalezla si do postele. Bylo zvláštní vžít se do toho, že tohle bude po mnoho měsíců její domov, ale hostitelé se opravdu snažili, aby to pro ni bylo co nejpříjemnější. Udělali víc, než si dokázala představit, aby se tu cítila jako v pohádce. Čekala, až Peter a děvčata dojedou domů a znovu si zapnula televizi. Nechtěla usnout, dokud nebude mít jistotu, že jsou na místě. Když mu zavolala, byli na mostě Golden Gate, domů jim zbývalo už jen asi půl hodiny jízdy. Řekl jí, že si dali večeři u McDonalďs, a ona se znovu cítila provinile, když si uvědomila, v jakém luxusu žije.

Obrovská postel byla pohodlná, příjemný byl i růžový kašmírový župan. Připadala si jako královna, nebo alespoň jako princezna, a o všem vyprávěla Molly. Chtěla si promluvit i s Megan, ale ta právě hovořila s nějakou kamarádkou a nechtěla hovor ukončit.

Tanya uvažovala, kdy se její vztahy s Megan zase zklidní.

Poslední dva měsíce to byla hrůza, Megan se na ni hrozně zlobila a zatím se nezdálo, že by se na tom mohlo něco změnit. Peter si byl ale jistý, že to brzy povolí. Tanya jeho jistotu postrádala. Megan byla schopná se zlobit po zbytek života, momentálně se zdálo, že je k tomu odhodlaná. Jakmile se cítila zrazená, neodpouštěla. Měla svůj vlastní přístup k etice, od matky hodně očekávala, protože Tanya se

dětem bezvýhradně věnovala a trávila s Megan spoustu času. Tahle náhlá neočekávaná změna ji zasáhla jako šok a zatím ho nedokázala zvládnout. Sestra ji obviňovala, že se chová jako rozmazlený spratek.

Tanya ale věděla, že pod vnější slupkou nepřátelství je Megan smutná a vyděšená. Proto dokázala dceři nepříjemná slova snadno odpustit. Megan byla přesvědčená, že je matka zradila. A to pro ni nebylo nic nepodstatného. Pro Tanyu také ne. Obávala se, že bude dlouho trvat, než ji dcera vezme na milost, pokud vůbec někdy.

Tanya si s Peterem povídala, dokud nedojeli domů. Potom pomohl děvčatům vyložit jejich věci a Tanya si znovu připadala provinile, že není s nimi. Peter trval na tom, že vše hravě zvládnou.

Poslal jí polibek na dobrou noc a slíbil, že ráno zavolá. Řekla mu, že ho bude informovat o ranním setkání. Měla v plánu vstát v půl sedmé a požádala, aby ji hotelová služba probudila.

V půl druhé zhasla, ležela ve tmě a uvažovala, co dělají její děti.

Děvčata už jsou určitě ve svých pokojích, Peter si šel možná před spaním dát něco k jídlu. Přála si být s nimi. Bylo opravdu zvláštní ležet v pokoji v hotelu Beverly Hills úplně sama v nové saténové noční košili. Měla pocit, jako by ze sebe setřásla všechny povinnosti a odpovědnost. Ležela a bez Peterova objetí nemohla usnout. Bylo to už hodně dávno, kdy trávili noc jeden bez druhého. Stávalo se to, jen pokud služebně cestoval. A i tehdy občas jezdila s ním. Tohle bylo opravdu nezvyklé.

Ve tři konečně u zapnuté televize usnula. Vyděšeně se probudila, když v půl sedmé zazvonil telefon. Moc toho nenaspala a cítila se unavená. Chtěla si ještě jednou přečíst některé pasáže scénáře a před schůzkou se důkladně probrat. S Douglasem a režisérem měli posnídat v hotelové restauraci. Oblékla si černé kalhoty, tričko a sandály, a než odešla z místnosti, vzala si ještě džínovou bundu.

Byla oblečená jako některá z jejích dcer, tak, jak by se oblékla doma v Marinu. Uvažovala, jestli by jí to děvčata schválila. Chybělo jí, když se s nimi nemohla o oblečení poradit. Bylo to ale nepodstatné.

Připomněla si, že není herečka. Každému je jedno, jak vypadá. Je tu, aby napsala slušný scénář, ne aby si ji někdo prohlížel. Záleželo jen na tom scénáři a u něho měla jistotu, že je docela dobrý. Uložila si jeden výtisk do velké kabely Prada a na poslední chvíli si ještě vzala

drobné diamantové náušnice, které jí Peter věnoval k Vánocům.

Měla je moc ráda a pro tohle prostředí jí připadaly vhodné, ačkoli doma v Marinu by si je na schůzku v osm hodin ráno nikdy nevzala.

Jakmile vešla do jídelny, bylo jí jasné, že náušnice jsou správná volba. Bez nich by se cítila ještě nepatřičněji. Rozhlédla se kolem sebe a při pohledu na lidi u stolů si připadala jako venkovanka.

Místnost byla plná důležitě vyhlížejících mužů a krásných žen, někteří z nich byli dobře známí. Půvabné ženy tu snídaly s jinými kráskami, jen ve dvou, nebo v malých skupinkách. Muži seděli u stolu společně, snídalo tu i několik párů, obvykle mužů s výrazně mladšími ženami. Všimla si, že v klidném rohu sedí Sharon Osbourneová s nějakou mladší ženou. Obě byly nákladně oblečené, na rukou i v uších měly drahé diamanty. U jednoho ze stolů seděla se třemi muži Barbara Waltersová. Byly tu vidět známé tváře ze zábavního průmyslu, u většiny stolů se dohadovaly obchodní záležitosti. Zdálo se, že lidé si tu s potřesením rukou vyměňují nápady, smlouvy i peníze. V místnosti byla cítit vůně vlivu a moci.

Restaurace působila jako přehlídka úspěchu, při pohledu na ni se Tanya cítila ještě nepatřičněji. Barbara Waltersová na sobě měla béžový plátěný kostým od Chanela a perly. Sharon Osbourneová byla oblečená do černých šatů s hlubokým výstřihem. Většina žen byla po plastických operacích, ostatní vypadaly jako reklamy na kolagen a botox. Tanyi se zmocnil pocit, že je v místnosti jediná s přirozeným vzhledem. Stále si připomínala, že je tu, aby psala, ne aby si ji ostatní prohlíželi. Bylo zvláštní ocitnout se mezi tolika krásnými, nákladně oblečenými dámami. Měla dojem, že se s nimi nemůže poměřovat, ani se o to pokoušet. Má jedinou možnost – zůstat sama sebou.

Sdělila vrchnímu číšníkovi, s kým má schůzku, a on ji bez zaváhání odvedl k rohovému stolu. Okamžitě poznala Douglase Waynea. Vzápětí si všimla i režiséra Maxe Bluma. Byl držitelem pěti Oscarů. Tanya se málem zakuckala, když jí sdělil, jakou ctí mu bude s ní spolupracovat, jak moc se mu její práce líbí. Když se usadila, zjistila, že skutečně četl všechno, co kdy otiskla v New Yorkeru, že přečetl většinu z jejích esejů, její knížku povídek a zhlédl i většinu dílů seriálů, na nichž se podílela. Chtěl o její práci vědět co nejvíc,

odhadnout její možnosti, styl, její rytmus, smysl pro humor i drama a její pohled na svět. Řekl, že zatím se mu líbilo všechno, co viděl.

Max nepochyboval, že Douglas udělal dobře, když jako autorku scénáře zvolil ji. Pokud šlo o něj, považoval za geniální tah, že ji vybídli ke spolupráci. Douglas si to myslel také.

Max s Douglasem vypadali jako vyložené protiklady. Tanyu to upoutalo, už když se blížila ke stolu a oba vstali. Max byl malý, kulaťoučký a veselý, mohlo mu být něco přes šedesát a měl za sebou úspěšnou čtyřicetiletou kariéru v Hollywoodu. Nebyl o moc vyšší než Tanya, obličejem připomínal kněze nebo skřítka z nějaké pohádky. Byl příjemný, přátelský a choval se neformálně. Na sobě měl tenisky, tričko a džínsy. Pokud by ho měla charakterizovat jediným slovem, byl srdečný. Byl to typ člověka, vedle kterého jste chtěli sedět, držet ho za ruku a vyprávět mu všechna svá tajemství.

Douglas byl úplně jiný. Tanyu okamžitě napadlo, že připomíná Garyho Coopera ve středním věku. Z toho, co o něm četla, věděla, že je mu padesát čtyři. Byl vysoký, štíhlý, měl hranatou tvář, pronikavé modré oči a stříbřitě šedé vlasy. Jedním slovem působil chladně. Oči měl jako z ocele. Max se rozhlížel vlídnýma hnědýma očima, byl holohlavý a měl plnovous. Douglas měl pečlivě zastřižené vlasy a byl bezvadně upravený. Na sobě měl dokonale padnoucí šedivé kalhoty, modrou košili a přes ramena přehozený kašmírový svetr.

Když Tanya sklouzla pohledem dolů, všimla si, že má mokasíny z krokodýlí kůže. Všechno na Douglasovi vypovídalo o stylu a penězích, ale člověk si všiml především jeho výrazné síly. Jistě nikdo už při prvním pohledu nezůstal na pochybách, že je to velice důležitý člověk. Zdálo se, že si může koupit i prodat celou restauraci.

Když si Tanyu prohlížel, měla pocit, jako by ji provrtával pohledem.

Daleko příjemnější byl hovor s Maxem, s nímž se cítila uvolněně.

U Douglase měla pocit, jako by ji rozebral na kousky a potom pomalu znovu sestavil. Bylo to nepříjemné.

„Máte velice drobná chodidla,“ prohodil Douglas, když se posadili. Netušila, jak by si toho mohl všimnout, pokud nemá rentgenové oči a nevidí skrz desku stolu. Nenapadlo ji, že pečlivě prostudoval formulář, který sekretářka nechala vyplnit jejího manžela a agenta, aby jí mohli pořídit dárky na uvítanou. Ale on si na

seznamu všiml velikosti jejích bot, než koupili župan a pantofle od Pratesiho. On rozhodl, že budou růžové. Douglas Wayne dělal konečná rozhodnutí i o vyložených drobnostech týkajících se obyčejných věcí. Nic pro něho nebylo nepodstatné. Schvaloval i saténovou noční košili a župan. Uložil svým zaměstnancům, aby pořídili něco krásného, ale ne eroticky laděného. Od jejího agenta věděl, že je vdaná a má děti. Walt mu svěřil, že kvůli dcerám jeho nabídku téměř odmítla. Prozradil, že přijala díky manželu Peterovi, ale že to v žádném případě nebylo snadné. Nepatřila k ženám, jimž je možné darovat sexy noční košili. Byla z žen, ke kterým je třeba se chovat s respektem a úctou.

„Děkuji za ty krásné dárky,“ začala Tanya rozechvěle. Oba to byli známí lidé a ona si vedle nich připadala ustrašená a bezvýznamná. „Všechno mi skvěle padne,“ dodala s úsměvem.

„To rád slyším.“ Kdyby tomu tak nebylo, padaly by hlavy.

Jenomže o tom neměla Tanya tušení. Při pohledu na Douglase bylo těžké uvěřit, že sleduje seriály, zvlášť ty, na jejichž tvorbě se podílela. Bylo snazší si představit, že ho zajímá něco náročnějšího.

Uvažovala, jak často se před ním lidé zmíní, že vypadá jako Gary Cooper. Neznala ho tak dobře, aby si mohla dovolit jeho vzhled jakkoli komentovat, ale ta podoba byla skutečně udivující. Max jí stále víc připomínal Štístka ze sedmi trpaslíků. Během hovoru vnímala, že Douglas z ní od chvíle, kdy se posadila, nespustil oči.

Měla pocit, jako by ji zkoumal pod mikroskopem. Vlastně k tomu neměl daleko. Jeho pohledu nic neuniklo a uvolnil se teprve ve chvíli, kdy se řeč stočila na scénář.

V tu chvíli na něm bylo znát vzrušení a zájem. Když se Tanya zmínila o chystaných změnách, rozesmál se.

„Miluju váš humor, Tanyo. Vždycky poznám, když jste autorkou některého dílu mého oblíbeného seriálu vy. Jakmile se začnu od srdce smát, vím, že je to díky vám.“ Scénář, na němž právě pracovali, a film, který se chystali natočit, moc prostoru pro humor neposkytoval, ale jí se podařilo tam několik žertovných situací zakomponovat. Shodli se, že jsou funkční. Podařilo se jí zvolit tu správnou míru, trochu příběh okořenit a dodat mu vřelost, což byl

typický znak její práce. Pokud něco bylo veselé, nikdy to nesklouzlo k bolestínství nebo přecitlivělosti.

Když dojedli, všimla si, že Douglas se uvolnil. Nemohla se ubránit úvahám, jestli se nestydí. Veškerá odtažitost, která jí na počátku setkání neunikla, se najednou rozpustila. Později se Max s údivem zmínil jednomu příteli, že Tanya Douglase přiměla, aby jí zobal z ruky. Vypadal naprosto uchváceně.

„Jste úžasná žena,“ prohodil a znovu si ji pronikavě prohlížel.

„Váš agent říkal, že jste mou nabídku téměř nepřijala, protože jste nechtěla opustit manžela a děti. To se mi zdá naprosto šílené a byl jsem přesvědčený, že se tu objeví nějaká matka v pantoflích a se zapletenými copy. Ale připadáte mi jako naprosto rozumná osoba.“

Byla hezká, působila mladistvě, oblékala se jednoduše. „Nevypadáte ani na to, že byste měla děti. Byla jste natolik chytrá, že jste manžela a potomky nechala doma a přijala správné rozhodnutí pro rozvoj své kariéry.“

„To rozhodnutí jsem vlastně neudělala já,“ přiznala poněkud zaskočená jeho poznámkami. Douglas si nebral servítky a říkal věci tak, jak je cítil. Umožňovaly mu to peníze a vliv. „Můj agent vám nelhal, chystala jsem se tu nabídku odmítnout. Než jsem to udělala, můj muž rozhodl jinak. Přesvědčil mě, že je to správné. On je teď s našimi dvojčaty doma.“

„Ach bože, to je na mě příliš domácké,“ prohodil Douglas a téměř se otřásl hrůzou. Max s úsměvem přikývl.

„Kolik je dvojčatům?“ zeptal se režisér se zájmem.

„Sedmnáct. A jsou to děvčata. Dvojvaječná dvojčata. Mám také syna, tomu je osmnáct a právě dnes začíná studovat na univerzitě v Santa Barbaře.“ Tanya se při těch slovech hrdě rozzářila.

„To je hezké,“ prohodil Max se zájmem. „Také mám dvě dcery.

Jedné je třicet dva, druhé třicet pět. Obě žijí v New Yorku. Jedna je právnička, druhá se věnuje psychiatrii. Obě jsou vdané a mám tři vnuky.“ Vypadal opravdu spokojeně.

„To je krásné,“ vrátila mu kompliment a potom se bezděčně oba obrátili k Douglasovi, který ale vrhl na Tanyu jen tázavý pohled.

Neubránila se úsměvu.

„Na mě se nedívejte, já děti nemám. Byl jsem sice dvakrát ženatý, ale zůstal jsem bezdětný. Nemám ani psa a žádného nechci.

Pracuji příliš tvrdě, dělal jsem to tak vždycky a na děti bych neměl čas. Myslím, že obdivuji cokoli, co vás téměř udrželo s dětmi doma místo toho, abyste se pustila do scénáře. Ale nemohu říct, že bych tomu rozuměl. Práci považuji za něco ušlechtilého. Představte si všechny ty lidi, kteří se na náš film přijdou podívat. Kolika životů se tím, co vložíte do scénáře, dotknete. Kolik lidí si ten zážitek bude pamatovat.“ Tanya měla pocit, že ho zcela pohlcuje vlastní důležitost. Pro ni bylo jedno dítě daleko důležitější než tisíc filmů.

Jeden život. Jeden tvor na planetě, který ovlivňuje ostatní. Nikdy nepřikládala své práci zvláštní význam. Bylo to jen něco, co dělala s radostí a co jí přinášelo příjemné pocity. Děti pro ni ale znamenaly vždycky mnohem víc, Peter také. Pokud to Douglas nechápe, bylo jí ho líto. Žil jen svou prací. Tanya cítila, že mu něco schází, nějaká důležitá lidská součástka jako by chyběla. Přesto jí ale připadal zajímavý. Byl neuvěřitelně schopný a velice chytrý. Dávala však přednost Maxově vrozené vlídnosti. Oba to byli zajímaví lidé a byla přesvědčená, že se jí s nimi bude dobře pracovat, i když zatím nepřišla na to, co Douglas skrývá. Možná to ani nikdy neodhalí.

Vypadal naprosto pohlcený prací, plápolal v něm oheň, kterému nerozuměla. Bylo mu to vidět na očích.

Následující dvě hodiny se bavili o scénáři, Douglas jí vysvětlil, co je čeká, a zdůraznil, jaké po ní chce ve scénáři změny. Byly to drobnosti, ale trval na nich. Měl cit pro to, co dělá film výjimečným.

Když ho poslouchala, začala nahlížet do způsobu jeho uvažování.

Douglas byl jako oheň, Max byl mnohem jemnější a jako by ohlazoval producentovy hrany. Max přinášel filmu lidskost, Douglas skvělé nápady. Bylo na něm skutečně něco fascinujícího.

Seděli v hotelové restauraci a hovořili o scénáři téměř celé dopoledne, potom se Tanya vrátila do bungalovu a pracovala na jejich připomínkách. Douglas ji inspiroval, aby věci promýšlela daleko hlouběji. Když zavolal Peter, pokusila se mu to vysvětlit, ale moc to nešlo. Věděla však, že Douglasovy i Maxovy připomínky jsou podnětné. Ten den dopsala několik opravdu skvělých scén.

V šest ještě seděla u pracovního stolu spokojená s tím, co za den stihla.

Když večer zalezla do postele a pustila si televizi, překvapilo ji, když zavolal Douglas. Řekla mu o práci, kterou zvládla během odpoledne. Vypadal potěšený, že to udělala tak rychle. Pochopila, co měli oba muži na mysli, a dokázala to okamžitě zpracovat.

„Ta ranní schůzka byla příjemná. Myslím, že jste si z knihy vzala přesně tu pravou dávku inspirace, aniž jste to přehnala. Nemůžu se dočkat, až uvidím, co jste dnes dopsala.“

„Ještě se tomu budu věnovat zítra,“ slíbila. Chtěla se k práci vrátit večer, ale byla příliš unavená. „Pokud to stačí, pošlu vám to ve středu dopoledne.“

„A co kdybychom se nad tím sešli na oběd? Hodí se vám čtvrtek?“ Jeho pozvání ji překvapilo, ale už ráno pochopila, že budou velmi úzce spolupracovat. S Maxem se cítila velice uvolněně, ale s Douglasem to zatím stále ještě nebylo ono. Max byl příjemný a vlídný, Douglas byl tvrdý jako ocel a studený jako led. Přesto jí zajímal. Pod ledovou slupkou instinktivně cítila cosi vlídnějšího, za ostrým úsudkem lidskou bytost.

„Čtvrtek se hodí,“ souhlasila, i když se cítila trochu těžkopádně.

Setkání s Maxem by ji potěšilo víc, mají spolu víc společného.

Režisér byl vlídný přátelský člověk, měl rád děti a choval se velice otevřeně. Douglas působil uzavřeně až odtažitě. Vzbuzoval v ní ale pokušení objevit, kým ve skutečnosti je. Tanya tušila, že vysoké stěny, které kolem sebe vybudoval, už dlouho nikdo nezdolal. Možná nikdy. Douglas byl ostražitý a na vetřelce si dával pozor. Cítila, že ji celé dopoledne bedlivě pozoroval, jako by se snažil odhadnout její slabá místa. Douglas měl tendenci dávat najevo sílu, lidi kolem sebe ovládat a vlastnit. To bylo Tanye zcela jasné. Douglas jí platí služby, ale nevlastní ji. Cítila, že sblížit se s ním by bylo nebezpečné.

S Maxem, který ji vítal s otevřenou náručí, to bylo něco úplně jiného.

Douglas ukazoval světu jen minimum pocitů.

„Ve středu večer pořádám u sebe v domě večeři pro štáb a herce,“

řekl po chvíli. Měla pocit, jako by si ji stále prověřoval. Cítila, že krouží kolem, jako by ji hodnotil a odhadoval. „Byl bych rád, abyste přišla. Je to samozřejmě jen pro hlavní herce a důležité lidi ze štábu.“

Na filmu se podílely špičky ve svém oboru. Tanya se na setkání s nimi moc těšila – možná by se jí pro konkrétní lidi psalo snáz, kdyby pochopila jejich styl. Věděla, o koho jde, ale osobní setkání bude jistě vzrušující a zábavné. Tohle pro ni byl úplně nový svět.

Najednou byla ráda, že si vzala alespoň jedny černé koktejlové šaty.

Kromě černých kalhot, které si oblékla dnes, s sebou nic formálního neměla. Tedy ještě džínsy. A podle toho, jak byl Douglas ráno oblečený, měla pocit, že večeře v jeho domě bude honosná. „Pošlu pro vás auto. A nemusíte se nijak zvlášť oblékat, všichni přijdou v džínsech.“

„Děkuji vám.“ Usmála se. „Právě jste mi vyřešil velké dilema.

Moc oblečení jsem si s sebou nebrala. Myslela jsem, že budu většinou pracovat, víkendy chci trávit doma.“

„Já vím,“ zasmál se trochu pohrdavě. „Budete jezdit za manželem a za dětmi.“ Z jeho úst to znělo jako něco, za co by se měla stydět, jako zlozvyk, jehož by se měla zbavit. Tak to vnímal, ačkoli připustil, že byl dvakrát ženatý. K dětem měl ale očividně averzi.

Když dopoledne hovořili s Maxem o svých potomcích, vypadal nervózně.

„Vážně jste tak normální a obyčejná, jak se tváříte?“ zeptal se.

Chtěl ji vyprovokovat, to byla jeho oblíbená zábava. „Jste daleko hlubší člověk. To, co píšete, způsob vašeho uvažování. Nedokážu si vás představit v roli manželky na předměstí, jak připravujete dětem snídani.“ Chtěl ji přimět, aby zareagovala, chtěl vědět, jak podobnou provokaci vyřeší.

„Ale já tak opravdu žiju,“ namítla, aniž cítila potřebu se omlouvat. „Dělám to ráda, trávím tak posledních dvacet let a nevzdala bych se z nich ani jediné chvíle.“ Při svých slovech se spokojeně usmívala. Věděla, že zvolila správně.

„Tak proč jste tady?“ zeptal se bez okolků a čekal na její odpověď. Byla to logická otázka, sama si ji mnohokrát položila.

„Je to pro mě skvělá příležitost,“ řekla po pravdě. „Myslím, že taková už by se mi nenaskytla. Prostě chci ten scénář napsat.“

„A opustila jste manžela a děti, abyste to mohla udělat. Možná nejste tak maloměstská, jak si myslíte.“ Byl jako had v ráji, snažil se ji zlákat.

„Nemohu zvládnout všechno? Být manželkou, matkou a spisovatelkou? A ničemu z toho nedávat přednost?“ On ale její slova přešel.

„Cítíte se provinile, že jste sem přijela, Tanyo?“ zeptal se zvědavě. Chtěl ji poznat lépe, stejně zajímal i on ji. Nebylo v tom nic sexuálního, ale byl to opravdu zvláštní člověk a představoval neustálou výzvu. Provedl výpad a vzápětí se stáhl, někdy ukročil stranou, skutečně téměř jako had.

„Občas se provinile cítím,“ přiznala. „Hlavně před tím, než jsem přijela. Teď už je to lepší, protože pracuju. Pobyt v Los Angeles mi začíná dávat smysl.“

„Bude to ještě lepší, až začneme točit. Je to svůdné, jako droga, budete si to muset dopřát znovu. Jakmile film dokončíme, budete toužit po dalším. Cítíme to tak všichni. To nás tady drží. Nemůžeme vytrvat, když film končí. Mám pocit, že vám už se to děje taky, a to jsme ještě ani nezačali.“ Podařilo se mu zadrnkat na nějakou citlivou strunu a jeho slova ji začínala děsit. Co když má pravdu, co když je to opravdu tak silné, dokonce i pro ni. „Nebudete se chtít vrátit, Tanyo. Až skončíme, budete chtít, aby vám někdo našel nějaký další film. Myslím, že si společnou práci užijeme.“ Vemlouvavě útočil a ona zalitovala, že souhlasila s tím obědem. Možná ji ale jenom zkouší, snaží se zjistit, co v ní je.

„Očekávám, že mě to bude bavit,“ odpověděla prostě, „ale doufám, že to není tak svůdné, jak říkáte. Až skončíme, mám v plánu vrátit se do skutečného života. Jsem tady jen na zapůjčení, ne na prodej.“ Měla pocit, jako by se potýkala s mistrem, jako by hrála nějaký důležitý zápas. Douglas byl nepochybně skvělý manipulátor a ona byla ve srovnání s ním pouhý amatér.

„Všichni jsme na prodej,“ namítl prostě, „a pro nás je tohle skutečný život, i když ostatním připadá jako pozlátko. Proto se tomu tady říká město pozlátka. Je to nakažlivé. Uvidíte. Do svého předešlého života se už nebudete chtít vrátit,“ opakoval přesvědčivě a s jistotou.

„Ale ano, budu. Čeká na mě manžel a děti. Tohle mi bude úplně stačit. Vím ale, že se tady toho spoustu naučím, a jsem za tu

příležitost velice vděčná,“ řekla odhodlaně, ale jemu to znělo zatvrzele.

„Nemusíte být vděčná, Tanyo. Nejste tu kvůli tomu, že bych vám dělal laskavost. Vaše práce je velice dobrá. Líbí se mi, jak vidíte svět, mám rád vaše zvraty, svérázný způsob, jak o věcech píšete.

Obdivuji, co se děje ve vaší mysli.“ Očividně její práci rozuměl a měl ji opravdu dobře prostudovanou. Četl ji už roky a měla pocit, jako by se jí snažil proniknout do hlavy. Trochu ji to děsilo. Nebo to byla možná jen hra, pokus znervóznit ji. Možná vnímá celý život jako hru, nic pro něj není opravdové. Měla podezření, že pro Douglase jsou skutečné jen filmy, proto je ve své profesi tak dobrý.

„Určitě si společnou práci opravdu užijeme,“ pokračoval zamyšleně, jako by o tom uvažoval. „Jste velice zajímavá žena, Tanyo. Myslím, že roli předměstské manželky s rodinou a dětmi jste celé ty roky jen hrála. Nevěřím, že taková ve skutečnosti jste. Obávám se, že ani nevíte, kdo jste. Myslím, že to zjistíte až tady.“ Způsob, jakým to říkal, působil na Tanyu až zlověstně. Najednou byla nervózní, že si myslí, že do ní může nahlížet a hodnotit ji. Není mu nic po tom, kým ona je nebo co si myslí.

„Řekla bych, že mám docela dobrou představu, kdo jsem,“

namítla tiše.

Byli naprosto odlišní, i toho si byla vědoma. On je okouzlující a přitažlivý, symbol vábení Hollywoodu v jeho nejlákavějších svodech. Ona je nevinná, jen si odskočila ze života, který miluje a který on považuje za naprosto nudný. Toužila stát se součástí toho života, ale jen na chvíli, a aniž by se vzdala hodnot, které jsou pro ni důležité. Až bude film natočený, stejně jako Dorotka z Čaroděje ze země Oz se zatouží vrátit domů. Nepřipustí, aby ji lákadla Hollywoodu svedla. Byla si sama sebou jistá. Je matkou svých dětí, Peterovou manželkou. Douglas Wayne patří do úplně jiného světa, ale nabízí jí jedinečnou možnost sdílet ho na chvíli s ním. Chce mu napsat scénář, ale není ochotna se kvůli tomu vzdát svého skutečného života ani duše. Ráda by pochytila všechno, co se od něho může naučit, a potom se vrátila zpátky do Marinu. Těšila se na víkendy doma, na známé prostředí, toužila se nadechnout čistého vzduchu své

skutečné existence. Vzpouzela se volit mezi dvěma životy, chtěla se pohybovat mezi oběma.

„Myslíte, že víte, kdo jste,“ pokoušel ji Douglas dál. „Obávám se, že jste zatím ještě ani nezačala objevovat, kdo ve vaší hlavě bydlí.

Tady to v následujících měsících zjistíte. Tohle je pro vás zasvěcovací rituál, iniciační obřad vašeho nového kmene. Až odsud budete odcházet,“ vysvětloval pomalu, „budeme vaší rodinou stejně, jako jí jsou teď vaše děti a manžel. Nebezpečí tkví v tom, že pokud se do života tady zamilujete, bude pro vás těžké se vrátit domů.“

Jeho slova ji děsila a nevěřila mu. Věděla, kam patří a kde má srdce.

Byla si zcela jistá svou loajalitou k dětem a k Peterovi. Byla přesvědčená, že tu může pracovat, aniž zničí vztah s nimi. Douglas tak přesvědčený nebyl. Viděl už spoustu lidí, kterým Hollywood zamotal hlavu.

Naslouchala mu a cítila, že je v něm něco nebezpečného, i když jí bylo jasné, že nad ní žádnou moc nemá. Ona pro něho jen pracuje, není jeho majetkem.

„To jsou velice silná slova, pane Wayne,“ namítla tiše a snažila se v duchu vytvářet obranu proti svodům, které popisoval.

„Tohle je magické místo,“ odpověděl bez váhání. Uvažovala, jestli ji chce vyděsit. Ve skutečnosti ji ale jen varoval před možným nebezpečím a nástrahami, kterých si byla dobře vědomá.

„A vy jste silný a vlivný člověk,“ dodala. Jenomže on ani Hollywood ji nemůžou svést, ujišťovala Tanya sama sebe. On je skutečně skvělý, ve svém oboru geniální. Jenže ona je pevná, není dítě, které by ztratilo hlavu.

„Něco mi napovídá, že jsme si hodně podobní,“ řekl Douglas.

Připadalo jí to od něho zvláštní.

„Nemyslím. Ve skutečnosti jsme vlastně protipóly,“ namítla. On je světaznalý, ona ne. On má moc a vliv, ona je úplně bezvýznamná.

Život, který vede a miluje, je pro něho nepředstavitelný. V Tanye se skrývá čistota a jednoduchost, které ho lákají a přitahují ho k ní jako magnet.

„Možná máte pravdu,“ prohodil a na chvíli se odmlčel, jako by o tom uvažoval. „Možná jsem měl na mysli spíš to, že se doplňujeme. Že tvoříme dvě poloviny jednoho celku. Vaše psaní mě

fascinuje už léta a bylo mi jasné, že jednou budeme na něčem pracovat společně. Teď ta chvíle přišla.“ Měla pocit, jako by ji táhl na nějaké neznámé území. Znervózňovalo ji to, ale zároveň i vzrušovalo. „Řekl bych, že vaši práci opravdu dobře znám,“

pokračoval. „Přitahuje mě jako plamen můru.“ A její plamen svítí jasněji než kdy předtím, když je teď tady. Nemohl se dočkat, až s ní začne spolupracovat. „Víte, co znamená doplňovat se, že? Dvě poloviny jednoho celku. Dokonale do sebe zapadnou. Doplňují se navzájem. Myslím, že právě toho jsme svým způsobem schopni. Já dokážu váš život okořenit a vy dodat mému životu klid. Vnímám vás jako velice vyrovnaného člověka.“ Nic tak zvláštního jí ještě nikdo neřekl, okamžitě ji to znervóznilo. Co od ní chce? Proč takové věci říká? Toužila položit telefon a zavolat Peterovi.

„Jsem opravdu vyrovnaná,“ ujistila ho tiše. „Jsem tady proto, abych vám dodala dobrý scénář. A všichni společně budeme pracovat na tom, aby vznikl výjimečný film,“ pokračovala klidně s jistotou, kterou necítila. Chtěla ale odvést skutečně co nejlepší práci.

„Nepochybuji, že scénář bude dobrý, Tanyo,“ řekl přesvědčivě.

„Bylo mi to jasné už ve chvíli, kdy jste přijala mou nabídku. Ale co je nejdůležitější, Tanyo, vím, že váš scénář bude perfektní.“ To od něho bylo opravdu velké ocenění.

„Děkuji vám,“ odpověděla vážně. „Doufám, že má práce splní vaše očekávání,“ dodala. Odpověděla sice formálně, ale upřímně.

Něco ji na něm zneklidňovalo a zároveň ji k němu přitahovalo. Bylo jí jasné, že je to člověk, který dostane, oč usiluje. Tohle na něm bylo vskutku přitažlivé. Právě to a jeho nezdolné odhodlání z něj dělalo to, čím je. Ať už je jakýkoli, Tanya pochopila, že hlavní na Douglasu Wayneovi je vliv a síla. Obojí uplatňoval neustále. A cítila, že mu jde pokaždé o vítězství. Nic menšího by nesnesl. Douglas Wayne musí mít všechno, na co sáhne, pod naprostou kontrolou. A zároveň si byla jistá tím, že může být významný, silný a talentovaný, ale ji nemá šanci ovládnout.

5

Večer v domě Douglase Waynea v Bel Air byl zajímavý, okouzlující a záhadný stejně jako on. Dům samotný byl skutečně výjimečně krásný. Koupil ho už před lety, když natočil svůj první slavný film, od té doby ho několikrát přestavěl, až vzniklo rozlehlé sídlo plné elegantně vybavených místností se vzácnými starožitnosti a obrazy nevídané ceny. Douglas měl vytříbený vkus a Tanya zůstala bez dechu zírat, když v obývacím pokoji zahlédla dobře známý Monetův obraz s lekníny. Hodně ho připomínala i scéna u obrovského bazénu, kde se shromáždili hosté. Bazén byl posetý květy gardénií a leknínů, prostor osvětlovaly jen svíčky. Ve druhém obývacím pokoji visel úžasný Renoir, dvě malby od Mary Cassattové a slavný Flemishův obraz. Masivní nábytek představoval zajímavou kombinaci anglického, francouzského a ruského stylu s čínským paravánem v rohu a čínským sekretářem, který vypadal, jako by patřil spíš do muzea.

Tanya si v džínsech připadala nesvá, i když ostatní byli oblečení podobně. Okamžitě poznala dvě filmové hvězdy, Jean Amberovou a Neda Brighta. Jean hrála už v desítce známých hollywoodských filmů a v pětadvaceti letech už získala tři nominace na Oscara. Měla tak krásnou tvář, že vypadala jako obraz. Právě se smála něčemu, co jí vyprávěl Max. Přes džínsy měla vzdušnou průhlednou bleděmodrou halenku, na nohou stříbrné střevíčky na podpatcích zavázané kolem kotníků. Dokonale padnoucí džínsy jako by jí někdo namaloval přímo na dlouhé štíhlé tělo. Vypadala úžasně, a když je Max představil, věnovala Tanye úsměv. Na chvilku jí připomněla Molly. Měla stejně milý nevinný pohled a dlouhé zářivé černé vlasy.

Vlídnost v očích dávala znát, že sláva ji zatím nepoznamenala.

Potřásly si rukama a Tanya si uvědomila, že má příjemně pevný stisk.

„Vaše kniha se mi moc líbila. Dala jsem ji mamce k narozeninám. Má povídky moc ráda.“

„Děkuji.“ Tanya se na dívku usmála a snažila se nepodlehnout jejímu kouzlu, ale bylo to obtížné. Bylo opravdu vzrušující setkat se s tak slavnou hvězdou, natož s ní spolupracovat a psát dialogy, které ona uvede do života. Tanyu zmínka o knize dojala, překvapilo ji, že někoho tak mladého její práce zajímá. Většina mladých lidí dávala před povídkami přednost románům. „Je milé, že to říkáte. Mám vaše filmy moc ráda, moje dcery také.“ Připadala si hloupě, ale Jean se zdála potěšená. Každý má rád pochvalu.

„Jsem moc ráda, že s vámi budu pracovat na filmu. Nemůžu se dočkat, až si přečtu scénář.“ Zanedlouho by se měli všichni setkat a herci byl, měli přidat své poznámky ke scénáři k Maxovým a Douglasovým. Víc hlav víc ví.

„Tvrdě na něm pracuji,“ ujistila ji Tanya. „Je mi ctí psát scénář pro vás,“ řekla a neuniklo jí, že kolem prošli další dva známí herci.

Jean se s nimi neznala a Max je představil Tanye i filmové hvězdě.

Ke všem se choval jako k dětem, na něž je hrdý. Jako by při natáčení filmů pokaždé vznikla nová rodina. Rozvíjely se vztahy, vytvářela se pouta, objevovaly se románky, občas zůstávala i přátelství na celý život. Objevil se celý mikrokosmos života, něco z něho přežilo, ale většina ne. Během natáčení byli ale všichni přesvědčeni, že právě to je skutečný život a bude trvat navždy. Bylo to jako pečlivé stavění domečku z karet, který hodně připomínal Tádž Mahal. Byl svůdný, propracovaný, bral dech, budil úctu, ale když byl film hotový a natáčení skončilo, rozvál se jako písek, protože se všichni rozběhli stavět hrady z písku někam jinam. Bylo v tom však kouzlo, které Tanyu fascinovalo. Když ti lidé stáli kolem, skutečně to vypadalo jako reálný svět. Budou společně tvrdě pracovat, tvořit, uvěří v to, co společně budují. A až všechno bude zachycené na film, zmizí to v mlze a rozplyne se, už nikdy to nebude stejné. Ale teď, v tuhle chvíli, jim to všem připadalo opravdové. Ale i po dokončení se ono kouzlo nadlouho zachová ve filmu.

Tanyu vzrušovalo, že je součástí něčeho takového, pozorovala kolem sebe lidi se sklenkami šampaňského, jak se smějí a povídají si, přemýšlela o nich a vzpomněla si, co jí Douglas říkal do telefonu. Že tenhle svět vytváří závislost, a až ochutná jeho lákadla, bude chtít víc. Tvrdil, že už se nikdy nedokáže vrátit ke svému bývalému životu, že jejím domovem se stane tenhle svět. Nechtěla, aby se něco takového stalo, ale když tu stála a dívala se kolem sebe, vnímala, jak ji dění vtahuje. Zpočátku se cítila opuštěně, ale jak ji Max postupně představoval novým lidem, většinou krásným mladým hercům a herečkám, pohledným mužům, několika starším členům štábu, začala se mezi nimi cítit spokojeně. Překvapilo ji, jak snadno se jí s nimi povídá. Bylo to jako omamný vzrušující tanec. Nedokázala ale poznat, jestli cítí vzrušení z očekávání, nebo jestli na ni má vliv šampaňské. Všude kolem mámivě voněly lilie a gardénie. Celý dům zdobily bílé orchideje v nádherných čínských květináčích, zahlédla i vzácné druhy žlutých a hnědých. Zdálky se ozývala nevtíravá hudba. Všechno, od uměleckých děl až po lidi, dokonce i ústřice a kaviár, které se podávaly, představovalo pastvu pro smysly.

Tanya se těšila, až o tom bude psát domů. Připadalo jí to jako nějaký okouzlující zasvěcující rituál, když mlčky stála a obdivovala lidi kolem sebe. Vůbec si nevšimla, že k ní přistoupil Douglas.

Najednou ho uviděla, jak se na ni usmívá jen z několika centimetrů.

Měla na sobě bílý hedvábný svetr, džínsy, zlaté sandály na nízkém podpatku a zlatou kabelku, kterou si koupila odpoledne cestou do hotelu. Vzala ho za slovo a oblékla si džínsy. Byla ráda, protože zapadla mezi ostatní. On měl na sobě dokonale vyžehlené šedé flanelové kalhoty, bílou košili, nechával si je šít na míru v Paříži, a černé krokodýlí mokasíny Hermes.

„Není to špatné, že?“ zeptal se jí sametovým tónem. Víc ho cítila, než slyšela. Nebylo jí jasné, čím to je, ale kdykoli se ocitla v jeho blízkosti, zároveň ji přitahoval i odpuzoval. Byl to zvláštně rozpolcený pocit, jako by se mu chtěla přiblížit, i když ví, že to nejde. Byl jako egyptská hrobka plná úžasných pokladů, od níž vás ale drží dál starobylé prokletí. Zadíval se Tanye do očí, upřel na ni pohled a chvíli ji jen mlčky obdivoval. Nemusel nic říkat. Jeho výraz byl naprosto výmluvný. Promlouval k ní mírným tónem člověka,

který jí dobře rozumí, i když ji nezná. Znal ji jen podle její práce, ale ta mu o ní napověděla dost. Připadala si před ním nahá a muž po chvíli odvrátil pohled. Tentokrát ale necítila nutkání s křikem utéct.

Řekla si, že nemá možnost ji ovládnout ani ji získat. Nemůže dostat víc, než kolik je ona ochotná dát, alespoň si to myslela. Je to jen člověk, není to kouzelník. Producent. Člověk, který kupuje příběhy a uvádí do života scénáře, jako je ten její.

„Seznamujete se s lidmi?“ zeptal se jí se zájmem. Zdálo se, že mu záleží na tom, aby se tu všichni, zvlášť Tanya jako nováček, cítili dobře. S většinou členů štábu se už díky Maxovi seznámila. Zbýval jen Ned Bright, který byl neustále obklopený skupinkou velice pohledných mladých dívek. Ty sice přišly původně s někým jiným, ale neomylně je to k němu přitahovalo. Momentálně byl nejzajímavějším hollywoodským mladým hercem a nebylo těžké přijít na to proč. Byl okouzlující a vypadal skutečně nádherně.

Děvčata kolem něho celý večer štěbetala a smála se.

„Ano,“ odpověděla prostě a zadívala se Douglasovi do očí.

Rozhodla se, že se jím nenechá příliš oslnit, natož zastrašit. „Moc se mi líbí vaše obrazy. Je to jako návštěva v muzeu,“ prohodila, když si v malém obývacím pokoji za bazénem všimla dalšího známého díla.

Místnost sloužila jako hudební salon, kde Douglas hrál na klavír.

Jako dítě se začal připravovat na dráhu koncertního pianisty a stále ještě si občas zahrál pro radost nebo přátelům. Dozvěděla se, že v mládí byl považovaný za výrazný talent.

„Doufám, že to tu jako v muzeu nevypadá, to by bylo příliš smutné. Bylo by to jako dívat se na zvířata v zoo, na místo v jejich přirozeném prostředí. Chci, aby se lidi cítili s obrazy uvolněně, aby z nich neměli strach. Člověk by si měl život s nimi užívat, považovat je za dobré přátele, ne na ně zírat jako na něco cizího. Všechny mé obrazy jsou mými starými přáteli.“ Byl to zajímavý pohled a Tanya se při jeho řeči zadívala v hudebním salonu na menší Monetovo dílo.

Osvětlení jako by mu vdechlo život. Vypadal jako odraz bazénu v zrcadle, kolem si vesele povídali lidé. Své vykonalo i proudem tekoucí šampaňské. Lidé se zdáli spokojení a uvolnění, stejně působil i hostitel. Ve svém prostředí se choval daleko uvolněněji než v hotelové restauraci. Tady působil půvabně a příjemně, jako by svůj

vlastní svět měl plně pod kontrolou. Nic mu neuniklo a zdálo se, že dokáže sledovat úplně všechno a každého. O pár minut později, když Douglas vyprávěl Tanye o tom, jak sbírá starožitnosti, se k nim připojil Max. Doug právě líčil, jak objevil před několika měsíci v Dánsku a Holandsku několik skutečných pokladů, zvlášť jeden dánský stůl.

„Dobře že tyhle večírky nepořádáme u mě,“ rozesmál se Max.

Tanye pořád ještě připadal s baňatým břichem, holou hlavou a plnovousem jako skřítek. Vypadal jako jeden z pomocníků Santa Clause, zatímco Douglas působil jako filmová hvězda.

Tanya slyšela, že kdysi chtěl být hercem, ale nikdy se o to nepokusil. Dával přednost vlivné roli producenta. Tím měl možnost ovlivnit daleko víc, jako loutkař, který tahá za všechny důležité nitky. Max působil víc jako vlídný Gepetto.

Douglas se při Maxově poznámce o jeho domě rozesmál. „Bylo by to trochu jiné,“ poznamenal, zatímco Max začal popisovat Tanye, kde žije.

„Bydlím v Hollywood Hills, v domě, který vypadá jako stodola a možná by jí i měl být. Na pohovkách leží koňské houně, na stolku se povaluje neumyté nádobí a moje bývalá žena si před čtrnácti lety, když mě opouštěla, odvezla vysavač. Od té doby jsem samozřejmě neměl čas pořídit nový. Stěny zdobí plakáty z mých starých filmů. A nejvýznamnější starožitností je u mě televize. Mám ji od roku 1980.

Zaplatil jsem za ni spoustu peněz, zbytek věcí mám z charity. Je to vážně trochu jiné bydlení než Dougův dům.“ Max to říkal bez náznaku lítosti nebo omluvy a všichni tři se rozesmáli. Měl svůj dům moc rád. V něčem, jako má Douglas, by se cítil nesvůj, i když výtvarné umění miloval. „Musím si sehnat nějakou paní na úklid. Tu poslední deportovali, je to smůla, měl jsem ji vážně moc rád. Skvěle vařila a dobře hrála žolíky. Chuchvalce prachu už ale začínají být větší než můj pes.“ Vysvětlil, že má německou dogu Harryho a je to jeho nejlepší přítel. Slíbil Tanye, že se s ním při natáčení určitě seznámí. Vždycky ho bere s sebou do práce. Nenosí obojek ani vodítko, takže jeho poštěkávání může rozčilovat zvukaře, ale Max tvrdil, že je dokonale vycvičený. „Chodí se mnou do práce moc rád,

v cateringu ho vždycky krmí. Mezi natáčením je sklíčený a vyhubne.“ Ještě dodal, že pes váží asi sto kilo.

Při hovoru ji upoutalo, jak jsou Max a Douglas rozdílní. Jeden byl milý a vlídný, druhý měl ostré hrany i rohy, ačkoli zevnějšek byl vyvedený do vysokého lesku. Max vypadal, jako by se oblékal v charitě, když si tam pořizoval vybavení do domu. Douglas působil jako z obálky pánského časopisu. Tanyu těšilo s nimi hovořit, bylo jí s nimi opravdu dobře. Uvažovala, do jaké míry se bude Douglas podílet na natáčení. Jeho hlavním úkolem bylo sehnat peníze a dohlížet na rozpočet. Max měl dostat z herců to nejlepší, co v nich je. Oba měli svou práci moc rádi. Tanya se nemohla dočkat, až natáčení začne.

V devět hodin se u bazénu podávala večeře připravená na několika dlouhých bufetových stolech. Jeden stůl byl celý pokrytý suši z jedné oblíbené japonské restaurace. Na druhém stole se vršili krabi, ústřice a garnáti. Třetí stůl nabízel exotické saláty a tradiční mexická jídla. Na své si tu přišel každý a mladí herci si nabírali plné talíře. Douglas ji představil Nedu Brightovi, který se kolem nich mihl následovaný čtyřmi ženami. Okamžitě si všimla, jak je podobný Jasonovi.

„Dobrý den,“ prohodil a působil spokojeně a uvolněně. Omluvil se, že si s ní nepotřese rukou, protože nesl dva talíře. Na jednom měl suši, na druhém asi tunu mexických pochoutek. „Nepište mi tam moc dialogů, jsem dislektik,“ prohodil se smíchem. Uvažovala, jestli tomu tak skutečně je, a rozhodla se zeptat Maxe. Mohlo by být užitečné to vědět.

„Ne, je jenom líný. Tvrdí to všem scenáristům. Ale jinak je to fajn kluk.“ Byl teď v Hollywoodu novou tváří a představoval absolutní senzaci. Bylo mu třiadvacet a bude hrát v jejich filmu hlavní mužskou roli, partnera Jean Amberové. Vypadal o něco starší, jako by se mu blížila třicítka, ačkoli v předešlém filmu, kterému se dostalo vysokého ocenění, a získal Zlatý glóbus, hrál šestnáctiletého slepého chlapce. Zároveň působil jako zpěvák a bubeník v jedné herecké kapele. Nedávno vydali cédéčko a Tanye bylo jasné, že její děti budou šílet z toho, že se s ním zná osobně. Molly určitě omdlí, až jí to bude vyprávět.

„Je to hodný kluk,“ pokračoval Max a Tanya souhlasila. Bylo to na něm na první pohled vidět. „Jeho matka ho při natáčení navštěvuje, chce se jen ujistit, že s ním dobře zacházíme a že se kluk slušně chová. Právě dokončil vysokou školu. Tvrdí, že až natočí ještě pár filmů, chce se stát režisérem. Spousta mladých herců po tom touží, ale málokdo to dokáže. Myslím, že jemu se to povede. Měl bych si dávat pozor, aby mě nevyšoupl.“ Douglas i Tanya se zasmáli.

Našli si stůl se třemi židlemi a večeřeli společně. Všichni se usadili kolem bazénu. Reprodukovaná hudba byla příjemně smyslná a vytvářela tu pravou atmosféru. Douglas měl pro hudbu cit, stejně jako pro jídlo, atmosféru, která lidi uvolní a umožní jim, aby se navzájem poznali. Tanya se po jídle opřela. Když vzhlédla, uviděla hvězdy. Douglas ji nespouštěl z očí.

„Moc vám to sluší, Tanyo, vypadáte spokojeně a uvolněně.“

Ovinula si kolem ramen modrý kašmírový šál. Ladil jí k očím a měkcej i halil. „Vypadáte jako Madonna,“ pokračoval Douglas a obdivoval ji jako obraz. „Mám moc rád chvíle, než se začne točit, kdy všechno začíná, kdy ještě netušíme, co se bude dít, jaké kouzlo nás vtáhne. Jakmile se začne, jsou dny plné překvapení, o nichž dnes ještě nemáme tušení. Mám rád ty chvíle před začátkem. Je to jako život, jen lepší, protože tohle můžeme ovládat.“ Tanya cítila, že to pro něj bylo skutečně důležité. Měl rád všechno pod kontrolou.

Přišla k nim Jean Amberová se zmrzlinovým pohárem a sušenkou. Připravené byly i jiné zákusky, také flambovaná zmrzlina. Max se zmínil, že kdykoli vidí plameny, rád by si na nich opékal bonbony marshmallow, ale flambování nikdy netrvá dlouho.

Vypadal jako člověk, který by to skutečně udělal, byl sebejistý, nekonformní a velice zábavný. Bylo o něm známé, že během přestávek rád používá prdící polštářky. Měl úžasný smysl pro humor, který Douglasovi chyběl. Ten byl daleko vážnější, při natáčení se choval klidně a nenápadně, o poledních přestávkách studoval s herci jednotlivé scény. Byl jako ředitel školy, zatímco Max spíš jako hravý, milý, rozevlátý učitel milující děti. Ať byli herci jakkoli staří, všechny je považoval za své a oni ho za to měli moc rádi. Chovali se k němu jako k otci, vážili si ho za jeho řemeslné schopnosti, které byly skutečně nevídané, i za vlídnost. Douglas se choval mnohem

upjatěji, staral se o pojištění a rozpočet. Dohlížel na natáčecí schéma, když se věci začínaly vzpouzet kontrole, vedl herce i režiséry. Jeho filmy se striktně držely rozpočtu a nikdy se mu nevymkly z rukou.

Maxovi ovšem často. Strašně rád herce rozmazloval, byl přesvědčený, že si to za těžkou a dobře odvedenou práci zaslouží.

Večírky jako tenhle si užíval, Douglas na nich pracoval.

Večírek trval téměř do jedné, protože lidé, kteří už spolu pracovali předtím, dávali nepokrytě najevo radost z nového setkání.

Připomínali děti na táboře, šťastné, když se setkají s kamarády z předešlého léta. Nebo pravidelné návštěvníky okružních plaveb, kteří se rádi setkávají s lidmi, s nimiž se plavili už předtím. Bylo otázkou štěstí, s kým člověk na filmu spolupracoval. Douglas a Max dokázali postavit štáb z talentovaných lidí, kteří se společně dobře snášeli a spolupracovali. Oběma bylo jasné, že Tanya mezi ně zapadne bez problému. Všem se moc líbila, někteří četli její knihu, což ji téměř dojalo. Někteří se i zmínili, které povídky mají nejradši, takže jí bylo jasné, že to není jen slušnost, ale knížku opravdu četli.

Večer probíhal v příjemně vzrušené atmosféře. Všichni se na film moc těšili. Mělo se na něm podílet mnoho hvězd, všichni počítali s tím, že Maxova režie bude bezchybná. Shodli se, že mají štěstí, že mohou s tímhle štábem pracovat a že je Douglas pozval do svého domu na večeři. Vypadalo to jako splněný hollywoodský sen. Tohle je vážně kouzelné království a oni patří k vyvoleným, k těm nejšťastnějším, kteří se dostali v Hollywoodu nejvýš a budou ještě šťastnější, pokud se tam udrží. Ale teď se vezou na vlně. Ve filmu bude hrát několik známých herců a hereček. Žádná hvězda se k nim nepřipojí později. Max měl rád, když štáb pracoval společně po celou dobu natáčení. To vytvářelo atmosféru velkorysé spolupráce, což bylo možné, jen pokud byli všichni pohromadě a dobře se znali. Pak vytvořili skutečně rodinu a Tanya cítila, že tady něco takového vzniká. Jako by je někdo posypal kouzelným práškem.

Max jí nabídl, že ji po skončení večírku odveze do hotelu. Jemu to nevadilo a Tanya si nemusela brát limuzínu. Dostala ji k dispozici na dobu svého pobytu, ale cítila se provinile, když měl řidič někde celý večer sedět. Chtěla si vzít taxík, ale když se o tom zmínila Maxovi, položil si ukazováček na ústa a zamračil se na ni. „To

neříkejte. Jinak vám Douglas auto odebere. A proč si ho nenechat?

Potřebujete ho.“

Rozloučila se s Douglasem, poděkovala mu za večeři a nádherný večer a popřála dobrou noc. Měla pocit, jako by se školačka loučila s ředitelem školy. Právě o něčem živě diskutoval s Jean Amberovou.

Dívka s ním vehementně nesouhlasila, ale hovor probíhal ve veselém tónu. Snažila se mu vysvětlit, že se mýlí.

„Mohu vám nějak pomoct?“ nabídl se Max.

„Ano,“ vyhrkla Jean. „Jsem přesvědčená, že Benátky jsou daleko hezčí než Florencie a Řím. Jsou daleko romantičtější.“

„Nejezdím do Itálie za romantikou,“ namítl Douglas a láskyplně si ji dobíral. Na společnost krásných žen byl zvyklý, vybudoval si na tom kariéru. „Jezdím tam kvůli umění. Mou představou o nebi je galerie Uffizi. Florencie vyhrává na celé čáře.“

„Bydleli jsme tam v příšerném hotelu. Trčela jsem tam tři neděle na exteriérech.“ Mluvila z ní rozsáhlá zkušenost jejích pětadvaceti let, cestovala opravdu hodně, víc než většina lidí, ale protože se věnovala natáčení, z míst, kde pobývala, toho moc neviděla. Nikdy na to nebyl čas. Přijeli pracovat na filmu a odjížděli okamžitě poté, co se natáčení dokončilo. Byl to jen úzký pohled na svět, ale byl lepší než nic. Tanya by s ní moc ráda seznámila své děti a doufala, že na to časem dojde. Jean působila jako krásná mladá žena, na její děti by udělala velký dojem.

„Já osobně dávám přednost Římu,“ dodal Max a ještě problém zamotal. „Jsou tam skvělé kavárny, vynikající těstoviny, mraky japonských turistů a jeptišky. V Římě je vidět nejvíc jeptišek a já mám staré zvyky moc rád. Nikde jinde je nepotkáte.“

Tanya se při jeho poznámce rozesmála.

„Mě jeptišky děsí,“ namítla Jean. „Jako dítě jsem chodila do katolické školy a nenáviděla jsem ji. V Benátkách jsem žádnou jeptišku nepotkala.“

„Potom jsou to z vaší strany pro tohle město body k dobru. Já políbil jednu dívku pod Mostem vzdechů, to mi bylo asi jednadvacet,“ dodal Max. „Gondoliér mě pak k smrti vyděsil, když se zmínil, že zůstaneme navždy spolu. Měla příšernou pleť a hrozný předkus. Právě jsem se s ní seznámil. Myslím, že kvůli tomu mě

Benátky nezaujaly. Je zvláštní, jaké pocity v člověku města vzbuzují.

V New Orleans jsem dostal žlučníkový záchvat a od té doby jsem se tam už nikdy nechtěl vrátit.“

„Točili jsme tam film,“ přikyvovala souhlasně Jean. „Bylo tam příšerně. Strašná vlhkost. Neustále jsem měla zničený účes.“

„Já o vlasy přišel v Des Moines,“ prohodil Max a přejížděl si dlaní po holé hlavě. Všichni se rozesmáli.

Tanya poděkovala Douglasovi ještě jednou za vydařený večer a o pár minut později s Maxem odjeli. Odvezl ji zpátky do hotelu.

Překvapilo ji, jak skvěle si večer užila.

„Tak jak se vám líbí v Hollywoodu?“ zeptal se Max konverzačním tónem. Byla mu sympatická. Kdyby nebyla vdaná, začal by o ni usilovat. Ale ke svátosti manželské choval úctu a ona nevypadala na přelétavý typ. Byla velice příjemná a on se na spolupráci s ní těšil. Stejně jako Douglas uznával její tvorbu, ale moc se mu líbila i jako člověk.

„Je to tady trochu bláznivé, usuzuju podle některých lidí, s nimiž jsem dnes mluvila, ale je to zábavné,“ odpověděla Tanya popravdě.

„Několikrát jsem tu byla kvůli seriálům, ale tohle je něco úplně jiného.“ Setkání s tolika hvězdami během jediného večera na ni udělalo dojem. V životě ještě nic podobného nezažila, znala se jen s herci ze seriálů a to nebyly zdaleka tak zářivé celebrity. Dnes se setkala s těmi skutečně výjimečnými.

„Bezesporu si tu formujeme vlastní malý svět. Filmaři tvoří ale poměrně uzavřenou komunitu. Natáčet film je jako vydat se na plavbu, vznikne malý mikrokosmos, který se skutečným životem nemá příliš společného. Lidé se seznámí, okamžitě se spřátelí, zamilují, prožijí románky, potom film skončí, je po všem a přesunou se někam jinam. Možná pár minut to působí jako reálný život, ale opravdu to tak není. Sama uvidíte, až začneme točit. Hned první týden se rozhoří několik intenzivních vztahů. Je to bláznivý způsob života, ale alespoň není nudný.“ A to skutečně nebyl. Už během večera si všimla, že několik herců začalo flirtovat, především Jean Amberová a Ned Bright, představitelé hlavních rolí. Celý večer se pronásledovali pohledy, chvíli si povídali. Tanyu to zaujalo.

„Musí být těžké navázat tu skutečný vztah, pokud působíte ve filmovém průmyslu,“ prohodila, když se blížili k hotelu.

„Ano, je. Většina lidí ale o žádný nestojí. Radši si pohrávají a tváří se, že žijí. Není tomu tak, ale spousta z nich na to nikdy nepřijde. Jsou přesvědčení, že takový život skutečně je. Třeba Douglas. Mám dojem, že od natáčení Doby ledové neměl vážný vztah. Občas si s nějakou ženou vyjde, obvykle bývá poměrně známá, ale nemyslím, že si k sobě pustí někoho blíž. To není jeho styl. Zajímá ho vliv a velké obchody, možná ještě nakupování obrazů. Myslím, že láska ho míjí. Někteří lidé takoví jsou. Já osobně ale Svatý grál stále hledám,“ přiznal se šťastným úsměvem. Tanye se ten člověk opravdu líbil. Zdálo se, že ho má rád každý. Měl obrovské srdce a náklonnost uměl dát najevo. „S herečkami nechodím. Toužím po nějaké hodné ženě, která by dokázala milovat plešatého mizeru s plnovousem a večer by mě drbala na zádech. Šestnáct let jsem chodil s jednou ženou a úžasně nám to spolu klapalo. Myslím, že jsme se ani jednou nepohádali.“

„A co se stalo?“ zeptala se Tanya, když zastavili pod stříškou před hotelem, který se jí teď stal domovem, přestože ho zatím tak nevnímala. Uvažovala, jestli ho za domov dokáže vůbec kdy přijmout. Pořád si tu připadala cizí, měla pocit, že na pobyt tady je příliš obyčejná. Cítila se jako podvodník, určitě ne jako hvězda.

„Zemřela,“ řekl Max tiše a stále se usmíval. Vzpomínka na ni se mu objevila v očích. „Na rakovinu prsu. Bylo to hnusné. Už nikdy nenajdu nikoho jako ona. Byla to moje životní láska. Od té doby jsem si občas s nějakou ženou vyšel, ale není to ono. Ale zvládám to.“ Stále se usmíval. „Taky byla spisovatelka. Psala miniseriály, tehdy byly velice oblíbené. Mluvili jsme o svatbě, ale k ničemu jsme ji vlastně nepotřebovali. Měli jsme pocit, jako bychom byli v srdci manželé dávno. Pořád jezdím na dovolenou s jejími dětmi, když mi to mezi natáčením vyjde. Vyrostli z nich skvělí lidé, jsou to dva kluci, oba ženatí. Žijí v Chicagu. Moje děti je mají rády. Připomínají mi ji.“

„Asi to byla moc hodná žena,“ prohodila Tanya soucitně. Seděli v autě a povídali si. Režisér navzdory skvělým výdělkům jezdil ve staré otlučené hondě. Neměl potřebu se předvádět, na rozdíl od

Douglase s jeho honosným domem a cennými obrazy. To nebyl jeho styl. Douglasův životní styl na ni však udělal dojem. To ale na každého. Mimo galerií takové obrazy ještě u nikoho neviděla.

„Byla moc milá a hodná,“ souhlasil Max. „To vy jste taky,“

usmál se na ni. Líbilo se mu, jaká je a jak se chová. Vyzařovala silnou osobnost. Líbila se mu už od chvíle, kdy se setkali poprvé, teď mu byla ještě milejší. Byla přirozená a spolehlivá, to je v Hollywoodu vzácné. „Váš manžel je šťastný chlap.“

„Já jsem šťastná žena,“ namítla s úsměvem. Strašně se jí po Peterovi stýskalo. Ztratili útěchu každodenního tělesného kontaktu, něhu, kterou sdíleli v noci. Byla to velká ztráta. Moc se těšila, až mu po návratu do svého pokoje zavolá, i když bylo už hodně pozdě.

Slíbila mu to, i kdyby ho měla vzbudit. Mluvila s ním a děvčaty předtím, než odešla na večírek. Zatím si vedou dobře a ona se za nimi za dva dny rozjede. Nemohla se dočkat. „Můj muž je skvělý člověk.“

„To je dobře. Doufám, že ho poznám. Měl by během natáčení přijet a vzít s sebou i vaše děti.“

„Přijede.“ Poděkovala Maxovi za odvoz a vystoupila. Potom se rozpomněla na oběd s Douglasem následující den. Měli se setkat v hotelové restauraci, což jí naprosto vyhovovalo. „Jdete zítra na ten oběd s námi?“

„Ne, mám schůzku s kameramany, musím s nimi prodiskutovat vybavení.“ Max používal spoustu složitých nezvyklých objektivů a čoček, aby dosáhl efektů, které ho proslavily. Chtěl mít jistotu, že kameramani budou mít všechno potřebné po ruce. „Douglas rád poznává lidi individuálně. Spolu se uvidíme příští týden, až začnou pracovní schůzky. Užijte si hezký víkend s rodinou.“ Zamával jí a odjel. Tanya se rozběhla ke svému bungalovu. Byla přesvědčená, že se jim bude skvěle spolupracovat. S Douglasem takovou jistotu neměla. Stále ji znervózňoval, i když po dnešku k němu měla o kousek blíž. Už v ní nebudil takovou hrůzu, když ho viděla v jeho přirozeném prostředí, kde byl očividně mnohem uvolněnější.

Jakmile za sebou zavřela dveře, zavolala Peterovi. Napůl spal, ale čekal na ni. Bylo skoro půl druhé.

„Promiň, že volám tak pozdě, trvalo to strašně dlouho,“ začala bez dechu.

„To je v pořádku. Jaké to bylo?“ Zívl a Tanya si ho dokázala v posteli naprosto živě představit. V tu chvíli se jí stýskalo ještě víc.

„Zábavné, zvláštní, zajímavé. Douglas Wayne má ty nejúžasnější obrazy, jaké jsem kdy viděla. Renoira, Moneta, opravdu mimořádné kousky. Dům byl plný mladých herců, byla tam Jean Amberová i Ned Bright.“ Vyjmenovala ještě několik dalších. „Jsou to velice příjemní mladí lidé, Molly a Megan by se tam moc líbilo. Chyběl jsi mi. Moc milý je i režisér Max Blum. Bude se ti líbit. Vyprávěla jsem mu o tobě.“

„Bože, po tom všem se sem do Rossu už nebudeš chtít vrátit, Tanny… budeš na nás příliš okouzlující.“ Byla si jistá, že to nemyslí vážně, ale stejně ji ta slova nepotěšila. Přesně to předpovídal Douglas, když jí volal. Tohle bylo opravdu to poslední, oč by stála.

Nechtěla se stát součástí života Hollywoodu, stála o jejich život doma v Rossu.

„Neblázni, nic z těch nesmyslů mě nezajímá. Každý z lidí tady by s radostí umřel pro život, jaký vedeme my.“

„No to určitě,“ zasmál se. „O tom vážně pochybuju. Strašně tě tam rozmazlí, miláčku.“

„Ne,“ namítla posmutněle. Odkopla střevíčky a ležela na posteli.

„Strašně se mi po tobě stýská, kéž bys tu tak byl.“

„Za dva dny jsi doma. Taky mi moc chybíš. Je tu bez tebe mrtvo.

A dneska jsem spálil večeři.“

„O víkendu uvařím.“ Stále se cítila provinile, že je tady, a nemohla se dočkat, až se vrátí domů k němu a k děvčatům. Byla tu teprve tři dny a už jí to připadalo jako celá věčnost. Čeká je dlouhých devět měsíců. Hodně, hodně dlouhých. Bylo zvláštní jít večer do společnosti bez něho, ale musela se seznámit se štábem. Byla to vlastně pracovní povinnost, i když bezesporu velice příjemná. Užila by si však mnohem víc, kdyby tam byl Peter s ní. Když nebyl doma, sama bez něho nikam nechodila. Netoužila vést vlastní společenský život, tady už vůbec ne. Nemá s těmi lidmi nic společného, zvlášť s Douglasem Waynem. Dokázala si ale představit, že by si s Maxem Blumem vyšla na hamburger. Připadal jí jako dobrý přítel, pokud

tady něco takového existuje. Nebyla si tím jistá. „Už se nemůžu dočkat, až tě uvidím. Je divné být tady sama. Strašně se mi po tobě a po děvčatech stýská.“ Nerada spala bez něho, v noci se cítila osamělá a byla neklidná. Ani jemu se nespalo dobře, místo ní objímal polštář.

„Taky nám strašně chybíš,“ zívl Peter znovu. „Radši půjdu spát.

Ráno musím vzbudit holky. Meg má od půl osmé plavecký trénink.“

Podíval se na budík. „Za čtyři a půl hodiny vstávám.“ Při té představě zasténal, ale nechtěl usnout, dokud si s manželkou nepromluví. „Popovídáme si ráno. Hezky se vyspi, miláčku… stýská se mi…“

„Mně taky,“ přiznala něžně. „Klidné spaní a sladké sny.“

„Tobě taky,“ řekl Peter a zavěsil. Tanya ležela na posteli a přemýšlela o tom, jak moc jí chybí. Potom si šla s těžkým srdcem vyčistit zuby. Nemohla se dočkat, až pojede domů. Všichni se pletou, opakovala si v duchu. Peter i Douglas, když předpovídají, že ji život u filmu rozmazlí a už se nebude chtít vrátit do Rossu. Vždyť o nic jiného nestojí. Chybí jí její postel, stýská se jí po manželovi i po dětech. Nedokázala si představit nic, co by se tomu mohlo rovnat.

Veškerý luxus hollywoodského bungalovu by vyměnila za noc v posteli s Peterem doma v Rossu. Pro Tanyu lepší místo než domov neexistovalo a nikdy existovat nebude.

6

Následující den v jednu se Tanya setkala s Douglasem v hotelové restauraci na oběd. Měla na sobě džínsy a růžový svetr, on vypadal jako obvykle skvěle v dobře střiženém khaki obleku, modré košili, žluté kravatě Hermes a dokonale vyleštěných hnědých botách. Když se objevila, už na ni čekal. Popíjel Bloody Mary a mluvil s nějakým kamarádem. Když Tanyu představil, překvapeně si uvědomila, že to je Robert De Niro. Chvíli si povídali, potom herec odešel. Nemohla říct, že by to na ni neudělalo dojem. Ale tady to bylo zřejmě naprosto běžné. Ráda by o tom vyprávěla Peterovi, ale nechtěla už od něho ani od nikoho jiného slyšet, že ji tohle prostředí pohltí a jen těžko se vrátí zpátky. Po ničem jiném než po návratu netoužila. Všechno jí tu připadalo neskutečné a neměla pocit, že sem patří. Ani o to nestála.

Chtěla jen odvést svou práci a vrátit se domů, všichni se mýlí, když si představují, že se tady změní. Věděla, že nic takového nehrozí.

Znala se a zůstávala nohama pevně na zemi.

„Děkuji za včerejší krásný večer,“ řekla Douglasovi, když se posadila. „Bylo moc příjemné seznámit se se štábem a herci. Máte opravdu nádherný dům.“

„Mám z něho radost,“ prohodil s úsměvem. „Musíte se někdy přijít podívat na mou loď, tam je to teprve zábava.“ Byla to sedmdesát metrů dlouhá jachta, Tanya ji viděla předešlý večer na fotografiích u něho v domě. Připadala jí obrovská. Děti by zešílely radostí. „Co děláte v létě, Tanyo? Jak jste trávili letošní dovolenou?“

zeptal se a ona se usmála. Bylo to jako sloh v první třídě. Moje letní prázdniny, napsala Tanya Harrisová. Žila daleko poklidnějším

životem než on, ve všech ohledech. A měla takový život moc ráda.

Jachtu k ničemu nepotřebuje.

„Jezdíme v srpnu k jezeru Tahoe. Každý rok si tam pronajímáme dům. Děti to mají moc rády a užíváme si společně strávený čas.

Mluvili jsme s Peterem o tom, že bychom příští rok vzali děti do Evropy. Nebyli jsme tam už léta. Když byly děti malé, bylo to obtížné.“ Připadala si bláhové, že mu takové věci vypráví. Je mu úplně jedno, co dělala s dětmi, když byly malé. A pronajatý dům u jezera mu musí znít ve srovnání se sedmdesátimetrovou jachtou na francouzské Riviéře uboze. Musela se absurditě toho srovnání zasmát. Objednala si ledový čaj, odpoledne se chystala pracovat.

„Já trávím každé léto dva měsíce na lodi na jihu Francie,“

prohodil, jako by to byla naprosto samozřejmá věc. Pro něho nakonec i byla. „Plavím se také na Sardinii, tam je to úžasné. A na Korsiku. Někdy na Capri, Ibizu, Mallorku nebo do Řecka. Pokud budete příští léto s dětmi v Evropě, musíte se ke mně na pár dnů připojit.“ Lidi s dětmi zval jen výjimečně, naposledy už hodně dávno. Ale kolik škody dokážou za pár dní napáchat? Měl pocit, že její děti budou civilizované a slušně vychované. Jako ona. Byl přesvědčený, že její rodina je klidná. Věděl, že děti už jsou na vysoké. Nikdy by nepozval nikoho s malými dětmi, a kdyby pozvání platilo na delší dobu, stejně by dostali mořskou nemoc. Víkend bude tak akorát.

„To by se jim jistě moc líbilo. Nemůžu se dočkat, až jim budu vyprávět, že jsem se včera seznámila s Nedem a Jean. Konečně na ně udělám dojem.“

„Měla byste.“ Usmál se. „Na mě ho děláte určitě. Daleko větší než Ned a Jean.“ Tanya měla pocit, že předešlý den si hovor s Jean hodně užíval. Jean byla ale ještě dítě. Vypadala úžasně, ale na svůj věk působila hodně mladě. Herci žijí v mnoha ohledech velice a uzavřený život. Při natáčení se pohybují v umělé bublině bez kontaktu se skutečným světem.

„Oba vypadají ještě jako děti,“ prohodila Tanya, zatímco si objednával další Bloody Mary.

„Taky jsou. Všichni herci a herečky jsou děti. Žijí v ulitách chráněni před realitou. Vždycky tomu tak bylo. Převlékají se

a užívají si. Někteří z nich tvrdě pracují, ale nemají představu, jak žije zbytek světa. Jsou zvyklí, že agenti a producenti se o ně starají, zaštítí je před světem a všechno jim zajistí. Nemají možnost dospět.

Čím jsou starší, tím je to neskutečnější. Uvidíte, až s nimi začnete pracovat. Jsou neuvěřitelně naivní a nezralí.“

„To není možně,“ namítla Tanya se zájmem. Jeho prohlášení jí připadala odvážná, ale věděla, že tenhle svět zná dobře.

„Všichni ne, ale většina určitě. Jsou sebestřední a rozmazlení, zajímají se jen sami o sebe. To velice rychle omrzí. Proto nikdy nechodím s herečkami. Je to příliš náročné.“ Při hovoru se zadíval Tanye do očí a ona stočila pohled stranou. Něčím ji zneklidňoval.

Neustále překračoval neviditelnou hranici mezi nimi. Držel se zpátky, ale co chvíli se choval příliš osobně. Hranici překračoval jen o vlásek, ale aniž se o centimetr pohnul, zasahoval do jejího území.

Objednali si oběd a ona se vyptávala na věci kolem filmu a na pracovní schůzky, které začnou příští týden. Měla v úmyslu podniknout na scénáři přes víkend poslední úpravy. I on chtěl, aby provedla několik změn. Nijak ji nepobouřily. Zjišťoval, že se s ní pracuje velice dobře, že je schopná a rozumná. Navíc neměla o své práci přehnaně vysoké mínění.

Když dojedli, hovor se stočil zase k osobním tématům. Zajímal se o ně především Douglas. Toužil toho o ní vědět co nejvíc. Vyptával se jí na dětství, na rodiče, na to, kdy začala psát. Chtěl vědět všechno o jejím mládí, znát její sny a zklamání. Překvapovala ji důvěrnost jeho otázek, sám se o sobě nezmiňoval, ale to ji nepřekvapilo.

„Je to všechno úplně obyčejně,“ ujistila ho. „Žádné tragédie, žádná temná tajemství, žádná vážná zklamání. Samozřejmě jsem byla smutná, když mí rodiče zemřeli, ale s Peterem žijeme šťastně už dvacet let.“

„To zní neuvěřitelně,“ usmál se Douglas cynicky.

„V téhle době asi ano,“ připustila.

„Je to nezvyklé, pokud to tak opravdu je,“ prohodil a stále na ni upíral pohled. Cítila se nesvá, jako by jejím slovům nevěřil, jako by pravdu hledal v jejích očích.

„Zdá se vám neuvěřitelné, že lidé mohou žít ve spokojeném manželství?“ Bylo to sice štěstí, ale jí to nepřipadalo nijak

výjimečné. V Rossu žilo mnoho párů, které spolu byli dvacet i třicet let. Žilo tak i mnoho jejích přátel, i když ona s Peterem působili asi nejspokojeněji. Někteří z jejích známých a přátel se během let rozvedli, ale mnozí si vybudovali nové vztahy a znovu žili ve šťastných rodinách. Ona měla svůj malý svět daleko odsud.

V Douglasově světě lidé málokdy uzavírají manželství, a pokud ano, bývá to často ze špatných důvodů – jako projev síly, touhy po zviditelnění nebo materiálních výhodách. Věděla, že mnoho mužů si bere ženy jako trofeje. V Marinu k ničemu takovému nedocházelo.

Určitě ne mezi lidmi, které Tanya znala.

„Obě moje manželství byla obrovskou chybou,“ začal Douglas.

„První manželka byla dobře známá herečka, tedy před třicet lety, kdy jsem si ji bral. Oba jsme byli hrozně mladí. Mně bylo čtyřiadvacet, byl jsem kluk a v oboru jsem teprve začínal. Tehdy jsem toužil být hercem, ale rychle mě to přešlo. Brzy mě přestala bavit ona. Nebyli jsme manželé ani celý rok. Díkybohu jsme neměli děti.“

„Je z ní slavná herečka?“ vyptávala se Tanya se zájmem.

Uvažovala, kdo by to tak mohl být, ale neodvážila se zeptat. Bylo jí jasné, že pokud se bude chtít zmínit, řekne to sám.

„Ne,“ usmál se. „Nikdy jí nebyla, i když to byla moc hezká holka.

Vzdala se herectví a vzala si nějakého chlápka ze Severní Karolíny.

Když se znovu vdala, víckrát už se mi neozvala. Od našich společných přátel jsem se doslechl, že má čtyři děti. Příliš od života nečekala, toužila mít manžela, děti a dřevěný plot. Myslím, že to získala, ale ne ode mě. To mě nezajímalo ani tehdy.“ Tanya mu věřila každé slovo. Ani teď nebyl domácký typ. Nedokázala si ho představit s dětmi. „Druhá manželka byla zajímavější. Byla v osmdesátých letech rockovou hvězdou. Obrovský talent, mohla udělat oslnivou kariéru.“ Mluvil o ní s nádechem melancholie, Tanya se mu zadívala do očí. Nedokázala ale rozluštit, co tam vidí. Lítost, bolest, možná smutek nebo zklamání. Tohle manželství očividně také skončilo, když už není ženatý a ani o to nestojí.

„Co se s ní stalo? I ona ten obor opustila?“

„Ne, zemřela při letecké nehodě, když byli na turné. Letadlo spadlo s celou jejich kapelou. Pilotoval bubeník, který ale nebyl příliš zkušený. Možná byl sjetý. Když se to stalo, byli jsme už

rozvedení. Ale stejně mi to bylo líto. Byla sladká. Možná jste zaslechla její jméno.“ Když ho vyslovil, na Tanyu to udělalo dojem.

Na vysoké škole ji moc ráda poslouchala, doma měla ještě nějaké kazety. Na to letecké neštěstí si vzpomínala, psalo se o něm ve všech novinách. Nevzpomněla si na tuhle zpěvačku roky, bylo zvláštní, když o ní teď slyšela vyprávět tak osobním způsobem. Viděla, že Douglas posmutněl. V jejích očích ho to polidštilo. Nakonec má i jemnou lidskou stránku.

„Proč byl sňatek s ní chybou?“ zeptala se mírně. Situace se otočila a vyptávat se začala ona. Byla na něho stejně zvědavá jako on na ni.

„Neměli jsme téměř nic společného. A hudební scéna byla v těch letech hodně divoká. Brala drogy, ačkoli tvrdila, že není závislá.

Nebyla feťák, byla jen bláznivá nespoutaná holka. Tvrdila, že sjetá zpívá lépe. Nejsem si jistý, že to tak bylo. Měla úžasný hlas,“ líčil se zasněným výrazem. Jako by se změnil v někoho úplně jiného, působil daleko mírněji a lidštěji. Tanya uvažovala, jestli ta dívka byla jeho životní láskou, pokud něco takového vůbec do jeho světa patří.

„Rozvedli jsme se, protože jsme se téměř neviděli. Ona bývala devět až deset měsíců v roce na turné. Já už jsem produkoval, takže to vážně nemělo smysl. Navíc pro mě představovala handicap.

V novinách se o jejím chování hodně psalo. Kokain byl tehdy dost módní a celkem běžný. Několikrát se dostala do vězení, to mi kazilo pověst.“ Vadili mu i muži, s nimiž ho podváděla, ale o tom se Tanye nezmínil. „Byly to bláznivé roky a ona byla nádherná a výjimečná holka. Jenže já drogy nesnáším, nikdy jsem pro ně neměl slabost. Taky chtěla děti a já si něco takového s ní nedokázal představit. Měl jsem pocit, že do šesti let by z nich byli feťáci. O to jsem vážně nestál,“ pokračoval. „Na děti jsem stejně neměl čas. Příliš mě zaměstnávala snaha prorazit a vydělat na živobytí. Tehdy jsem začal produkovat první filmy. Mít manželku na léčení nebo ve vězení nebyla moc dobrá reklama, i když tehdy se to stávalo spoustě lidí.

Vždycky jsem měl hrůzu, že se předávkuje, ale naštěstí k tomu nedošlo.“

„Rozvedl jste se s ní?“ Tanye to připadalo jako promyšlený krok.

Nevyhovovala jeho kariéře, tak šla. Bylo zřejmé, jaké měl tenhle

člověk priority. Měla pocit, jako by šlo ještě o něco jiného, ale nechtěla se vyptávat. Přesto ji to zajímalo. Uvažovala, jestli proto je tak uzavřený, když tomu předcházela právě tahle zklamání. Neměla zatím dojem, že by se Douglas choval k někomu vlídně, natož důvěrně. Možná někdy v mládí.

„No,“ usmál se na Tanyu, „vlastně se rozvedla ona se mnou.

Tvrdila, že jsem upjatý, snobský, arogantní a okázalý parchant. A že se zajímám jen o peníze. Ale měla pravdu.“ Řekl to bez náznaku provinění nebo omluvy. A od té doby to o sobě tvrdil mnohokrát.

„Bohužel všechny ty vlastnosti jsou podmínkou úspěchu. Člověk musí být právě takový, aby v tomhle oboru prorazil, a já byl odhodlaný udělat pár výjimečných filmů. Ona byla hvězdou sama o sobě, mou pomoc nepotřebovala.“

„Štvalo vás to?“ zeptala se Tanya. Byla zvědavá na to, co mu tak vadilo.

„Ano,“ odpověděl na její otázku. „Vadilo mi, že nemám kontrolu nad ničím, co dělala. Neposlouchala, nežádala mě o radu. Nikdy mi neřekla, co se děje s kapelou. Tou dobou byla polovina z nich kvůli drogám ve vězení.

V jejím oboru to nevadilo, v mém ano. Lidé zahrávající si s drogami se v žádném oboru daleko nedostanou, alespoň v té době tomu tak bylo. Před dvaceti lety bylo všechno ještě trochu rozevlátější a lidé věřili tomu, že kokain jim neublíží. Od té doby jsme se hodně poučili. Myslím, že dřív nebo později by se stala závislou nebo skončila ve vězení. Možná je lepší, že zemřela.“ Zdálo se, že se mu to neříká snadno.

„Miloval jste ji?“ zeptala se Tanya účastně. Tak jako tak to byl smutný příběh, byl zmařený život mladé ženy a všech těch, kdo zemřeli s ní. Tanya si na to dobře vzpomínala.

„Nejspíš ne,“ přiznal Douglas po pravdě. „Myslím, že jsem v životě zamilovaný nebyl. Ale nechybí mi to. Většinou,“ usmál se smutně, „mě víc zajímají smlouvy než dívky. Snáz se s nimi vychází.“

„Ale nejsou tak zábavné,“ namítla Tanya.

„To je pravda. Vlastně ani netuším, proč jsem se s ní oženil, myslím, že na mě tou dobou dělala velký dojem. Byla to opravdu

krásná holka s úžasným hlasem. Občas její muziku ještě poslouchám,“ prozradil a Tanya se na něho usmála. Měla pocit, že se z nich stávají přátelé.

„Já taky,“ dodala. Kazet z doby vysokoškolských studií se dávno zbavila, nechala si jich jen pár a ty občas poslouchala.

Zdálo se, že Douglas při tomto tématu posmutněl. Oběd se chýlil ke konci. Na svou druhou ženu moc často nemyslíval. Dnes už na ni měl jen matné něžné vzpomínky, kromě všeho toho, co vedlo k rozvodu. Když skončila kvůli drogám dvakrát ve vězení, bylo to pro něho něco nepředstavitelného. Tehdy byl moc rád, že už s ní nemá nic společného. Stále si vzpomínal, jaký na ni míval vztek.

Byla to ztracená duše, i když opravdu výjimečně krásná dívka. Když byli manželé, rád se s ní ukazoval. Tvrdil, že tehdy byl nejblíž tomu pořídit si reprezentativní manželku. Od té doby už žádnou podobnou nechtěl. Patřil k lidem, kteří mnohem lépe fungují nezávisle.

V posledních letech po společnosti netoužil, jen občas se postaral o trochu zábavy v posteli.

Srdečními záležitostmi se nikdy příliš netrápil, do sexuálních vztahů srdce nemíchal. Když chtěl s nějakou ženou být, pečlivě si vybíral. Měl rád inteligentní ženy, zajímavé společnice, ale nesměly ho zastínit a na fotografiích v tisku musely vedle něho vypadat dobře. Obvykle to byly zavedené filmové hvězdy, dobře známé spisovatelky, občas nějaká politička nebo dokonce manželky jeho přátel, které se zrovna objevily ve městě. Usiloval o příjemnou společnost vhodných žen, ne o nesmysly v bulvárním tisku. Pro člověka, který chtěl za sebou na světě zanechat výraznou stopu, byla pověst důležitá. Jeho milostný život nebyl zajímavý, asi ani pro něho ne. Usoudil, že až se s Tanyou pozná lépe, někam ji pozve. Pohrával si s tou myšlenkou už na večírku u něho v domě. Ta žena je sympatická, inteligentní, má příjemný smysl pro humor a navíc je hezká. Dokonale vyhovovala jeho představě zajímavé dámy, jakou by měl rád po boku. Navíc se spolu dobře snášeli, to je další plus pro ni. Vlastně ji prověřoval jako potenciální společnici pro společenské příležitosti, nebo dokonce hostitelku pro večírky v jeho domě. Zatím se mu na ní líbilo všechno. Následujících několik měsíců budou spolupracovat, určitě se spolu ukáží na veřejnosti. Nebyl rád, když se

o něm šířily nějaké drby. A Tanya budila úctu, takže to nepřicházelo v úvahu. Patřila k ženám, které přitahují obdiv a chválu, ne kritiku.

„Co děláte o víkendu?“ zeptal se, když pomalu dojídali.

„Jedu domů.“ Celá se rozzářila. Bylo znát, jak ji ta představa těší.

Jemu to připadalo trochu hloupé. Sentiment mu byl bytostně cizí.

„Vy máte život manželky a matky v okrese Marin opravdu ráda, že?“ zeptal se a přál si, aby se zastyděla a přiznala, že to tak není.

„Ano, mám,“ přitakala šťastně. „Miluju svého muže a děti. Ty jsou nejdůležitější součástí mého života. Točí se celý kolem nich.“

„Máte na víc, Tanyo. Zasloužíte si zajímavější život, než jaký vedete.“ Když jí to říkal, tvářil se omluvně.

„Já o žádné vzrušení nestojím.“

Vždycky měla domácký život s Peterem ráda, každodenní obyčejné věci ho dělaly normálním a pevným. Život v Hollywoodu se jí zdál falešný a mělký. Po ničem takovém netoužila, stála jen o zkušenost, jak se píše filmový scénář. Kromě toho ji nic nezajímalo. Všechno jí tu připadalo prázdné. Bylo jí líto lidí, kteří tak žili a byli přesvědčeni, že je to úžasné. Jako třeba Douglas. Pro ni takový život postrádal smysl i cíl. Kdyby to ale řekla, Douglas by s ní jistě bouřlivě nesouhlasil. Věděla, že miluje výtvarné umění, že je ve správní radě okresního muzea v Los Angeles. Zmínil se, že kdykoli je to možné, chodí do divadla a občas zajede do San Franciska na balet nebo koncert vážné hudby. Miloval kulturu a společenský život. Letěl dokonce do Washingtonu na otevření Kennedyho nebo Lincolnova centra nebo do Metropolitní opery v New Yorku. Byl známou osobností ve všech čtyřech městech, proslul i v Evropě, kam často zajížděl. Její život by ho unudil k smrti. Ona ho ale milovala a za nic na světě by s ním neměnila.

„Třeba se vám po delším pobytu v Los Angeles rozšíří obzory.

Doufám v to, hlavně kvůli vám,“ řekl, když procházeli restaurací.

Všichni se za ním otáčeli, samozřejmě ho poznávali, a uvažovali, kdo je žena po jeho boku. Nikdo ji tu neznal, takže to budilo zájem, ale žádné poznámky. Byla hezká, přiměřeného věku, na sobě měla džínsy a růžový svetr, nic víc. Kdyby se s ním objevovala veřejně, věděli by, kdo je. Některé ženy v Los Angeles by byly schopné kvůli podobné příležitosti vraždit. Jemu vyhovovalo, že pro ni jeho

společnost nic neznamenala. Nesnažila se ho využít, nebyla prostě ten typ. V tomhle ohledu ji odhadl dobře. Nebylo na ní nic vypočítavého. Patřila k ženám, které mají pevné postoje, důstojnost, bystrou mysl a spoustu talentu. Nepotřebovala se nahoru šplhat po někom jiném, něco takového by neudělala.

Poděkovala mu za oběd a on jí popřál hezký víkend. Oběd byl příjemnější, než očekávala. Douglas byl výborný společník a nepřekračoval hranice tak často, jak se obávala. Choval se naprosto přiměřeně, k jejímu rodinnému životu se nevyjadřoval tak kriticky jako poprvé. Byl přesvědčený, že by si zasloužila zajímavější život, než jaký žije doma v Marinu, ale pokud jí to vyhovuje, přestože jemu to připadá šílené, nic nenamítal. Bylo mu jasné, že v Los Angeles se na chvíli ocitne v úplně jiném světě. Když spolu procházeli restaurací, měl pocit, že by z nich časem mohli být přátelé. Ta představa se mu líbila, a třebaže ona o tom nebyla přesvědčená tak pevně jako on, i pro ni to bylo přijatelné. Snažila se chovat zdrženlivě a nijak ho nepovzbuzovat. Jedna stránka jeho osobnosti ji znervózňovala, bylo jí jasné, že s jejím životem hluboce nesouhlasí.

Rodinné hodnoty ho nezajímaly, děti ho rozčilovaly a byl přesvědčený, že manželský slib je v životě jen na překážku. Douglas měl rád lidi, které mohl ovládat nebo nějakým způsobem kontrolovat. Ona si toho je vědoma, pevně si drží své hranice a má jasnou hlavu, takže si byla naprosto jistá, že nic nehrozí. Douglas nepatřil k mužům, v jejichž společnosti by se úplně uvolnila. Byl to pro ni teď obchodní společník, nic víc. A tak to chtěla udržet. Časem, až se lépe poznají, by se mohli spřátelit. Jenže on si musí její přátelství nejdřív zasloužit.

Zbytek odpoledne seděla u počítače a pracovala. Večer si nechala přinést jídlo do pokoje. Zavolal jí Max, aby se zeptal, jak jí to jde.

Prodebatovala s ním několik problémů, které očekávala. Pomohl jí je vyřešit, jeho návrhy se jí moc líbily. Neměla pochyby o tom, že s režisérem se jí bude výborně spolupracovat. Nejradši by odjela domů už večer, ale Douglas trval na tom, aby byla na telefonu pro případ, že by v pátek ráno došlo k nějaké schůzce. Když se celé dopoledne nic nedělo, zavolala si taxík a odjela na letiště.

Řidiče s autem poslala pryč, brala si s sebou jen příruční zavazadlo. Stihla letadlo v půl druhé do San Franciska a za deset minut půl čtvrté už vcházela do svého domu v Rossu. Doma nikdo nebyl, ale jí se chtělo zpívat a tancovat po obýváku. Byla strašně šťastná, že je zase doma. Podívala se do ledničky a do spíže a zjistila, že jsou téměř prázdné. Odjela nakoupit, pořídila jídlo na víkend i na následující týden. Když ho potom doma ukládala, objevila se děvčata. I Megan se na chvilinku rozzářila, že ji vidí, ale vzápětí si uvědomila, že se na matku zlobí, zvážněla a odešla nahoru. Na okamžik ale dala znát, že je vážně ráda. Tanye to udělalo velkou radost. Molly kolem ní poskakovala jako štěňátko, hladila ji, líbala, a držela se stále poblíž.

„Strašně se mi po tobě celý týden stýskalo,“ přiznala dcera.

„Mně taky,“ řekla Tanya a objímala Molly kolem ramen.

„Jaké to bylo?“ vyptávala se Molly se zájmem. Nemohla se dočkat, až jí bude matka všechno vyprávět.

„Bylo tam příjemně. Jeden večer jsem byla na večeři s Nedem Brightem a Jean Amberovou. Je opravdu hezký.“ Tanya zářila radostí, že je zase s dcerou.

„Kdy se s ním seznámím?“ vyhrkla Molly vzrušeně při té představě, když Tanya ukládala poslední zbytky nákupu.

„Jakmile za mnou přijedeš. Můžeš se podívat i na natáčení.

Režisér je skutečně příjemný člověk.“

Molly odběhla nahoru zavolat kamarádce a vyprávět jí, co je nového. Tanya ještě uklízela kuchyň, když se objevil Peter. Věděl, že se vrátí, a proto odjel z kanceláře brzy. Jakmile ji zahlédl, objal ji, zatočil se s ní a políbil ji na ústa. I potom ji k sobě tiskl. Byli šťastní, že se zase vidí. Před večeří zmizeli na hodinu do ložnice a zamkli za sebou dveře. Bylo to ve všech ohledech nádherné přivítání.

Tanya připravila rodině večeři, uvařila oblíbené těstoviny, nakrájela salát a Peter udělal na grilu steaky. Potom si všichni živě povídali. Ona jim vyprávěla o večeři v domě Douglase Waynea, o všech hvězdách, s nimiž se setkala. Děvčata potom odešla s kamarádkami a Tanya s Peterem se tiše vytratili nahoru.

Byl to normální páteční večer, hodiny si s Peterem povídali a tiskli se k sobě. Než usnuli, znovu se pomilovali. Její první týden

v Los Angeles všichni přežili, v jejich světě zůstalo všechno beze změn.

7

Víkend všem uběhl příliš rychle. V neděli ráno se Tanya probudila smutná, ani Peter nevypadal příliš šťastně. Odjížděla až večer, ale to vědomí bralo všem celý den vítr z plachet. Při obědě Megan vybuchla a v kuchyni se s matkou pohádala. Důvodem bylo tričko, které se v pračce zničilo. Byla to ale jen záminka. Zlobila se na matku, že se vrací do Los Angeles Tanya se snažila ovládnout, protože věděla, co se s Megan děje, ale nakonec ji okřikla.

„O tričko vůbec nejde, Meg,“ oznámila rázně. „Taky odjíždím nerada, snažím se udělat to nejlíp, jak to jde.“

„Ne, nesnažíš,“ obvinila ji Megan. „To, co děláš, je sobecké a hloupé. Žádný scénář jsi psát nemusela. Přiznej si, že jsi mizerná matka. Odešla jsi od nás, abys mohla psát. Nezáleží ti na tátovi ani na nás. Myslíš jen na sebe.“ Tanya chvíli stála jak zasažená bleskem, potom se jí při dceřině obvinění zalily oči slzami. Bylo těžké se hájit a uvažovala dokonce i o tom, jestli nemá Megan pravdu. Odjet do Los Angeles psát scénář bylo velice sobecké.

„Je mi moc líto, že to tak vnímáš,“ řekla Tanya smutně. „Vím, že tohle není na takovou věc ideální rok, ale prostě jsem tu nabídku dostala a už by se nikdy nemusela opakovat.“ Doufala, že ji dcera pochopí a odpustí jí, ale s Megan to nebude snadné. Zůstávala zatvrzelá. Stály proti sobě, dívaly se jedna na druhou a Megan provrtávala matku pohledem, když dovnitř vešel Peter. Slyšel, co dcera říkala, přiběhl z obývacího pokoje a vybídl ji, aby se matce omluvila. Neposlechla. Opakovala, že trvá na každém slově, které řekla. Pak mlčky odkráčela nahoru. Tanya pohlédla na Petera a znovu se rozplakala. Muž ji objal.

„Má jenom vztek.“

„Nemám jí to za zlé. Cítila bych se stejně, kdyby matka na celý můj maturitní ročník odjela.“

„Jsi doma na víkend. Během týdne tu holky téměř nejsou. Přijdou se domů najíst, zavolat kamarádkám a padnou do postele. Vlastně tě ani nepotřebují,“ snažil se ji uklidnit, ale plakala stále. A strašně nerada ho znovu opouštěla.

„Těší je vědomí, že tu jsem,“ řekla a vysmrkala se.

„To mě taky. Ale jsi tu na víkend. A není to navěky. Ten týden jsme v pohodě zvládli, než si to uvědomíme, bude film hotový.

Představ si, že bys získala Oscara, Tan… přemýšlej o tom. Filmu Douglase Waynea se to může stát.“ Jeho filmy dostaly snad deset ocenění. „Mimochodem, jaký vlastně je?“ Peter byl na toho muže skutečně zvědavý. Věděl, že je pohledný, a uvažoval, jestli bude o Tanyu usilovat. Doufal, že ne. Peter nebyl žárlivý, ale Hollywood dokáže lidem zamotat hlavu. Přesto své ženě věřil.

„Je zvláštní. Strašně sobecký. Velice uzavřený. Nesnáší děti, má jachtu, v domě má úžasné obrazy. To je všechno, co o něm vím.

Také že byl ženatý s rockovou hvězdou, která po rozvodu s ním zahynula při leteckém neštěstí. Není nijak vřelý ani přátelský, ale je velice chytrý. Ale moc příjemný je režisér Max Blum. Vypadá jako Santa Claus a je skutečně milý. Jeho přítelkyně zemřela na rakovinu prsu, má německou dogu, které říká Harry.“

„Dokážeš vyhmátnout to podstatné, že?“ rozesmál se Peter.

Vykreslila výstižný portrét každého z nich. „Spisovatelé tohle asi umí. Lidé ti vyprávějí věci, které by mi nesvěřili ani za milion let.

A ty se ani neptáš, říkají ti to jen tak.“ Viděl to během let už mnohokrát. Lidé se vždycky Tanye svěřovali i s nejhlubšími tajemstvími. Udivovalo ho to.

„Asi mám sympatickou tvář. Krom toho jsem matka, i když v tomto ohledu jsem momentálně pořádně selhala.“

„Ne, neselhala. Jen Meg je tvrdý oříšek.“ Oba to o ní dobře věděli. Od lidí, na kterých jí záleželo, očekávala hodně, a ty, které měla ráda, byla připravená nesmlouvavě kritizovat, dokonce i kamarády. Molly byla mnohem velkorysejší a vlídnější. Megan

měla vysoké nároky na sebe i na všechny kolem. Tanya vždycky tvrdila, že taková byla její matka. Že je to v genech.

Tanya připravila oběd, ale Megan ani nesešla dolů. Rozloučila se s matkou a odešla ven. Tanya měla podezření, že Megan ji nechce vidět odjíždět. Lidé mají různé způsoby loučení. Megan neměla loučení nikdy ráda. Vždycky pro ni bylo snazší zlobit se a vztekat než cítit smutek nebo plakat. Molly se k ní do poslední chvíle tiskla.

Cestou na letiště ji vyložili u domu její kamarádky. Objala matku a vystoupila z auta.

„Mám tě moc ráda, hezky si to užij. A pozdravuj ode mě Neda Brighta. Řekni mu, že ho obdivuju… ale tebe mám radši…“ Poslední slova už křikla přes rameno, když běžela ke kamarádčinu domu.

Tanya s Peterem si užili zbytek cesty na letiště v klidu. Vyprávěl jí o případu, na kterém pracuje, ona mu vylíčila změny ve scénáři.

Pak jen chvíli seděli a mlčky si vychutnávali přítomnost toho druhého. O víkendu se milovali víc než obvykle a Peter se zasmál.

„Možná bude mít Los Angeles dobrý vliv na náš sexuální život.“

Jako by si jeden pro druhého schovávali během odloučení lásku.

Pomáhalo to. Když ji na letišti políbil, posmutněla. Nemohl s ní jít za bezpečnostní kontrolu, neměl palubní lístek, sám necestoval.

„Už teď se mi po tobě stýská,“ přiznala a vypadala ztrápeně.

Znovu ji políbil. Byl opravdu dobrý partner.

„Mně po tobě taky. Uvidíme se v pátek. Zavolej, až tam dojedeš.“

„Zavolám. Co budeš dělat k večeři?“ Obě děvčata byla venku a Tanya mu zapomněla připravit něco, co by si jen ohřál v mikrovlnce.

„Řekl jsem Alici, že k ní zajdu. Minulý týden přišla několikrát mrknout na holky. Slíbil jsem, že někdy koupím suši a stavím se u ní.“

„Pozdravuj ji ode mě. Celý víkend jsem se chystala jí zavolat, ale nějak na to nedošlo. Vyřiď jí, že je mi to moc líto a že jí děkuju, že na děvčata dohlédne.“

„Nevadí jí to. Myslím, že jí chybějí vlastní děti. Cítí se osamělá, tak se u nás staví cestou domů. Zdrží se pokaždé jen pár minut.

Galerie ji natolik zaměstnává, že stejně nemá čas.“ Tanya byla ráda, že kamarádka galerii má. Jimova smrt pro ni byla strašná rána.

Vyrovnala se s ní, byla neuvěřitelně silná, ale Tanya moc dobře věděla, jak je nešťastná. První rok byl příšerný a Tanya jí pomohla se přes něj dostat. Teď se jí to Alice snaží oplatit. Byla to vzájemná výpomoc mezi nejlepšími kamarádkami. Vždycky si jedna na druhou našly čas a Tanya byla teď Alici za její pomoc vděčná.

Ještě se rozběhla zpátky, znovu Petera políbila a spěchala s kabelou na letiště. Nastupovala jako poslední, usadila se, opřela, zavřela oči a přemýšlela o víkendu. Bylo nádherné být s děvčaty a Peterem doma. Strašně nerada znovu odjížděla.

Když se rozjeli po startovací dráze, vypnula telefon a jakmile vzlétli, usnula. Spala až do Los Angeles, probrala se teprve při přistání. Po rušném a emocionálně vypjatém víkendu byla unavená, hádka s Meg ji vyčerpala. Uvažovala, jestli jí dcera někdy odpustí, zda to mezi nimi bude zase jako dřív. Doufala v to. Megan odpouštěla pomalu a dokázala se zlobit navždycky. Tanya o ní stále přemýšlela, když vyšla z mezinárodního letiště a zastavila si taxík.

Neřekla ani řidiči, že se vrací. Připadalo by jí hloupé jet z letiště limuzínou. Vůbec bylo zvláštní využívat požitky, které jí zaručovala smlouva.

Překvapilo ji, že bungalov jí při návratu připadal pohodlný a přátelský. Přivezla si několik dalších fotografií Petera i dětí, na jedné měla i Alici s Jamesem a Jasonem. S Jasonem o víkendu hovořila, zdálo se, že je spokojený. Školní život ho tak vtáhl, že nikomu z nich ani nevolal. Děvčata si na to stěžovala.

Jakmile se posadila, zavolala Peterovi. Volala mu na mobil, ještě byl u Alice. Tanya si s ní popovídala, ale při představě, že oni jsou tam spolu a ona sama, ji ovládl smutek. Nejradši by si s nimi pochutnávala na suši. Alice ji ujistila, že bez ní není doma žádná zábava a že jim všem moc chybí. Tanya řekla Alici o fotografii, kterou si s sebou přivezla. Oni se potom vrátili k jídlu a Tanya si pustila televizi. Cítila se podivně osamělá.

Ponořila se do obrovské vany a zapnula perličkovou koupel.

Pomohlo jí to uvolnit se. Pak pustila počítač a pracovala na scénáři.

Následující den se měli setkat s producentem a režisérem, aby prodebatovali jejich poznámky, o den později byla plánovaná schůzka s herci.

Bude to náročný týden, pokud má zvládnout poznámky všech a pokusit se je nějak zapracovat do scénáře. Ale těšila se na to a těšila se i na jejich připomínky. Pracovala téměř do dvou, potom požádala, aby ji v sedm vzbudili.

V půl deváté ráno musí být ve studiu.

Měla pocit, jako by telefon zazvonil chvíli poté, co položila hlavu na polštář. S cuknutím se probrala, pak zasténala a svezla se zpátky.

Strašně se jí stýskalo po Peterovi, tak mu zavolala. Byl už vzhůru a chystal děvčatům snídani. Okamžitě se cítila provinile, že tam není s nimi a nepostará se o to. Měli před sebou ale hodně snídaní a večeří, které bude muset připravit sám, a nocí, kdy Tanya nebude doma. Celý školní rok. Bez nich měla pocit, jako by trávila čas ve vězení. Před začátkem dne si s Peterem ještě krátce popovídali.

„Strašně se mi po tobě stýská,“ přiznala Tanya smutně. „Připadá mi hloupé, že musíš všechnu tu práci udělat sám.“

„Tys ji dělala osmnáct let, tak co tak hrozného je na tom, když já to budu dělat pár měsíců.“ Jeho hlas zněl uspěchaně, ale mile.

„Asi jsem se provdala za světce,“ vyhrkla vděčně. Jsi opravdu úžasný.

„Ne, vzala sis chlápka, co nedokáže dopravit na stůl najednou vajíčka, džus a vločky. Jsem dyslektický kuchař, tak musím utíkat.

Hezky si pracuj.“

„Doufám, že budou vlídní.“ Z první velké pracovní schůzky byla trochu nervózní. Pustí se do práce a může se stát, že ji rozcupují na kousky. Neměla tušení, co podniknou nebo co budou říkat. Všechno to pro ni bylo úplně nové.

„To bude v pořádku, nic si z nich nedělej. To, co jsem zatím přečetl, je skvělé.“

„Díky, zavolám ti, až schůzka skončí. Ať se ti povede snídaně…

a Petere…“ V tu chvíli měla oči plné slz. „Je mi moc líto, že tohle dělám. Připadám si vážně jako mizerná manželka i matka. A ty jsi skvělý, že mi to dovolíš.“ Stále se cítila provinile, že je pryč a nechala na něm všechny domácí povinnosti, o které se skoro dvacet let starala sama.

„Jsi nejlepší manželka, jakou znám. A pro mě jsi hvězda.“

„Hvězda jsi ty, Petere,“ namítla něžně. Už se nemohla dočkat, až zase pojede na víkend domů.

„Ahoj, buď tam hodná… miluju tě…“ řekl, zavěsil a ona si utíkala vyčistit zuby a učesat se.

Snídani si objednala do pokoje. Venku už čekala limuzína s řidičem. Přesně v půl deváté byla před studiem. Douglas ještě nedorazil, Max Blum už byl ale na místě.

„Dobrý den, Tanyo. Jak se vám vydařil víkend?“ prohodil přátelsky. Nesl obrovský kufr, který hrozil každou chvíli explozí.

Poslali je do zasedací místnosti. Na dobu natáčení si pronajali kancelářské prostory od jedné z televizních stanic. I Tanya dostala přidělenou kancelář, ale namítla, že by raději pracovala v hotelu.

Bude tam mít větší klid, nikdo ji nebude rušit.

„Byl příliš krátký,“ odpověděla posmutněle. Stýskalo se jí po Peterovi a dětech dnes ještě víc, když si je o víkendu užívala. „A co vy?“

„Nebylo to špatné. Byl jsem na několika baseballových zápasech, přečetl si Wall Street Journal, Variety a New York Times a vedl několik velice intelektuálních hovorů se svým psem. Byli jsme dlouho vzhůru, takže byl příliš unavený, aby šel se mnou do práce. Je to psí život,“ líčil, když jim sekretářka přišla nabídnout kávu. Oba odmítli, Max si nesl cappuccino s sebou a Tanya se v hotelu důkladně napila čaje. Přátelsky klábosili, když se objevil Douglas.

Jako obvykle vypadal jako ze žurnálu. Dokonce i příjemně voněl a měl čerstvě zastřižené vlasy. Vždycky byl jako ze škatulky, dokonce i v takovouhle časnou ranní hodinu. Max působil naopak pomačkaně, džínsy měl potrhané, staré pantofle hodně ošlapané, na ponožkách díru a tu trošku vlasů, která mu na hlavě ještě zbyla, si zapomněl učesat. Působil čistě, ale strašně zanedbaně. Tanya měla na sobě džínsy, mikinu a tenisky. S líčením se nenamáhala, tohle je práce.

Okamžitě se začali věnovat poznámkám. Douglas chtěl předělat několik scén, s jednou měl problém i Max.

Řekl, že se odehrává příliš rychle a neodhaluje nic z hlubokých emocí herců na scéně. Chtěl, aby ji přepsala tak, aby divákům rvala srdce. „Ať jim tečou slzy,“ vysvětloval jí. Během dopoledne se

s Douglasem dohadovali o jedné z postav, o způsobu, jak ji Tanya charakterizovala. Tvrdil, že postava je nudná, a neunavoval se příliš vážit slova. „Nesnáším ji,“ oznámil důrazně. „A nesnášet ji budou i všichni ostatní.“

„Ale ona má být nudná,“ snažila se Tanya hájit svou práci. „Je to osudově nudná ženská. Myslím, že by mi nevadilo, kdybyste ji nesnášel. Není to příjemný člověk. Je nezajímavá, ukňouraná a zradila svou nejlepší kamarádku. Proč by vám měla být sympatická?“

„Sympatická mi není. Ale pokud má mít tolik odvahy, aby zradila svou nejlepší kamarádku, potom musí v sobě ukrývat nějakou osobnost. A alespoň kousek z ní je třeba ukázat. Napsala jste ji, jako by byla mrtvá.“ Choval se téměř útočně a Tanya se nakonec vzdala.

Souhlasila, že se pokusí u sporné postavy udělat nějaké změny, ale neměla pocit, že by bylo dobré přijmout všechno, co Douglas říká.

Nakonec se do hovoru vložil Max s návrhem kompromisního řešení.

Postava zůstane nudná, nebude sympatická, ale možná by mohla být znatelněji zahořklá a žárlivá, aby závěrečná zrada dávala smysl.

Tanya souhlasila, že to by bylo přijatelné. Na konci schůzky byla zcela vyčerpaná. Byly téměř tři odpoledne, neudělali si ani přestávku na oběd. Douglas byl přesvědčený, že by je to rušilo. Tanya cítila, jak jí klesá krevní cukr a s ním i nálada a odhodlání.

„Bylo to podařené setkání,“ prohodil Douglas vesele, když vstali od stolu. Měl skvělou náladu. Max během práce uzobával nějaké tyčinky a oříšky, které si přinesl s sebou. Spolupracoval s Douglasem už na několika filmech a znal jeho způsob práce. Tanya ne. Cítila se vysílená, trochu se jí dotkl některými svými poznámkami. Měla dojem, že jí uštědřil několik ran pod pás, ale neomluvil se za ně.

Zajímalo ho jen, aby byl film nakonec co nejlepší, ať to stojí co to stojí a bez ohledu na to, koho se přitom dotkne. V tomhle případě to byla ona. Nebyla na jeho styl zvyklá, nebyla zvyklá ani svou práci obhajovat a prát se za ni. Producenti seriálů, pro které psala scénáře, byli daleko vstřícnější.

„Jste v pořádku?“ zeptal se Max, když společně vycházeli z budovy. Douglas běžel na další schůzku, všichni se měli následující den ráno setkat i s herci. Tanya z toho začínala mít obavy. Bylo to

těžší, než si představovala, pořád si nebyla jistá, co podniknout s postavou, která se Douglasovi nelíbila. Chystala se nad ní strávit odpoledne a večer. Bylo to jako připravovat se na zkoušku. A jeho námitky byly skutečně neuctivé.

„Jo, je mi dobře. Jsem jen unavená. Ráno jsem se moc nenajedla a asi před hodinou jsem měla pocit, že každou chvíli omdlím.“

„Na schůzky s Douglasem si vždycky berte něco k jídlu. Pracuje jako šílenec, nedělá žádné přestávky. Kvůli tomu je pořád tak hubený. Pro něho je oběd jen společenská záležitost. Když nemá žádnou schůzku, nejí. Lidi kolem něho padají jako mouchy,“

žertoval.

„Na zítra už se podle toho zařídím,“ prohodila cestou k limuzíně.

„To není třeba, zítra to bude jiné,“ vysvětloval. „Zítra se dostaví hvězdy. A hvězdy je třeba krmit, nejlépe co nejdražším jídlem.

Scenáristé a režiséři jíst nemusí. Můžete si říct o něco z talířů pro herce. Možná vám nechají kaviár nebo kuřecí stehýnko.“

Samozřejmě přeháněl, ale ne tak úplně. „Je vždycky dobré, když na schůzku přijde několik herců. Snažím se to takhle zařídit. Díky tomu se pak najíme i my ostatní.“

Tanya se neubránila smíchu. Bylo to, jako když ji starší spolužáci provázeli po škole. Byla mu vděčná za jeho pomoc i dobrou náladu.

„Zítra přivedu Harryho. Obézního režiséra nikdo krmit nechce. Ale psa krmí vždycky. Vypadá smutně, vyje a sliní. Jednou jsem to taky zkusil, myslím slinit, ale vykázali mě z místnosti a hrozili, že mě udají odborům. Tak místo toho vodím jeho.“ To už se Tanya smála nahlas a Max ještě dodal, že se nemá nechat odradit požadavky na přepisování nebo Douglasovými neurvalými poznámkami. Je to u něho běžné při natáčení všech filmů. Jiní producenti jsou ještě horší než Douglas, dožadují se přepisu okamžitě. Tanya uvažovala, s jakými připomínkami přijdou herci, byla zvědavá, jak pečlivě si scénář přečetli. Účinkující v seriálech, pro které psala, se ničím moc nezaobírali a jen odříkali text. Uvědomila si, že v případě filmu je všechno mnohem preciznější.

Trávila nad scénářem potom celé hodiny, snažila se zohlednit všechny Douglasovy i Maxovy připomínky. Objednala si do pokoje míchaná vajíčka a salát a o půlnoci stále ještě pracovala. Když

skončila, zavolala Peterovi. Čas utíkal tak rychle, že zapomněla zavolat děvčatům, a když se vzpamatovala, bylo jí jasné, že už budou spát. Peter byl ještě vzhůru, četl si a čekal, až se ozve. Myslel si, že píše, tak ji nechtěl rušit.

„Tak jak to proběhlo?“ zeptal se se zájmem. Bylo mu jasné, že celý den pracovala, jinak by se mu ozvala.

„Nevím.“ Byla hrozně unavená, a když s ním mluvila, ležela natažená na posteli. „Asi normálně. Douglas měl námitky k jedné z postav. Celý večer jsem její scény přepisovala. Myslím, že je teď postava ještě horší. Jemu připadá nudná. Pracovali jsme do tří odpoledne bez jediné přestávky nebo oběda. Když jsme skončili, byla jsem úplně vyřízená. Potom jsem si sedla k práci ve svém pokoji. A pořád to nemám hotové. Zítra máme schůzku s herci, ti budou mít další připomínky.“

„Zdá se to náročné,“ prohodil soucitně, ale bylo mu jasné, že ona podobný průběh očekávala. Byla velice pracovitá. Nikdy se nevzdala problému, dokud ho nevyřešila, při psaní nebo při čemkoliv jiném.

Byla to jedna z věcí, které na ní obdivoval.

„Jaký jsi měl den?“ zeptala se šťastná, že ho slyší. Pořád se jí po něm stýskalo. I při práci. A měla před sebou dlouhý týden. „Nestihla jsem zavolat děvčatům. Pracovala jsem a nesledovala čas. Ozvu se jim zítra.“

„Jsou v pořádku. Alice přivezla lasagne a tu její skvělou buchtu.

Strašně jsme se přejedli. Já jsem udělal jen salát. Dneska jsem z toho vyšel lacino.“

„Zůstala Alice na večeři?“ zeptala se Tanya nenuceně. Překvapilo ji, když slyšela, že ano. Bylo od ní hezké, že jim přivezla jídlo, a Tanya jí za to byla vděčná. Ale i ona jí pomáhala, když jí zemřel manžel. „Po tomhle budu její obrovskou dlužnicí. Pokud si udrží tempo, budu jí muset vařit snad následujících deset let.“

„Musím přiznat, že mi to pomohlo. Taky odvezla Meg na fotbalový zápas, Molly potřebovala auto. Alice mě zachránila, nemohl jsem odejít z kanceláře včas, tak jsem jí zavolal. Právě zavírala galerii a ujistila mě, že jí to neobtěžuje.“ Tanya dělala léta totéž pro Aliciny děti, ale stejně jí byla vděčná. Kamarádčina pomoc v ní probouzela pocit viny, ale na druhou stranu byla ráda, že někdo

pomáhá děvčatům i Peterovi. O to víc ji však trápilo, že tam s nimi není. Bude to muset nějak vydržet. Je dobře, že je Alice po ruce, může v případě nouze pomoct Peterovi. Má spoustu práce v kanceláři, nemůže všechno zvládnout sám. Pak si ještě chvíli povídali o jiných věcech a potom se rozloučili, i když Tanya by s ním klábosila dál. Oba měli následující den důležité schůzky a potřebovali se vyspat, aby mohli fungovat. Slíbila, že příště zavolá dřív, a požádala ho, aby pozdravoval děvčata. V tu chvíli se cítila téměř jako cizí člověk. Je zvláštní být někde daleko a pozdravovat vlastní děti. Měla by být doma a starat se o ně sama.

Druhý den ráno se všichni sešli ve stejné zasedací místnosti. Max přišel se svým psem, pokud se tomu zvířeti tak dalo říkat. Harry se velikostí blížil malému koni, ale skutečně byl velmi dobře vychovaný. Usadil se v rohu, obrovskou hlavu si položil na tlapy.

Byl tak dobře vycvičený, že když lidé překonali počáteční překvapení nad jeho velikostí, nikdo o něm dál už nevěděl, dokud do místnosti nepřinesli něco k jídlu. To se okamžitě posadil, zavětřil, začal táhle skučet a hodně slinit. Max mu dal něco na zub, všichni ostatní ho obdařili zbytky, pes si potom znovu lehl a usnul. Bylo to skutečně velice slušné zvíře. Tanya ho Maxovi pochválila.

„To vlastně není ani pes, je to můj spolubydlící,“ usmál se Max.

„Jednou hrál v reklamě. Za ty peníze jsem koupil akcie a na burze si vedl velice dobře. Svou půlku nájmu si zaplatí. Vnímám ho spíš jako syna.“ Toho si Tanya dávno všimla.

Schůzka byla dlouhá a náročná. Douglas ji s Maxovou pomocí vedl skutečně dobře. Tanyu překvapilo, kolik poznámek herci přednesli. Některé byly velice rozumné a dávaly smysl, jiné byly úplně mimo, ale většinou měl každý co říct a každý chtěl něco změnit. Největší problém byl, když měli herci pocit, že dialog jim nesedí. Musela s nimi potom posedět, aby zjistila, jak stejnou věc říct jinak, způsobem, který by jim vyhovoval. Byl to dlouhý a únavný proces, Douglas většinou brzy ztrácel trpělivost. Na téhle schůzce často vypěnil a znovu se s Tanyou pohádal o jednu ze scén, kde vystupovala postava, o niž se utkali den předtím.

„Proboha, Tanyo, přestaňte tu potvoru obhajovat. Sakra, prostěji změňte!“ Tanya zůstala chvíli vyděšeně mlčet, zatímco Max na ni

vrhal povzbudivé pohledy. Bylo mu jasné, že Douglas ji rozčilil a dotkl se jí.

Když schůzka skončila a herci se rozcházeli, Douglas si s ní šel promluvit. Bylo skoro šest, celý den přiváželi vozíky s jídlem a odváželi prázdné. Pochopila, o čem hovořil Max. Servírovaly se i čajové sušenky, šlehačka a jahody, po celý den bylo k dispozici suši a tofu.

Po práci měla většina herců namířeno do posilovny nebo na schůzku s trenéry. Tanya toužila vrátit se do bungalovu a chvíli odpočívat. Nebyla jen unavená, byla přímo zničená, jak se celý den snažila soustředit na všechno, co kdo říká, a zapracovat to do změn ve scénáři. „Omlouvám se, že jsem se k vám dnes choval trochu neurvale,“ prohodil Douglas. Tvářil se, jako by se nic nestalo, ale Tanya měla pocit, jako by ji převálcoval autobus. Bylo mu jasné, jak se cítí. „Tyhle schůzky s herci mě přivádějí k šílenství. Babrají se s každým slovem a detailem, pořád mají starost, jak to z jejich úst vyzní. Mají ve smlouvě, že mohou požadovat změny ve scénáři, a obávám se, že si myslí, že by neodvedli svou práci, kdyby po vás nechtěli, abyste jim přepsala každou scénu. Za chvíli mám chuť na takovéhle schůzce každého uškrtit. Poznámky herců vždycky zaberou celou věčnost. Každopádně se omlouvám, že jsem si vztek vylil na vás.“

„To je v pořádku,“ ujistila ho. „Taky jsem byla unavená. Je to spousta drobností, ale musím se snažit zachovat celistvost scénáře a pokusit se všem vyhovět.“ Věděl, že právě tohle není pokaždé snadné. Během let zažil podobné chvíle už mnohokrát, pracoval na desítkách filmů. „Věnovala jsem se té postavě, co se vám nelíbí, jenže mám pocit, že jsem to ještě nevyřešila. Ale opravdu se snažím.

Myslím, že háček je v tom, že mně ta žena nudná nepřipadá.

Vnímám i její skryté myšlenky a záměry, mám pocit, že nepůsobí nudně. Nebo se s ní prostě ztotožňuju a jsem stejně nudná jako ona.“

Tanya se při těch slovech zasmála a Douglas s úsměvem zavrtěl hlavou. Byla mu vděčná, že se u ní na chvíli zastavil, aby uvolnil napětí. Posledních pár hodin ji neustále uváděl do rozpaků, nebylo to nijak zábavné. Takhle to bylo lepší.

„Tak bych vás nehodnotil, Tanyo. Jste úplně jiná a doufám, že to víte.“

„Jsem jen žena v domácnosti z Marinu,“ odpověděla popravdě a on se nahlas zasmál.

„To zkoušejte na někoho jiného. Ta hospodyně je jen hra nebo maska, kterou si nasazujete. Nejsem si jistý, co z toho je správně. Ale mohu vám říct, že jedno vím naprosto jistě – to nejste vy. Kdybyste taková byla, nebyla byste tady. Ani minutu.“

„Jsem žena z domácnosti, kterou rodina zapůjčila, aby napsala scénář,“ zkusila to znovu. Jeho ale nepřesvědčila.

„Kecy. K tomu máte opravdu daleko. Nechápu, koho tím chcete ošálit, Tanyo, ale mě určitě ne. Jste velice vzdělaná dáma s udivujícím myšlením. Nechat vás jako ženu v domácnosti někde v Marinu je jako nutit nukleárního chemika, aby pracoval u McDonalds. Možná by to zvládl, ale proč plýtvat takovým duchem a talentem?“

„Na své děti ničím neplýtvám.“ Nelíbila se jí jeho slova ani úhel pohledu. Vadilo jí to. Byla přesně taková, jak říkala a jak se jevila, a byla na to hrdá. Vždycky měla roli matky a manželky moc ráda.

Užívala si i psaní, zvlášť teď, když to pro ni byla výzva. Ale netoužila stát se součástí Hollywoodu a měla pocit, že právě to jí Douglas vnucuje. Ze patří sem, ne do Rossu. Věděla, že by se k ničemu podobnému nenechala přesvědčit. Tohle je jen výjimka, potřebovala si zkusit, že to dokáže. Potom se vrátí domů a už tam zůstane. O tom byla pevně přesvědčená.

„Život se změnil, Tanyo, ať se vám to líbí nebo ne. Vy už se nemůžete vrátit, tak to nefunguje. Jste tady týden a už vás to pohltilo.

Pohltilo vás to vlastně předtím, než jste přijela. V den, kdy jste se rozhodla na filmu pracovat, bylo rozhodnuto.“ Poslouchala ho a po zádech jí přeběhl mráz. Měla pocit, jako by jí říkal, že ztratila cestu domů a potřebovala se ujistit, že tomu tak není. Kdykoli Douglas prohodil něco podobného, přála si schovat se v Peterově náruči.

V Douglasově blízkosti se cítila nejistá. Jeho slova jí naháněla strach a zároveň ji mátla. Toužila vrátit se domů. „Měla jste dnes s herci neuvěřitelnou trpělivost,“ prohodil po chvíli. „Je to mizerná cháska.“

„Jeaniny připomínky mi připadaly dobré, souvisely s její postavou. I Nedovy poznámky měly hlavu a patu,“ přiznala Tanya a snažila se zapomenout na to, co říkal. Nemá smysl se s ním dohadovat o tom, jestli může být ženou v domácnosti nebo ne. On do toho nemá co mluvit, rozhoduje jen během natáčení filmu. Pak už jí může být úplně jedno, co si myslí. Nemá nad jejím životem moc, není jasnovidec ani psychiatr. Je posedlý Hollywoodem, ale ona ne.

Opíjí se mocí, kterou má. To už o něm zjistila, několikrát to dal jasně najevo, ukázal pevnou ruku i ostatním. Záleželo na tom, co mu v jaké situaci nejvíc vyhovovalo. Byl profesionál a dokázal dokonale odhadnout situaci, stejně jako tenista ve Wimbledonu.

Vrátila se do hotelu a několik hodin pracovala na scénáři.

Podařilo se jí do něj vnést některé změny. Další nápady se nedaly uplatnit tak snadno. Následující den několikrát zavolala Maxovi, aby se s ním poradila. Ten jí řekl, že s některými nápady nemá smysl se trápit. Změny a drobné úpravy se budou dělat přímo při natáčení, za pochodu. Max byl skutečně velice příjemný člověk, oceňovala na něm především klid, s jakým se ke všemu stavěl. Byl velkorysý a neuvěřitelně chápavý. Na rozdíl od Douglase, který vyvolával napětí a byl posedlý tím, aby měl všechno pod kontrolou, to byla příjemná změna.

Její týden v Los Angeles byl velice rušný, spoustu práce měl i Peter v kanceláři. V následujících dnech začínal proces, na který se musel připravit. Tanya se dál setkávala s Maxem, Douglasem a ostatními členy štábu a pracovala na scénáři. Zaskočilo ji, když na sobotu naplánovali schůzky, kde byla její účast důležitá. Ve čtvrtek odpoledne zavolala Peterovi, že nebude moct přijet domů. Zeptala se, jestli by ji nechtěl s děvčaty navštívit.

„Zatraceně, Tan… strašně rád bych jel, ale Molly má fotbalový zápas. I Megan má nějaké plány. Chystá se do města s Johnem Whitem, takže by jet nechtěla. A já si beru na víkend domů spoustu práce, byl bych hrozně nervózní, pokud bych nemohl sedět někde v klidu a celou dobu pracovat. Nemyslím, že je to ten pravý víkend.“

„Můj vypadá podobně,“ připustila smutně. „Je mi strašně líto, že tebe a děvčata neuvidím. Možná bych mohla přiletět v pátek a zůstat

do rána. V sobotu v devět máme schůzku. Odletěla bych letadlem v šest.“

„To je šílené,“ namítl rozumně. „Byla bys strašně unavená. Nech to plavat, přijedeš za týden.“ Nečekala, že o víkendech se začne pracovat už takhle brzy, přestože ji varovali, že k tomu zřejmě dojde.

Ale netušila, že hned na začátku. Vadilo jí, že nemůže jet domů, i když měla před sebou spoustu práce. Zavolala děvčatům a omluvila se jim. Megan měla vypnutý telefon, tak jí nechala zprávu ve schránce. Molly někam spěchala a řekla jí, že se nic neděje. Tanya se cítila strašně. Potřebovala si promluvit s Peterem, ale ten měl právě jiný telefon a nemohl se jí věnovat. Tři zásahy, je ze hry. Dokonce potom zavolala Jasonovi, aby se ho zeptala, jestli nechce přijet do Los Angeles. Sdělil jí, že má rande a přijet nechce, třebaže poděkoval za pozvání a ujistil ji, že jindy se objeví moc rád.

Pátek a sobotu trávila s Maxem, Douglasem a herci, individuálně se věnovala Jean, aby spolu probraly motivaci její postavy. Jean brala svou práci velice vážně a chtěla proniknout pod kůži postavě, kterou hrála. V sobotu večer se Tanya vrátila do hotelu v osm večer úplně vyždímaná. Zaskočilo ji, když našla vzkaz od Douglase, který ji žádal, aby mu zavolala. „Do háje, co teď?“ zamumlala si pro sebe.

Vídala se s ním celý týden a měla ho plné zuby. Ten muž byl velice silná osobnost a nebylo jí s ním úplně dobře. Aleje to producent filmu, takže neměla na vybranou. Zavolala na soukromé číslo domů, které jí pro tyto příležitosti nechal. Měla by to vnímat jako kompliment, že patří mezi důležité lidi v Hollywoodu. Ale bylo jí to úplně jedno.

„Dobrý večer. Právě jsem našla váš vzkaz,“ řekla a snažila se hovořit veseleji, než se cítila. Strašně se jí stýskalo po Peterovi a po dětech a věděla, že všichni jsou někde pryč. „Co pro vás mohu udělat?“ zeptala se a chtěla mít hovor rychle za sebou. Toužila ležet ve vaně. Kdyby to nevypadalo tak výstředně, objednala by si masáž.

Zasloužila si ji, ale připadalo jí to jako zbytečné utrácení. Nechtěla svou smlouvu využívat. Pořádná koupel bude stačit.

„Napadlo mě, že budete smutná, když nemůžete jet na víkend domů. Nechtěla byste zítra přijet a trávit den u mě u bazénu?“ zeptal se. Všiml si, že je trochu opálená, a usoudil, že má sluníčko ráda. Že

se opaluje, ať už doma nebo u jezera Tahoe. „Byl by to úplně klidný den. Četli bychom noviny, pokud byste nechtěla, nemuseli bychom spolu vůbec mluvit. V hotelu jste pořád.“ Měl pravdu, ale nebyla si jistá, jestli chce trávit den právě s ním. Koneckonců je jejím šéfem.

A těžko si lze představit, že by mohla ležet u jeho bazénu a nevšímat si ho. I když ta vidina jí zněla lákavě. Nedokázala si představit, že by byla u hotelového bazénu mezi všemi těmi hvězdičkami a modelkami, které se snaží někoho ulovit, a pokud by neměla ovázaný šátek kolem boků a deseticentimetrové podpatky, působila by nepatřičně. Vedle nich byla jako vesnická nanda, ačkoli se během týdne přiměla absolvovat jednou večer při práci pedikúru. Zaplatila si ji ale sama. Měla z toho lepší pocit. Pedikérka pracovala, zatímco si pročítala opravený scénář, takže ji to nerušilo v práci a navíc jí to zvedlo náladu. Všechny ženy v Los Angeles měly dokonale upravené nehty, takže teď si připadala o něco lépe.

„To je od vás velice laskavá nabídka,“ sdělila Douglasovi.

„Nechci vás ale v neděli rušit.“ Zaváhala, protože si nebyla jistá, jestli odmítnout, nebo přijmout. Nikdy se vedle něho necítila uvolněná, lépe jí bylo s Maxem, který jí připadal čím dál víc jako starší bratr. K tomu měl Douglas opravdu daleko. Byl to velice vlivný člověk a neustále to nějakým způsobem dával najevo. Pro ni byla jeho blízkost stresující. Nedokázala si představit, že by v neděli nebo kdykoli jindy jen tak odpočíval.

„Nebudete rušit. Nebudeme si jeden druhého všímat.

V neděli nikdy s nikým nemluvím. Přineste si něco na čtení, já se postarám o bazén a o jídlo. A pokud přijdete, nemusíte se česat ani líčit.“ Jako by jí četl myšlenky. Nechtělo se jí oblékat na návštěvu.

Nedokázala si ale představit, že by ho zastihla rozcuchaného. Maxe klidně, ale jeho nikdy.

„Mohla bych vás vzít za slovo, kdybych přišla,“ prohodila zamyšleně. „Byl to dlouhý týden, jsem dost unavená.“

„Tohle je teprve začátek, Tanyo. Šetřete síly, budete je potřebovat později. V lednu nebo únoru budete vzpomínat, jak to bylo touhle dobou snadné.“

„Možná bych mohla jet domů a skočit z mostu hned teď,“

navrhla. Cítila se unavená a v depresi. Skutečnost, že neuvidí Petera

ani děti, jí také nepřidala. A začínala pochybovat, že je na tuhle práci ta pravá.

„Do té doby si na to zvyknete. Srovnáte krok, věřte mi. A jakmile skončíme, budete mít jedinou touhu – pustit se do toho znovu.“

Vždycky o tom hovořil velice přesvědčivě, on to tak vnímal.

„Tak proč se mi nechce vám věřit, když o tom mluvíte?“

„Věřte mi. V tomhle mám jasno. Jednou spolu budeme pracovat na dalším filmu,“ pronesl přesvědčivě a s nadějí v hlase, jako by to tak prostě mělo být. A to ještě ani nezačali točit. Jenže na filmech Douglase Waynea chtěli pracovat všichni. Herci i scenáristé ho prosili, aby je znovu najal. Cena Akademie byla téměř jistá a právě o to profesionálům jde. I pro Tanyu to bylo svým způsobem přitažlivé, ale ze všeho nejvíc teď toužila zjistit, jak to chodí, a přežít to, aniž se znemožní. Přála si odvést slušnou práci. Celý týden se potýkala s úkoly, s nimiž se dosud nesetkala, a několikrát jí docházela odvaha. „Tak přijedete zítra? Co kolem jedenácté?“

Na zlomek vteřiny zaváhala, ale pak se vzdala. Bylo by příliš složité odmítnout. „To bude fajn, děkuji vám,“ řekla zdvořile.

„Na shledanou zítra. A nezapomeňte, žádné líčení, jestli nechcete, nemusíte se ani česat.“ To určitě, pomyslela si pro sebe. Něco takového by prohodila Megan.

Následující den se ale do určité míry jeho pokyny řídila. Vlasy si zapletla do copu, ale vůbec se nenalíčila. Bylo příjemné se do ničeho nenutit, i když se celý týden nijak zvlášť pečlivě neoblékala. Na pracovní schůzky to nedělal nikdo, ani herci. Dávala si ale větší práci než teď. Vzala si vybledlé tričko, které zdědila po Molly, žabky a nejstarší nejošoupanější džínsy. Do kabely nacpala noviny, které si chtěla přečíst, knihu, na kterou se chystala už rok, a křížovku z New York Times, která patřila k jejím oblíbeným zábavám. Řidiči dala volno, dojela na návštěvu taxíkem, koneckonců je neděle.

Douglas jí přišel otevřít a všiml si odjíždějícího taxíku. Na sobě měl dokonale vyžehlené džínsy, tričko bez poskvrny a sandály z krokodýlí kůže. Byl pečlivě učesaný, v domě vládlo naprosté ticho.

Nikdo ze služebnictva se neukázal, dům měl daleko k ruchu, který tu panoval při večeři, kdy armády pomocníků čekaly na hosty. Dům působil klidně. Douglas ji dovedl k bazénu a vybídl ji, ať si sedne,

lehne, nebo dělá cokoli, co je jí příjemné. Sám měl vedle lehátka připravenou hromadu novin. O chvíli později se vytratil.

Za okamžik se vrátil a bez ptaní jí podal skleničku. Bylo to šampaňské s broskvovým džusem, koktejl Bellini, jeden z jejích nejoblíbenějších nápojů. Připadalo jí, že je na něj ještě brzy, ale byl velice slabý.

„Děkuji,“ prohodila s překvapeným úsměvem a on jí s vážným pohledem položil ukazováček na rty.

„Pšt,“ vybídl ji. „Žádné mluvení. Přišla jste odpočívat. Pokud budete chtít, hovořit můžeme později.“ Potom se usadil v lehátku na opačné straně bazénu. Nějakou dobu si četl, pak si lehátko sklopil, namazal si tvář a paže a slunil se. Skutečně neřekl ani slovo a Tanya si nerušeně četla a pohrávala s křížovkou. Přitom upíjela koktejl.

Překvapilo ji, jak příjemný způsob odpočinku to je.

Nevěděla, jestli Douglas spí nebo ne, ale dlouho bez hnutí ležel.

Natáhla se také a na sluníčku usnula. Slyšela cvrlikat ptáky, slunce hřálo, ale nepálilo. Bylo nádherné zářijové odpoledne a ona se cítila naprosto uvolněně. Později sebou trhla, když otevřela oči a všimla si, že Douglas stojí vedle lehátka, na tváři mu pohrává úsměv a dívá se na ni.

Měla pocit, jako by prospala několik hodin.

„Chrápala jsem?“ zeptala se ospale a muž se rozesmál. Bylo to poprvé, kdy ji jeho blízkost nesvazovala. Bylo to příjemné.

A příjemný byl tentokrát i on. Začala uvažovat, jestli se opravdu mohou spřátelit. Předtím by to nepovažovala za možné. Teď viděla i jinou stránku jeho osobnosti.

„Nahlas,“ dobíral si ji v odpovědi na její otázku. „Nejdřív jste probudila mě. Potom si přišli stěžovat sousedé.“ Rozesmála se.

Položil vedle ní talíř s nakrájeným ovocem, salátem, kouskem sýra a několika crackery. „Myslel jsem, že byste mohla mít hlad, až se probudíte.“ Choval se velice pozorně a musela přiznat, že jí to bylo příjemné. Připadala si líná a rozmazlovaná. Douglas byl skvělý hostitel a bezvýhradně plnil, co slíbil – nechal ji být, skutečně vůbec nemluvili. Pak se znovu vytratil a o něco později zaslechla, jak v salonu vedle bazénu hraje. Místnost měla skleněnou stěnu, která se dala odsunout. Když se najedla, vstala a přišla za ním. Hrál obtížnou

skladbu od Bacha a vůbec si jí nevšímal. Sedla si a mlčky poslouchala, uchvácená jeho zručností i talentem. V ten moment se na ni ohlédl. „V neděli vždycky hraju,“ prohodil se šťastným úsměvem. „Je to nejlepší část týdne. Když se mi to nepodaří, opravdu mi to chybí.“ Vzpomněla si, že studoval hudbu a měl se stát koncertním klavíristou. Uvažovala, proč tuto dráhu opustil. Měl nesporný talent a hudbu miloval. „Hrajete na nějaký nástroj?“ zeptal se se zájmem.

„Jen na svůj počítač,“ přiznala stydlivě. Byl to skutečně neobyčejný člověk, měl nevídaný rozsah schopností i zájmů.

„Jednou jsem si sám postavil piano,“ sdělil, když dohrál. „A vážně funguje. Pořád ho mám. Je na lodi. Byla to velmi zábavná práce.“

„Je něco, co neumíte?“

„Ano,“ přiznal s přikývnutím. „Vařit. Jídlo mě nudí. Připadá mi jako ztráta času.“ To vysvětlovalo, proč byl tak štíhlý a nikdy se nezdržoval přestávkami na oběd. „Jídlem se zabývám jen do té míry, abych zůstal naživu. Někteří lidé to mají jako koníčka, ale to nesnáším. Nemám trpělivost sedět pět hodin u oběda nebo dvakrát tak dlouho vařit. Kromě toho nehraju golf, ačkoli ho umím. Také mě nudí. A nehraju bridž, přestože jsem to kdysi dělal. Lidi se při něm chovají hloupě a malicherně. Když už se mám s někým utkat, radši o něco, na čem mi záleží, ne o vějíř karet.“ Jeho slova naprosto chápala a rozesmála se.

„Bridž vnímám stejně. Hrála jsem na vysoké škole, ale od té doby ne. Ze stejného důvodu. Hrajete tenis?“ zeptala se, i když k tomu vlastně neměla žádný zvláštní důvod. Znovu začal hrát, tentokrát skladbu, která nevyžadovala takové soustředění jako ta první.

„Ano. Ale squash mám radši, je rychlejší.“ Je to velice netrpělivý člověk a neustále se žene nejvyšší rychlostí. Bylo zajímavé ho studovat a začala uvažovat, že by o někom jako on mohla napsat povídku. S postavou s tolika tvářemi by se daly dělat udivující věci.

„Hrála jsem squash, ale moc mi to nejde. Můj muž hraje taky.

Lépe zvládám tenis.“

„Někdy si zahrajeme,“ navrhl, na chvíli se soustředil na hudbu a ona poslouchala. Nakonec se vrátila k bazénu a lehla si na lehátko,

aby ho nerušila. Zdálo se, že je do skladby plně ponořený. Ještě asi hodinu hrál, potom se znovu objevil.

„Hrál jste moc krásně,“ prohodila obdivné, když se posadil poblíž jejího lehátka. Působil svěže a překypoval energií, oči mu zářily. Hra s ním vždycky dokázala takové kouzlo. Bylo snadné pochopit, proč hraje tak rád. Jde mu to skvěle a poslouchat ho bylo opravdu příjemné.

„Hra na klavír mě naplňuje,“ řekl prostě. „Nedokázal bych bez toho žít.“

„Stejný pocit mám ze psaní,“ přiznala.

„Poznal jsem to z toho, jak píšete,“ řekl a upřel na ni pohled.

Působila spokojeně a uvolněně, když ji pozval, aby s ním strávila den u bazénu, vůbec ji něco takového nenapadlo. Překvapil ji, prožili opravdu krásný den. Cítila se jako znovuzrozená. „Proto jsem s vámi chtěl vždycky pracovat. Bylo mi jasné, že pro svou práci máte stejné zaujetí a vášeň jako já pro klavír. Většina lidí takové nadšení postrádá. U vás jsem ho rozeznal hned poprvé, co jsem si od vás něco přečetl. Je to vzácný dar, pro nás oba.“ Tanya jen mlčky přikývla. Chvíli tiše seděli, pak se podívala na hodinky. Trávila tu už šest hodin.

„Měla bych jít. Zavolejte mi prosím taxík, vrátím se do hotelu,“

řekla a začala si sbírat své věci do kabely. On při zmínce o taxíku zavrtěl hlavou.

„Odvezu vás.“ Nebylo to daleko, ale nechtěla ho obtěžovat. Už toho pro ni udělal dost. Prožili skvělý den, její pocit provinění i smutek z toho, že neuvidí Petera a děti, se rozplynuly.

„Taxík bude úplně stačit,“ trvala na svém.

„Vím, ale hrozně rád vás odvezu.“ Odešel dovnitř pro klíče a odvedl ji do garáže. Byla tak dokonale čistá a uklizená, že připomínala operační sál. Otevřel dveře stříbrného ferrari. Vklouzla na sedadlo, on nastartoval a rozjeli se zpátky k hotelu. Jeli v příjemném tichu, zcela v duchu uvolněného odpoledne, které spolu prožili. Moc si toho sice neřekli, ale Tanya měla pocit, že se spřátelili. To odpoledne se o něm dozvěděla několik věcí, o nichž neměla tušení. Potěšilo ji, že mohla poslouchat, jak hraje. To bylo vyvrcholení celého odpoledne.

Ferrari zabočilo pod stříšku kryjící vchod do hotelu. Muž se na ni usmál. „Byl to skvělý den, Tanyo, že?“

„Nádherný,“ souhlasila. „Cítím se jako po prázdninách.“ Po zklamání, že nemohla odjet domů, to byla další neočekávaná věc.

A už vůbec by nevěřila, že bude neděli trávit s ním. Vždycky se v jeho přítomnosti cítila poněkud nesvá. Dneska dokonce u jeho bazénu usnula, hodiny si četli, aniž spolu promluvili. Existovalo jen pár lidí, s nimiž by něco takového bylo možné. Kromě jejího manžela. Bylo to vskutku zvláštní.

„Já také. Jste perfektní nedělní host, tedy kromě toho chrápání, samozřejmě,“ dobíral si ji a ona se rozesmála.

„Opravdu jsem chrápala?“ vypadala trochu zahanbeně a on se snažil tvářit záhadně.

„To vám neřeknu. Příště vás otočím. Prý to pomáhá.“ Rozesmála se a vlastně jí na tom ani příliš nezáleželo, což ji zaskočilo ještě víc.

Stačilo jediné odpoledne a cítila se s ním velice příjemně. Od teďka se jí s ním bude určitě i mnohem lépe pracovat, když zná i jeho druhou tvář. „Nechcete se se mnou navečeřet?“ zeptal se. Byl to okamžitý nápad. „Chtěl jsem se stavit pro něco u Číňana. Buď si to můžeme sníst tam, nebo to můžu přivézt do hotelu. Oba musíme jíst a večeřet s přítelem není taková nuda. Máte zájem?“ Jeho nápad jí zněl příjemně. Stejně by si objednala něco do pokoje a jedla by při práci. Takhle to bude zábavnější.

„Určitě. Bylo by to moc příjemné. Vážně byste to přivezl sem?“

„Výborně. V půl osmé? Musím si vyřídit pár telefonátů a každý večer jsem zvyklý si zaplavat.“ Udržoval se v kondici a působil velice sportovně. To vysvětlovalo, proč je pořád v tak skvělé formě.

„To mi vyhovuje,“ prohodila Tanya.

„Co máte ráda?“ zeptal se zdvořile.

„Jarní závitky, všechno sladkokyselé, hovězí, krevety, cokoli vám chutná.“

„Něco vyberu,“ slíbil. Poděkovala mu, vystoupila, on zamával a odjel.

Tanya se osprchovala a zkontrolovala vzkazy. Volala jí Jean Amberová kvůli scénáři. Když jí Tanya zavolala zpátky, nebyla doma. Potom telefonovala Peterovi a děvčatům. Právě se vrátili

z baseballového zápasu. Fandili Giants, měli permanentku. Všichni byli v dobré náladě, nikoho zřejmě netrápilo, že se neukázala doma.

Na jednu stranu se jí ulevilo, na druhou ale posmutněla.

„Jak hráli?“ zeptala se se zájmem.

„Skvěle! Jestli ses nedívala na televizi, vyhráli jsme,“ hlaholil Peter nadšeně.

„Nedívala. Byla jsem u Douglase Waynea.“

„Jaké to bylo?“ zeptal se Peter překvapeně.

„Příjemné. A překvapivě uvolněné. Doufám, že dobré i pro naše pracovní vztahy. Byl velice milý, za celou dobu jsme prohodili snad deset slov.“ Neřekla mu, že kromě ní tam nikdo další nebyl. Chystala se k tomu, ale telefonu se zmocnila Molly.

„Ahoj, mami, hráli skvěle. Chybělas nám. Vzali jsme Alici, abychom jí poděkovali za všechny ty večeře, které nám uvařila.

A objevil se i Jason.“

„Myslela jsem, že má program,“ namítla Tanya a najednou měla pocit, jako by se ocitla mimo rodinu. „Ve čtvrtek jsem mu volala a tvrdil, že má nějaké rande.“

„Jenže ona ho zrušila, tak přijel na zápas.“ Tanyu napadlo, proč jí nezavolal. Radši jel domů. Všichni byli pohromadě, pozvali i Alici a ona zůstala sama v Los Angeles „Hned po zápase odjel. Večer bude v Santa Barbaře.“ Vědět, že celá rodina byla na baseballovém zápase a užívala si bez ní, byl zvláštní pocit. Cítila se jako dítě, které kamarádi nepozvali na oslavu narozenin. Jenže ona pracuje v Los Angeles. Není to jejich vina, je to její problém a ona může jen těžko očekávat, že kvůli ní budou pořád trčet doma.

Potom si ještě chvíli popovídala s Megan, zdálo se, že se vztahy mezi nimi upravují. Pozdravila ji i Alice, ujistila ji, že si všichni vedou skvěle, že se jim po ní stýská a ať se za týden objeví, ať si můžou pořádně popovídat. Tanya se při hovoru s ní smála, pak si ještě krátce promluvila s Peterem. Chystali se objednat si pizzu, to bývalo v neděli večer obvyklé jídlo. „Strašně se mi po tobě stýská,“

připomněla mu a on ji ujistil, že mu také chybí. Když zavěsila, uvědomila si, že se nezmínila o večeři s Douglasem. O nic nešlo, prostě jen Peterovi ráda líčila, co dělá, aby měl pocit, že je tam s ní.

Usoudila, že je to tak bezvýznamné, že na to zapomněla.

Byl nejvyšší čas vykoupat se a upravit, než se objeví Douglas s večeří. Oblékla si čisté džínsy a jiné tričko, dveře bungalovu mu otevírala bosá. Ustoupila, aby mohl vejít.

„Tenhle bungalov docela dobře znám. Bydlel jsem tu, když mi rekonstruovali dům. Líbí se mi tu,“ prohodil a rozhlížel se kolem sebe.

„Je to tu velice pohodlné,“ souhlasila. „Bude úžasné, až sem přijedou děti.“ Přinesla z kuchyně talíře a oba si nabírali z pěti krabiček, které donesl. Bylo tam všechno, co měla ráda, něco s humrem a smažená rýže s krevetami. Seděli u stolu a spokojeně jedli. „Děkuji vám. Bylo to skvělé. Dneska jste mě skutečně rozmazloval.“

„Musím se o svou skvělou scenáristku starat,“ usmál se na ni.

„Nemůžeme připustit, aby se vám stýskalo, když tu uvíznete, nebo abyste utíkala domů.“ Dobíral si ji, ale nějak jí to nevadilo. „Chtěl jsem vám ukázat, že i tady máme čínskou restauraci.“ Potom si vzpomněl na koláčky s přáním a jeden jí podal. Když rozlomil svůj a našel papírek, zasténal. „To jste mi podstrčila, když jsem se nedíval?“ Zvedla hlavu a on jí lísteček podal, aby si ho přečetla.

„Dnes na vás čeká nový přítel,“ přečetla nahlas a usmála se na něho. „To je hezké. A vypadá to pravdivě.“

„Vždycky jsem toužil, aby ta přání byla plná vzrušení, ale nějak se to nevede. Co máte vy?“ zeptal se Douglas pobaveně.

Přečetla si lísteček a zvedla obočí.

„Co tam píší?“

„Dobře odvedená práce je odměnou sama o sobě. Také to není nijak vzrušující. Vaše přání je lepší.“

„Taky se mi líbí víc.“ Vzápětí se znovu usmál. „Možná získáte za svůj scénář Oscara.“ Doufal, že na to dojde. On sám stál o ocenění v kategorii nejlepší film roku. To byl vždycky jeho cíl.

„To tam nepíší,“ zdůraznila a sklidila ze stolu.

„Příště si napíšeme vlastní.“

Pomohl jí uklidit prázdné krabičky a o pár minut později odešel.

Poděkovala mu za večeři a on ji znovu ujistil, že prožil skvělý den.

Ona také. Jeho předpověď na lístečku byla pravdivá. Ten den

skutečně získala nového přítele. Poprvé od prvního setkání měla pocit, že by to mohlo fungovat. A jako přítel byl vážně zajímavý.

8

Následující dva týdny jela Tanya na víkend do Rossu. Byla s Peterem a dětmi moc ráda. V sobotu zašla na oběd s Alicí, povídaly si o lidech, s nimiž se Tanya setkala. Alice byla stejně nadšená jako děvčata.

„Divím se, že vůbec jezdíš domů,“ dobírala si ji. „Ve srovnání s Los Angeles je to tady strašná nuda.“

„Neříkej nesmysly,“ zamračila se Tanya. „Radši bych byla tady s Peterem a dětmi. Tam je to jen chiméra, nic tam není skutečné.“

„To zní zajímavě,“ prohodila Alice s neskrývaným obdivem.

Byla ráda, že kamarádka rozjela slibnou kariéru, že prožívá takovou zkušenost. Ujistila ji, že děti si vedou dobře. Uklidnila Tanyiny obavy, že jí nikdy neodpustí. Alice se zmínila, že dokonce i Megan o ní hovoří s hrdostí. To pro ni bylo opravdu překvapení.

„Skoro se mnou nemluví. Od léta je hrozně nepříjemná.“ Tanye se po tom, co právě řekla Alice, ulevilo. Vídala se teď s děvčaty mnohem víc než Tanya a zřejmě zná jejich nálady, takže Tanya jejím slovům věřila.

„Není tak naštvaná, jak dává najevo. Prostě tě jenom trochu trestá. Nevšímej si toho, za chvíli toho nechá.“ To Tanya ráda slyšela a po návratu domů se o tom zmínila Peterovi. Souhlasil.

„Prostě ti to jen dává vyžrat. Jinak je úplně v pořádku a nestrádá,“

ujistil ji. Když se Megan později vrátila domů, Tanya se na ni usmála, jako by mezi nimi k žádné roztržce nedošlo. Zeptala se na školu, ale Megan ji propalovala pohledem, jako by jí znovu ublížila.

Když vzápětí navrhla, aby společně začaly psát přihlášky, vybuchla

vzteky. Oznámila, že to zvládne s Alicí. To byl pro Tanyu políček do tváře, který opravdu bolel. Tohle bylo jednoznačné odmítnutí.

„Ráda bych se na ně s tebou alespoň podívala,“ navrhla mírně, ale Megan rázně odmítla. „Možná až přijedu domů příště,“ prohodila Tanya nadějně a Megan jen pokrčila rameny.

„Jak myslíš,“ odsekla a zmizela nahoře. Tanyu sice bolelo srdce, ale snažila se nedávat to najevo. Alespoň Molly si chtěla přihlášky projít s matkou, dokonce Tanye ukázala několik eseji.

„Myslím, že mi Megan ještě zdaleka neodpustila,“ svěřila Peterovi s posmutnělým pohledem. On se na ni usmál.

První víkend v říjnu přijela domů Tanya i Jason ze Santa Barbary a všichni vyrazili na zápas Světové série. Hráli Giants proti Red Sox.

Zápas byl úžasný. Giants vyhrávali, ale ona se musela s Jasonem vrátit do Los Angeles. Do Santa Barbary odjel její limuzínou, což ho na jednu stranu uvádělo do rozpaků, ale zároveň si to vychutnával.

Celá rodina si společně strávený čas užila.

Druhý víkend v říjnu přiletěl Peter s děvčaty do Los Angeles a zůstali s ní v bungalovu. Děvčatům se to hrozně líbilo, v sobotu přijel i Jason, ale zdržel se jen do večeře.

Tanya odešla s děvčaty nakupovat na Melrose a všichni potom obědvali v restauraci Freda Segala. Vzala je do některých malých obchůdků, které objevila, užívaly si holčičí radosti, zatímco Peter s Jasonem leželi u bazénu a Jason obdivoval dívky kolem. Večeřeli v restauraci Spago a náhodou se tam setkali s Jean Amberovou.

Dvojčatům připadala úžasná. Srdečně se objala s Tanyou, povídala si s Megan a Molly a flirtovala s Jasonem. Když odešla, mladík byl celý rudý. Setkání s ní udělalo na všechny velký dojem.

„Až přijedete příště, bude se už natáčet a představím vás Nedu Brightovi,“ slíbila Tanya. Krátce poté se objevila další známá filmová hvězda a všechny tři děti na ni zůstaly zírat. Pak se vrátili do hotelu a všichni si dali skleničku na dobrou noc. Děti kolu, protože jim ještě nebylo jednadvacet. Kolem prošlo několik dalších známých herců. Tanya je sice neznala, ale dětem neunikli. Když dorazili do bungalovu, děvčata nemohla uvěřit, koho všeho tu nepotkala. Obě pištěla nadšením. Jason odjel matčinou limuzínou zpátky do školy.

„Mami, je to tu úžasné!“ prohodila Molly s vykulenýma očima. Po dlouhé době ji objala i Megan, i ona se usmívala.

„Díky, mami, žes nás sem vzala,“ pronesla velkoryse. Alice měla pravdu, všechno je téměř zapomenuto. Pomohl tomu víkend v Los Angeles. Sice jim všem doma chyběla, ale museli přiznat, že tohle je skutečně zábavné. Nemohli se dočkat, až si to zopakují a seznámí se s Nedem Brightem a dalšími hvězdami.

Peter ale nevypadal tak nadšeně, spíš polekaně. Když děvčata zmizela ve svém pokoji a oni si s Tanyou zalezli do postele v ložnici, působil unaveně. Měli za sebou dlouhý den, on i náročný týden.

Řešili opravdu složitý případ.

„Jsi v pořádku, miláčku?“ zeptala se a hladila ho po zádech.

„Jsem jen unavený,“ Pro něho nebyl den zábavný tak jako pro děvčata, Tanyi si moc neužil, byla s dcerami nakupovat. Filmové hvězdy, které potkali, pro něho příliš neznamenaly. Většinu z nich stejně neznal, byli to herci a herečky populární spíš mezi mládeží, ačkoli Jean Amberovou znal a připustil, že je vážně příjemná.

Připadalo mu, že se k Tanye chová nepřiměřeně, jako by byly nejlepší kamarádky. A stačí, aby společně pracovaly na filmu.

Během šesti měsíců se na všechno zapomene. Tanya si nedělala zbytečné iluze.

Peter na ni upřel pohled a ji zasáhlo, jak je smutný. „Jak se po tomhle všem chceš vrátit domů do Rossu, Tan? S tímhle životem nemůžeme soupeřit.“

„Ani nemusíte,“ ujistila ho tiše. „Vyhráváte na celé čáře. Tohle pro mě nic neznamená. Je to jen práce, i když vzrušující. Na tomhle životě mi nezáleží.“

„To si myslíš teď,“ namítl a upíral na ni pohled. „Jsi tu teprve šest týdnů. Počkej za chvíli. Podívej se jen na to, jak žiješ. Máš limuzínu, vlastní bungalov v hotelu Beverly Hills, pobíhají kolem tebe slavné hvězdy. Z tohohle se leckomu zamotá hlava, Tan. Snadno se tomu přivykne. Ross ti potom bude připadat jako Zapadákov.“ Zdálo se, že má vážně starost.

„Jenomže náš Zapadákov je právě to, o co stojím,“ pronesla odhodlaně. „Miluju náš život, tady bych žít nedokázala. Zešílela bych tu.“

„Nevím, Popelko. Až se kočár změní zase v dýni, mohlo by to být těžké.“

„V den, kdy skončí natáčení, zuju Popelčiny skleněné střevíčky a vrátím se domů. Tohle je jen na omezenou dobu, není to můj způsob života. Za nic na světě bych to nevyměnila za to, jak žijeme spolu.“

„To si řekneme za sedm měsíců. Doufám, že to budeš vidět pořád stejně.“

Zarazilo ji, že takhle uvažuje, zůstal posmutnělý, i když se pomilovali. Jako by se cítil poražený a neschopný měřit se s jejím novým životem. Právě o takovém strachu se zmiňoval Douglas, když tvrdil, že život v Los Angeles je lákavý a ona se pak už nebude chtít vrátit zpátky. Když byla posledně v Rossu, Alice jí říkala něco podobného. Co mají všichni na mysli? Copak to nechápou? Jakmile natáčení skončí, chce se vrátit domů, netouží tady zůstat. Připadalo by jí to jako velice špatný obchod. Ale Peter se tvářil, jako by jí nevěřil. Pořád vypadal nešťastně a stejně zamlklý byl i druhý den ráno, když šli do Ivy na pozdní snídani.

Děvčata vypadala na terase nadšeně, zvlášť když se u vedlejšího stolu usadil Leonardo Di Caprio a usmál se na ně. Po jídle se Peterovi trochu zvedla nálada. Tanya seděla těsně u něho, držela ho za ruku a objala nebo políbila ho pokaždé, kdy k tomu měla příležitost. Nemohla se ho nabažit. Strašně se jí po něm stýskalo. On ale zřejmě nevěří, že její někdejší život jí vyhovuje víc. Dokázat mu to může ale jedině tak, že se po skončení natáčení vrátí domů.

Popouzelo ji, že všichni jsou přesvědčeni, že bude chtít zůstat.

V tomhle měla jasno. Záleželo jí hlavně na tom, co si myslí Peter.

Nechtěla, aby se trápil obavami, že se do svého nového života zamiluje. Pro ni to nebyl život, jen návštěva, oběť kariéře. Žádný jiný zájem v tom nebyl.

Po obědě se vrátili do hotelu a chvíli zůstali u bazénu. Děvčata si šla zaplavat, Peter s Tanyou seděli na lehátkách a povídali si. Tanyu zarazilo, že si objednal silný koktejl, to nemíval ve zvyku. Měla pocit, jako by propadal panice. Čím míň mluvil, tím se cítila hůř.

„Až to všechno skončí, vrátím se domů, miláčku. Tady se mi nelíbí. Jsem tu jen kvůli práci, o nic jiného mi nejde. Miluju náš život v Marinu.“

„To si myslíš teď, Tan. Ale po téhle zkušenosti budeš doma k smrti znuděná. A děvčata příští rok odjedou, nebudeš mít co dělat.“

„Budu mít tebe,“ prohodila něžně. „A náš život. Své psaní. Tohle tady není život, Petere. Tohle je jen fraška. Prostě jsem si chtěla zkusit napsat scénář pro film. A tys mě přemluvil, abych se do toho pustila.“ Když mu to připomněla, sice přikývl, ale bylo jasné, že teď toho lituje. Teprve si začal uvědomovat, jaké riziko podstupuje.

Celou dobu působil ustaraně.

„Nahání mi to strach, Tan. Kvůli nám. Nechápu, jak bys po téhle zkušenosti mohla vnímat svět stejně.“ Zdálo se, že nemá daleko k slzám. To Tanyu šokovalo. Takhle nejistého ho nikdy předtím neviděla.

„Opravdu jsi přesvědčený, že jsem tak povrchní?“ ujistila se smutně. „Proč myslíš, že jezdím na víkendy domů? Protože to tam mám moc ráda a miluju tě. Je to můj domov. Tohle je jen moje práce.“

„Tak dobře,“ prohodil a zhluboka se nadechl. Chtěl jí věřit. Byl přesvědčený, že svá slova myslí vážně. Jen nevěděl, jak dlouho jí to vydrží. Dřív nebo později ji život, který tu vede, naprosto pohltí, dojde jí, že život v Rossu jí nestačí. Nechtěl, aby se to stalo, ale nevěřil, že by to tak nedopadlo. Do té doby si neuměl představit život v Los Angeles, ani jak vypadá práce na filmu. Bylo to mnohem oslnivější, než myslel. Těžko se s tímhle vším soupeřilo.

Za chvíli si k nim sedla děvčata, takže nemohli v rozhovoru pokračovat. Bylo to dobře, protože by stejně jen obíhali v kruhu, a Tanya viděla, že Petera zdaleka nepřesvědčila. Čas ukáže, že mu říkala pravdu. Mezitím bude mít ale větší obavy, než je nutné. Když se vrátili do bungalovu, objala ho a přitiskla se k němu. „Miluju tě, Petere,“ řekla něžně. „Víc než cokoli na světě.“ Políbil ji a Tanya se k němu tiskla dál. Nechtěla, aby odešel. Objevila se ale děvčata a připomněla jim, že budou muset vyrazit na letiště. Tanya měla pocit, jako by ten víkend dcerám pomohl, ale Petera vystrašil. Četla

mu v očích, že to, co tu viděl, ho hodně znepokojilo. Cestou na letiště mlčel, když ji líbal na rozloučenou, zdál se nervózní.

„Miluju tě,“ připomněla mu znovu.

„Já tebe taky, Tan,“ usmál se smutně. „A nezamiluj se tady do toho kolem, potřebuju tě,“ zašeptal. Vypadal tak zranitelně, že se téměř rozplakala.

„Neboj,“ slíbila. „Chci jen tebe. A být doma.“ Bylo jí jasné, že ať se stane cokoli, na víkend musí jet domů. Chtěla, aby si byl jistý, že bez ohledu na to, co se tady odehrává, s kým se seznámí nebo koho zahlédne, bez ohledu na to, jak se jí tu snaží zpříjemnit život, je pro ni ze všeho nejdůležitější, že je jeho manželka.

9

Tanya odjela domů i následující dva víkendy a zdálo se, že se Peter uklidnil. Jako by ho plánované páteční návraty ujistily o jejích slovech. Přiznával, že víkend v Los Angeles ho znervóznil, ale jakmile ji uviděl doma v Marinu, zklidnil se. Nechtěl být součástí života, jaký vedla v Los Angeles. Snažila se ho přesvědčit, že ji také neuchvátil. Toužila jen prožít vzrušení při psaní scénáře a pak se vrátit domů. Když na víkendy přijížděla, život vypadal téměř normální. Zmeškala kvůli tomu dvě důležité schůzky, ale nic mu o tom neřekla. Douglasovi a Maxovi sdělila, že prostě nemůže zůstat, že kvůli dětem musí domů. Sice se jim to nelíbilo, ale protože se ještě nezačalo natáčet, vyhověli jí.

Prvního listopadu se začalo točit a život se od té chvíle změnil v šílenství. Natáčeli ve dne v noci, v exteriérech, pracovali v pronajatých studiích, seděli ve skládacích židlích na rohu ulice, když se točilo v noci. Tanya neustále něco upravovala, věnovala tomu spoustu času. S Jean nebylo snadné pořízení, zatímco Ned byl naprosto bez problémů. Herečka si nedokázala svůj text zapamatovat a chtěla po Tanye, aby jí ho stále upravovala. Na každé scéně úzce spolupracovala s Maxem, Douglas se ale také často objevil a pozoroval dění.

První víkend po začátku natáčení se jí nějakým zázrakem podařilo přijet domů. Slíbila, že pokud by se něco dělo, je připravená na telefonu. Úpravy mohla dělat doma a posílat je e-mailem.

Následující dva týdny ale nepřicházel odjezd v úvahu. Bylo třeba přepsat čtyři scény, natáčeli je na přeskáčku a zabývali se nejobtížnějšími částmi celého filmu. Max jí slíbil, že později ji na

víkend uvolní, ale teď ji potřebuje. Neměla na vybranou. Děvčata byla smutná, Peter taky nejásal, ale pochopil to. Nebo to alespoň tvrdil. Během několika týdnů měl zahajovat důležitý případ, a tak byl zahrabaný v kanceláři.

Domů se Tanya dostala až po dvou týdnech na Den díkůvzdání.

Téměř se rozplakala úlevou, když vešla do dveří. Byla středa odpoledne a Peter se právě vrátil z nákupu. Kvůli špatnému počasí se její let o dvě hodiny zpozdil a byla vyděšená, že se nedostane domů.

Večer měl dorazit i Jason, jel s několika kamarády autem. Ze Santa Barbary se na víkend vracel i Alicin syn James.

„Moc ráda vás vidím,“ vydechla Tanya úlevně, když v kuchyni odložila kabelu. „Bála jsem se, že můj let zruší.“ Měla pocit, jako by je, neviděla milion let a přitom to byly jen dva týdny. Peter ji šel obejmout.

„Taky jsme moc rádi, že jsi doma,“ řekl Peter a děvčata mu pomáhala vykládat nákup. Koupil všechno, co mu Tanya nadiktovala. Následující den se chystala ještě před rozbřeskem dát péct krocana. Byl obrovský.

Molly ji přiběhla obejmout a Tanya si okamžitě všimla, že Megan je zamračená a má zarudlé oči. Vypadala tak podrážděně, že se Tanya neodvážila dcery na nic ptát. Políbila ji, Megan to ale přešla mlčky. O pár minut později se vytratila.

„Stalo se něco?“ zeptala se Tanya Petera tiše, když skončili v kuchyni a odešli nahoru.

„Nevím. Po škole se stavovala u Alice. Vrátila se těsně před tím, než jsi přijela, byli jsme s Molly nakupovat bez ní. Možná by ses měla zeptat Alice. Mně Megan taky nic neříká.“ Ani své matce, napadlo okamžitě Tanyu. Ještě před rokem by se něco takového stát nemohlo, ale od chvíle, kdy začala pracovat v Los Angeles, se hodně změnilo. Teď byla Meganinou důvěrnicí Alice a Tanya byla absentující matkou, které se dcera už nesvěřovala s radostmi ani smutky. Doufala, že se to jednoho dne změní.

Chvíli si s Peterem tiše povídali. Vylíčila mu, jak pokračuje natáčení, snažila se mu přiblížit pracovní vypětí, jak se musí vypořádat s problémy a krizemi, i s šíleným tempem, které se ovšem stalo standardem. Ale bylo to pro ni zajímavé. Za chvíli se objevila

Molly a vysvětlila jim, že Megan se rozešla s přítelem. Podváděl ji s nějakou jinou dívkou. Řekla jim také, že Megan odešla za Alicí, aby si s ní o tom popovídala. V tu chvíli Tanye pokleslo srdce ještě víc. Měla pocit, jako by jednu ze svých dcer přenechávala nejlepší kamarádce. Věděla, že takové úvahy jsou iracionální, byla Alici vděčná, že ji zastoupí, ale bolelo ji, že Megan už se jí dál nechce svěřovat. Něco takového člověk nemůže vyžadovat, nemůže za to nikoho kritizovat, Tanye bylo jasné, že důvěru si může jedině zasloužit. Její ztráta je cena za to, že není dětem nablízku. Byla šťastná, že s ní zatím mluví aspoň Molly. Připadalo jí to hloupé, ale uvědomila si, že na Alici kvůli vztahu s Megan žárlí. Tanyina ztráta představovala pro Alici zisk. Megan se vrátila až na večeři. Tanya musela zavolat Alici a požádat ji, aby ji poslala domů.

„Jak jí je?“ zeptala se Tanya s obavami.

„Je rozčilená,“ prohodila Alice šťastná, že slyší přítelkyni. „Bude v pořádku. Je to jen puberťácký problém. Ten kluk je sice mizera, ale to jsou v tomhle věku všichni. Podvedl ji s nejlepší kamarádkou, o to je to horší.“

„S Maggie Arnoldovou?“ vyděsila se Tanya. Maggie byla vždycky moc hodné děvče.

„Ne,“ namítla Alice, která věděla i tohle. „S Donnou Ebertovou.

Megan to s Maggie už pár měsíců neklape. Nepohodly se hned první týden školy.“ Tanya si uvědomila, že o dceři opravdu nic neví, a cítila se ještě hůř. Alice ví naopak všechno. Tanya jako by se ocitla na vedlejší koleji.

V tichosti povečeřeli v kuchyni, děvčata pomohla připravit na následující den jídelnu. Vytáhla slavnostní sklo i porcelán, prostřela ubrus po Peterově babičce. Megan se matce o svých problémech nezmínila ani slovem. Dělala jen to, co se po ní chtělo, potom se stáhla do svého pokoje. K Tanye se chovala jako k cizímu člověku.

Ani se na ni nezlobila. Byla jen odtažitá a bez zájmu, kdykoli na ni Tanya promluvila. S Alicí už dokončila polovinu přihlášek na vysoké školy, matce zatím nic neukázala ani se o ničem nezmínila.

„Nic mi není, mami,“ prohodila netrpělivě. Sblížení, k němuž došlo v Los Angeles a o následujících víkendech, se vytratilo.

V týdnech, kdy Tanya kvůli natáčení nemohla přijet domů, se zase

odcizily. Tanya měla pocit, že propast mezi nimi nedokáže překlenout, Megan nepodnikla nic, aby jí to usnadnila. Stála mimo a při každé příležitosti odcházela do svého pokoje. Tanyu to hodně trápilo, měla pocit, že jako matka selhala, i když ji Molly neustále přesvědčovala, že tomu tak není. Děvčata reagovala naprosto odlišně.

Bylo úlevné, když se doma objevil i Jason. Odvezl kamarády, dorazil domů a vykročil přímo k ledničce. Cestou matku políbil.

„Ahoj, mami. Mám strašný hlad.“ Tanya se při známém pozdravu usmála a nabídla, že mu udělá chilli. Ten návrh ho nadchl a posadil se se sklenicí mléka ke kuchyňskému stolu. Tanya si konečně připadala užitečná. Syn si povídal s Molly o škole, zatímco Tanya otevřela konzervu, vyklopila ji na pánev a dala na sporák. Když přišel i Peter, v kuchyni vládla slavnostní atmosféra. Všichni si živě povídali. O pár minut později se objevila Megan.

Pohlédla na bratra a okamžitě mu vyklopila, co se jí přihodilo.

„Rozešla jsem se s Mikem. Podváděl mě s Donnou.“ Matce se stále nezmínila ani slovem. Sdílela svou bolest se všemi kromě ní.

Dokonce i sousedka od vedle o tom věděla dřív.

„To je podraz,“ prohodil Jason soucitně. „Je to mizera. Ale ona ho stejně za týden nechá.“

„Ale já ho pak už zpátky nechci,“ namítla Megan a ještě chvíli si povídali, když jedl. V kuchyni byli všichni, ale Tanya se cítila odstrčená. Připadala si ve své rodině jako někdo neviditelný. Dřív se všechno točilo kolem ní, všichni ji potřebovali. Teď se naučili zvládnout život bez ní. Připadala si úplně bezcenná, hodila se jen na to, aby synovi ohřála jídlo. Žádný jiný rozumný úkol tu neměla.

Podívala se na Jasona, mluvil právě s Peterem o žebříčku v tenisovém týmu, mezitím probíral s Megan její milostný život.

S Tanyou nemluvil nikdo, měla pocit, jako by neexistovala. Nebyl v tom úmysl, prostě ji vytěsnili.

Seděla s nimi u kuchyňského stolu, a jakmile to bylo možné, zapojovala se do hovoru. Po chvíli Jason vstal a odnesl nádobí do myčky. Odešel s děvčaty z kuchyně a všichni tři o něčem živě debatovali. Potom se ohlédl přes rameno a zavolal: „Díky za jídlo, marni.“

„To je v pořádku,“ křikla na něho a pohlédla na Petera. Ten seděl u stolu a díval se na ni.

„Jsi daleko schopnější než já. Vždycky tu večer nadělám hrozný nepořádek.“ Usmál se na ni šťastný, že je zase doma. Od její poslední návštěvy uběhly dlouhé dva týdny. Věděl ale, jaký blázinec při natáčení zažívá.

„Je příjemné být doma,“ usmála se na něho. „Ale taky zvláštní,“

připustila. „Jako by děti už vůbec nevěděly, kdo jsem. Vím, že je to hloupé, ale vážně mi vadí, že Megan se o svém milostném životě baví s Alicí, a mně neřekne ani slovo. Není to tak dávno, kdy se mnou mluvila o všem.“

„Až se vrátíš domů, bude to tak zase. Vědí, že máš moc práce, Tan. Nechtějí ti přidělávat starosti. Pracuješ na filmu. Alice toho moc na práci nemá a je po ruce. Galerii má pro zábavu, moc času jí to nezabere. Stýská se jí po dětech, tak tráví ráda čas s těmi našimi.“

„Připadám si, jako by mě vykopli,“ poznamenala smutně, když pomalu kráčeli do ložnice. Slyšeli Jasona s děvčaty, jak se smějí a povídají si. Jason pustil nějakou hudbu, dům znovu ožil.

„Nikdo tě nevyhodil,“ ujistil ji Peter něžně a zavřel dveře. „Jsi jen na dovolené. To je něco jiného. Až se vrátíš domů, všichni tři budou zase kolem tebe. Dospívají, je toho na ně moc.“ Měl pravdu, ale to ji také nepotěšilo. Trpěla syndromem prázdného hnízda, nejhorší však bylo, že z hnízda vylétla jako první ona. Nebo určitě dřív než děvčata. Porušila tak přirozený řád věcí. Není divu, že se k ní Megan chová odmítavě. Tanya jí to neměla za zlé, vinu přičítala sobě.

„Připadám si jako mizerná matka, zvlášť když se teď se vším obrací na Alici.“

„Alice je hodná ženská, Tan. Neporadila by jí nic špatného.“

„Já vím, o to nejde. Problém je v tom, že její matka jsem já, ne Alice. Myslím, že Megan na to zapomněla.“

„Ne, nezapomněla. Potřebuje tu mít někoho, s kým si může popovídat. Nějakou ženu. Se mnou o těch věcech také nemluví.“

„Může mi kdykoli zavolat na mobil. Molly to tak dělá. Ty taky.“

„Dopřej jí čas, Tan. Tvůj odjezd nese hůř než my ostatní.

Odpustila ti, jen si odvykla radit se s tebou.“ Tanya přikývla. Měl pravdu. Připadala si, jako by jedno ze svých dětí ztratila. Molly

nikdy nezaváhala, Jason jí občas zavolal, když neměl na práci nic lepšího, nebo potřeboval poradit s něčím do školy. V mnoha ohledech k ní měl blíž než k Peterovi. Megan se ale od matky téměř odpoutala. Tanya se nemohla zbavit obav, že trhlina mezi nimi se nikdy nezacelí. Teď byla dobrá jen na to, aby dceři představovala filmové hvězdy. Kromě toho mezi nimi téměř žádný vztah nebyl.

Tanyu zaskočilo, jak moc to bolí. Hrozně. Ještě víc. Připadala si, jako by přišla o ruku nebo o nohu. A pro Megan to musí být taky hodně bolestivé. Nevěděla ani, jak s ní o tom tématu začít mluvit.

Peter navrhoval, aby jí dopřála čas. Tanya ale nebyla přesvědčená, že to je dobré řešení. Ztratila dceru, která se přimkla k Alici. Nemohla za to Alice ani Megan, byla to její vina.

„Snaž se, aby tě to moc netrápilo,“ vybídl ji Peter vlídně.

„Myslím, že až se zase vrátíš domů, zlepší se to.“

„Ale to bude trvat ještě několik měsíců,“ namítla Tanya zničeně.

„Holky už skoro dokončily přihlášky na vysokou a já jim s nimi vůbec nepomohla.“ Mluvila smutně a znovu ji zaplavil pocit viny.

Jako by ztrácela všechno důležité. Románky, rozchody, přihlášky na školu, chřipky a všechny běžné starosti její děti teď sdílely s Alicí a Peterem, s ní jen výjimečně. Hrozně ji to bolelo.

„S přihláškami jsem jim pomohl,“ ujistil ji Peter. „Věnovali jsme se tomu poslední dva týdny. A vím, že Alice taky. Mají v plánu to o vánočních prázdninách dokončit. To jim budeš moct pomáhat, nebo jim aspoň poradit s esejemi. Ale myslím, že jinak jsou na tom dobře.“

„Existuje něco, co Alice nedělá?“ vyhrkla Tanya podrážděně.

Peter se jí zadíval do očí. Odloučení doléhalo těžce na oba. Od začátku věděli, že to bude obtížné, ale bylo to horší, než očekávali.

Tanya se toho bála, měla strach, že její nepřítomnost naruší vztahy s dětmi nebo s Peterem. S Peterem a Molly to bylo zatím v pořádku.

Megan byla ale přímou obětí skutečnosti, že její matka pracuje na filmu. Tanya měla obavu, že dcera jí nikdy neodpustí.

„To není Alicina vina,“ hájil ji Peter mírně, když se Tanya s povzdechem posadila na postel.

„Vím, že ne. Jsem jen nervózní. A cítím se provinile. Je to moje vina. Nikdo jiný za to nemůže. Děkuju, žes mě nechal vybrečet.“

Vždycky byl dobrý parťák. Na všechno. Bylo jí jasné, jaké má štěstí, že potkala právě jeho. Nikdy to nebrala tak, že ho má jistého. Nebýt jeho, výlet do Hollywoodu by vůbec nebyl možný, i když teď už si uvědomovala, jak toho lituje. Je možné, že pokud jí to naruší vztah třeba jen s jediným z dětí, bude cena příliš vysoká. Ale na návrat už bylo pozdě. Musí jít kupředu a snažit se z toho vyjít co nejlépe.

„Vybreč se, kdykoli potřebuješ.“ Peter se na ni usmál, posadil se vedle ní na posteli a objal ji. „Kdy půjdeš dát péct krocana?“

„V pět,“ odpověděla a vypadala unaveně. Na natáčení občas vstávala ještě dřív, práce se někdy protáhla až do noci. Byl to bláznivý proces a šílený způsob života. Už chápala, proč se lidem u filmu nedaří udržet si pevné vztahy a manželství. Vedou podivný život, cokoli normálního je mu na hony vzdálené a okolí skýtá opravdu hodně lákadel. Všimla si, že při natáčení vzniklo několik románků, dokonce i mezi těmi, kdo byli vázáni jinde. Při práci na filmu zapomínali na všechny vztahy, soustředili se na lidi, s nimiž pracují. Bylo to jako vydat se na plavbu nebo cestu na jinou planetu.

Skuteční se jim zdáli jen ti, s nimiž se denně vídají. Na všechny ostatní zapomněli a žili v těsném mikrokosmu společné práce. Tanye se to ale nepřihodilo a věděla, že jí to nehrozí. Pohled na ostatní ji však fascinoval a naháněl jí hrůzu. „Probuď mě, až budeš vstávat,“

navrhl Peter. „Jestli chceš, budu ti při vaření dělat společnost.“

Tanya na něho pohlédla a zavrtěla hlavou, „Jak se mi povedlo mít takové štěstí?“ prohodila a políbila ho. „Ne, budit tě nebudu, děláš si legraci? Potřebuješ se vyspat, ale díky za nabídku.“

„Taky se potřebuješ vyspat. Kromě toho jsem s tebou rád.“

„Já s tebou taky. Budu to mít za chvíli hotové a pak se vrátím do postele.“

Brzy poté odešli spát. Tanya se k němu tiskla, dokud nezazvonil budík. Ve spánku ji jako obvykle objímal, na tváři měl klidný a spokojený výraz. Byl šťastný, že ji má doma, ona byla ráda, že je zase mezi svými. Kromě pocitu selhání u Megan to bylo nádherné.

Vstala, připravila krocana do trouby, nachystala všechno potřebné a ještě se na několik hodin vrátila do postele. Tiskla se k Peterovi tak těsně, jak jen to bylo možné. Když se probudila, představovali změť pokrývek, prostěradel, nohou a rukou. Bylo to

mnohem příjemnější než spát sama v ložnici v hotelu Beverly Hills.

Protáhla se a při pohledu na něho se usmála. Byl to úžasný začátek dne.

„Je nádherné mít tě zase doma,“ povzdychl šťastně. Pomilovali se a za chvíli vstali. Peter se osprchoval, oblékl a odešel dolů. Tanya ho následovala v županu, aby se podívala, jak vypadá krocan.

Překvapilo ji, když u kuchyňského stolu zastihla Megan zabranou do vážného rozhovoru s Alicí. Ta si připravila šálek kávy. Alice se chovala v jejich kuchyni jako doma. Zaskočilo ji, když se objevila Tanya s Peterem. Na stole měla položenou knihu, zvedla pohled k Peterovi a usmála se. „Přinesla jsem ti zpátky tu knihu. Byla skvělá. Nic veselejšího jsem ještě nečetla… mimochodem, šťastné Díkůvzdání,“ popřála oběma.

Tanya měla znovu pocit, jako by byla neviditelná. Jako by zemřela a vrátila se jako duch. Chvíli se jí zdálo, že se Alice dívá skrz ni.

„Mám ti taky udělat snídani?“ nabídla se Tanya a snažila se při pohledu na důvěrný rozhovor Megan a Alice zahnat žárlivost. „Ne, díky. Už jsem jedla. James a Melissa vstávali hodně brzy.“ Jason a Molly ještě tvrdě spali, byli dlouho vzhůru. Megan brzy ráno hovořila se svou bývalou nejlepší kamarádkou Donnou, byl to nepříjemný rozhovor a právě ho líčila Alici. Alice se objevila u kuchyňských dveří s Peterovou knihou, chtěla ji tam jen nechat, ale Megan ji zahlédla a pozvala ji dovnitř. „Máš v troubě nádherného krocana, Tan,“ prohodila Alice obdivné. „Já letos žádného pořádného nemohla sehnat, všichni už byli rozebraní.“ Přátelsky klábosila, Tanya mezitím nalila Peterovi šálek kávy, uvařila si čaj a všichni se posadili ke stolu. Peter se ptal na knihu, Alice mu znovu potvrdila, že se jí moc líbila a byla velmi vtipná. Peter vypadal potěšeně. „Říkal jsem, že je podle tvého vkusu. Ten autor napsal ještě jednu, ta je dokonce humornější. Musím se po ní podívat, bude někde nahoře.

Dám ti ji později,“ řekl Peter uvolněně přátelským tónem.

Tanya naslouchala jejich hovoru a najednou si nebyla jistá, jestli by náhodný pozorovatel poznal, se kterou z nich je ženatý. Pokud by nevěděl, že se právě milovali. Zdálo se, že se k oběma chová stejně důvěrně. Intimní tón mezi ním a Alicí ji znervózňoval. Bylo jí jasné,

že s ní nespí, ale chová se k ní velice důvěrně. Na Tanyin vkus až příliš. Vypadalo to, že se po Tanyině odjezdu do Los Angeles ještě sblížili. Alice se u nich často zastavila, zkontrolovala děvčata, nosila jim jídlo nebo je zvala na večeři. Pro děti představovala už více rodinu než kamarádku, pro Petera možná také. Tanya si uvědomila, že Alicino jméno se objevuje téměř ve všech hovorech. Buď jim něco přinesla, něco pro ně udělala, nebo jela někam s některou z děvčat. Pro Petera to znamenalo velkou pomoc, ale Tanye to lezlo na nervy. Seděla, dívala se na ni a sama sobě kladla otázku. Měla pocit, že odpověď zná, ale nebyla si tím tak jistá jako dřív. Rozhodla se, že se Petera později zeptá. Zůstala sedět u stolu, naslouchala, až se Alice konečně zvedla a vrátila se domů k dětem. Vzápětí odešla z kuchyně Megan. Po jejím odchodu zavládlo na chvíli ticho. Tanya pohlédla na Petera a doufala, že její strach je neopodstatněný. Nikdy se ho na něco podobného nezeptala. Vlastně ani v duchu ne. Už teď si připadala provinile. Všechno byla její vina, to jí bylo jasné, nikomu jinému ji dávat nemůže. Ale Alice se očividně zabydlela v jejich domě a sblížila se s Peterem mnohem důvěrněji než dřív.

„Já vím, že to zní šíleně a možná trochu paranoidně,“ začala opatrně a upírala na něho pohled. Před necelou hodinou se milovali a všechno vypadalo nádherně. Ale člověk nikdy neví, lidé dělají divné věci. Možná se bez ní cítí osamělý a ví, že Alice od Jimmovy smrti někoho hledá. „Nemáš s ní poměr, že ne? Omlouvám se, že se tě ptám, ale mám pocit, že se sem nastěhovala.“ Nikdy dřív v jejich životě tak významnou roli nehrála, bez ohledu na to, jak si byly s Tanyou blízké. Alice se s Peterem nikdy příliš nepřátelila, ale to se teď změnilo.

„Neblázni,“ namítl Peter přesně podle jejích předpokladů. Jinou odpověď ani nemohla čekat. Nalila mu další šálek kávy a upřeně se na něho dívala. „Co tě k takovým úvahám přimělo?“

„Během týdne trávíte hodně času spolu, často býváš u ní. Megan Alice prakticky adoptovala. Když jsme sem ráno přišli, měla jsem dojem, jako bychom vcházeli do její kuchyně. Nikdy dřív jsem nic takového nepocítila. Jako byste všichni patřili jí, ne mně. Ženy jsou v tomhle zvláštní, chovají se majetnicky k mužům, s nimiž spí, i ke svým rodinám.“ Ztrápeně zavrtěla hlavou.

„Když jsi pryč, hodně mi pomáhá. Nemyslím ale, že by o mně nebo o dětech měla nějaké iluze. Je jí jasné, že se vrátíš.“

Cosi v jeho slovech v ní probudilo úzkost. „Jak to myslíš? Ze Alice ví, že až dokončím film, bude tě muset vrátit, nebo že se teď nic neděje?“ Byl v tom jen drobný rozdíl, ale pro Tanyu hodně důležitý. „Nespím s ní. Stačí ti tak jednoduchá odpověď?“ odsekl Peter stroze a odložil šálek do dřezu. Přecházel po kuchyni. Tanya si nebyla jistá proč, bylo to nepříjemné téma pro oba.

„Dobře. To je jednoduché. Jsem ráda,“ ujistila ho, naklonila se a políbila ho na ústa. „Strašně by mě naštvalo, kdyby to bylo jinak.

Jen abys v tom měl jasno.“ Upřel na ni zvláštní pohled.

„A co ty, Tan? Láká tě něco v Los Angeles? Zkřížil ti cestu někdo, s kým bys chtěla flirtovat, nebo dokonce navázat vztah, než skončí natáčení? Vím, že ve filmovém světě se tyhle bláznivé věci stávají, a ty jsi velice krásná žena.“

Při jeho slovech se usmála a bez váhání odpověděla. „Ne, ani na minutu. Pro mě existuješ jedině ty. Ve srovnání s tebou vypadají všichni nemožně. Miluju tě.“ Milovala ho i po dvaceti letech. Zdálo se, že má radost.

„Taky tě miluju,“ ujistil ji něžně. „Na Alici se nezlob. Je osamělá a k dětem je moc hodná.“

„Nechci, aby byla moc hodná na tebe. Když jsi tu, chová se, jako bych neexistovala,“ vysvětlovala Tanya znovu.

„Je to dobrá kamarádka. Vážně si cením její pomoci. Někdy bych to bez ní nezvládl. Dohlíží na holky, když se nedostanu včas domů, a ony ji mají rády. Ale tak to bylo vždycky.“

„Já vím, taky ji mám ráda. Mám jenom strach. Je těžké být pět dnů v týdnu pryč.“ Ukázalo se, že je to pro oba mnohem těžší, než si mysleli. Uběhly pouhé dva měsíce a měli toho nad hlavu. Tanya se bála, že přijdou víkendy, kdy se domů nedostane. Byla odhodlaná přijet, jak nejčastěji to půjde, ale bylo jí jasné, že to nevyjde vždycky tak jako poslední dva týdny. A rozhodně nechtěla, aby výsledkem byl románek s Alicí. Oba musí být silní. Ona je. Doufala, že on taky, ať už je Alice jakkoli osamělá a úžasně mu pomáhá s děvčaty. Tanya z ní měla divný pocit, Alice se v její přítomnosti chovala zvláštně.

Napadlo ji, jestli se necítí provinile. Zřejmě ne. Ale byla ráda, že se

pročistil vzduch. Po jeho odpovědi se jí ulevilo. Už o tom nebude mluvit.

Znovu mrkla na krocana. Vypadal dobře. Potom se šla nahoru osprchovat a obléknout. Zaslechla Jasona v jeho pokoji. Bylo příjemné, že je zase zpátky. Usmála se a vešla do ložnice. O hodinu později se vrátila dolů, to už byl Jason v kuchyni a mluvil s otcem.

Nabídla se, že mu připraví lehkou snídani. Nechtěla, aby se příliš najedl a pak neměl chuť na oběd, který plánovali na odpoledne.

Prohlásil ale, že už nakoukl do ledničky a dal si tvarohový koláč a zbytek chilli. Pro něj to byla perfektní snídaně.

V půl druhé se sešli všichni v obývacím pokoji oblečení na Díkůvzdání. V půl třetí se usadili ke stolu a Peter naporcoval krocana. Všichni se shodli, že jídlo bylo skvělé. Krocan patřil k těm nejlepším, jaké kdy měli. Tanya se rozhlédla po všech kolem stolu a jako každý rok pronesla modlitbu a vyjádřila vděk, že jsou spolu, že se mají rádi a že je toho hodně, za co mohou ten rok poděkovat.

„Děkujeme ti za naši rodinu,“ dokončila tiše, „amen.“

V duchu ještě požádala Boha, aby je ochraňoval i v její nepřítomnosti.

10

V neděli po Dni díkůvzdání se Tanyae odjíždělo z domova těžko.

Měla pocit, jako by právě přijela, a už bylo načase zase odjet. Užily si s Molly pár příjemných okamžiků, byla ráda, že byl doma i Jason.

V sobotu odpoledne jí Megan konečně svěřila, co se jí přihodilo s Mikem. Tanya se při pohledu na zklamání v jejích očích i při pocitu, že s ní konečně otevřeně hovoří, téměř rozplakala. S Peterem se také znovu sblížili. Prožili krásný sváteční víkend. Sebrat se a odjet pro ni bylo bolestné.

V neděli odpoledne začala balit, když ji Peter vezl na letiště, vypadala nešťastně.

„Bože, strašně se mi nechce zpátky,“ povzdechla si, když se blížili k letišti. Měla chuť mu říct, aby se obrátili a jeli domů, že od smlouvy odstoupí. Opravdu jí bylo líto, že se k té práci zavázala.

Měla pocit, že Peter a děti ji potřebují doma. A stejně tak ona potřebovala je. „Co by se stalo, kdybych teď odešla?“ Přemýšlela o tom celý víkend.

„Nejspíš by na tebe podali žalobu kvůli tomu, co už ti zaplatili, a taky kvůli nákladům, o které by přišli. Nemyslím, že je to dobrý nápad. Pokud bych mluvil jako tvůj právník, radil bych ti, abys to nedělala.“ Smutně se na ni usmál a zajel do pruhu označeného nápisem ODLETY. „Jako tvůj muž musím přiznat, že se mi ta myšlenka zamlouvá. Ale asi bys měla teď spíš poslechnout právníka, ne manžela. Myslím, že jsou to velice vlivní lidé. Mohla by ses pak úplně rozloučit s kariérou.“ Připadalo jí to v tu chvíli jako nicotná oběť, skoro by to stálo za úvahu. „Určitě se nechceš soudit, Tan.

Nebylo by to nic pěkného.“ Přikývla a bojovala se slzami.

„Zvládneme to. Vždyť to není navždycky. Už jenom šest měsíců.“ Připadalo jí to jako doživotí, jemu také. Teď se jí jevila práce na filmu jako špatný nápad. Měla jedinou možnost: zatnout zuby a snažit se z toho vyjít co nejlépe. Návraty domů byly příjemné i těžké zároveň. Téměř nedokázala odjet. Obě děvčata plakala, to jí rvalo srdce. Peter se tvářil, jako by někdo zemřel. Ona se přesně tak cítila. Ukázalo se, že to bylo špatné rozhodnutí. Nechtěla se do Los Angeles vrátit.

„Díkybohu že za tři týdny začíná vánoční volno. A bude trvat tři neděle.“ Ve stejnou dobu jsou i vánoční prázdniny, takže bude doma s děvčaty. Delší volno má jen Jason, ale ten se chystal odjet s kamarády lyžovat. „Pokud to půjde, přijedu příští víkend domů.“

„Možná bych mohl přijet na jednu noc za tebou. Děvčata by mohla zůstat u Alice.“ Peter je nerad nechával doma samotné.

„To by bylo skvělé,“ řekla, když zajeli k chodníku. Měla jako obvykle jen příruční zavazadlo, nemusela procházet kontrolou. „Dám ti vědět, jestli budu muset přes víkend pracovat.“

„Hlavně na sebe dej pozor, Tan,“ řekl a pevně ji objal.

„Nepřepínej se… a děkuju za nádherné Díkůvzdání. Všem nám bylo dobře.“

„Já taky… miluju tě…,“ vydechla, když ji políbil. Vznášela se ale mezi nimi aura zoufalství. Cítila to, už když se ráno milovali, jako by se oba topili a proudy je rvaly od sebe.

„Taky tě miluju. Zavolej mi, až dorazíš.“ Lidé za nimi začínali troubit, Tanya musela vystoupit. Na chvíli se zarazila a upřela na něho pohled. Potom se ještě naklonila do auta a políbila ho. Hlídač je vybízel, ať si pospíší. Peter vzápětí odjel a ona vešla dovnitř.

Krátce poté ohlásili, že let má zpoždění. Odletěla o tři hodiny později a do hotelu se dostala až po jedné v noci. Petera zavolala z letiště, když přistáli. Během letu bylo strašné počasí, v Los Angeles lilo. Všechno kolem ní ji skličovalo. Stýskalo se jí po Peterovi a po děvčatech, bála se návratu do práce. Toužila vrátit se domů. Otočila klíčem ve dveřích bungalovu, a když otevřela, čekalo ji překvapení.

Noční pokojská nechala rozsvíceno, hrála tichá hudba. Všechno vypadalo krásně a teple, jako by ji to vítalo. Překvapilo ji, že namísto opuštěného hotelového pokoje měla pocit, že se vrací domů. Na

stolku stála miska s ovocem, nějaké cukroví a sušenky, láhev šampaňského od vedení hotelu. Bylo tu příjemně a útulno a Tanya s unaveným povzdechem sklesla na pohovku. Cesta byla nekonečná.

Ale když teď byla zpátky, nebylo to zdaleka tak hrozné, jak se obávala.

Vešla do koupelny, kde ji lákala obrovská vana. Nasypala si do ní koupelovou sůl a zapnula vířivku. O pár minut později se ponořila do vody. Bolela ji hlava, měla hlad, ale uvědomila si, že si může objednat cokoli do pokoje. Sendvič s čajem jí připadaly jako dar z nebes. Když vylezla z vany a vklouzla do kašmírového županu, zavolala pokojovou službu a o deset minut později jí donesli jídlo.

Usmála se pro sebe a uvědomila si, že to není takový trest, jak si namlouvala. Má to tady určitě několik výhod, pohodlí, které dělá pobyt v hotelu snesitelným. Při jídle si pustila televizi, sledovala film s Carym Grantem a potom si zalezla do čerstvě povlečené postele.

Chybělo jí sice Peterovo objetí, ale jinak strávila příjemnou klidnou noc a ráno se probudila odpočatá do zářivě slunného dne. Do pokoje se draly sluneční paprsky. Rozhlédla se kolem a skutečně se cítila jako doma. Tohle byl její soukromý malý svět mimo rodinu a domov.

Bylo zvláštní vést dva životy, jeden tam, kde to měla moc ráda, a s lidmi, které milovala, druhý tady, kde teď pracuje. Možná to není tak strašné, jak si myslela, navíc za tři týdny ji čeká dlouhé vánoční volno. Pokud bude mít štěstí, dostane se domů i na víkend. Na chvíli ji ovládl schizofrenní pocit, jako by byla jedním člověkem tam a úplně jiným tady. Něco takového zažila poprvé.

Zavolala Peterovi, byl už na cestě do práce a prodíral se hustým provozem na mostě. Odcházel brzy a někdo mu volal. Slíbila, že se mu ozve večer, až se vrátí domů, ujistila ho, že ho miluje, a ukončila hovor. Pak vstala a oblékla se do práce.

Při natáčení vládl sice chaos, ale lidé po čtyřdenním odpočinku překypovali dobrou náladou. Max zářil, že ji zase vidí, dokonce i Harry při pohledu na ni zavrtěl ocáskem. Bylo to trochu jako návrat domů, jako když předešlý večer vešla do bungalovu. Cítila se poněkud provinile. Není to tu zdaleka tak strašné, jak si představovala, když byla s Peterem a dětmi doma v Rossu. Teď jako by se zmítala mezi dvěma odlišnými světy. Dobré na tom bylo, že

mohla mít oba. Matoucí, že se cítila jako dvě různé osoby a že si právě teď nebyla jistá, kým vlastně je. Je spisovatelka nebo manželka a matka? Byla obojí. Manželka a matka pro ni byly nejdůležitější.

Ale tohle také není špatné. Připadala si jako zrádce, když se posadila vedle Maxe a pohladila Harryho. Oba vnímala jako dávné přátele.

„Tak jak se vydařila oslava Díkůvzdání?“ zeptal se Max a ona se na něho usmála.

„Skvěle. A cos dělal ty?“

„Asi to nebylo tak úžasné jako u tebe, ale šlo to. Dali jsme si s Harrym krůtí sendviče a sledovali v televizi filmy pro pamětníky.“

Děti měl na východě, nechtěl na pár dnů letět přes celou zemi, tak zůstal v Los Angeles. Pojede za nimi na Vánoce.

„Málem jsem se nevrátila,“ přiznala. „Bylo moc fajn být s nimi doma.“

„Ale vrátila ses, takže víme, že nejsi cvok. Douglas by tě honil po soudech celou věčnost,“ prohodil Max tiše.

„To říkal Peter taky.“

„Chytrej chlap. A dobrej právník. Uvidíš, film dokončíme dřív, než si to uvědomíš. A pak budeš mít zájem o další.“

„Přesně tohle tvrdí Douglas. Já si to ale nemyslím. Jsem ráda doma s Peterem a dětmi.“

„Možná o žádný další stát nebudeš,“ prohodil Max filozoficky.

„V tvém případě by to mohla být pravda. Jsi rozumnější než my ostatní, navíc máš proč se vracet domů. Pro spoustu lidí je tohle to jediné, co mají. Zničí ti to zbytek života, takže pak není důvod se někam vracet. Všichni jsme uvízli na opuštěném ostrově a nemůžeme se z něho dostat. Tys byla natolik chytrá, žes zatím žila normálním životem. Jsi tu jako turista, Tanyo. Nemyslím, že se filmový svět stane tvým životem.“

„Doufám, že ne. Na mě je příliš bláznivý.“

„To taky je.“ Usmál se a začínal vydávat pokyny. O půl hodiny později, jakmile se upravila světla a herci byli připravení, se začalo točit.

Pracovali až do půlnoci a Tanya volala Peterovi ještě z práce, aby ho později nebudila. Poodešla stranou a snažila se mluvit tiše. Řekl, že má za sebou příjemný den a děvčata jsou v pořádku, ona mu zas

vylíčila, co celý den dělali. Byl to vlastně zábavný den. Potom se musela vrátit, Jean měla problém s nějakou replikou. Tak to bylo vždycky. Tanya její text přepisovala snad stokrát, ale pořád to nebylo ono. Byla to náročná práce.

Do hotelu se dostala kolem jedné, ve dvě si zalezla do postele.

Dny byly skutečně dlouhé. Další den se při natáčení setkala s Douglasem. Zeptal se, jak prožila Díkůvzdání. On letěl na tři dny za přáteli do Aspenu. Žil velice příjemným životem.

Na čtvrtek večer ji pozval na večírek, končili brzy. Chvíli váhala.

Vlastně se jí nikam nechtělo, neměla na to náladu. Večer po práci byla spokojená v bungalovu. Vydat se na nějaký honosný večírek s Douglasem slibovalo spoustu trápení, ale on se nedal odbýt.

„Prospěje vám to, Tanyo. Nemůžete pořád jen pracovat. I po práci je třeba žít.“

„Nemyslím,“ usmála se.

„V tom případě byste to měla zkusit. Určitě se vám to bude líbit.

Bude se tam promítat jeden nový film. Bude to velice neformální večer, setkáte se se zábavnými lidmi. Do jedenácti budete doma.“

Nakonec souhlasila.

Měl pravdu, bylo to vážně zábavné. Setkala se s několika slavnými herci, dvěma známými režiséry a konkurenčním producentem, který byl zároveň Douglasovým nejlepším přítelem.

Byl to večer plný hvězd, film byl výborný. Podávalo se dobré jídlo, společnost byla příjemná a Douglas se ukázal jako vynikající společník. Všem ji představil a staral se, aby se dobře bavila. Když ji přivezl zpátky, poděkovala mu a pozvala ho na skleničku. Dal si šampaňské, ona si nalila čaj a poděkovala mu za vydařený večer.

„Potřebujete něco takového častěji, Tanyo. Měla byste tu víc chodit mezi lidi.“

„Proč? Pracuju tu a potom se vrátím domů. Nepotřebuju si tady vytvářet nějaké vztahy.“

„Pořád jste si tak jistá, že se vrátíte domů?“ Tvářil se při té poznámce cynicky.

„Ano, jsem.“

„Zvládne to jen velmi málo lidí. Můžu se mýlit, třeba mezi ně patříte i vy. Nevím proč, ale stejně mám pocit, že to nakonec dopadne jinak. A myslím, že vy to víte také.

Možná proto se tak důrazně ohrazujete. Asi se bojíte, že se vám zpátky domů nebude chtít.“

„Ne,“ namítla rázně. „Chci se vrátit domů.“ Neřekla mu, že po Díkůvzdání málem nepřijela.

„Je vaše manželství skutečně tak dobré?“ zeptal se. Po šampaňském se choval důvěrněji.

„Myslím, že ano.“

„Potom jste šťastná žena a váš muž má ještě větší štěstí. Já žádné takové manželství neznám. Většina svazků se brzy rozpadne. Zvlášť při odloučení a lákadlech, která Hollywood skýtá.“

„Možná právě proto se chci vrátit domů. Miluju svého muže, cením si našeho manželství. Nevyměnila bych to za pozlátko tady.“

„Dobrý bože,“ vydechl a vrhl na ni pronikavý pohled. Teď už ho znala lépe, ale stále provokoval a hrál si na ďáblova advokáta. Nebyl však tak nebezpečný, jak se zdálo na první pohled. Jenom tak vypadal. „Ctnostná žena. V bibli se praví, že ctnostná žena je cennější než rubíny. A taky vzácnější. Nikdy jsem takovou neměl,“

řekl a nalil si další sklenku šampaňského.

„Vám by to určitě připadalo nudné,“ dobírala si ho a on se rozesmál.

„Obávám se, že máte pravdu. Ctnost není z mých nejoblíbenějších vlastností, Tanyo. Nemyslím, že by mě to příliš lákalo.“

„Třeba byste překvapil sám sebe, kdybyste našel tu pravou.“

„Možné to je,“ souhlasil, upřeně se na ni zadíval a odložil sklenku. „Vy patříte mezi ctnostné ženy, Tanyo. Skutečně to na vás obdivuji, i když to hrozně nerad přiznávám. Váš manžel má opravdu štěstí, doufám, že to ví.“

„Ví,“ usmála se na něho. Od něho to byl příjemný kompliment.

Dokázala to ocenit. Ctnostné ženy ho nezajímaly. Je hráč, vždycky takový byl. Ale teď, když se poznali blíž, ji už dokázal respektovat.

A bylo mu s ní dobře. Stejně jako ona prožil velmi příjemný večer.

Už z jeho strany necítila žádný nátlak. Ode dne, který spolu strávili u bazénu a potom si dali čínskou večeři, cítila, že jsou přátelé.

O pár minut později se zvedl a ona mu poděkovala, že ji vzal s sebou do společnosti.

„Není za co, má drahá. Nerad to přiznávám, ale myslím, že na mě máte dobrý vliv. Připomínáte mi, co je v životě skutečně důležité.

Vlídnost, poctivost, přátelství, všechny ty věci, které mi obvykle připadají nudné. Ale vy mě nikdy nenudíte, Tanyo. Právě naopak.

Zažívám s vámi mnohem hezčí chvíle než s většinou ostatních lidí, které znám.“ Jeho slova ji pobavila a dojala zároveň.

„Děkuji vám, Douglasi.“

„Dobrou noc, Tanyo.“ Políbil ji na obě tváře a odešel.

Zavolala Peterovi. Douglas dostál svému slovu, bylo teprve půl dvanácté. Překvapilo ji, že u Petera se dostala jen do hlasové schránky. Zavolala mu na pevnou linku, ale Molly jí sdělila, že otec je u Alice. Spravuje jí nějaký kohoutek v přízemí. Říkala, že Alice potřebovala pomoct, protože jí nešla zavřít voda. Tanya ho nechtěla pronásledovat až tam, tak požádala Molly, aby mu, až se vrátí, vyřídila, že volala. Zalezla si do postele a čekala, až se Peter ozve.

Potom usnula. Probrala se až ráno a hned zavolala domů. Děvčata právě odešla do školy a ona také musela během dvaceti minut vyrazit.

„Opravils ten kohoutek?“ zeptala se. „Jsi šikovný soused.“

„Ano, jsem. Měla v přízemí po kotníky vody. Hrůza. Praskla nějaká trubka. Moc jsem s tím udělat nemohl. Tak jsme místo toho popíjeli mojito.“

„Co je mojito?“ zeptala se Tanya překvapeně. Měla pocit, že Peter nějak víc pije. Všimla si toho už v Los Angeles, když přijel s děvčaty.

„Nevím. Nějaké bláznivé kubánské pití. S mátou. Ale chutná to dobře.“

„Vy jste se spolu opili…?“ zeptala se starostlivě. Peter se rozesmál.

„Samozřejmě že ne. Bylo to jen zábavnější než pobíhat v přízemí po kotníky ve vodě. Chtěla na mně ten koktejl vyzkoušet.“ Tanyu napadla stejná otázka jako na den Díkůvzdání, ale znovu ji

nepoložila. Sama si to zakázala. Nechtěla se chovat podezíravě.

Předešlý večer si vyšla s Douglasem a k ničemu mezi nimi nedošlo.

Není důvod, proč by to mezi Peterem a Alicí nemohlo být stejné.

Prostě se snaží jen co nejlépe zvládnout situaci, v níž se ocitli.

Nebylo snadné být jako vdaná sama. A jak říkal Douglas, nemůže zůstávat každý večer doma. Existují daleko horší možnosti než popíjet s Alicí nějaké koktejly a jí bylo jasné, že Peter by se pro žádnou z nich nerozhodl. Uvažovala, jestli po něm Alice vyjela.

Peter je hrozně naivní a velice přímý. Je možné, že by si toho vůbec nevšiml. Alice štěká u špatného stromu.

„Musím jet do práce. Jen jsem ti chtěla dát pusu, než půjdeš. Užij si hezký den.“

„Ty taky. Promluvíme si později.“

Tanya spěchala do sprchy, oblékla se, a když dorazila na natáčení, světla právě způsobila malý požár. Přijeli hasiči, Harry zuřivě štěkal. Na místě panoval větší chaos než obvykle, trvalo téměř celé dopoledne, než bylo místo dobře nasvícené a mohli začít točit.

Kvůli tomu pracovali téměř do tří do rána a Tanya se nedostala k telefonu, aby Peterovi a dětem zavolala. Byl to jeden z těch nekonečných dnů, které při natáčení filmu přicházejí. Když se vrátila domů, padla do postele s hrůzou, že za čtyři hodiny musí vstát. Celý týden se ukázal jako bláznivý, dva víkendy se jí nepovedlo dostat domů. Těšila se ale, že za týden začíná vánoční volno. S Peterem se viděla naposledy o Díkůvzdání, od té doby uplynuly téměř tři týdny.

Když se konečně objevila doma, připadal jí rozechvělý.

„Mám pocit, jako bych se vracela z války,“ pronesla bez dechu, on ji zvedl do náručí a zatočil se s ní. Ohlédla se mu přes rameno a uviděla Alici. Vešla za ním dovnitř a pohlédla na Tanyu. „Ahoj, Alice,“ usmála se na ni Tanya.

„Vítej doma,“ odpověděla a po chvíli se vytratila.

„Není jí nic?“ zeptala se Tanya starostlivě.

„Ne, proč?“ Opáčil Peter nervózně a nalil si sklenici vody. Před chvílí přišel od Alice a zdál se šťastný, že ji vidí. Tanya šťastná skutečně byla.

„Zdálo se, že je naštvaná.“

„Vážně? Toho jsem si nevšiml,“ prohodil a potom se střetli očima. Bylo to, jako by se srazily dvě planety a došlo k výbuchu.

Tanya najednou v jeho očích viděla úplně všechno. Tentokrát se nemusela na nic ptát. Odpověď byla v Aliciných očích, ne v jeho.

„Ach bože.“ Tanya měla pocit, jako by se s ní místnost začala točit. Podívala se na něho. Nechtěla to vědět, ale bylo jí to jasné.

„Ach bože… ty s ní spíš…“ Tentokrát to nebyla otázka, ale prosté sdělení. Netušila, kdy nebo jak se to stalo, ale byla si jistá, že k tomu došlo. A že se to děje. Znovu se mu zadívala do očí. „Miluješ ji?“

Byl sice pošetilý, ale nebyl lhář. Znovu jí lhát nedokáže. Postavil sklenici do dřezu, otočil se k ní a řekl jedinou věc, kterou opravdu věděl. Totéž sdělil pár minut před tím, než se objevila Tanya, Alici.

„Nevím,“ přiznal s pobledlou tváří.

„Panebože…,“ vypravila ze sebe Tanya a odešla z místnosti.

11

Vánoční prázdniny byly pro Petera i Tanyu jako zlý sen. Nejdřív s ní o tom vůbec nechtěl mluvit, ale jiná možnost neexistovala.

Nemohl jí to odepřít. Tanya se bála vyjít z domu, děsilo ji, že by mohla potkat Alici. Ta se oběma vyhýbala a u Harrisů se vůbec neobjevila. Peter ani Tanya nechtěli, aby o tom věděly děti.

„Co to pro nás znamená?“ zeptala se Tanya Petera, když spolu seděli v kuchyni. Děti byly venku, odešly na nějaký vánoční večírek.

Zatím se ona i Peter ze všech sil snažili skrývat, co se děje. Tou dobou byla doma už tři dny. Měla pocit, jako by se jí rozpadl svět.

A měla pro to dobré důvody. Manžel ji podvedl s její nejlepší kamarádkou. To se stává, ale nikdy ji nenapadlo, že by to mohlo potkat i je, zvlášť poté, kdy se Petera o Díkůvzdání přímo zeptala.

Bezmezné mu věřila. Peter nepatřil k lehkovážným mužům, alespoň si to myslela. Ale zjevně takový je. Od jejího příjezdu s ní sotva promluvil. Stačily tři týdny a všechno se změnilo. Tanya na něho přes stůl upírala pohled plný zoufalství. I na něm bylo vidět, že se trápí. Měl pocit, jako by ji zabil. Během tří dnů zhubla snad o tři kila, to na její křehké postavě bylo hodně znát. Ztrápené oči působily jako dvě hluboké zelené tůně uprostřed temných kruhů. On nevypadal o moc lépe. Alici od náhodného setkání v kuchyni, kdy všechno vyšlo najevo, nikdo nezahlédl.

„Netuším, co to znamená,“ přiznal popravdě s hlavou v dlaních.

Bojoval se zmatkem. „Prostě se to stalo. Nikdy jsem o tom neuvažoval. Nepřitahovala mě. Myslím, že jsme si prostě zvykli být spolu, když jsi odjela. Pomáhala mi s dětmi.“

„A očividně i s jinými věcmi,“ odsekla Tanya zamračeně.

„Usilovala o tebe ona, nebo to byl tvůj nápad?“ Říkala si, že nebude pátrat po podrobnostech, ale stejně se neubránila.

„Prostě se to stalo, Tan. Měli jsme pizzu, děvčata si potom šla domů dělat úkoly. Nevím… cítil jsem se osamělý… byl jsem unavený… otevřeli jsme láhev vína a potom už jen vím, že jsme byli v posteli.“ Vypadal, že je mu hodně zle, ona také.

„Kdy se to stalo? Když jsi mi opakoval, že mě miluješ, a já ti volala vždycky, kdykoli jsem se mohla na chvíli uvolnit? Jak dlouho to trvá?“ Ta představa ji děsila, ať už k tomu došlo kdykoli.

Uvažovala, jak je bláhová a kolik týdnů nebo měsíců jí už lže. Při Díkůvzdání měla podezření a potom si namlouvala, že je posedlá.

Lhal jí tehdy? Chtěla vědět alespoň to. Zajímalo ji, jak velký je lhář.

„Dva týdny po Díkůvzdání.“ Málem se při těch slovech zakuckal.

Ona byla pryč tři týdny. Nemohla se dostat domů. Teď věděla jediné – odjet do Los Angeles byla kolosální chyba. Jestli jí to zničilo manželství, nikdy si to neodpustí. Jemu také ne.

„Stalo se to jen jednou, nebo se to opakovalo?“

„Došlo k tomu několikrát,“ odpověděl zamyšleně. „Myslím, že jsme oba hodně osamělí. Ona potřebuje někoho, kdo by se o ni staral.“ Jeho slova zněla oběma hrozně smutně. Teď už nikdy nic nebude jako dřív. To byla Tanyina největší obava. Nic takového nikdy nečekala, od něho ani od Alice. Nedokáže jim odpustit, že to udělali.

„Já taky potřebuju někoho, aby se o mě staral,“ řekla Tanya a rozplakala se.

„Ne, nepotřebuješ,“ namítl a vrhl na ni zvláštní pohled. „Ty mě nepotřebuješ, Tan. Dokážeš přenášet hory, vždyckys to uměla. Jsi silná ženská, máš svůj život a kariéru.“ Při jeho slovech na něj dokázala jen v šoku zírat.

„Pracuju na tom filmu, protožes mě k tomu přemluvil. Říkals, že je to jedinečná životní šance, příležitost, jaká se nebude opakovat a kterou by bylo škoda nevyužít. Neodjela jsem, abych si někde budovala kariéru. Ta pro mě nikdy nic neznamenala, to dobře víš. Na prvním místě jste pro mě vždycky byli ty a děti.“ Tvářil se, jako by jí

nevěřil. Dívali se jeden na druhého přes stůl a v tu chvíli mezi nimi zela propast širší než Grand Canyon.

„Nemyslím si, že je to ještě pravda. Podívej se, jaký zajímavý život tam vedeš. Přiznej si to, Tan, ty už se sem nikdy nevrátíš.“

Vypadal, že je o svých slovech pevně přesvědčený.

„Tohle na mě nezkoušej. Mě na tom životě nic nezajímá.

Nepatřím mezi ně. Chtěla jsem si jen jednou zkusit, jaké to je pracovat na filmu. To je všechno. Pro mě se nic nezměnilo. Můj život je tady.“

„Nepovídej,“ prohodil a jeho hlas zněl, jako když mluví Megan.

Tanya bojovala s nutkavou touhou mu jednu vrazit, ale ovládla se. Je zřejmé, že jí nevěří ani slovo. Ale není to její vina, může za to on.

Ona pracuje v Los Angeles, ale s nikým tam nespí. On tady ano.

„Co budeš dělat? Co vlastně chceš, Petere?“ zeptala se a zadržela dech. On se skláněl nad stolem, nejdřív se jí zadíval na ruce, potom do očí.

„Nevím. Je to všechno úplně nové. Ani jednoho nás to nenapadlo,“ vysvětloval upřímně. Tanya mu v tu chvíli připadala jako cizí člověk. Takhle rozzlobenou ji ještě nikdy neviděl. Ve skutečnosti byla strašně smutná, ale z úst jí vycházel jen vztek.

„Tomu nevěřím,“ odsekla zlobně. „Myslím, že šla po tobě i po dětech. Jakmile jsem odjela, ucítila příležitost. Megan zpracovává už od léta.“

„Nezpracovává ji, má ji moc ráda,“ bránil Alici Peter. Jenomže to situaci moc nepomohlo, naopak ji to spíš zhoršilo.

„A co ty?“ zeptala se zastřeným hlasem a po tvářích jí stékaly slzy. „Miluješ ji?“

„Nemám tušení. Jsem hrozně zmatený. Nikdy jsem tě nepodvedl, ani jednou za dvacet let, Tan. Chci, abys to věděla.“

„Co to teď mění na situaci?“ vzlykala. Natáhl ruku, aby se jí dotkl, ale ucukla.

„Pro mě je v tom velký rozdíl,“ řekl a tvářil se ztrápeně. „Nikdy by k tomu nedošlo, kdybys neodjela do Los Angeles“ Bylo nefér ji teď obviňovat, ale udělal to. V duchu si dávala vinu i ona sama.

„Co mám teď dělat? Po Díkůvzdání se mi nechtělo zpátky, ale řekls mi, že jinou možnost nemám.“

„To je pravda.“ A teď už bylo na všechno stejně pozdě. Škoda už byla napáchána, podíleli se na ní oba.

„Co budeš dělat s Alicí?“ zeptala se Tanya. Zdálo se, že se jí zmocňuje panika. „Je to jen flirt nebo něco víc? Říkal jsi, že nevíš, jestli ji miluješ. Co to přesně znamená?“ Strašně špatně se jí ta slova vypouštěla z úst, ale chtěla to vědět. A měla na to právo.

„Znamená to jen to, co jsem řekl. Nevím. Mám ji rád jako kamarádku, je to úžasná žena. S dětmi jsme si užili nádherné chvíle, na spoustu věcí se díváme stejně. Radu jejích vlastností mám rád, ale nikdy jsem o tom nepřemýšlel. A tebe miluju, Tan. Kdykoli jsem to opakoval, myslel jsem to vážně. Mám ale pocit, že ty už tady nebudeš moct žít. Tenhle život jsi přerostla. Možná to ještě nevíš, ale já to pochopil, když jsme byli v Los Angeles. Jsi jednou z nich.

S Alicí jsme si hodně podobní. Máme toho teď víc společného než my dva.“ Tanya na něho vytřeštěně upírala oči. Jeho slova byla nelítostně nespravedlivá.

„Jak můžeš něco takového vůbec vyslovit?“ vyhrkla vyděšeně.

„To je nefér. Pracuju na filmu. Píšu ho. Nehraju v něm, nejsem žádná hvězda. Jsem stejný člověk, jako když jsem před třemi měsíci odjížděla. Je od tebe nespravedlivé, když tvrdíš, že do tohohle jsem nás zavlekla já, že se sem nikdy nevrátím, nebo tu budu nešťastná.

Tak to není. Chci žít tak, jak jsem žila celá léta. Opravdu tě miluju, v Los Angeles jsem si s nikým nic nezačínala, ani mě to nenapadlo.“

„Pro mě je těžké uvěřit, že o tenhle život budeš znovu stát,“

prohodil zamračeně. Byla to jeho výmluva pro to, co provedl.

„Tak co to pro nás vlastně znamená? Pořídíš si jinou manželku, než dokončím práci? Byl to z tvé strany jen konkurz, hledals hospodyni, ale scenáristky se nemají hlásit? Co se to s tebou děje?

A co je to s ní? Kam se poděla slušnost, důvěra a čest? Tvrdila, že je mou nejlepší přítelkyní a najednou je v pořádku, že mě podvede a zradí jen proto, že pracuju na filmu v Los Angeles? A to všechno s tvou podporou, měla bych dodat.“ Upírala na něj žhnoucí oči, ale za jejím vztekem se ukrýval smutek. Peter nevěděl, co jí má říct.

Bylo mu jasné, že má pravdu, ale na věci to nic neměnilo. Nedokázal vrátit věci zpátky. Prostě si s Alicí začal.

„Co to tady provádíš, Petere? A co chceš dělat dál?“

„Nevím.“ Tvářil se zmateně. Ten den mu stejnou otázku položila i Alice. Mrknutím oka se životy tří lidí změnily k nepoznání.

„Jsi ochotný se s ní přestat stýkat a pokusit se dát naše manželství zase do pořádku?“ Upírala na něho dlouhý pronikavý pohled, ale věděla, že už mu nikdy nebude věřit. Jak by se mohl Alici vyhýbat, když bydlí hned vedle? Ve chvíli, kdy Tanya odjede do Los Angeles, budou zase spolu. Nevěřila už ani jednomu z nich. Tohle bylo jako blesk, který udeřil do ní a do jejich manželství. Chtěla vědět, co Peter cítí, pokud to vůbec sám ví. To byl zřejmě jeho problém. Byl ještě stále v šoku z toho, co se stalo, zarazilo ho, že to Tanya okamžitě poznala. Jako by jejich život zaplavila přílivová vlna.

„Nevím,“ zopakoval. Potom se jí zadíval do očí. Oba vypadali zničeně. „Chci naše manželství zachovat, Tan. Chci se vrátit k životu, jaký jsme vedli, než jsi odjela. Ale také chci přijít na to, co cítím k Alici. Něco v tom být musí, jinak by se to nestalo. Připadal jsem si osamělý a unavený, když jsem se o všechno staral sám, ale nemyslím, že to je důvod. Možná je v tom něco víc. Nebyla to jen chyba nebo náhodný sex. Rád bych řekl, že ano, ale vážně o tom nejsem přesvědčený. Musím na to přijít, kvůli nám třem.“

„A jak to chceš udělat? Konkurzem? Kolik svobody vyžaduješ?

Právě jsi mi zničil život, vlastně nám oběma, zničils rodinu a všechno, v co věřím. Důvěřovala jsem ti… a co mám dělat teď?“

zeptala se a už se nebránila pláči.

„Potřebuju nějaký čas, abych na to přišel,“ řekl zastřeným hlasem. Čas potřebovali všichni, Alice mu řekla, že ho miluje, že je to tak od chvíle, kdy zemřel její manžel. Myslela si, že oni dva nebudou mít nikdy šanci, ale teď se sblížili. Netušil, jak s tou informací naložit. Topil se ve vlastním zmatku i v pocitech obou žen.

„Mám s tím filmem seknout? Pokud chceš, udělám to,“ nabídla Tanya a on zavrtěl hlavou.

„Podali by na tebe žalobu, jsou v tom velké peníze. K tomuhle všemu něco takového nepotřebujeme. Jen by to věci ještě víc zkomplikovalo. Ten film musíš dokončit.“ Stále se mračil.

„Zatímco ty a Alice se tu budete celý týden miliskovat, já budu pracovat? Co si o tom podle tebe budou myslet děti? Nebudou tě vidět zrovna jako hrdinu.“

„Vím. Taky chápu, že jím nejsem. Připadám si jako naprostý mizera. Podívej, nezvládl jsem to. Selhal jsem. Udělal jsem hroznou chybu. Podvedl jsem tě. Stalo se. Vzít zpátky to nemůžu. Ale zároveň potřebuju zjistit, jestli to byla skutečně jen chyba, nebo jestli je v tom něco, co dává smysl. Trávím s ní teď víc času než s tebou, Tan. Máme toho hodně společného. Děláme stejné věci, máme stejné přátele, vedeme stejný život. Ty ses ocitla někde ve stratosféře a děláš něco úplně jiného. A toužilas po tom. Buď upřímná. Možná jsi chtěla jen psát, ale dostalas k tomu hodně navíc. A nejde to od sebe oddělovat. Ta práce přináší určitý životní styl. V tom bungalovu ses chovala naprosto přirozeně. Nevšiml jsem si, že by sis někde pronajala nějaký laciný ateliér, místo limuzínou jezdila autobusem.

Myslím, že se ti to líbí. Nakonec proč ne? Zasloužíš si to. Ale nemyslím, že by ses toho dokázala za šest měsíců vzdát. Odhaduju, že budeš chtít dělat na dalším filmu, potom na dalším… sem už se nebudeš chtít vrátit.“

„Nemáš právo předjímat má rozhodnutí, říkat, co cítím nebo co chci. Chtěla jsem se vrátit domů, až to skončí. Ty mi tvrdíš, že nemůžu, možná prostě nebudu mít už žádný domov a mé místo zaujme někdo jiný.“

„To se stává, Tan,“ prohodil smutně. „Neusiloval jsem o to.“

„Ale udělals to. Ne já. Já s tímhle nemám nic společného, jen to, že jsem vzala na devět měsíců práci v jiném městě. Kdykoli je to možné, jezdím domů.“ Prosila ho, aby byl spravedlivý, ale situace taková nebyla. Stejně jako není spravedlivý život.

„To nestačí,“ namítl Peter. „Potřebuju víc než manželku, která je doma několik víkendů v měsíci. Potřebuju někoho, kdo je se mnou denně. Poslední tři měsíce mě málem zabily. Nedokážu se postarat o děvčata, práci, vaření, dům. Nezvládnu to všechno najednou,“

přiznal a upíral na ni pohled.

„Proč ne? Já to zvládala. A nepotřebovala jsem si uvolnit stres tím, že bych tě podváděla, i když jsem mohla. Mohla bych to dělat i v Los Angeles, ale nedělám.“ Byla si jistá, že několik mužů by se jí rádo věnovalo. Nikdy by to ale Peterovi neudělala. On s Alicí ale neváhali. Byla to pro ni dvojnásobná ztráta, přišla o manžela a nejlepší přítelkyni. Kvůli tomu to bylo i dvakrát tak bolestivé.

„Podívej, co kdybychom to přes prázdniny nechali být. Situace se uklidní a zjistíme, co vlastně cítíme. Jsme nervózní a naštvaní. Já se pokusím to promyslet, než znovu odjedeš. Je mi líto, Tan, ale nevím, co jiného říct. Prostě potřebuju čas na přemýšlení. Potřebujeme ho všichni. Třeba se pak začneme chovat normálně.“

„Já se normálně chovám,“ odsekla a dívala se mu zpříma do očí.

Byla smrtelně bledá. „To vy dva jste zešíleli. Nebo možná já, když jsem podepsala smlouvu na ten film. Ale tohle jsem si nezasloužila,“

řekla a oči jí znovu zalily slzy.

„Ne, nezasloužila. A nechci ti ubližovat.“ Když teď bylo všechno venku, vzduch se trochu pročistil. Jenomže na něho útočily obě ženy, každá jiným směrem. On sám byl úplně zmatený. „Byl bych radši, kdybychom o tom dětem neříkali, dokud se nerozhodneme, co dál.

Vyhovuje ti to?“ Na chvíli se zamyslela a potom přikývla. Stejně ale děti vycítí, že se něco stalo. Mezi nimi dvěma bude panovat napětí, Alice se během okamžiku stala v jejich domě nežádoucí. To bude těžké vysvětlit. Budou muset po celé vánoční prázdniny velice vynalézavě lhát. Ale vymýšlet si mohou cokoli, jejich oči mluví jednoznačně. Peter se zdál vyřízený, Tanya zlomená. Alice se schovávala, sama byla hysterická. Nechtěla dělat Peterovi jen náhradu za Tanyu, když byla pryč. Řekla mu, že stojí buď o otevřený vztah, nebo je po všem. Ulevilo se jí, když na jejich poměr Tanya přišla, ačkoli se cítila zahanbená. Tvrdila ale, že ničeho nelituje.

Miluje ho a skutečnost, že je Tanya odhalila, přinutí Petera, aby se rozhodl, co chce a co podnikne. Alice mu také zdůraznila, že ochotně obětuje své přátelství s Tanyou. Miluje ho a nějakou dobu už k němu tyhle city chová. To pro něho představovalo další ránu.

Stále ještě seděli u stolu v kuchyni, když se objevily Megan a Molly. Stačil jediný pohled na rodiče a okamžitě pochopily, že se něco stalo. Matka vypadala zničená, takhle ji ještě nikdy neviděly, snad jen když někdo zemřel. Jejich otec vstal a šel vynést smetí.

Potřeboval jít na chvíli na vzduch.

„Co se stalo?“ zeptala se Molly s pohledem upřeným na Tanyu.

Ta se pokusila vyloudit šťastný výraz, ale nedařilo se jí to.

„Nic. Zemřela jedna moje přítelkyně z vysoké školy. Právě jsem se to dozvěděla a mluvili jsme o tom s tátou. Jsem jen smutná, to je všechno,“ řekla a utřela si slzy.

„To je mi líto, mami. Můžu ti nějak pomoct?“ Tanya zavrtěla hlavou, neschopná slova. V tu chvíli se vrátil Peter. Když se střetli pohledem, vypadal zničeně a Megan to neuniklo. Po pár minutách se děvčata vytratila nahoru a objevil se Jason. I on si všiml, že se něco děje, a o hodinu později si o tom povídal se sestrami. Dveře ložnice rodičů byly zavřené, to bylo v tuhle denní dobu něco nevídaného.

Všem bylo jasné, že se něco stalo, ale nemohli přijít na to, oč jde.

Cítili však, že je to vážné. Megan se bála, že matka se chce rozvést a odstěhovat do Los Angeles

„Nemyslím,“ namítla Molly. „Tátu ani nás by nikdy neopustila.“

Byla si tím jistá.

„My tu ale příští rok nebudeme,“ připomněla jí Megan. „A opustila nás už letos. Věř mi, bude se stěhovat. Myslím, že o to jde.

Chudák táta!“ Dívka sice nevěděla, co se stalo, ale už se postavila na otcovu stranu.

„Máma vypadala stejně zdrceně,“ namítl Jason. „Doufám, že ani jeden z nich není nemocný.“ Chápali, že jde o něco životně důležitého, a všechny tři děti to znepokojilo. Peter s Tanyou se ve svém pokoji znovu hádali. Snažili se mluvit co nejtišeji, aby je děti neslyšely.

Během dne se dům zahalil mrakem. Jako by někdo zemřel a nade všemi se na celé dny rozprostřela pohřební atmosféra. Nakonec se Tanya vydala s Jasonem koupit vánoční stromeček, aby se vpravili do vánoční atmosféry. Jenže když ho začala zdobit, rozplakala se a přitom ji zahlédla Molly. Snažila se přijít na to, co se děje, ale Tanya jí nechtěla nic říkat. Po zbytek prázdnin všichni opatrně našlapovali kolem sebe, zvlášť Tanya a Peter, ale nevyhnulo se to ani dětem. Jednou Tanya na příjezdové cestě zahlédla Alici, otočila se a odešla. Když se Megan matky zeptala, proč od jejího návratu nepozvali Alici ani jednou na skleničku, Tanya hledala výmluvy a tvrdila, že mají všichni moc práce. Megan jí to okamžitě vmetla do tváře.

„Žárlíš na ni, že jo, mami? Protože my s ní všichni dobře vycházíme a je pro nás jako druhá matka. Tak už si to přiznej, kdybys zůstala doma, nic z toho by nedělala. Stará se o nás, protože ty ses na nás vykašlala,“ křičela Megan zlobně s krátkozrakostí mládí. Tanya nic nenamítala, jen zadržovala slzy. Ale uvědomila si, že totéž si může myslet Peter. Kdyby neodešla za prací do Los Angeles, Alice by se o něho nestarala, nenavštěvovala by jeho ani děvčata, nepřipravovala by jim několikrát týdně večeři. Podle Megan tedy dostala, co si zasloužila. Tanya uvažovala, jestli je to pravda.

Ale ona byla v Los Angeles čtyři měsíce, cítila se osamělá a Petera nepodváděla.

Atmosféra v domě zůstávala stísněná a nepřátelská až do Štědrého dne. Všichni se vypravili společně do kostela, dělali to tak každý rok. Ale letos se nepřipojili k Alici a jejím dvěma dětem, šli sami. Megan si stěžovala, že se neposadili s Alicí do jedné lavice, oznámila, že je jí Alice líto, a odešla za ní. Tanya trávila celou mši na kolenou, obličej měla zakrytý dlaněmi a po tvářích jí stékaly slzy.

Peter se přistihl, že během bohoslužby sleduje střídavě jednu, střídavě druhou. Jedna ho pohledem prosila, aby s ní začal nový život, druhá truchlila pro ten starý. Už před několika dny Alici vysvětlil, že s ní nemůže mluvit, dokud tohle nevyřeší. Bylo to nepříjemně matoucí a ona teď zřejmě podléhala panice. Kvůli jejich krátké aférce zaplavila celou rodinu přílivová vlna a zdálo se, že je to čím dál horší.

Nějak se jim podařilo zvládnout Štědrý den, krátce poté děti odjely k jezeru Tahoe na lyže a Nový rok chtěly oslavit na horách.

Tanya si byla jistá, že odjezd je pro ně úlevou. Sama se ze všech sil snažila zastírat, co se děje, ale bylo to nepřesvědčivé. Jakmile děti odjely, ona i Peter byli zralí na zhroucení. Kdykoli si nebyla jistá, kde je, okamžitě byla přesvědčená, že odešel za Alicí. Už mu nevěřila a možná se její důvěra nikdy neobnoví.

Rozhodli se Nový rok neslavit. Tanya prohlásila, že toho není schopná. Tak na Nový rok ráno leželi v posteli a hovořili spolu.

Večer si zalezli už v deset, ale ráno ani jeden nevypadal vyspalý.

Tanya se každý den budila k smrti unavená, jakmile si uvědomila, co

se stalo, bylo jí hůř. Už se ho na plány neptala. Usoudila, že až to bude vědět, řekne jí to sám.

Leželi vedle sebe a hleděli z okna. Tanya viděla roh střechy Alicina domu a mlčky na něj upírala pohled. Peter ležel na zádech a mluvil do stropu.

„S Alicí to ukončím,“ pronesl vážně. „Myslím, že to je jediné správné řešení.“ V místnosti zavládlo ticho. Jediným správným řešením podle Tanyi bylo, aby něco tak hrozného nikdy neudělal.

A ukončit to byla teprve další věc v pořadí. „Opravdu to tak chceš, Petere?“ zeptala se mírně. Muž přikývl. „Myslíš, že to zvládneš?

Dovolí ti to?“ Věděla lépe, než kdokoli jiný jak dokáže být Alice neodbytná, když o něco usiluje.

„Chová se velice rozumně. Říkala, že na nějakou dobu odjede.

Potřebuje vyřídit něco pro galerii v Evropě. To nám poskytne čas.

Nemůže to trvat věčně.“ Peter si povzdechl. Strašně nerad o tom s Tanyou hovořil, ale jinak to nejde. Ona už víc než dva týdny čekala na jeho rozhodnutí, stejně na tom byla Alice. Té to vysvětlil předešlý den odpoledne a ona souhlasila. Nebyla z toho sice nadšená, ale ujistila ho, že chápe, a kdyby se přece jen rozhodl jinak, ať jí dá vědět. Dveře u ní bude mít vždycky otevřené. Tím se to pro něho ještě zkomplikovalo. Bylo mu jasné, že aby zachránil manželství, musí ty dveře zavřít.

„A co se bude dít, až se Alice vrátí?“ zeptala se Tanya s obavami.

„Nějakou dobu se budeme držet co nejdál od sebe. Počkáme, až se věci zase vrátí k normálu.“ Všem třem ale bylo jasné, že to nemůže nikdy nastat. Tanya Alici nic neřekla, ale neměla v úmyslu s ní už nikdy ztratit slovo. Navíc Peterovi už nevěřila. Až se vrátí do Los Angeles, nemusí to být Alice, možná si najde někoho dalšího.

A jakmile se Alice vrátí z Evropy, neměla příliš důvěry v jejich schopnost držet se od sebe. Pro všechny to byla velice obtížná situace.

Tanya mlčky přikývla, vstala a šla se osprchovat. Nedokázala Petera obejmout a říct mu, že ho miluje. Nebyla si jistá, co cítí.

Vztek, zlobu, zklamání, strach, smutek. Nebyla si vůbec jistá, jestli je mezi nimi ještě láska. Doufala, že časem se jejich vztah obnoví a bude znovu vzkvétat, ale jistá si nebyla už ničím. Tahle situace

postavila mezi ně zeď. Peter se tuhle zeď, kterou ona vztyčila, nesnažil zbořit. Věděl, že k tomu může dojít jedině časem, ale zatím bude zase na všechno sám.

Aby alespoň trochu napravil škodu, pozval ji několik dnů před návratem do Los Angeles na večeři. Alice už odletěla do Evropy, Jason se ten den vrátil do školy. Prázdniny byly od začátku do konce neuvěřitelně stresující. Tanya souhlasila, že si vyjdou, i když mu vlastně neměla co říct. Povečeřeli, hovořili o dětech a snažili se volit bezpečná témata k hovoru. Večer nebyl ani pro jednoho z nich zábavný, ale oběma bylo jasné, že nějak začít musejí. Obezřetně se vyhýbala jakékoli zmínce o Alici. Večer se potom Peter pokusil poprvé od jejího návratu o další sblížení, ale jakmile jí položil ruku na záda, Tanya okamžitě ztuhla. Odvrátila se od něho, potom se ve tmě zase otočila. Oči měla plné slz, ale on je neviděl. Slyšel je jen v jejím hlase.

„Je mi líto, Petere… nemůžu… ještě ne…,“ vysvětlovala mírně.

„To je v pořádku, chápu to,“ ujistil ji a odvrátil se od ní. Už několik týdnů ji neobjal, neřekl jí, že ji miluje, ale právě o to ona stála. Jejich hovory se točily kolem Alice. Visela ve vzduchu mezi nimi, jako by ležela uprostřed postele.

Byl otočený zády k ní, Tanya ležela s hlavou na polštáři, upírala na něho otevřené oči a přemítala, jestli někdy bude život zase stejný jako dřív.

12

Návrat do Los Angeles byl tentokrát pro Tanyu ještě těžší. Se slzami v očích objala každé z dětí a byla tak rozrušená, že ze sebe při odchodu nevypravila ani slovo. Zdálo se, že i Megan je jí líto. Navíc teď neměla žádnou důvěrnici. Věděla, že Alice bude alespoň měsíc na cestách. Oběma děvčatům zavolala a před odjezdem se rozloučila.

Dívky netušily, kam vlastně odjela. Plán její cesty měl jen Peter, ale ten se o tyto informace s nikým nedělil, nebyl si ani jistý, jestli o ně sám stojí. Když si ta čísla poznamenal, rozleželo se mu to a papír roztrhal na malé kousky a vyhodil. Cítil se bezpečněji pro případ, že by ho v noci zastihla slabá chvíle, zavolal jí a požádal, aby se vrátila domů. Byl odhodlaný se jí vzdát, byl si jistý, že to dokáže. Ale nebylo snadné žít s vědomím, že Tanya v něho ztratila důvěru. Když ji vezl na letiště, byla strašně smutná. Nakonec ho objala kolem krku.

„Pořád tě mám ráda, Petere,“ zašeptala smutně. Až do odjezdu se intimně nesblížili. Kdykoli na to pomyslela, okamžitě ji vytanula na mysli Alicina zrada. Asi jí bude trvat mnohem déle, než se z toho šoku vzpamatuje a dokáže ho vnímat zase normálně.

„Taky tě miluju, Tan. Je mi moc líto, co se stalo.“ Všem to úplně zkazilo Vánoce. Sice se to snažili zakrývat, ale děti snadno vycítily, že něco není v pořádku. Peter i Tanya se o tom odmítali bavit, ale to věci jen zhoršilo a prohloubilo obavy dětí.

„Doufám, že to brzy bude lepší,“ prohodila Tanya smutně.

„To já taky,“ přiznal popravdě. Chtěl, aby jejich manželství zase fungovalo. Nebyl si ale jistý, jak moc je poničené. Bylo jasné, že zásadně.

„Pokud to půjde, přijedu v pátek domů.“ Vzápětí ji napadlo, co se bude dít, jestliže se jí to nepodaří. S kým bude spát? Kde bude Alice?

Najde si někoho jiného? Tanya už si nebyla jistá vůbec ničím.

Dvacet let mu bezvýhradně důvěřovala. Teď nevěřila nikomu a ničemu, jemu už vůbec ne. Byl to strašný pocit, Peter ho zahlédl v jejích očích. Kdykoli se na něho podívala, spatřil v jejím pohledu výtku, viděl i její bolest. Nebylo s tím snadné žít a oběma se ulevilo, že budou chvíli každý jinde. Poslední tři týdny byly opravdu náročné. Strašně nerada od něho i dětí odjížděla, ale byla ráda, že se vrací do Los Angeles Pro jednou měl pravdu. Rvalo jí to srdce, ale chtěla uniknout.

Do bungalovu se dostala v osm večer. Tentokrát jí veselé pokoje v hotelu Beverly Hills připadaly deprimující. Přála si být znovu doma, ale zároveň se toho děsila. Chtěla s ním být v Rossu, ale toužila, aby to bylo jako předtím. Pořád přemítala, jestli to ještě bude vůbec někdy možné. Když se teď ocitla v bungalovu, cítila se osaměleji než kdy jindy. Stýskalo se jí po Jasonovi i děvčatech.

Chybělo jí všechno a každý, dokonce i ona sama sobě. Měla pocit, jako by během těch tří týdnů ztratila sama sebe. Nepřišla o své děti, ale přesto měla pocit, jako by se jejich vztahy změnily. Večer nezavolala Peterovi, on se jí také neozval. V bungalovu číslo dvě vládlo naprosté ticho. Dokonce nepustila ani žádnou hudbu.

Schoulila se v posteli, požádala o buzení a proplakala se k spánku.

V některých ohledech to byla úleva. Nemusela se starat o to, že vedle ní leží Peter, a přemítat, o čem přemýšlí nebo jestli se mu ozvala Alice. Tanya měla pocit, že se v životě už nevyzná. Netušila, jestli jeho slib, že vztah ukončí, byl myšlený vážně, nebo jestli se k Alici zase vrátí. Nebyla si jistá, čemu může věřit. Dřív mu důvěřovala, jenže během posledních tří týdnů se jí malý klidný svět rozpadl jako domeček z karet.

Následující den se s úlevou vrátila do práce, i když musela vstávat brzy. Jako prvního potkala Maxe, který se právě dělil s Harrym o bagel. Jakmile pes zahlédl Tanyu, zavrtěl ocáskem a ona ho s unaveným úsměvem pohladila.

„Vítej zpátky,“ usmál se na ni Max. Stačil mu jediný okamžik, aby viděl, jak je zbědovaná. Zhubla snad o pět kilo. Tvářil se, že si toho nevšiml. „Jaké byly prázdniny?“

„Skvělé,“ odpověděla bezvýrazně. „A co tvůj Nový rok?“

„Hrozně studený a zasněžený, ale byla to zábava. Myslím, že na vnoučata jsem už starý. Vnoučata by měli mít jen mladí lidé. Úplně mě to zničilo.“ Tanya se usmála a vzápětí se objevil Douglas s náručí papírů. Poslední verze scénáře byla na papíru jiného odstínu. Už bylo těžké všechny změny sledovat, bylo jich opravdu hodně.

„Vítejte zpátky v Hollywoodu,“ prohodil se zvednutým obočím.

„V Marinu jste si to užila?“ zeptal se ironicky. Pokud ano, nevypadala na to. Byla neuvěřitelně hubená. „Zdá se, jako byste od odjezdu odsud nejedla.“ Díky, Douglasi, pomyslela si. Nikdy moc nevážil slova, ani se nesnažil skrývat, co si myslí.

„Měla jsem chřipku.“ Pokoušela se mlžit, ale pochybovala, že jí věří.

„To je mi líto. Vítejte zpátky v práci,“ řekl a pokračoval dál.

Zdržel se celé dopoledne, aby zjistil, jak všechno probíhá. Měli natáčet nějaké složité scény, ale Jean Amberová tentokrát uměla text.

Moc jí to slušelo, povídalo se, že volno trávila v St. Barťs s Nedem Brightem.

Oba se tvářili velice šťastně, při každé scéně to mezi nimi jiskřilo.

„Jo, mladá láska,“ usmál se Max, když odcházel na oběd. Předtím křikl: „Stop! Dobrá,“ což znamenalo, že poslední záběry se mu líbí.

Ohlédl se na Tanyu a došlo mu, že vypadá ještě hůř, než si zpočátku myslel. Snad nikdy neviděl nikoho tak bledého. „Jsi v pořádku? Jestli je ti zle, nemusíš chodit do práce. Můžeme ti vždycky zavolat do hotelu.“

„Ne, jsem jenom unavená.“

„Strašně jsi pohubla.“ Dojalo ji, jakou o ni má starost.

„Asi ano,“ prohodila nejasně a snažila se předstírat, že se soustředí na scénář. Oči se jí při tom zalily slzami. Nestála o to, ale Max si toho všiml. Slzy jí stékaly po tvářích a on jí mlčky podal kapesník.

„Zdá se, že sis to vážně užila,“ řekl mírně a Harry je sledoval tázavým pohledem. I on chápal, že se něco stalo.

„Jo, byla to hrůza.“ Vysmrkala se a skrz slzy se zasmála. Potom si znovu utřela oči. „Některé prázdniny se prostě nepovedou. Tyhle vážně moc podařené nebyly.“

„Musela to být hrůza,“ prohodil Max suše. „Co provedl? Zavřel tě do hladomorny a odmítal ti dát najíst? Víš, že existují čísla začínající na osmičku a dvě nuly, kam se v takovém případě volá?

Myslím, že naposledy jsem volal na linku pro pomoc při rozvodu.

Fungovalo to vážně skvěle. Poslali záchranné auto a odvezli tu potvoru pryč. Pamatuj si to, kdyby se o to pokusil znova. A do hladomorny chod zásadně s mobilem v kapse.“ Tanya se při jeho slovech rozplakala ještě víc a on jí podal další kapesník.

„Tak strašné to nebylo.“ Potom se na chvíli zamyslela a rozhodla se být upřímná. „Bylo to ještě horší. Po pravdě řečeno, prázdniny nestály za nic.“ Bylo příjemné mít si o tom s kým promluvit.

„Někdy to tak je. Mně se prázdniny povedou málokdy. Letos to bylo fajn, trávil jsem je s dětmi. Ale jinak chodím vařit polívku pro chudé a tak podobně. Cítím se líp, když vidím, že spousta lidí má v životě ještě míň štěstí než já. Uvědomím si, že to se mnou není tak strašné. Možná bys měla taky něco takového zkusit.“ Tanya přikývla.

„Je mi to moc líto, Tanyo,“ prohodil soucitně. Tím ji ale ještě víc rozplakal. „Mám přivolat instalatéra? Zdá se, že ti praskly trubky. Je tu spousta vody.“ Sice usedavě plakala, ale on ji znovu rozesmál.

„Je mi to moc líto. Nemohu se s tím vyrovnat. A po návratu sem je to ještě horší. Doma vládlo hrozné napětí a já se musela před dětmi tvářit, že se nic neděje. Tady jsem od návratu včera večer skoro všechen čas probrečela.“

„Jestli to pomáhá, proč ne. Jsou to vážné problémy? Nebo jen nějaké hlouposti?“

„Vážné,“ přiznala a zadívala se mu do očí. Její oči vypadaly jako obrovská jezera zelené bolesti. Nerad ji takhle viděl.

„Můžu ti nějak pomoct?“ Tanya zavrtěla hlavou. „Myslel jsem si to. Třeba to spraví čas.“

„Možná.“ Pokud Peter říkal pravdu a Alice se zdrží pryč dostatečně dlouho. A pokud se ona dostane o víkendech domů.

Pokud ne, bůh ví, co se stane, zvlášť až bude Alice zpátky. Ani jednomu z nich nevěřila a bála se, že už nikdy věřit nebude. Takhle

ale v manželství nelze žít. Ztrápeně pohlédla na Maxe a usoudila, že bude lepší se mu svěřit. Zatím se o Peterově nevěře nezmínila živé duši. Jejími důvěrníky bývali vždycky Peter a Alice. Dětem se o tom zmínit nemohla. „Hned po návratu domů jsem zjistila, že manžel se zapletl s mou nejlepší kamarádkou.“ V očích měla tolik bolesti, že sebou Max trhl.

„A sakra, to je fakt hnusný. Načapalas je? Doufám, že ne.“

„Ne, vyčetla jsem mu to z očí. Měla jsem podezření už o Dni díkůvzdání, ale myslím, že tehdy se ještě nic nedělo. Možná jsem jen cítila, že se to blíží.“

„Ženský jsou v tomhle obdivuhodný. Vždycky to vycítí. Chlapi nemají tušení, dokud to není úplně jasné. Ženské to vědí. Štve mě to na nich. Nedá se před nima nic ukrýt. Co se stalo pak?“

„Trávili jsme tři příšerné týdny, kdy jsme mučili jeden druhého.

Ona odjela do Evropy. Peter tvrdí, že až se vrátí, už si s ní začínat nebude. Podle něho je po všem.“

„Věříš mu?“ Maxe její důvěra potěšila. Věřila mu a vážila si jeho rad.

Místo odpovědi jen zavrtěla hlavou. „Už ne. A možná ani nikdy věřit nebudu. Mám strach, že až se Alice vrátí z cest, bude zase u ní.

On je přesvědčený, že už se odsud domů nevrátím. Že už to mám pod kůží. Ale to není fér. Neposlouchá, co říkám.“

„To je výmluva, Tan. Kdyby chtěl, aby mu to s tebou fungovalo, bylo by mu úplně jedno, jestli jsi třeba břišní tanečnice v harému nebo prožíváš románek s anglickým králem či s Donaldem Trumpem. Pokud by chtěl, aby vám to klapalo, řekl by ti, ať dokončíš ten film, vrátíš se domů a zapomeneš na Hollywood.

Možná se chce ale z manželství vykroutit. Nebo má strach, připadá si vedle tebe méněcenný. Je mladá?“

„Ne,“ zavrtěla Tanya hlavou. „Je o šest let starší než já a o dva starší než on.“

„Tak to musí být láska. Nikdo si nezačne se starší ženskou, pokud ji nemiluje.“ Max mluvil přesvědčivě.

„Jsou si hodně podobní. Proto jsem je měla, oba tolik ráda. Ona mě zradila. Myslím, že po něm vyjela. Je už dva roky vdova a jak mi zdůrazňoval, já jsem pořád pryč.

Mé děti ji považují za tetu. S jednou z mých dcer vychází líp než já. Myslím, že na tom pracovala, že o něho usilovala. Když jsem odjela natáčet tenhle film, bylo to to nejlepší, co ji mohlo potkat.

Prostě smůla pro mě.“ Max soucitně přikyvoval.

„Co říká on?“

„Že to ukončil.“

„Miluje ji?“

„Tvrdí, že neví.“

„Takovýhle chlapy nesnáším,“ ulevil si popuzeně Max. „Buď ji miluje, nebo ne. Jak to může nevědět?“

„Tvrdí, že miluje i mě,“ řekla a znovu se vysmrkala. „Nejsem si ale jistá, že tomu ještě věřím.“ Tanya měla pocit, jako by hodnotila úplně zničený život. Vlastně tomu tak bylo. Maxovi jí bylo hrozně líto. Byla příjemná a tolik o svém manželovi mluvila. Nikdy nezapomněla zdůraznit, jak ho miluje. Bylo mu jasné, že to pro ni byla příšerná rána. A také osudová rána pro její manželství.

„Věřím, že tě miluje, Tanyo,“ řekl Max zamyšleně a pohladil si vousy. Dělal to vždycky, když přemýšlel. „Chci říct, který chlap by tě nemiloval? Musel by být hluchý, úplně blbý a slepý, aby tě neměl rád. Zároveň ale věřím, že je zmatený. Možná vás má rád obě, což je sice příšerné, ale stává se to. Chlapi jsou někdy nejistí a zapletou se.

Proto mají milenky a manželky.“

„Co potom dělají?“ zeptala se a cítila se jako dítě, když ho poslouchala.

„Záleží na chlapovi. Někteří si vezmou milenku, jiní zůstanou s manželkou. V jedné věci má možná pravdu. Možná žes ho tady přerostla. Nemyslel jsem si, že se to stane, byl jsem přesvědčený, že odcupitáš zpátky domů. Ale člověk nikdy neví, třeba se pustíš do dalšího filmu. Nebo se na něho vykašleš, když tě znovu podvede.“

Musela se při Maxových slovech usmát.

„Stejně se vrátím domů. Nemám důvod tu zůstávat.“

„Mohla bys udělat u filmu kariéru, kdybys chtěla. Na tomhle scénáři jsi odvedla skvělou práci. Až se tenhle film začne promítat, dostaneš spoustu zajímavých nabídek. Když budeš chtít, budeš si moct vybírat.“

„Ne, líbí se mi život, jaký jsem vedla.“

„Tak se o něj začni prát. Pořádně si ho chyť, jeď domů, dej mu co proto, nic mu už nepovol. Přiměj ho zaplatit za to, co provedl. Přesně tak se ke mně chovaly moje manželky, když jsem jim zahnul.“

„A cos dělal ty?“ zeptala se Tanya se zájmem. „Rozvedl jsem se s nima, jak nejrychleji to šlo. Jenže moje milenky bývaly vždycky mladší a hezčí a byla s nima větší legrace.“ Oba se při jeho poznámce zasmáli. „Pokud má ale ten tvůj chlap aspoň trochu rozumu, bude se tě držet. A pokud o to stojíš, doufám, že to udělá. Provedl už někdy něco takového?“ Tanya zavrtěla hlavou. Byla o tom přesvědčená.

„Dobře. V tom případě je panic. Možná už to nikdy neudělá. Mohlo to být jen jednorázové uklouznutí. Chyba. Dávej si bacha na tu ženskou a ani jednomu z nich nevěř ani slovo. Věř svým instinktům, tak se nespleteš.“

„Tak jsem na to přišla. Bylo mi to jasné hned ve chvíli, když jsem je uviděla.“

„Jsi šikovná holka. Drž se toho. Možná to dobře dopadne. Je mi moc líto, žes prožila takové věci.“ Tanya pokrčila rameny.

„To mně taky. Děkuju, žes mě vyslechl.“ V tu chvíli pes zaštěkal a oba se znovu zasmáli.

„Ve všem se mnou souhlasí, je to děsně chytrej pes.“

„A ty jsi velice chytrý člověk a dobrý kamarád,“ řekla, naklonila se a políbila ho na obě tváře. V tu chvíli se objevil Douglas.

„O čem si tu vy dva špitáte?“ zeptal se se zájmem.

„Právě o mě projevila zájem,“ odpověděl Max. „Vysvětlil jsem jí, že si mě ale bude muset koupit. Za šest krav, stádo koz a nového bentleye. Naše jednání se právě chýlilo ke konci. Handrkovali jsme se o ty kozy. Bentley je v pořádku.“ Douglas se ušklíbl a Tanya rozesmála. Po rozhovoru s Maxem se cítila lépe.

„Dnešní dopoledne se mi moc líbilo. Co si myslíte?“ zeptal se Douglas a Max ho ujistil, že i on je spokojený. Románek mezi Jean a Nedem pracoval v jejich prospěch. Ona se neuvěřitelně zlepšila.

Ale to byla běžná věc. Mnoho herců a hereček se během natáčení spolu zapletlo. Je to trochu jako románek z okružní plavby. Až se přistane, bude po všem. Několik jich vydrželo, ale většina ne. Štáb uzavíral sázky, že tenhle nepřežije. Jean měla pověst, že mění chlapy

jako boty. A bot měla opravdu hodně. Ned také. Byli pro sebe jako stvoření.

Potom se Douglas obrátil k Tanye. „Nechcete zajít večer po natáčení na něco k jídlu? Rád bych s vámi probral nějaké změny ve scénáři.“ Tanya byla hrozně unavená, ale neodvažovala se odmítnout. Schůzky s Douglasem byly povinné, i když šlo o večeři.

„Jistě. Pokud mohu jít takhle oblečená.“ Neměla sílu vrátit se do hotelu a převléknout se.

„Vypadáte dobře,“ ujistil ji a zdálo se, že si ničeho nevšiml.

„Můžeme si zajít na suši nebo na činu. Nezdržím vás dlouho, vím, že jste byla nemocná.“ Neměl důvod o tom pochybovat, byla pobledlá a hodně pohublá. Ona neměla v úmyslu se mu svěřovat s pravdou.

Skončili kolem osmé večer. Douglas ji odvezl do svého oblíbeného suši baru. Její limuzína jela za nimi, protože on měl pak ještě nějaké povinnosti. Když se usadili, Tanya byla hrozně unavená.

Změny, které s ní chtěl probrat, byly skutečně minimální.

Překvapilo ji, že ji kvůli tomu zve na večeři.

Tvrdil, že se chce dostat do tempa. „Jaké byly Vánoce? Užila jste si je s dětmi?“ zeptal se, když si rozdělili suši na talíře. Měl rád stejné druhy jako ona.

„Ano, skvěle,“ odpověděla a snažila se o tom přesvědčit i sama sebe a zapomenout, jaké prázdniny prožila. „Ale moc ráda jsem se dneska vrátila k práci.“ Díval se jí do očí a měl pocit, že tam vidí něco jiného.

„Proč mám dojem, že máte doma nějaké trable a lžete mi?

Řekněte mi, ať se starám o své, pokud se pletu.“ Netoužila se mu svěřovat, ale neměla dostatek síly, aby lhala. Možná je to stejně úplně jedno.

„Nelžu. Jen o tom nechci mluvit,“ přiznala. „Pokud mám být upřímná, prázdniny byly příšerné.“

„To je mi líto,“ řekl mírně. „Doufal jsem, že se pletu.“ Nebyla si jistá, jestli mu věří. Neustále tvrdil, že do filmového prostředí zapadne a nebude je chtít opustit. Když ale viděl, jak je zničená, svíralo se mu nad ni srdce.

„Něco vážného?“

„Možná. To ukáže čas,“ pronesla záhadně a on přikývl.

„Mrzí mě to, Tanyo. Vím, co pro vás rodinný život znamená.

Usuzuju, že to byl problém s manželem, ne s dětmi.“

„Ano, bylo to tak. Poprvé. Především to byl pro mě šok.“

„Tak je to pokaždé. Nezáleží na tom, jaká jste. Je to otázka důvěry. Vztahy nejsou jednoduché, ať jste vdaná nebo ne.“ Usmál se na ni přes zbytky večeře. „Proto se jim za každou cenu vyhýbám. Je snazší být volný a nebrat věci moc vážně.“ V jejím životě ani manželství nic lehkovážného nebylo. Vážně brala i vztah k Peterovi a Douglas to věděl. „Vím, že tohle ale není váš styl.“

„To není,“ přiznala se smutným úsměvem. „Obávám se, že moje působení tady nás vystavilo zkoušce. Odjet na devět měsíců a vracet se jen na víkendy není jednoduché. Pro Petera to bylo obtížné, pro děvčata taky. Škoda že k tomu nedošlo až příští rok. Ale pro manžela by se nic moc neměnilo.“

„Možná to vaše manželství posílí,“ řekl Douglas a zaplatil.

Nezdálo se, že by svým slovům věřil, ale bylo mu to nejspíš jedno.

Tanya pro něho představovala nepochopitelný typ lidí. Obdivoval ji, ale nerozuměl životu, jaký vede, ani proč o něj tolik stojí. Připadalo mu to hrozně nudné a starosvětské. „Nebo možná zjistíte, že jste se jeden druhému vzdálili,“ začal opatrně, „nebo že jste ho přerostla.“

„Nemyslím, že by to tak bylo,“ prohodila Tanya tiše. „Obávám se, že je to jen těžké.“ Ještě těžší to bylo od chvíle, kdy mezi ně Peter zamíchal Alici. „Nějak to zvládneme,“ prohodila a přála si, aby o tom byla přesvědčená. Vyšli z restaurace, na chvíli se zastavili na chodníku a probírali ještě nějaké problémy kolem scénáře. Potom na ni Douglas něžně pohlédl.

„Mrzí mě, že prožíváte těžké období, Tanyo.“ Tentokrát se zdálo, že svá slova míní skutečně vážně. Viděl, jak se trápí, a bylo mu jí líto. Byla velice hodná a teď vypadala opravdu zbědované. „Stává se nám to všem. Pokud bych vám mohl nějak pomoct, dejte vědět.“

„Ráda bych nějakou dobu jezdila na víkendy domů, ale nechci nic zanedbat ani tady.“

„Budu se snažit,“ ujistil ji, nastoupil do auta a ona do limuzíny.

On odjel ve svém ferrari, ona se vrátila do hotelu. V bungalovu se cítila opuštěná. Zastesklo se jí po Peterovi, tak mu zavolala na mobil.

Okamžitě hovor přijal, jako by na něj čekal.

„Aha… ahoj…“ řekl, jako by byl překvapený, že je to ona.

Poklesla jí nálada.

„A kdo sis myslel, že ti volá?“ okamžitě se chovala podezíravě.

„Nevím… asi ty. Právě jsem mluvil s děvčaty.“ Uvažovala, jestli nečekal, že zavolá Alice nebo někdo jiný. Bylo jí nepříjemné, jak o něm teď uvažuje. Nevěřila mu ani slovo. „Jaký jsi měla den?“

„Dlouhý, pracovali jsme až do osmi. Potom jsem chvíli mluvila s Douglasem nad suši o scénáři. Chtějí ještě nějaké změny.“

Následující den dopoledne se chystala zůstat v hotelu a zapracovat jeho požadavky. Příští tři měsíce, které zbývaly do dokončení filmu, se před ní táhly jako nekonečná silnice. Pak ještě dva měsíce dokončovacích prací, než se znovu vrátí domů. Připadalo jí to jako celá věčnost. Neměla tušení, jestli jejich manželství krizi přežije. Začínala o tom pochybovat. Při pomyšlení na měsíce, které mají před sebou, i na to, co provedli Peter a Alice, se jí dělalo zle.

Nikdy by od nich nic takového nečekala. Byla přesvědčená, že jejich manželství potrvá navždycky, ale teď všechno plavalo na vodě.

I když Peter souhlasil, že poměr s Alicí skončí, Tanya se děsila, že škoda je příliš velká. „Jak ses měl ty?“

Snažila se mluvit normálně, ale nic už jí nepřipadalo jako dřív.

Nedokázali se k sobě chovat přirozeně, její hlas přetékal bolestí.

„Taky mám za sebou dlouhý den, ale jinak je všechno v pořádku.“ Potom mu hlas zněžněl. „Strašně se mi po tobě stýská, i když je teď ve všem takový zmatek. Je mi to moc líto, Tan.

Omlouvám se za to, jak jsem to všechno zkomplikoval.“ Cítila, že nemá daleko k slzám. Seděl na posteli v jejich pokoji a cítil se stejně osamělý jako ona.

„Můžeme doufat, že se to spraví,“ uklidňovala ho vlídně. „Taky se mi po tobě stýská. Miluju tě.“ Pak dostala nápad. „Nechceš někdy v týdnu přijet a zůstat přes noc?“ Měla pocit, že něco podobného potřebují, trochu romantiky v životě, aby se jejich pouto zase upevnilo.

„Obávám se, že to nezvládnu,“ odpověděl smutně. „Celý týden mám jednání a nechci tu nechávat děvčata samotná.“ Alice teď nebyla po ruce, aby na ně dohlédla, nebo jim pomohla, když vyvstal nějaký problém.

„Mohly by přespat u kamarádek,“ navrhla Tanya.

„Uvidíme. Možná příští týden. Tenhle týden je zabijácký.“

„Byl to jen nápad.“

„Ale hezký nápad.“

„Pokusím se dostat tenhle víkend domů. Slibuju. Už jsem se o tom zmínila Douglasovi. Doufám, že na sobotu nenaplánují žádné schůzky. I kdyby ano, odletím hned potom.“ Byla přesvědčená, že teď je důležité být doma, pokusit se napravit škodu, kterou nadělali.

Ukázalo se, že na víkend nic naplánováno nebylo. Nevěděla, jestli to Douglas udělal kvůli ní, nebo žádná schůzka nebyla potřebná. Odjela hned v pátek odpoledne a před večeří byla v Rossu.

Zdálo se, že Peter ji rád vidí, děvčata byla nadšená, ale vzápětí odešla za kamarády. Tanya s Peterem si zašli do malé italské restaurace v Marinu, kterou měli rádi. Když se po pozdní večeři vrátili domů, život běžel téměř normálně. Týden proběhl klidně. Prach se začínal usazovat. Tu noc se ještě nemilovali, ale poprvé po mnoha týdnech si usínali v náručí. Ráno konečně došlo i na milování. Bylo to smutné, ale sladké, jemné a trochu nahořklé, jak se oba snažili znovu najít jeden druhého. Musela se v duchu okřikovat, aby si nepředstavovala, že Peter dělal totéž s Alicí. Nutila se na to nemyslet, když mu potom se zavřenýma očima ležela v náručí. Bál se jí zeptat, o čem dumá.

Chtěl jen, aby to mezi nimi bylo zase jako dřív. Doufal, že to zvládnou. Mohl se ale jen snažit napravit škodu, kterou napáchal.

Tanya otevřela oči a pohlédla na něho. Na rtech jí pohrával posmutnělý úsměv. „Miluju tě, Petere.“

„Já tebe taky,“ ujistil ji a něžněji políbil na ústa. „Miluju tě, Tan… je mi to moc líto.“ Přikývla a snažila se nemyslet na to, že jeho miluji tě, zní jako sbohem.

13

V lednu se Tanye podařilo strávit doma tři víkendy za sebou.

Život se usazoval v normálních kolejích. Věděla, že Peter se snaží, a každý týden se jí ulevilo, když zjistila, že Alice se ještě nevrátila.

Pomáhalo jí to. Už ji nechtěla nikdy v životě vidět, což samozřejmě nebude možné, protože bydlí hned vedle. Ale čím déle je pryč, tím víc se kouzlo poruší a tím větší šanci mají, že s Peterem dají své manželství dohromady.

Čtvrtý víkend nemohla přijet, ale Peter ji ujistil, že se nic neděje.

Připravoval se na proces, děvčata měla své plány a počasí bylo celý týden příšerné. Stejně by její let zrušili nebo by měl velké zpoždění.

Po celém státě se rozpoutaly bouře a Peter tvrdil, že bude lepší, když Tanya zůstane v Los Angeles. Navíc měla moc práce. Prováděla další změny ve scénáři, natáčeli v exteriérech, několik následujících týdnů bude složitých. Odhadovali, že natáčení během šesti až sedmi týdnů skončí. Už se nemohla dočkat. Potom bude mít dva týdny volno, než začnou dokončovací práce. Tou dobou byla v Los Angeles už pět měsíců, zbývaly ještě čtyři, možná o něco méně. Měla pocit, jako by pro tenhle film cedila krev. Nebo možná ještě hůř, obětovala mu své manželství. Ale s Peterem se situace pomalu zlepšovala. Tři společné víkendy hodně pomohly a Tanya byla vděčná, že se dostala domů.

Koncem následujícího týdne chytila nepříjemnou chřipku nebo snědla něco špatného a znovu se domů nedostala. Zůstala ještě další týden, a když se potom vracela, bylo to náhodou na den svátého Valentýna. Koupila Peterovi červenou kravatu se srdíčky a krabici jeho oblíbených bonbonů, pro děvčata noční košile a trička od Freda Segala. Všechno měla v tašce, když před jejich domem vystupovala z

taxíku. Chtěla Petera překvapit, tak mu ani nevolala. Když ale vystoupila z auta, zahlédla ho vycházet z Alicina domu. Objímal ji kolem pasu. Něčemu se spolu smáli, vzhlédl a uviděl Tanyu, jak na něho zírá. Chvíli zůstala nehnuté stát, potom se skloněnou hlavou spěchala do domu. Když se Peter objevil, stála v kuchyni a celá se třásla. Vypadal vyděšeně.

„Vidím, že Alice je zase zpátky,“ prohodila Tanya a prohlížela si ho. Neobviňovala ho, ale všimla si, že vypadali velice nenuceně, a neuniklo jí, že Alice má jiný účes. „Kdy se vrátila?“

„Asi před deseti dny,“ odpověděl vážně. Bylo mu jasné, co si Tanya myslí. K ničemu zatím nedošlo, ale trávili spolu nějaký čas a hovořili o tom, co se stalo před dvěma měsíci. Oba se snažili to pochopit, přijít na to, co to znamená. Jestli to byla jen náhoda nebo něco důležitějšího.

„Alice vypadá dobře,“ prohodila Tanya. Chtěla se zeptat, jestli už s ní spal, ale neodvažovala se. On tu otázku vnímal, i když ji nevyslovila. Bylo jasné, co si musí myslet.

„Nic se nestalo, Tan. Je nemocná,“ začal s vážným výrazem. „Po návratu byla na prohlídce, našli jí bulku v prsu. Minulý týden prodělala biopsii a za několik týdnů začne chodit na ozařování.“ Jeho hlas zněl ustaraně a Tanya se mu zadívala do očí.

„To je mi líto. Mění to něco mezi námi?“ zeptala se. Nechtěla to prožít znovu, jednou jí to úplně stačilo. Peter zavrtěl hlavou.

„Je mi jí jen líto,“ přiznal po pravdě. Tanya věděla, že je to pro ně nebezpečné, ale nemohla udělat nic, aby tomu zabránila. Ať cítí k Alici cokoli, je to mezi nimi, a pokud ho Tanya ztratila, stejně s tím nic nenadělá. Možná to s jejím pobytem v Los Angeles nemá vůbec nic společného. Nemůže ho u sebe držet. Jestliže bude chtít odejít, cestu si najde. Pohlédla na něho přes kuchyň a cítila se poražená.

Jako by znovu prohrála. „Nechystám se udělat žádnou pitomost, Tan,“ ujistil ji tiše. Se slzami v očích přikývla, vzala si své věci a odešla nahoru. Bylo ale jasné, že s Aliciným návratem se všechno změnilo. Cítila to, nebo možná měla jen strach, o sebe i o Petera.

Následující den na svátého Valentýna ji vzal na večeři a ona mu předala dárek. Hned si kravatu uvázal a věnoval jí kašmírový svetr.

Moc se jí to líbilo, ale stejně trávila celý víkend v napětí. Vědomí, že

Alice je znovu ve vedlejším domě, připomínalo ďáblovu návštěvu.

Tanya si nebyla jistá, jak zvítězit. Věděla, že pokud Peter bude chtít odejít, nemůže ho zarazit, nedokáže zvrátit směr osudu. Děvčata byla šťastná, že je Alice zpátky, přestože cítila, že mezi jejich matkou a kamarádkou se něco stalo. Ani jedna z žen o tom nemluvila, obě se tomuto tématu vyhýbaly, a když se jich na to děvčata ptala, stáčely pohled jinam. Alice jen poznamenala, že si od sebe potřebují oddychnout. Tanya neříkala nic. Ale bylo zřejmé, že nechce sousedčino jméno ani slyšet.

Když vezl Peter Tanyu v sobotu večer na letiště, byla zamlklá a nervózní. Nakonec začal hovořit sám. „Nedopustím, aby se něco stalo, Tan. S Alicí jsme si o tom promluvili. Ví, že nechci udělat nic, co by ohrozilo naše manželství. Zkus tomu věřit, můžeš se do Los Angeles vrátit v klidu.“

„Proč mě napadá, že cesta do pekel je dlážděná dobrými úmysly,“

prohodila s nervózním úsměvem a Peter se zasmál. Bylo to výstižné.

„Věř mi.“ Věřila jemu i Alici dlouhá léta a moc dobře to nedopadlo. Bylo pro ni těžké jim věřit, když jsou zase tak blízko sebe. Bylo to opravdu náročné. „Můžeš mě nechat sledovat, jestli chceš. Nebo použít nějaký alarm.“ Snažil se to odlehčit a Tanya se ztrápeně usmála.

„Co čip do zubů?“

„Cokoli chceš. Slíbil jsem jí, že pokud to bude potřebovat, budu ji vozit na ozařování. Má začít za pár týdnů. Ale nic jiného ode mě čekat nemůže, slibuju.“ Tanye pokleslo srdce.

„Proč ji tam nemůže vozit někdo jiný? Má spoustu přátel.“ Alice byla velice společenská, všichni ji měli rádi a vždycky přitahovala lidi jako magnet.

„Jestliže to zvládne beze mě, jistě to tak udělá. Říkala jen, že všichni mají moc práce.“

„Ale to ty taky,“ namítla Tanya. „Určitě po tobě znovu vyjede,“

pokračovala s pohledem plným strachu a zoufalství. Zřejmě neexistuje způsob, jak je udržet od sebe, a pokud Alice potřebuje jeho pomoc, Tanya z toho měla obavy a chtěla, aby odmítl. Je to dokonalý způsob, aby se jejich vztah obnovil. Soucit, pochopení,

zájem, lítost. Tanya tušila, co na Petera platí, a stejně dobře to věděla i Alice.

„Neměj strach, Tan, to bude v pořádku,“ ujistil ji, když se blížili k letišti. O chvíli později zastavil u chodníku.

Upřela na něho ustaraný pohled a cítila, jak ji zaplavuje hrůza.

„Mám strach,“ přiznala tiše.

„Zbytečně. Alice je přesně to, co bývala kdysi – kamarádka. To ostatní byla chyba.“ Tanya přikývla a políbila ho na rozloučenou.

Vzala si tašku, vykročila po chodníku, ještě se otočila, aby mu zamávala. Zamával jí také, usmál se a odjel. Cestou do letištní haly Tanya cítila, jak ji znovu zaplavuje panika. Přemýšlela o tom celou cestu do Los Angeles i po návratu do hotelu. Netušila, jak Petera před Alicí uchránit, ale nakonec si uvědomila, že to není možné.

Záleží jen na něm, to on se musí rozhodnout.

Zavolala mu na mobil, ale ozvala se hlasová schránka. Než kolem jedenácté večer zavolal sám, byla tak rozčílená, že se jí dělalo zle.

Nechtěla se ale vyptávat, kde byl.

„Jaký byl večer?“ zeptala se radši. Nechala na mobilu nějaký hloupý vzkaz a jemu bylo jasné, na co se ptá.

„Byli jsme s děvčaty v kině, právě jsme se vrátili.“ Okamžitě se jí ulevilo, ale následovala další vlna strachu. „Byla s vámi Alice?“

Měla na sebe vztek, že se ptá, ale musela to vědět. Špatně snášela, že je ta ženská zase zpátky. Její blízkost pro ni byla zlým snem.

„Ne, nebyla, nezvali jsme ji.“

„Omlouvám se, Petere.“ Měla pocit, jako by byla někým úplně jiným, někým, kým ani být nechtěla. Neměla ale na vybranou.

Ovládal ji strach.

„To je v pořádku, chápu to. Jaký byl let?“

„Dobrý. Stýská se mi po tobě.“ Podařilo se jim téměř vrátit tam, kde byli před jeho krátkým románkem s Alicí. Její návrat ale znovu zamíchal situací a ošklivé věci se draly na povrch. Tanya cítila paniku a vztek, že ji oba zradili. Asi je to všechno stále ještě čerstvé.

„Taky se mi po tobě stýská. Hezky se vyspi. Zavolám zítra.“ V

noci uvažovala, jestli se on vypravil do vedlejšího domu nebo byla Alice v její posteli. Začínala z toho být posedlost a Tanya tím sama sebe hodně štvala. Bylo jí jasné, že ani jemu se to nelíbí. Komu by

taky něco takového vyhovovalo? Může si za to sám. Tu spoušť nadělali Peter s Alicí a teď s tím musí všichni tři žít. Tanya do toho byla zatažená bez vůle i viny. Nenáviděla roli nevinné oběti – a podvedené manželky.

Následující měsíc natáčení finišovalo. Blížili se ke konci a v závěrečné snaze pořídit co nejlepší záběry scén Tanya neměla šanci dostat se domů. Neustále se o něčem radili, ona přepisovala jednotlivé scény snad tisíckrát. Dokonce i Max vypadal unaveně.

Třetí týden v březnu ale Max v jednu chvíli zvedl ruku a oznámil: „Stop!“ Bylo to naposledy. Pak následovalo magické: „Lidičky, máme hotovo.“ Ve studiu, kde právě pracovali, se rozpoutalo veselí a všichni se dali do tance. Teklo šampaňské, lidé se objímali a líbali.

Jean s Nedem byli ještě spolu, ale uzavíraly se sázky, že to nevydrží dlouho. On měl v květnu začít natáčet další film v Jižní Africe.

Douglas už pracoval na dalším projektu, stejně jako Max. Tanya toužila jet domů. Petera neviděla dva týdny, ani on nemohl přijet za ní.

Její dva týdny volna se shodovaly s jarními prázdninami. Potom se Tanya vrátí na šest až osm týdnů dokončovacích prací. Koncem května nebo začátkem června bude po všem. Právě tou dobou bude děvčatům končit škola. Prošvihla celý rok. Jedinou útěchou jí mohlo být, že bude doma, až dcery dostanou odpovědi z vysokých škol.

Alespoň něco.

„Budeme ti chybět, Tanny?“ zeptal se Max, upíjel šampaňské a druhou skleničku držel svému psovi. Douglas si se všemi potřásal rukou. Kolem vládla atmosféra silvestrovských oslav. Plavba skončila, všichni se vrátili na břeh. Jen produkce a technici budou následující dva měsíce film dokončovat. Práce povede Max, Douglas pečlivě dohlížel na konečný výsledek. Bude potřeba něco nadabovat, upravit, přidat nějaké hlasy a zvuky, ale především stříhat. Tanya zažije i drobné dokončovací práce, ale ze všeho nejdřív pojede domů.

Než se dostala do bungalovu a sbalila si věci, bylo příliš pozdě, aby stihla večerní letadlo. Domů se tedy vrátila až ráno. Nemohla se dočkat dvou týdnů s Peterem a děvčaty. Od Vánoc to bude první delší volno. A ty se moc nepovedly. Od té doby pracovala naplno.

Měla dojem, jako by prošla válkou. Netěšila se na poslední dva

měsíce, na které se bude muset do Los Angeles vrátit. Měla pocit, že práci odvedla dobře, a chtěla už jen být doma s Peterem a děvčaty.

Když vešla do kuchyně, dům působil příjemně. Cítila, že je doma.

Jen tak pro sebe se usmála a těšila se, jak budou děvčata ráda, že už tady je. I Megan se tvářila, že ji ráda vidí. Nakoupila a uvařila jejich oblíbenou večeři. Prostřela stůl a zapálila svíčky, když se doma objevil Peter. Bylo těžké uvěřit, že ho víc než měsíc neviděla. Když si všiml prostřeného stolu, usmál se.

„Vypadá to nádherně, Tan. To je od tebe hezké.“ Objal ji a přitiskl k sobě. Když večer odešli nahoru, těšila se na milování.

Peter byl ale hrozně unavený a usnul dřív, než se stačila převléknout.

Byla sice trochu zklamaná, ale není žádný spěch. Má před sebou celé dva týdny pobytu doma.

Když se v sobotu probudila, Peter byl už vzhůru a dole v kuchyni připravoval snídani. Děvčata odešla. Když sklidila ze stolu, navrhl, aby se šli projít. Byl krásný jarní den. Dojeli k hoře Tam a vydali se na procházku. Peter vypadal nervózně a Tanyu okamžitě zachvátila panika. Asi deset minut kráčeli mlčky, potom zahlédl lavičku a navrhl, aby se posadili. Zdálo se, že jí chce říct něco důležitého.

Ještě než začal, Tanya věděla, o co jde. Chtělo se jí utéct a někde se schovat. Ale nešlo to. Musela se chovat dospěle. Byla však k smrti vyděšená a připadala si jako pětileté dítě.

„Mám pocit, že to, o čem chceš mluvit, se mi vůbec nebude líbit,“

začala se staženým žaludkem. Peter upřel pohled dolů, potom se sklonil a pohrával si s nějakými kamínky na zemi. Když se napřímil, všimla si, jak ztrápeně vypadá.

„Nevím, jak ti to říct. Myslím, že už to ale stejně víš.

Nikdy by mě nenapadlo, že se něco takového stane. Stále netuším, jak a proč k tomu došlo. Ale stalo se, Tan,“ snažil se, aby to probíhalo co nejrychleji a nejméně bolestně, ale jakmile začal, uvědomil si, že takový způsob neexistuje. Ať řekne cokoli, bude to příšerné. „Když byla Alice nemocná, dali jsme se zase dohromady.

Vím, že to zní šíleně, ale myslím, že se s ní chci oženit. Miluju ji, nejde ani o to, žes odjela do Los Angeles, nebo žes minulý týden nebyla doma. Myslím, že by k tomu došlo tak jako tak. Mám pocit, že to tak prostě mělo být.“ Cítila se, jako by dostala úder sekerou.

Jako by ji někdo rozpůlil. Točila se jí hlava, rozbušilo se jí srdce.

Nevěřícně na něho zírala.

„Je to tak jednoduché? Je po všem? Neviděla jsem tě měsíc a ty se rozhodneš, že jste si s Alicí předurčeni? Jak jsi k tomu sakra došel?“ Měla hrozný vztek, ale zároveň to nesnesitelně bolelo.

„Uvědomil jsem si, jak moc ji miluji, když byla nemocná.

Potřebuje mě, Tan. U tebe si tím nejsem jistý. Ty jsi strašně silná.

Ona ne. A hodně si toho v životě prožila. Potřebuje někoho, kdo se o ni bude starat.“

„Ach bože…“ Tanya se opřela a zavřela oči. Nedokázala ani plakat. Tělo i mysl byly tak zasažené bolestí, že jí netekly slzy. Měla pocit, jako by byla v šoku. Neustále je podezírala, bála se, že Peter s Alicí spí, ale nenapadlo ji, že by se s ní chtěl oženit nebo že bude tvrdit, že je to osud. Tanya se s tím nemohla smířit a nebyla si jistá, jestli to kdy zvládne. „Jednou jsem něco podobného napsala do seriálu. Producent tvrdil, že je to příliš laciné a nepravděpodobné, takže jsem scénu musela zkrátit. Netušila jsem, co si jednou zažiju.

Život kopíruje umění nebo jak to říct.“ Stále na něho nevěřícně zírala. „Co to meleš za nesmysly o tom, že jsem silná a Alice tě potřebuje? Alice je mnohem silnější než já. Myslím, že tě uhnala, Petere. Rozhodla se, že tě chce, a pustila se do toho ve chvíli, kdy za mnou zapadly dveře. Myslím, že je mnohem silnější, než tušíš.“ Byl strašně naivní a oba byli pěkní mizerové. Na nic jiného Tanya nedokázala v tu chvíli myslet. Měla pocit, že její život, jak ho znala dvacet let, vyletí z okna a najednou to nebylo tak důležité jako skutečnost, že dva lidé, které měla moc ráda, ji zradili. Zvlášť Peter.

Cítila se podvedená, obelhaná a zrazená oběma. Podruhé během tří měsíců. Možná tím myslel, že to je osud. Pokud je osudem to, že ji oba zradili. A odvedli skutečně dobrou práci.

„Takže takhle to je?“ zeptala se, když se jí konečně zalily oči slzami. „Je po všem? Chceš odejít, chceš se s ní oženit? A jak to hodláš sdělit našim dětem? Že se prostě jen přestěhuješ vedle? Ze jenom změníš adresu? Máš to hezky vymyšlené, je to pohodlné.“

Hovořila hořce a měla k tomu pocitu pádný důvod.

„Má naše děti moc ráda,“ prohodil a vůbec se mu nelíbilo, jak Tanya vypadá. Díval se, jak bledne. S tímhle sdělením čekal dva

týdny. Jakmile se k sobě s Alicí zase vrátili, byli si naprosto jistí, zvlášť když ji každý den vozil na ozařování. Tanye o tom po telefonu neřekl ani slovo. Bylo mu jasné, co si myslí. A znovu měla pravdu.

„Ano, má naše děti moc ráda,“ souhlasila Tanya a otřela si oči o rukáv košile. Bylo jí jedno, jak působí, už na tom stejně nezáleží.

„A ty očividně miluješ ji, ona tebe také. Jak sladké. A co já? Co mám asi tak dělat já? Co dělají v takových chvílích zavržené ženy, Petere?

Mám velkoryse ustoupit stranou a popřát vám všechno nejlepší?

Budeme sousedé a děti si budeme půjčovat jako jedna velká rodina?

Co ode mě vlastně chceš?“

„Alice svůj dům prodá a přestěhujeme se do Mill Valley. Ale nějakou dobu to bude trvat. Nemyslím, že bych se měl přestěhovat vedle. Dětem by to mohlo být nepříjemně.“

„Je od tebe moc hezké, že na to myslíš. Ani nemluvě o tom, jak zmatená jsem já. Kdy to chceš sdělit dětem?“ Nad tímhle se skutečně musela zamyslet. Hlava se jí točila a myšlenky jí vířily všemi směry, snažila se najít v jeho slovech nějaký smysl. „Myslím, že bychom měli počkat, dokud jim v červnu neskončí škola. Je to za necelé tři měsíce. Já budu koncem května zpátky, hned jak dokončíme všechny práce, to znamená, že spolu budeme muset vydržet jen pár týdnů.“

Už o tom uvažoval a došel ke stejnému závěru. „Taky vůbec nemám představu, jak zvládneme příští dva týdny. Ty se k Alici přestěhovat nemůžeš, ale já s tebou nechci sdílet ložnici.“ Dívala se na něho jako na cizího člověka. Vrátila se domů, těšila se na dva týdny s rodinou a on jí předložil takovouhle novinku. Stále se z toho šoku nemohla vzpamatovat.

„Jestli chceš, můžu spát v Jasonově pokoji,“ navrhl tiše.

„A jak to vysvětlíš děvčatům?“ V tom měla pravdu, netušil, jak to udělat. „Možná prostě budeme muset vydržet spát v jedné místnosti.“

Netěšila se na to, když teď už všechno věděla. Peter patří jiné ženě.

Dvacet let jejího života je pryč. Zrušil ji jako televizní pořad se špatnou sledovaností. Navždycky se s ní rozloučí. Snažila se nemyslet na to, že ho stále miluje. Jinak by si musela lehnout na úpatí hory Tam do trávy a rozplakat se. Uvažovala, jestli se nezhroutí. Ale takový luxus si nemohla dovolit. Právě teď se bude muset chovat dospěle, i když ji to ničí. Chvíli bojovala s pocitem, že

ji to zabije. Klidně ji mohl zastřelit. Stále si v duchu přehrávala jeho slova, ale zněla jí v hlavě stejně šíleně, jako když je vypouštěl z úst.

Opustil ji a chce se oženit s Alicí. Možná zešíleli všichni. Tanye to nedávalo smysl. A nikdy jí to smysl dávat nebude. Všechno, co se dělo, jí připadalo šílené.

„Budu spát na zemi,“ prohodil tiše. Jak budou spát, byla teď zcela nepodstatná věc. Tanya přikývla. Zdálo se jí to jako přiměřený trest.

„Řekneme jim to po maturitě,“ přikývla. „To bychom měli. Je to jednoduché. Potřebujeme probrat ještě něco? Budu muset prodat dům?“ V jejím hlase znělo zoufalství, srdce měla těžké, jako zavalené hromadou cihel.

„Jestli nechceš, tak ne,“ řekl zamračeně. Vypadala normálně, ale mluvila šíleně. Nebo možná naopak. Snažila se v duchu projít všechny podrobnosti, aby věděla, co ji čeká. Potřebovala se něčím zabývat, aby se nerozsypala.

„Žádné výživné nepotřebuju. Myslím, že bys měl platit dětem školné. To bude stačit. Kdy plánuješ svatbu?“

„Tan, nebuď taková. Chápu, že je to pro tebe šok. Nechci nic uspěchat. Mohli jsme čekat, dokud si nebudeme jistí, ale nechtěl jsem tě vodit za nos. Potřebujeme s Alicí čas, abychom měli, jistotu, že nám to bude klapat. Ale radši budu žít s ní, než abych byl s tebou a něco předstíral, nebo ti ještě víc lhal.“

„Samozřejmě, lhaní není slušné,“ souhlasila a po tvářích jí stékaly slzy. „Myslím, že by ses měl přestěhovat k Alici. Ale na svatbu opravdu jít nechci.“ Plakala, otřásala se vzlyky. Pokusil se ji obejmout, aby ji utěšil, ale odtáhla se od něho a vstala. Chtěla si zachovat alespoň střípky důstojnosti. Bylo hrozné, že budou muset následující dva týdny předstírat, že je všechno v pořádku, děvčata budou o jarních prázdninách doma. Už vlastně manželé nejsou, alespoň pokud se Tanyi týče. Peter teď patří k Alici, je tomu tak už po několik měsíců.

Zpátky jeli mlčky. Tanya si utírala slzy a dívala se z okénka.

V duchu si stále opakovala, že ji Peter opouští.

Bude žít s Alicí… s Alicí… už ne s ní. Ona bude žít sama se svými dětmi, ale ty odejdou také. Takže v září zůstane úplně sama.

Nebude mít Petera ani děti. Celou zimu toužila po návratu domů, ale

teď neměla domov, do něhož by se mohla vrátit. Ona by to takhle nikdy nenapsala, ale Peter s Alicí to tak udělali. Peter ji vlastně vykopl. Když dojeli domů, Tanya vystoupila a dokázala myslet jen na to, že chce zemřít.

14

Dva týdny, které Tanya trávila v Marinu, byly od začátku do konce strašné. Před děvčaty se snažila přetvařovat, Peter se choval velice slušně a byl až ponižujícím způsobem soucitný. Neviděla ho předtím pět týdnů, za tu dobu se jim život převrátil naruby. Tanya měla pocit, jako by byla celou dobu omámená. Snažila se to pochopit, odhalit, jak se to mohlo stát. Kladla vinu sobě, že odjela do Los Angeles a pracovala na filmu. Když neobviňovala sebe, dávala vinu Peterovi a samozřejmě Alici. Ulevilo se jí, když konečně odjela zpátky do Los Angeles na dokončovací práce. Ještě víc pohubla, měla přísný výraz. Když dorazila do kanceláře za Maxem a Douglasem, neměla daleko ke zhroucení. Bylo pro ni úlevné zabývat se věcnými problémy, přestat neustále přemítat, jak bude její život vypadat, až Peter odejde. Po celé dva týdny doma mu kladla palčivé otázky, třeba jaký nábytek si chce vzít s sebou. Děvčatům bude v červnu osmnáct, takže se nemusí soudit o opatrovnictví.

Nepotřebují ani rozvržení návštěv u rodičů, děti mohou navštěvovat kdykoli kohokoli. Bylo to strašně jednoduché.

I následující den byla stále ještě v šoku. Max si okamžitě všiml, že vypadá hrozně, a koncem pracovního dne, když si skládala papíry do kufříku, se jí na to zeptal. Celý den byla nervózní a nesoustředěná.

„Mám se zajímat, jak sis užila volno?“ zeptal se vlídně. Stejně už to odhadl. Vypadala snad ještě hůř, než když se vrátila po Vánocích.

Dokázal si představit, jak to u nich dopadlo.

„Ne, radši ne.“ Potom se ale rozhodla mu všechno povědět.

„Stěhuje se k té druhé ženě, až děvčata v červnu odmaturují. Myslí si, že by se měli vzít. Prý to tak mělo být. Je to taková telenovela

live. Že to vypadá lacině? Ano, je to laciné. Ale proč v tom mám žít já?“

„Život je někdy laciný,“ prohodil Max soucitně. Všiml si, že se Tanya zlobí víc než v prosinci. A pod tou zlobou cítil její zlomené srdce. Bylo mu to jasné. „Je zvláštní, jak někdy život působí lacině, dokonce i u civilizovaných lidí. Obávám se, že se občas všichni chováme jako v nějaké reality show, ať už chceme nebo ne. Kvůli tomu mají v televizi tak dobrou sledovanost.“

„Asi máš pravdu,“ usmála se na něho smutně. „Dám se do pořádku, jen potřebuju nějaký čas, abych si na to zvykla.“ Věděl, že koncem léta odjedou děti do školy. Zůstane sama, to pro ni zřejmě nebude snadné. Celý rok mluvila o své rodině. A teď její manžel odchází. Ztratí všechno, co měla ráda. A její manžel, Max ho považoval za blázna, odchází s její nejlepší kamarádkou. Nemohl si pomoct, ale bylo mu jí líto. Je to laciné. A smutné. Bylo mu jí opravdu hrozně líto.

„Někdy se i ta nejhorší věc, která se člověku přihodí, ukáže jako požehnání. Jen to v tu chvíli nevidíme. Po čase se třeba ohlédneš a taky to tak budeš vnímat. Nebo se jednou ohlédneš a usoudíš, že tahle chvíle ve tvém životě byl vážně malér.“

Musela se při jeho slovech usmát.

„Myslím, že můj případ bude spíš to druhé. Není to u mě jednoduché.“

„Alespoň víme, že sis zachovala zdravý rozum. Myslím, že mám pro tebe jedinou slušnou radu. Tvou záchranou bude práce. Alespoň u mě to tak vždycky bylo. Když moje žena, kterou jsem miloval, zemřela na rakovinu, zdravý rozum jsem si zachoval jen díky práci.

Je to jediný směr, kterým se člověk může vydat.“ Tanya přikývla.

Tohle ji vůbec nenapadlo. Uvažovala o plánech na léto, jaké to bude odjet k jezeru Tahoe bez Petera, až sdělí dětem tu novinku. Myslela i na to, jak je odveze do školy. Odpovědi z univerzit přišly, když byla doma. Ona sama si to příliš neužila, ale děvčata byla nadšená, oběma dcerám se podařilo dostat na školu, kterou si zvolily jako první.

Megan bude studovat spolu s bratrem na univerzitě v Santa Barbaře, Molly se dostala na filmovou fakultu jihokalifornské univerzity.

Tanya ovšem vůbec netušila, co bude po jejich odjezdu dělat.

Vždycky si myslela, že konečně budou trávit s Peterem víc času spolu, ale on ho teď bude trávit s Alicí. Tanya si najednou připadala jako kulička v krabici od bot, která se bezcílně kutálí z místa na místo a nemá proč se někde zastavit. Všechny její pevné body se ztratily. Bylo to hrozné zjištění. Max má pravdu. Zbyla jí jen práce a prázdniny s dětmi.

Během dokončovacích prací jezdila domů každý víkend.

S Peterem se k sobě chovali velice slušně. Ona se mu snažila vyhnout, on trávil spoustu času s Alicí. Děvčata jí žádné otázky nekladla. Bylo to, jako by se kolem nich rozprostíralo minové pole, dcery to věděly a snažily se našlapovat co nejopatrněji. Zajímalo by ji, co si myslí. Za chvíli už budou všichni vědět, jak to je doopravdy.

Děsila se chvíle, kdy jim to bude muset říct. Mezitím se s nimi snažila trávit co nejvíc času, v noci psala krátké depresivní povídky, většinou byla jejich tématem smrt. Její manželství vlastně zemřelo a jediný způsob, jak pro ně mohla truchlit, bylo o něm psát. Peter jednu z povídek zahlédl jednou odpoledne v počítači, přečetl si ji a vyděsil se. Opravdu byla v hrozném rozpoložení.

Poslední týden dokončovacích prací za ní přišel Douglas se zajímavou nabídkou. Několikrát spolu povečeřeli a hovořili o práci.

Znovu ji pozval k bazénu, ale každý týden odjížděla, takže nemohla přijmout. Navíc by nebyla dobrý společník. Douglas plánoval další film, tentokrát režírovaný dobře známou držitelkou Oskara. Byl to velice smutný příběh o ženě, která se pokusila o sebevraždu, a chtěl, aby Tanya napsala scénář. Sice to odpovídalo její náladě, ale nechtěla se vracet do Los Angeles.

V hloubi srdce byla přesvědčená, že její manželství skončilo kvůli tomu, že odjela a pustila se do práce na filmu. Proto měla neustále nepříjemnou pachuť v ústech. Ze všeho nejvíc toužila vrátit se zpátky do Marinu. Vysvětlila to u večeře Douglasovi, ale ten se jen rozesmál.

„Ale ne, to už ne, Tanyo. Proboha, vždyť vy tam nepatříte. Na chvíli se tam vraťte, pište si svoje povídky a potom zase přijeďte.

Vaše dny v Marinu jsou sečtené, nebo by měly být. Napsala jste po čertech skvělý scénář, možná vyhraje Oskara. A pokud ne, tak následující určitě. Svému osudu nemůžete uniknout. Váš manžel se

přes to přenese. Zvládl to i letos,“ prohlásil přesvědčivě. „Zvládne to i další rok.“

„No, vlastně to nezvládl,“ přiznala Tanya tiše. „Rozvádíme se.“

Poprvé, co ho znala, viděla Douglase skutečně zaskočeného.

„Vy? Ta dokonalá manželka? Tomu nemůžu uvěřit. Kdy k tomu došlo? Zmínila jste se, že o Vánocích jste měli nějaké problémy.

Myslel jsem, že se všechno vyřešilo. Připouštím, že jsem v šoku…“

„To já taky.“ Tanya vypadala zničeně. „Řekl mi to v březnu.

Stěhuje se k mé nejlepší kamarádce.“

„To je ale opravdu trapné. Vidíte, měl jsem pravdu.“ Douglas nevynechal jedinou příležitost. „Nepatříte tam. Lidem v Marinu chybí představivost. Chci začít s natáčením nového filmu v říjnu.

Přemýšlejte o tom. Zavolám vašemu agentovi a předložím mu nabídku.“ Potom se k ní Douglas choval ještě příjemněji než obvykle. Agentovi skutečně zavolal. Walt se ozval hned následující den, zaskočený výškou honoráře. Nabídl jí dokonce víc než poprvé.

Douglas o její spolupráci hodně stál. Jenomže ona byla neoblomná.

S Los Angeles skončila a nechtěla se tam už vracet. Nešlo o práci, ale o pocit, že odsud vzešel konec jejího manželství. Chtěla se vrátit domů a lízat si rány.

„Tohle musíte vzít, Tan,“ nabádal ji agent. „Takovouhle nabídku nemůžete odmítnout.“

„Ale ano, můžu. Jedu domů.“ Problém byl v tom, že vlastně domov neměla. Měla sice dům, ale nikdo v něm není. Když se následující týden vrátila do Marinu, přemýšlela o tom a došlo jí, jak hrozné to v domě bude bez dětí. Děvčata koncem srpna odjedou do školy, Peter se odstěhuje a ona tu zůstane úplně sama. Poprvé v životě.

V pondělí zavolala Waltovi a požádala ho, aby Douglasovu nabídku přijal. Stejně neměla nic jiného na práci. Následující týden podepsala smlouvu. Když o tom pověděla Peterovi, samolibě se usmál.

„Říkal jsem ti, že se nevrátíš.“ Ale neměl pravdu. Nikdy by se nevrátila do Los Angeles, kdyby ji kvůli Alici neopustil. Vlastně ji tam znovu vyhnal. Promluvila si o tom s Maxem a ten jí pogratuloval ke správnému rozhodnutí. Věděla, že má pravdu. Hollywood sice

nesnášela, ale až bude Peter a děvčata pryč, bylo jí jasné, že k záchraně života bude potřebovat práci.

Zbytek léta probíhal jako jeden dlouhý zlý sen. Poslední týden v květnu skončily dokončovací práce a Tanya odjela do Marinu.

O týden později děvčata maturovala a s obvyklou pompou a obřadností ukončila školu. Peter projevil dobrý vkus a na závěrečnou slavnost Alici nevzal. Následující den oznámili dětem, že se rozvádějí. Všichni včetně Petera a Tanyi plakali. Megan prohodila, že je šťastná kvůli Alici, ale matky je jí líto. Dokonce ji objala.

Molly rozvod rodičů zdrtil, Jason byl šokovaný, i když měl poměrně blízko k Alicinu synu Jamesovi, takže mu udělalo radost alespoň něco. Všechny děti byly posmutnělé, ale reakce nebyla zdaleka tak bouřlivá, jak Tanya očekávala. Všichni měli Alici moc rádi, a ačkoli jim bylo matky líto, nová situace jim vlastně dávala smysl. Ve skrytu duše byly děti přesvědčené, že Peter s Alicí se k sobě hodí mnohem víc, i když matce by se o tom nezmínily.

Řekla jim, že v říjnu začne pracovat na novém filmu. Ani to nikoho nepřekvapilo. Zeptali se, jak prožijí léto. Slíbila, že jako obvykle pojedou k jezeru Tahoe. Peter s Alicí odjížděli ten týden do Maine na návštěvu příbuzných. Všechno proběhlo velice slušně a beze zmatků. Děti mohly navštěvovat oba domy bez omezení.

Mohly být u Tanyi nebo u Alice, kam se přestěhoval jejich otec.

Bylo to pro ně snazší, než kdyby si našel někoho úplně cizího.

Následující den se Peter přestěhoval do domu, který Alice koupila v Mill Valley. Žila tam už měsíc. Původní dům prodala rodině, o níž byl Peter přesvědčený, že se bude Tanye i dětem líbit, měli potomky přibližně stejného věku. V jejich světě bylo téměř všechno v pořádku. Proběhla jen nepatrná změna. Jenom Tanyin život se rozklížil a zbortil. Nemohla se dočkat, až se vrátí do práce a bude se muset soustředit na psaní. Svůj život teď nesnášela, výjimkou byly pouze děti. Chápala, že si s ní moc zábavy neužijí, na to byla příliš sklíčená. Trochu se vzpamatovala, když odjeli na venkov. Navzdory všemu, co se to jaro přihodilo, si pobyt tam společně užili. Dokonce i Tanya, která po večerech začala pracovat na novém scénáři. Byl to smutný příběh, ale hrozně se jí líbil a zcela odpovídal její současné chmurné náladě. Douglas jí občas zavolal, aby se zeptal, jak

pokračuje. Byl přesvědčený, že pokud Oskara nezíská právě dokončený film, bude to ten následující. Jmenoval se Zmizení.

Když Jason s Megan odjížděli koncem srpna do Santa Barbary, doprovázel je Peter s Alicí. Tanya jela vlastním autem. Bylo to poprvé za několik měsíců, co se s Alicí setkaly. Bylo to sice bolestné, ale zvládla to. Nepromluvily spolu ale ani slovo. Alice vypadala mnohem nervózněji než Tanya.

Následující týden odvezli do školy Molly. Tanya byla moc ráda, že dcera bude v Los Angeles, protože ona sama bude zase bydlet v bungalovu číslo dvě v hotelu Beverly Hills. Nastěhovala se tam v den, kdy zavezla Molly na kolej. Dcera přišla večer do hotelu.

Objednaly si jídlo do pokoje a smály se jako malé děti. Tanya si připadala v bungalovu jako doma. Překvapilo ji, že poslední dva měsíce přežila, byly nejtěžší dobou v jejím životě. Trápila se od chvíle, kdy jí Peter sdělil, že ji opouští. Sice jí to připadalo nemožné, ale zvládla to. A teď se bude moct ponořit do dalšího filmu. Práce byla záchrana, na kterou se mohla upnout. Bylo to řešení, o kterém hovořil Max. Měl pravdu.

Následující den zašla za Douglasem do jeho kanceláře, aby si promluvili o filmu. Seznámila se s režisérkou, která producenta nadchla. I Tanye se velice líbila. Byly stejně staré a zjistily, že mají hodně společného. Obě studovaly ve stejné době na Berkeley, ačkoli se nikdy nesetkaly. Tanya si byla jistá, že se jim společně bude dobře pracovat. Teď už se cítila jako profesionál, předešlý rok byla ještě filmem nepoznamenaná. Zdálo se, že tenhle film bude velice těžké natočit, ale hodně zábavné psát.

Po schůzce pozval Douglas obě ženy na oběd do Spaga. Potom odvezl Tanyu zpátky do hotelu a zeptal se jí, co si o režisérce myslí.

„Připadá mi jako velmi zajímavá žena,“ odpověděla Tanya popravdě. „Je velice bystrá.“ Uvažovala, jestli o ni má Douglas zájem, byla mimořádně pohledná, ale ptát se nechtěla. Nic jí do toho nebylo a on se k ženám, s nimiž se stýkal, choval diskrétně. Věděla, že má rád známé ženy, které vedle něho vypadají dobře. Byly to svým způsobem trofeje, ale ne v obvyklém slova smyslu. Měl slabost pro chytré ženy. Adele Michaelsová do této skupiny bezesporu patřila. Bavili se o ní celou cestu do hotelu.

„Jsem moc rád, že se vám líbí,“ prohodil Douglas spokojeně.

„Mimochodem, ještě jsem se nezeptal, jak jste strávila léto.“

„Bylo to zajímavé,“ přiznala popravdě. Chovala se v jeho přítomnosti daleko uvolněněji než před rokem. Tehdy pro ni bylo všechno nové, nebyli si nijak blízcí. Sice na ni ohromně zapůsobil, ale měla z něho trochu strach. Teď už byli téměř staří přátelé. „Peter se odstěhoval ke své nové přítelkyni. Děvčata odjela do školy. Mé hnízdo zůstalo úplně prázdné. Všichni z něho vyletěli, včetně Petera a mě.“ Smutně se usmála, když si představila, jak se její život během posledního roku změnil. Teď už je zase zpátky tady. Jejím domovem je na dobu natáčení dalšího filmu znovu bungalov číslo dvě. „Asi jste měl pravdu. V Marinu už nemám co dělat. Teď určitě.“ A možná už navždycky.

„To je dobře,“ prohodil sebevědomě. „Stejně jste mi tam nikdy nezapadala.“ Dvacet let to bylo pro ni a její rodinu skvělé místo. Teď si pro sebe bude muset hledat novou cestu a nový život. Stále si na to zvykala. Občas ji to pořád ještě děsilo. „Co si dopřát v neděli společný den u bazénu? Platí stejná pravidla, hovor není žádoucí.

Můžeme si oba odpočinout.“ Bylo jí jasné, že jakmile se začne natáčet, život se hodně zrychlí, a odpočinek ji lákal. Poprvé si to krásně užili, zvlášť když hrál na klavír. Doufala, že bude zase hrát.

„Tentokrát se pokusím nechrápat. Děkuji za pozvání.“

„V neděli v jedenáct. A některý večer si zajdeme na suši. Možná příští týden, než vypukne to šílenství.“ Blížily se přípravné schůzky.

Tanya se na ně těšila, hlavně se těšila na Adele. Práce s ní bude určitě velice zábavná.

Zamávala Douglasovi, který odjel ve svém voze, a vrátila se do bungalovu. Inspirovaná setkáním s režisérkou, pracovala celé odpoledne na scénáři. U počítače seděla dlouho do noci. Po práci se snažila nemyslet na Petera. Byl to zvláštní pocit být zase zpátky, ale už ne jako jeho žena. V červnu požádali o rozvod, v prosinci by mělo být po všem. Z dvaceti let nezbylo nic kromě dětí a domu, do kterého se už nechtěla vracet. Její muž teď patřil Alici. Doma se cítila spíš v bungalovu v hotelu Beverly Hills. Zvláštní, jak se život změnil.

A smutné.

V sobotu odpoledne se Tanya setkala s Molly a vzala ji na večeři.

Potom ji odvezla zpátky na kolej. Večer si příjemně užily, zavolaly i Megan a Jasonovi. Bylo příjemné vědět, že všechny děti jsou poblíž, zvlášť Molly, s níž si byly hodně blízké. U večeře hovořily i o rozvodu. Molly připustila, že je ještě stále v šoku, že otec matku opustil a odstěhoval se k Alici. Bylo těžké si to vysvětlit a pochopit to. Molly matce řekla, že se musí posunout dál, ať je to jakkoli obtížné. Zeptala se, jestli se Tanya bude chtít s někým seznámit. Ta upřímně odpověděla, že na nic takového nemyslí. Nedokáže si ani představit, že by se měla s někým scházet nebo s ním dokonce spát.

Dvacet let žila s Peterem a připadalo jí nepředstavitelné, že by mohla chodit s někým jiným.

„Jednou budeš muset začít, mami,“ povzbuzovala ji Molly.

„S tím si nelámu hlavu. Radši se budu věnovat práci.“ Potom si povídaly o zajímavých chlapcích ze školy. Molly se už seznámila se dvěma, kteří se jí líbili. Když se Tanya vrátila do hotelu, ležela v posteli a přemýšlela o rozhovoru s dcerou. Představa, že by měla s někým chodit, jí připadala děsivá. I když Peter žije s někým jiným, stále se cítila jeho manželkou. Nedokázala si vůbec připustit, že by si něco s někým začala. Prostě po nikom netoužila. Chtěla vídat své děti a pracovat na novém filmu. Možná nějaký vztah jednou naváže, ale určitě ne teď. A možná vůbec nikdy.

Druhý den ráno odjela taxíkem k Douglasovi na domluvenou klidnou neděli u bazénu. Byl stejně skvělý hostitel jako předtím, celý den odpočívali, počasí bylo nádherné, tentokrát si při obědě chvíli povídali o novém filmu a potom přešli k dalším tématům. Tentokrát se jí podařilo neusnout, plavala v bazénu. Byl to příjemný uvolněný den. Při práci býval sice někdy strohý a odměřený, ale znovu si uvědomila, jaký je doma, zvlášť o líné neděli u bazénu.

„Jak zvládáte všechny ty změny ve svém životě?“ zeptal se jí odpoledne, když se uvelebili vedle sebe na lehátkách. Byl dobrý společník, pomohl jí s několika výrazy v křížovkách. Udělal na ni dojem, že toho tolik ví. Bylo mu jasné, že rozvod je pro ni náročný, že to musí být hrozné zklamání, své manželství vždycky bránila zuby nehty. Nečekal, že by se to mohlo stát právě jí, a obával se, že ona si něco takového nedokázala představit vůbec. Netušil, co se stalo, ale

byl si jistý, že to pro ni bylo hrozné. Připadala mu pohublá, smutná, ale zdálo se, že všechno zvládá. Obdivoval ji za to. Ten den ji pozval hlavně proto, aby ji povzbudil.

„Upřímně?“ zeptala se. „Nemám vůbec tušení. Myslím, že jsem v šoku. Ještě před rokem jsem byla přesvědčená, že jsem šťastně vdaná a mám nejúžasnějšího manžela na světě. O devět měsíců později jsem zjistila, že mě podvádí. Před šesti měsíci mi sdělil, že se chce rozvést a žít s mou bývalou nejlepší kamarádkou a ženou, s níž mě podváděl. Za tři měsíce budu rozvedená. Točí se mi z toho hlava,“ vysvětlovala a Douglas jen přikývl. Bylo to skutečně rychlé.

Rozpad jejího manželství připadal šílený i jemu, ona to musela vnímat ještě palčivěji.

„Je to zvláštní,“ souhlasil, „ale zdá se mi, že všechno zvládáte. Je to tak?“ zeptal se se zájmem. Občas byl velice příjemný, zvlášť v domácím prostředí. U jednacího stolu nebo při natáčení dokázal být ale nesmlouvavě tvrdý.

„Myslím, že ano. Nejsem si jistá, jaký je místní standard. Jak bláznivá mám vlastně být? Občas si připadám úplně šílená.

Probudím se, myslím si, že se mi to zdálo, potom se mi znovu sevře žaludek a uvědomím si, že to tak je. Je to hnusný způsob probuzení.“

„Taky jsem takové chvíle prožil,“ přiznal. „Máme je za sebou asi všichni. Důležité je projít jimi s minimem hořkosti a škod. A není to vůbec tak snadné, jak to zní. Stále cítím hořkost z některých špatných zkušeností v životě, z některých věcí mám kvůli tomu pořád strach.

Umím si představit, že to vnímáte podobně. Zdá se, jako by vás to všechno překvapilo a zastihlo nepřipravenou.“

„Je to tak. Myslela jsem, že jsem šťastně vdaná. Vidíte, jak jsem nevšímavá. Nikdy po mně nechtějte radu ohledně vztahu. Pořád si myslím, že se můj muž… můj bývalý muž,“ opravila se s námahou, „zbláznil. Ani nemluvě o mé nejlepší kamarádce, která projevila naprostý nedostatek slušnosti. Jak říkáte, bylo to pro mě veliké zklamání.“

„Už jste si od té doby s někým vyšla?“ Vždycky ho zajímala a udivovala. Obdivoval její bystrost a pohotovost. A samozřejmě způsob jejího psaní.

Tanya se zasmála. „To by bylo jako ptát se těch, kdo přežili Hirošimu, jestli se někdy nešli podívat na nějaké pěkné bombardování. Opravdu o nic podobného teď nestojím. Možná mě tahle zkušenost vyléčila navždycky. Dcera mi včera říkala, že bych se měla snažit navázat nějaký vztah. Já si to nemyslím,“ vyprávěla s pohledem upřeným do vody. Vypadala zmateně, když uvažovala o předešlých pěti měsících. Bylo to skutečně šílené. Pokoušela se raději myslet na něco jiného. „V mém věku už se nepotřebuju znovu vdát. A další děti taky nechci. Nejsem si ani jistá, jestli chci s někým chodit. Spíš jsem si jistá, že nechci. Netoužím podstoupit riziko dalšího zklamání. Kam vlastně směřujete?“

„Nemůžete se ani stáhnout do kláštera. Nedokážu si představit, že byste chtěla zbytek života trávit sama.“ Mile se na ni usmál. „Byla by to hrozná škoda. Budete muset zase sebrat odvahu.“

„Proč?“

„Proč ne?“ Zírala na vodu a neodpovídala. „Nenapadá mě odpověď ani na jedno.“

„To znamená, že ještě nejste připravená,“ namítl prakticky a ona přikývla. Bylo zvláštní hovořit s ním o vztazích.

„To je opravdu slabý výraz, že nejsem připravená. Chvíli jsem si myslela, že to nezvládnu.“ Peterova zrada byla jako blesk z čistého nebe. Od té doby měla pocit, že jen lape po dechu. „Mít vztah už mi nepřipadá tak zábavné. Lidi se jen obléknou a snaží se jeden druhého získat. Nebavilo mě to ani na vysoké škole. Někteří kamarádi porušovali sliby, odvolávali schůzky nebo nechali své protějšky čekat. Nesnášela jsem to, dokud jsem se neseznámila s Peterem.“

A z něho se nakonec vyklubal ten největší podvodník a navzdory všem svým slibům jí zlomil srdce.

„Je příjemné si čas od času vyjít s tím správným člověkem,“

namítl. Ani on nestál o stálou partnerku. Tanya o něm uvažovala spíš jako o samotáři, když ho předešlý rok trochu poznala. Měla ráda jejich večeře, když zašli na suši nebo na činu a probírali scénář a různé aspekty společné práce.

„Podívejte se na lidi, jako je Jean Amberová a Ned Bright. Při natáčení se seznámí, začnou si spolu a v červenci to skončí obrovskou hádkou ventilovanou v tisku.“ Douglas se jejímu pohledu

zasmál. Jistě, rozvířili spoustu zájmu, ale jsou tím známí, taky jsou to mladí herci.

„Nenavrhuji vám, abyste randila s mladými kluky. A určitě ne se sebestřednými mladíky, kteří jsou proslulí lehkomyslností. Myslel jsem na někoho solidního v přiměřeném věku.“

„Jsou muži rozumní?“ zeptala se smutně. „Myslela jsem, že Peter je, a podívejte, co mi provedl. Nakolik to bylo rozumné?“

„Lidé dělají občas šílené věci. Asi ho rozhodilo, když jste odjela pracovat sem. Ne že by to byla omluva.“

„Ona bydlela ve vedlejším domě a pomáhala mu s dětmi, zatímco jsem byla pryč. Nakonec zjistil, že mají hodně společného, protože ona tam na rozdíl ode mě byla. Bál se, že už se nebudu chtít k našemu způsobu života vrátit. Byl přesvědčený, že zůstanu a budu pracovat na dalším filmu. Hloupé je, že měl pravdu. Ale jen proto, že mě vyměnil za nějakou jinou a mně nic jiného nezbývalo, jsem se vrátila sem.“

„Domníval jsem se, že vás zpátky přivedl zájem o film, který se snažíme natočit,“ namítl potměšile a ona chvíli vypadala zahanbeně.

Pak se oba rozesmáli. „No to taky. Ale kdybych zůstala vdaná, do dalšího filmu bych se opravdu nepustila. Chtěla jsem se vrátit domů.“

„Vím. Myslím, že vám udělal velkou laskavost, Tanyo. Doufám, že na to jednou taky přijdete. Vy tam nepatříte, vaše místo je tady.

Jste příliš schopná a chytrá na to, abyste uvízla někde v Marinu.“

„Bylo tam moc hezky, když děti vyrůstaly,“ namítla. „Musím ale připustit, že teď by to tam bylo trochu nudné. Ale pro manželství a výchovu dětí je to skvělé místo.“

„Vzhledem k tomu, že ani jednomu se momentálně nevěnujete, jste mnohem užitečnější tady. A je to pro vás jistě i mnohem zajímavější život. Jednou určitě získáte Oscara.“

„Hlavně aby to zaslechl Bůh,“ zasmála se. Tohle rčení se naučila od Maxe. V týdnu jí volal a pozval ji na oběd. „Získat Oscara by bylo jistě hezké,“ prohodila se smíchem.

„Hezké je slabý výraz. Je to fantastické. Uznání těch nejlepších v branži zvedne člověku sebevědomí. Zasloužila byste si ho za

Mantru, ale konkurence bude letos opravdu velká. Kdyby to nevyšlo, myslím, že za Zmizení ho získáte určitě. Počítám s tím.“

„Děkuji, Douglasi,“ prohodila tiše. „Také za příležitosti, které jste mi poskytl. Vážně si toho velice cením. Jsem moc ráda, že jsem se vrátila a pracujeme spolu na dalším filmu.“

Oběma bylo jasné, že tenhle film bude výjimečný, úplně jiný než ten předešlý.

„Už se nemůžu dočkat začátku natáčení. Těší mě, že jste se vrátila. Myslím, že hlavně díky vašemu scénáři to bude mimořádný film.“ To, co zatím napsala, na něho udělalo velký dojem. I režisérka tím byla nadšená. Tanya se za předešlý rok hodně naučila a získala v psaní scénářů velké zkušenosti. „Tvoříme velice dobrý tým,“ řekl a vrhl na ni obdivný pohled. „Vlastně jsem přesvědčený,“ pokračoval tak tiše, že ho téměř neslyšela, „že bychom byli dobrá dvojice i v jiných ohledech.“ Chvíli netušila, o čem mluví, ale on se jí stále díval do očí. Byla v jeho soukromém světě, za zdmi, kterými se odděloval od všech ostatních. „Tanyo, jste úžasná žena. Máme jeden druhému hodně co dát. Uvažoval jsem, jestli byste si se mnou někdy nechtěla vyjít, teď nemyslím jen na večeři. Občas chodím na akce, kde by se vám mohlo líbit. Udělala byste mi radost a šla někdy se mnou?“ Jeho prosba ji trochu vylekala. Velice slušně se jí ptal, jestli by s ním nechtěla chodit. Zaraženě seděla, zírala na něho a netušila, co odpovědět. „Slibuji, že se o vás budu opravdu dobře starat.“

„Já… nevím, co říct… nikdy jsem o vás takhle nepřemýšlela. Ale občas by to mohlo být zábavné,“ vypravila ze sebe. Měla strach, aby se nedostali do nějaké nepříjemné situace, kdyby jejich vztah nebyl jen profesionální, ale i osobní. Netoužila prožívat nic z toho, co viděla u Jean Amberové a Neda Brighta, jejichž hádky plnily bulvární noviny. Nedokázala si představit, že by se Douglas choval podobně. Nikdy ji nenapadlo, že by ho mohla zajímat, zvlášť když při spolupráci na prvním filmu byla spokojeně vdaná. „Myslím, že by se mi to líbilo,“ přiznala tiše, stále ještě v šoku z toho, oč ji žádá.

Jemně ji pohladil po ruce, vstal a odešel do hudebního salonu.

Posadil se ke klavíru a začal hrát. Tentokrát Chopina a Debussyho.

Ležela se zavřenýma očima u bazénu a nechala se unášet hudbou.

Hrál krásně, jako by chtěl vyjádřit všechno, co jí právě řekl.

S úsměvem začala podřimovat. Když skončil, našel ji spát na lehátku. Dlouho stál a díval se na ni. Přesně tohle měl na mysli, když ji viděl poprvé. Trvalo to déle, než čekal, ale ta chvíle konečně přišla.

Navečer ji jemně probudil, chvíli si povídali a potom ji odvezl do hotelu. Slíbil, že během několika dnů zavolá.

15

Když vzal Douglas Tanyu do společnosti poprvé, byl to mnohem honosnější večer, než čekala, ale zároveň překvapivě příjemný.

Oblékla si černé koktejlové šaty, které si přivezla už minulý rok, přidala černé saténové střevíčky, diamantové náušnice, kožešinový kabátek a malou černou saténovou kabelku. Dlouhé světlé vlasy si vyčesala do drdolu. Byla štíhlá a elegantní. Prohlédl si ji, když nasedala k němu do auta, a zdálo se, že je spokojený. V černém smokingu na ni udělal velký dojem. Byl pohlednější než kdy předtím a tvořili decentní, ale oslnivý pár. Šli na party jednoho známého herce, který patřil k hollywoodské staré gardě. Starý pán byl skvělými večírky proslulý. Dům byl nádherný, ale umělecká díla nebyla tak skvělá jako Douglasova. Mezi hosty byl snad každý, kdo ve filmovém světě něco znamenal. Tanya se setkala s lidmi, o nichž zatím jenom slýchala, a Douglas se staral, aby se s každým seznámila. Vychvaloval její scénáře pro Mantru i Zmizení. Snažil se, aby se cítila příjemně, a od prvního okamžiku k ní byl velmi pozorný.

Večeře byla skvělá, potom spolu tančili na parketu nad bazénem.

Hrál orchestr, který pro tu příležitost přiletěl z New Yorku. Byl to skutečně vydařený večer. Zdrželi se do půlnoci a po návratu si ještě vypili skleničku v hotelové restauraci. Tanya se zdála šťastná a uvolněná, ujistila ho, že večer byl opravdu nádherný.

I on si ho v její společnosti užil.

„Na podobných večírcích se setkávají zajímaví lidé,“ poznamenal Douglas. „Nejenom ti, kteří se rádi předvádějí, ale i velké osobnosti.

Vždycky tam potkám někoho, s kým si rád promluvím.“

Tanya přikývla, sama zažila několik zajímavých rozhovorů.

Douglas ji neopouštěl, naopak, staral se, aby se dobře cítila ve společnosti všech, s nimiž se setkali. Byl to vydařený večer a on se k ní choval velice mile a decentně. Překvapilo ji, jak je s ním uvolněná. Když dopili, poděkoval jí, že ho doprovodila. Tvrdil, že si tak večer mnohem lépe vychutnal, a jí bylo jasné, že to myslí vážně.

„Brzy se zase někam vypravíme,“ slíbil s úsměvem a políbil ji na tvář. „Děkuji vám, Tanyo. Dobře se vyspěte. Uvidíme se zítra.“ Na další den měli naplánované přípravné schůzky v jeho kancelářích.

Připadala si trochu jako Popelka. Zítra bude zase zametat hrách, ale dnes si užila překrásný večer. On také.

Doprovodil ji ke dveřím bungalovu a potom se zamyšleným úsměvem odešel. Večer probíhal lépe, než očekával. Pro oba. Tanya se potom převlékla a myslela na něho. Je to složitý člověk, komplikovaná povaha. Vždycky měla pocit, že za vysokými zdmi skrývá víc, než ukazuje. Chtělo se jí proniknout za ty zdi, nebo alespoň hledat klíč. Imponovalo jí, jak je chytrý a schopný, ale zároveň byl i velice pohledný. Nikdy by ji nenapadlo, že právě on ji bude přitahovat. Překvapilo ji, že tomu tak je. Bylo příjemné s ním tančit, hovořit, povídat si s ním o tom, co právě prožili. Dokázal ji rozesmát, ona jeho také. Celkově se večer vydařil. Vyčistila si zuby, vklouzla do postele a napadlo ji, jaké měla štěstí, že ji vzal do společnosti. Nikdy o tom neuvažovala, ale bylo jí jasné, že v Hollywoodu se považuje za úspěch, pokud se někdo objeví po boku Douglase Waynea.

Následující den byl při schůzce obezřetný a rozvážný. Adele přednesla své poznámky ke scénáři a společně o nich diskutovali.

Douglas Tanyu několikrát podpořil a většinou s ní souhlasil. Pokud ne, důkladně objasnil proč. Choval se k ní s větší úctou než obvykle, byl opravdu ohleduplný. Dohlížel, aby měla stále po ruce šálek oblíbeného čaje, pak se všichni odebrali na oběd. Zdálo se jí, jako by se jí dvořil. Probíhalo to ale velmi nenápadně a decentně, způsobem, který jí byl příjemný. Byl to zvláštní pocit, ale nijak ji to nepopuzovalo. Potom ji doprovodil k autu a navrhl, aby si spolu následující den zašli na večeři. Souhlasila. Odjížděla a uvědomila si, že na něho myslí, že uvažuje, kam tohle povede. Nejspíš nikam, ale

jeho společnost jí byla příjemná, zvlášť ve světle posledních šesti měsíců, kdy si připadala jako ve zlém snu.

Další schůzka s Douglasem byla mnohem uvolněnější než předešlá. Zavedl ji do útulné italské restaurace, kde si několik hodin povídali. Vyprávěl jí o svém dětství v Missouri. Jeho otec byl pekař, maminka pocházela z rozvětvené rodiny. Zemřeli, když byl ještě hodně mladý, a zanechali mu nějaké peníze. Přijel do Kalifornie a snažil se prosadit jako herec. Brzy ale zjistil, že ho podstatně víc zajímá produkce. Investoval své úspory a něco vydělal. Od té doby investoval a produkoval, až získal opravdu velké jmění. Byl to úchvatný příběh a bez váhání se s ní o něj podělil.

Prvního Oskara získal v sedmadvaceti, ve třiceti už byl v Hollywoodu legendou a jeho proslulost stále stoupala. Teď už nebyl jen legendou, ale institucí. Kolovala o něm spousta historek, všichni ho obdivovali. Někdo mu záviděl, někdo na něj žárlil, většina ho ale uznávala a respektovala. Dokázal být neústupný, ale konstruktivní, i když odmítnutí pro něho nebyla odpověď. Připustil, že rád prosazuje svůj názor a chová se nepříjemně, pokud mu někdo něco odmítne. Dovolil jí nahlédnout do svého života a ji to velice zaujalo. Choval se vstřícně, ale Tanya cítila, že zdi kolem něho zůstávají vztyčené a možná tomu tak bude navždycky. Nebyl důvod, aby se je snažila přelézt nebo zbořit. Chtěla ale přijít na to, jaký skutečně je. Na pohled to byl nesmírně inteligentní, trochu odtažitý a obezřetný muž se skvělým finančním zajištěním. Věděl toho hodně o výtvarném umění, miloval hudbu, tvrdil, že rodina je dobrá, ale pro ty ostatní. Bez váhání připustil, že děti ho znervózňují. Ukázalo se, že má řadu výstředních názorů. Chvílemi měla Tanya pocit, že je vlídný a zranitelný, občas byl překvapivě skromný a neokázalý.

Původní představa ironického, chladného a racionálního člověka se zjemnila, jak ho stále víc poznávala.

Tentokrát se vrátili ještě později. Domů ji odvezl sám. V jeho chování bylo něco starosvětského, ale velmi se jí to líbilo. Bylo mu padesát pět, dvacet pět let byl rozvedený. Poskytoval jí o sobě zajímavé informace, ona se také snažila chovat otevřeně. Často hovořila o dětech, ale na ty se moc nevyptával. Omluvně zdůrazňoval, že děti ho nelákají.

Po dalším vydařeném večeru ji políbil na tvář. Cítila, že si jí váží a uvědomuje si, že nemá smysl příliš spěchat. Udržoval si odstup, měl jasně stanovené hranice a totéž očekával od ostatních. Zřetelně dal najevo, že nemá rád, když se mu lidé podbízejí. Nesnášel úlisné číšníky, arogantní majitele restaurací a vrchní číšníky. Měl rád dobré služby, ale netoleroval, aby kdokoli z jakéhokoli důvodu narušoval jeho osobní teritorium. To dával najevo neustále. Douglas se rád s lidmi sbližoval vlastním tempem, netoleroval podbízení, vlezlost nebo cokoli nuceného. To se jí líbilo. Byla schopná podřídit se jeho tempu. Netoužila ho lapit, do čehokoli tlačit nebo k čemukoli nutit.

Vyhovovalo jí, jak se jejich vztah vyvíjí, a nic od něho nečekala. To, co sdíleli, jí naprosto stačilo. Trávili spolu příjemné večery, ale zůstávali stále jen přáteli.

Douglas ji pozval ještě na několik společenských událostí, jedna se odehrála v muzeu výtvarného umění v Los Angeles, jiná při premiéře hry, kterou přivezli z New Yorku. Hra byla kontroverzní a na premiéře se sešli zajímaví lidé s náročným vkusem. Pak se s Douglasem vytratili na večeři. Odvezl ji do L’Orangerie, aby se vyhnuli spoustě známých u Spaga, kde by musel neustále vstávat a s někým se zdravit. Chtěl se věnovat jen Tanye, netoužil ji vystavovat lidem, kteří by je okukovali a uvažovali, co je to za ženu.

Objednal jí kaviár ve vaječné skořápce. Potom měli oba humra a suflé jako dezert. Jídlo bylo skvělé, večer příjemný, pomalu si na něho začínala zvykat jako na společníka. Nepříjemné pocity z prvních setkání, jeho jízlivé poznámky, cynický pohled na její život a manželství neměly vůbec nic společného s mužem, s nímž trávila čas teď. Douglas byl chápavý, vlídný, plný zájmu a odhodlaný postarat se, aby jí s ním bylo dobře. Vyhledával zajímavé věci, které by ji mohly bavit. Byl uctivý, okouzlující, klidný a jako by ji chránil i na pracovních schůzkách. Snažil se jí zjednodušit život.

Nedělní odpoledne u bazénu se stávala rituálem. Ona luštila křížovku nebo ležela na slunci a spala, on hrál na klavír. Byl to skvělý protiklad rušných týdnů při natáčení. Začali o týden později a vzhledem k obsahu příběhu a náročnosti panovala na natáčení napjatá atmosféra. Ona i Douglas potřebovali občas večer vypadnout a odpočinout si. Někdy přijel k ní, objednali si jídlo do pokoje, někdy

se navečeřeli v hotelové restauraci, i když to nebylo zdaleka tak klidné jako u ní v bungalovu. Bylo ale příjemné si tu a tam vyjít mezi lidi.

Zjistili, že mají hodně společných zájmů, že se shodnou i v náladě, kdy chtějí být mezi lidmi a kdy ne. Uvědomili si také, že mají podobné tempo, potřeby a životní rytmus. Tanyu překvapilo, jak dobře spolu vycházejí. Nikdy by ji nenapadlo, že s ním může být taková zábava, přestože si pro sebe občas pozdě v noci sama ve svém bungalovu přiznala, že se jí po Peterovi často hrozně stýská. Ale bylo by divné, kdyby tomu tak nebylo. Dvacet let nelze odbýt mávnutím ruky. Jemu se to možná povedlo, ale jí pořád připadalo zvláštní, že mu nemůže na konci dne zavolat a popřát dobrou noc. Několikrát se jí to při pocitu strašného osamění a stesku málem stalo. Chyběla jí důvěrnost dlouholetého vztahu, ačkoli Douglas se snažil, aby byla spokojená a měla stále co dělat. Dařilo se mu, že neměla čas na úvahy o zásadních změnách, které ji v životě potkaly. Jen obtížně si připouštěla, že Peter je pryč. Uvažovala, jak to zvládá s Alicí, jestli jsou šťastní, nebo jestli si myslí, že udělal chybu. Bylo těžké uvěřit, že je možné vybudovat štěstí na zradě a podvodu. Ale asi to jde. Děti se o něm zmiňovaly velice opatrně a byla jim za to vděčná. Bylo bolestné se o něm něco dozvědět a obávala se, že tak to bude už navždycky. Během dvou měsíců bude rozvod u konce. Pokoušela se na to nemyslet, děsilo ji to. Douglasovi se ale dařilo ji od smutných stránek života odpoutat.

Na rozvod se jí zeptal i jednu neděli u bazénu. Právě dojedli čekankový salát s krabem, který připravil k obědu, a Tanya poznamenala, že ji rozmazluje. Tohle mělo k jejímu životu v Marinu hodně daleko. Ale tak to bylo se vším – od večeří ve Spagu, lidí, kteří ji poznávali, když si někam vyšla, až po pohodlný život v bungalovu číslo dvě v hotelu Beverly Hills. V jejím životě se toho změnilo hodně a za většinu, možná za všechno, mohl Douglas.

„Kdy skončí rozvod, Tanyo?“ zeptal se opatrně a upíjel skvělé bílé víno. Jeho vinné sklepy byly skutečně výjimečné, Tanya díky němu ochutnala mnoho vín, o nichž do té doby jenom četla. Měl rád také kubánské doutníky. Tanya milovala jejich vůni, kouřil je vždycky venku. Byl velice zdvořilý a ohleduplný, otázka o rozvodu

ji zaskočila. Vídali se teď víc, Douglas už ji neprovokoval jako na začátku, na osobní věci se jí vyptával jen zřídka. Nepouštěl se do nepříjemných témat, hovořil pouze o povrchních neosobních věcech.

Tanya si všimla, že je mu s ní dobře, ale vyhýbal se jakýmkoli intimnostem.

„Koncem prosince,“ odpověděla tiše. Nerada si to připomínala.

Musela pak vzpomínat na bolestné věci, přes které se dosud nepřenesla, a zřejmě ji to bude ještě hodně dlouho trvat. Nedokázala si představit den, kdy by nemyslela na Petera, na to, že ji opustil s Alicí. Pořád to bolelo. Douglas jí pomáhal hlavně tím, že odpoutával její pozornost k jiným věcem. Byl na ni velice hodný.

Byla mu vděčná za příjemné chvíle, které společně sdíleli. Jejich pracovnímu vztahu to dodávalo další rozměr.

„Vyřešili jste už majetkové vyrovnání?“ zeptal se jednou se zájmem. U většiny věcí ho zajímala obchodní stránka. Citové záležitosti pro něho nebyly tak důležité. Těm se věnovala ona.

„Nebylo příliš co řešit. Nějaké akcie, ty jsme si rozdělili napůl, a dům. Vlastníme ho společně, ale Peter souhlasil, abych v něm zatím bydlela s dětmi. Stejně ho nakonec asi budeme muset prodat.

Nemělo by smysl držet ho, až děti dokončí školu. Teď tam jezdíme na prázdniny a na léto. Myslím, že tam budu žít mezi natáčením, pokud zůstanu u psaní scénářů,“ usmála se na něho. „Pokud ne, vrátím se do Marinu natrvalo a budu psát. Peter naštěstí peníze akutně nepotřebuje, říkal, že s prodejem můžeme počkat. Jako právník má slušný příjem, ale děti jsou nákladná záležitost, zvlášť školné. Dřív nebo později se domu zbavíme.“ Školné pro tři děti představovalo opravdu velikou sumu. Peníze, které vydělala za scénáře, jež zatím napsala, investovala přes makléře v San Francisku.

Ty patřily jí, Peter si na ně nárok nedělal. Měli sice v manželství bezpodílové vlastnictví, když se vzali, neměli vůbec nic, takže nebylo třeba podepisovat předmanželskou smlouvu, ale on po ní nic nechtěl. Nebyl hrabivý ani náročný, chtěl být jen co nejdřív volný, aby mohl být s Alicí. Netušila, jestli mají v úmyslu se vzít, a pokud ano, kdy. „Proč se ptáte?“ prohodila a uvažovala, proč ho zajímá právě rozvod.

„Jsem jen zvědavý,“ odpověděl. Vypadal spokojeně, popíjel víno a zapálil si doutník. Vůni dýmu Tanya milovala. Byla to značka Romeo y Julieta, které mu někdo přivezl z Havany. „Rozvod je vždycky plný problémů. Lidi se snaží jeden druhého obrat. Jako žebráci na ulici nad plechovkou mincí, chtějí uchvátit co nejvíc, rozpůlit pohovku a piano. 1 velice slušní lidé se v takových chvílích mění ve zrůdy.“ Zažil sám několik podobných chvil, když z něho některé ženy chtěly vyrazit peníze nebo výživné. Oba rozvody v mládí proběhly ale celkem klidně. Od té doby už nikdy nebyl v pokušení zkusit to znovu. „Vdala byste se znovu, Tanyo?“ zeptal se. Na chvíli se zamyslela. Když v neděli odpoledne leželi u jeho bazénu, mluvili o spoustě věcí, někdy nehovořili vůbec, jen společně plavali. Tak dobře jí bylo jen s Peterem. Samotnou ji překvapilo, jak rychle si na Douglase zvykla. Právě společná nedělní odpoledne je sblížila. Tanya do něho nebyla zamilovaná, ale bylo jí s ním velice dobře.

„Nevím,“ prohodila popravdě, když se snažila na jeho otázku odpovědět. „Pochybuji o tom. Nedovedu odhadnout, co by mě k tomu přimělo. Po dalších dětech netoužím. Lidé je teď sice mívají i v tomhle věku, ale na nový začátek se cítím už příliš stará a jsem spokojená s dětmi, které mám. Nedokážu si představit, že bych znovu našla někoho, s kým bych brala vztah tak vážně. Myslím, že pro mě bylo manželství jednou v životě. Polovinu života jsem strávila s Peterem. Obávám se, že nemám odvahu začínat znovu a riskovat zklamání nebo bolest.“

V očích se jí objevil posmutnělý výraz, on naslouchal a vyfukoval kroužky dýmu.

„Kdybyste vycházela z jiných očekávání, možná by zklamání nehrozilo, Tanyo,“ namítl rozumně. „Věřila jste, že prožíváte pohádku, takže když se skleněný střevíček rozbil, bylo všechno ztracené. Někdy se lidé berou s mnohem praktičtějším postojem, chovají se velice realisticky. Nehrozí potom citové zhroucení a zklamání. Pokud bych se sám rozhodl znovu oženit, dával bych přednost právě takovému přístupu. Romantika a vášeň nejsou můj styl a obávám se, že vedou jen ke katastrofě. Dokážu si představit, že bych se oženil s milovanou přítelkyní, s někým, s kým dobře

vycházím, kdo mi skýtá příjemnou společnost a pochopení, kdo má stejný smysl pro humor a pohled na život. Zbytek mi připadá nepodstatný.“ Jeho slova dávala smysl, ale k romantice měla daleko.

Chápala, kudy vedou jeho úvahy. Nedokázala si představit, že by se Douglas bezhlavě zamiloval, ale byla přesvědčená, že by byl schopen vytvořit partnerský vztah se ženou, kterou by miloval a vážil si jí, nebo ji měl jen rád. Douglas nepatřil mezi lidi zmítané emocemi, řídil se hlavou. Přesto bylo těžké si ho ve vztahu se ženou představit.

Připadalo jí, že žije sám velice spokojeně.

„Vy si dokážete představit, že byste se znovu oženil, Douglasi?“

zeptala se zvědavě. Připadal jí jako naprosto spokojený starý mládenec. Většinou společnost nepotřeboval. Když o někoho stál, věděl, jak to zorganizovat.

S Tanyou mu bylo dobře, ale neměla pocit, že by do ní byl zamilovaný. Užíval si společně strávený čas, ale stejně dobře mu bylo samotnému. Oba tak byli spokojení. On ji k ničemu netlačil, neznervózňoval ji, nepokoušel se o nic intimního. Byli obchodní partneři, kteří měli štěstí, a díky jeho snaze a její dobré vůli se stali přáteli. Tanye to v téhle životní etapě zcela vyhovovalo. Muž, který by o ni usiloval, by ji jen vyděsil. To bylo Douglasovi jasné. Cítil, že se zdaleka nevzpamatovala z Peterovy zrady a nějakou chvíli to ještě bude trvat. Měla manžela moc ráda, i když se nakonec ukázalo, že za to nestál.

Douglas se nad její otázkou důkladně zamyslel. Podobně se několikrát ptal i sám sebe, pokaždé si dal ale stejnou odpověď. Tak jako Tanya neviděl důvod se znovu ženit. Občas ho to napadlo, ale nikdy mu to nevydrželo dlouho. Byl přesvědčený, že jemu manželství nehrozí. „Nevím,“ odpověděl a díval se, jak se dým rozplývá ve vzduchu. „Myslím, že máte pravdu. V našem věku už k tomu není důvod. I když vy jste výrazně mladší než já. O dvanáct let, pokud se nepletu. V mém věku už člověk vnímá jinou perspektivou. Někdy jsem přesvědčený, že jednou zůstanu sám.

Nemyslím ale, že bych chtěl trávit stáří osaměle. Zároveň se však nechci vázat na nějakou mladou ženu, která by mě nutila platit za plastické operace a implantáty, nové sporťáky, diamanty a kožichy.

Klidně bych jí to všechno dal, ale nechci žít dalších třicet let s

nějakou protivnou náročnou ženskou, jen abych měl pojistku na stáří.

Co když mě v šedesáti přejede autobus? Potom by to celé bylo k ničemu.“ Usmál se na Tanyu, zadýmal z doutníku a labužnicky potáhl kouř. „Vlastně si myslím, že na sňatek nejsem ještě dost starý.

Měl bych počkat tak do pětasedmdesáti, do osmdesáti, až se začnu rozpadat. Jenže pak už možná žádnou slušnou ženu nenajdu. V mém věku je to skutečně dilema, ale moc se tím netrápím, řešení tohohle problému jsem stejně nikdy nevymyslel, tak to nechám, jak to je.

Umím si představit, že se bojíte, aby vám zase někdo neublížil. Po posledních zkušenostech k tomu máte dobrý důvod.“ Bylo mu jí velice líto, i když měl pocit, že to zvládá dobře. Doufal, že jí alespoň trochu pomáhá. Měl ji rád, v její společnosti mu bylo příjemně, líbila se mu sice hned od začátku, ale neočekával, že by si mohli tak vyhovovat. Byl rád, že má možnost ji poznat blíž. Nikdy ho nezklamala. „Kdybyste se přece jenom rozhodla znovu vdát, o koho byste stála?“ zeptal se a upřel na ni zkoumavý pohled. Byl to zvláštní hovor dvou lidí, kteří o manželství nestáli, nechtěli se spolu vzít a nechtěli si vzít ani nikoho jiného.

Po chvíli váhání řekla: „Chtěla bych takový vztah, jaký jsem měla předtím, nebo jsem si alespoň myslela, že ho mám. S někým, koho bych mohla milovat a věřit mu, s kým by mi bylo dobře, kdo má stejné nebo podobné zájmy. S někým, koho bych si vážila a obdivovala ho, kdo by se stejně choval ke mně. Vlastně by to byl nejlepší přítel se snubním prstýnkem,“ dodala tiše a upřela na něho smutné oči. Tyhle úvahy jí připomínaly všechno, oč přišla. O

nejlepšího přítele i o manžela. Byla to pro ni obrovská ztráta, i když o něj vlastně nepřišla, Alice jí ho ukradla.

„To, co říkáte, taky nezní příliš romanticky,“ prohodil obezřetně.

„Ale líbí se mi to. Mladé romantické vztahy vydrží asi tak pět minut a potom se zvrátí v katastrofu. Nesnáším v životě chaos. Mám rád pořádek.“ S úsměvem mu naslouchala. Chápala ho. Nikdy nebyl rozcuchaný, vždycky byl bez poskvrnky, jeho dům vypadal, jako by z něho před chvílí odešel bytový architekt, a majitel čeká se, až přijde fotograf z časopisu o bydlení. Někomu by mohla jeho posedlost pořádkem být nepříjemná, ale jí to nevadilo, naopak jí to poskytovalo klid. Bylo tak jasné, že všechno je, jak má být, a nic se nevymkne

kontrole. Takový předvídatelný život. Tanya nepatřila k lidem, které okouzloval chaos a zmatek, Douglas také ne. Dával vždycky přednost řádu a pořádku a zmínil se, že právě to byl jeden z důvodů, proč nikdy nechtěl děti.

Lidé s dětmi se podle jeho názoru neustále potýkali s chaosem.

To ho nikdy nepřitahovalo, i když líčili, jak děti milují a ani na chvíli by se rodičovství nevzdali. Představa nemocného dítěte, nocí, kdy se v pláči budí, ho děsila. Vidina, že by mu děti upadaly pohovku pastelkami, burákovým máslem a posypaly drobky, mu naháněla hrůzu. Netoužil, aby mu do života pronikla hysterie, a s dětmi jí bylo vždycky plno. Obdivoval lidi, kteří tohle zvládají, ale sám to nikdy netoužil zkoušet. Uvědomoval si to i teď. Nikdy by se neoženil s ženou, která chce děti. Zřejmě by s takovou ani nechodil. Život mu i tak přinášel spoustu problémů, kromě jiných i kvůli hordě dětinských nezvládnutelných herců.

„Nezdá se, že by se někdo z nás chystal vrhat do manželství, že, Tanyo?“ Usmál se a odložil doutník.

„Já určitě ne,“ zasmála se. „Vždyť nejsem ještě ani rozvedená.“

Uvědomovala si to sice se smutkem, ale během deseti týdnů rozvedená bude. Ani Douglas nevypadal, že by měl nutkavou touhu se oženit. Byli si navzájem skvělými společníky, zvlášť o nedělích.

Bylo to tak trochu jako manželství bez sexu a důvěrností. Nikdy ji nepolíbil ani neobjal, dokonce ani kolem ramen. Odpočívali jen vedle sebe, probírali život ze svého pohledu, sdíleli své názory. Byli inteligentní pozorovatelé, byli spolu rádi a užívali si života. Tanya stejně po ničem jiném netoužila.

Potom šel Douglas jako obvykle hrát dvě hodiny na klavír. Tanya ležela u bazénu a poslouchala ho. Tentokrát neusnula. Hudba byla nádherná, den příjemně teplý. Když byla s ním, život se jí zdál snadný a pohodlný. Z nějakého důvodu se s ním cítila v bezpečí a právě to teď potřebovala. Klid a pocit, že nic nehrozí. Nějakou dobu jí život připadal nebezpečný a hrozivý. Jistotu, kterou jí poskytl Douglas, nemohlo teď nic nahradit a byla mu za to hluboce vděčná.

A seriózní společnost bez citových nároků, kterou mu nabízela ona, byla právě to, oč Douglas stál.

16

Natáčení filmu Zmizení probíhalo v listopadu bez problémů.

Práce nabrala rychlé tempo, režisérka udržovala lehké napětí a herci odváděli tak dobrou práci, jak už dlouho nikdo nezažil. Douglas byl uchvácený především Tanyiným scénářem, který stále vylepšovala a dolaďovala. Byl skvělý. On i Adele jí ho neustále chválili.

Týden před Díkůvzdáním ji Douglas doprovázel na premiéru jejich prvního společného filmu Mantra. Byla by moc ráda, kdyby přijely děti, ale všechny tři měly zkoušky a nemohly se uvolnit.

Objevila se Jean Amberová a Ned Bright, po románku z natáčení nezůstalo stopy, nepromluvili na sebe ani slovo. Zcela to odpovídalo tomu, jak hollywoodské milostné aféry líčil Douglas – vytratí se stejně rychle, jako začaly. Tanya také nebyla stoupencem podobných vztahů. Byly krátké, nesmyslné a zničující.

Samotná premiéra byla oslňující, po ní následoval večírek v Regent Beverly Wilshire. Byl to jeden z filmů, na jehož premiéře se sešli všichni, kdo něco znamenají. Tanya si pro tuto příležitost pořídila krásné černé saténové večerní šaty, a když přicházela zavěšená do Douglase, moc jí to slušelo. Fotoaparáty cvakaly a Douglas se tvářil velice hrdě. Max vypadal v půjčeném smokingu a bez Harryho pomačkaně a opuštěně. Tanya si s ním chvíli popovídala, zmínil se, že slyšel samou chválu na film, na kterém teď pracuje. Douglas doufal v Oscara už za Mantru, ale za Zmizení si jím byl téměř jistý.

„Možná taky jednoho získáš, Tanyo,“ prohodil Max s vlídným úsměvem. Přišel Douglas a pózoval fotografům s oběma hvězdami.

„Bože, ti dva se snad probodnou.“ Ned a Jean na sebe skrz zatnuté zuby plivali nadávky, poletovali kolem Douglase jako zápalné rakety, zatímco se široce usmívali do objektivů fotografů, kteří nemohli slyšet ani slovo.

„No jo, mladá láska, ta člověka dostane vždycky,“ prohodil Max moudře s úsměvem.

„Jak se vede Harrymu?“ zeptala se Tanya. Maxovi její otázka očividně udělala radost.

„Měl smoking v čistírně, tak nemohl přijít. Navíc stejně dneska večer hraje bowling.“ Pes byl jeho druhé já, skutečně nejlepší přítel.

Když se na něj někdo ptal a měl ho rád, získal si Maxovu celoživotní náklonnost.

„Vyřiď mu, že ho pozdravuju a že se mi po něm stýská,“ usmála se Tanya.

„Na Díkůvzdání jedeš domů?“ zeptal se a ona přikývla. Děti neviděla už několik týdnů, dokonce ani Molly. Pracovala na filmu, neměla čas ani v sobotu večer. A neděle trávila Tanya obvykle s Douglasem. Stal se z toho každotýdenní rituál, kterého se ani jeden z nich nechtěl vzdát. Molly měla stejně spoustu kamarádů. Tanya se těšila, že se všichni setkají v Marinu, ačkoli tentokrát se o ně bude muset dělit s Peterem a Alicí. U ní budou na Den díkůvzdání, u něho v pátek večer. Sobotu chtěly děti trávit s kamarády. Tanya plánovala, že s Molly poletí ve středu večer. Megan přijede ze Santa Barbary s Jasonem. Těšila se, že budou zase všichni pohromadě, ale Douglasovi se o tom nezmínila. Při jakékoli poznámce o dětech zpozorněl.

„A co ty?“ zeptal se Max Douglase, byli staří přátelé. „Jako obvykle si místo na krocanovi i letos pochutnáš na malých dětech?“

Douglas se rozesmál.

„Když prozradíš všechna má tajemství, Tanya o mně bude mít příšerné mínění,“ zlobil se naoko Douglas a Max pokrčil rameny.

„Klidně může vědět, pro koho pracuje,“ zasmál se a za chvíli se přesunul, aby si promluvil si s někým jiným. Tanya s Douglasem se shodli, že ho mají moc rádi a že je to pro všechny opravdu dobrý přítel.

„Znám ho od té doby, co jsem přišel do Hollywoodu,“ líčil Douglas. „Vůbec se nezměnil. Takhle vypadal už jako mladý kluk.

Jeho práce je čím dál lepší, ale on zůstává stále nohama na zemi, je to velice slušný člověk.“

„Byl ke mně moc milý, když se mi rozpadalo manželství,“

poznamenala Tanya. Za chvíli se s Douglasem vrátili na červený koberec a půvabně propluli ven ze dveří. Douglas prohodil, že svou práci už odvedli. Odvezl ji do hotelu, ale ani jeden neměl náladu zajít do hotelové restaurace. Nabídla mu skleničku u sebe v bungalovu.

Už jí připadal jako její dům. Douglas si ji kvůli tomu někdy dobíral.

Navrhoval, aby ho koupila, protože se ho stejně nikdy nevzdá.

Přestěhovala uvnitř nábytek, jak jí to lépe vyhovovalo. Ve druhé ložnici měla pro děti vlastní přikrývky, všude stály stříbrné rámečky s rodinnými fotografiemi a na trhu si koupila bílé orchideje v květináčích. Místo tak vypadalo útulněji.

„To by bylo hezké,“ odpověděl na její pozvání, odevzdal klíčky od auta službě z parkoviště a následoval ji po pěšině. V lednici měla láhev jeho oblíbeného bílého vína. Ani jeden z nich tomu nevěnoval příliš pozornosti ani tomu nepřikládal zvláštní význam, ale poslední dobou spolu trávili hodně času, pracovně i po večerech. Dvakrát týdně si vyšli na večeři, někdy si ji nechali přinést do jejího bungalovu. Dvakrát týdně ji bral na večírek nebo jinou společenskou událost. Denně si telefonovali, obvykle kvůli scénáři. A pak tu byla jejich nedělní odpoledne u bazénu. Vlastně spolu byli skoro pořád.

Nalila mu sklenku, on se pohodlně usadil v jednom z křesel, natáhl si nohy a upřel na ni obdivný pohled.

„Jste dnes večer krásná, Tanyo,“ řekl prostě a ona se usmála.

„Děkuji, Douglasi, taky vám to moc sluší.“ Vždycky byla velice hrdá, když se s ním někde ukázala, a dělalo jí radost, že ji bere s sebou. Připadala si pořád ještě jako vesnická nanynka, zvlášť v záplavě žen po plastických operacích, kolagenových a botoxových injekcích, s upravenými postavami a v oblečení, které by ona na sebe nikdy nevzala. Vyznávala elegantní nenápadný přirozený styl Grace Kellyové. Vyhovoval i jemu. Během mnoha let v Hollywoodu toho viděl už dost. Implantáty, odbarvené vlasy ani chirurgicky upravené nosy už na něj dojem neudělaly.

„Co budete dělat na Den díkůvzdání?“ zeptala se ho. Věděla, že rodiče už nemá, a trápilo by ji, kdyby o svátcích zůstal sám. Bylo jí ale jasné, že pozvat ho do Marinu mezi její děti by pro něho byl zlý sen. Pro ně nejspíš také.

„Budu u přátel v Palm Springs. Není to nic vzrušujícího, ale je tam klid. A přesně to potřebuju.“

Při natáčení měli oba spoustu práce, stejně jako zbytek štábu je zmáhala únava, ale ten večer vypadali oba skvěle. Tanya zářila, on byl očividně v dobré náladě a v její společnosti mu bylo příjemně.

„Uvažovala jsem, že bych vás pozvala do Marinu, ale nakonec jsem usoudila, že by to pro vás bylo horší než smrt,“ usmála se a on se rozesmál.

„Přesně tak. I když jsem si jistý, že máte velice milé děti.“ Potom se zmínil o něčem, o čem už nějakou dobu uvažoval. Nebyl si jistý, jak se na to bude dívat, nebo jaké plány má s dětmi. „Nechtěla byste někdy přijet i s dětmi na moji loď? Během Vánoc budu v Karibiku, mohli bychom se setkat v St. Barťs. Třeba by se to dětem líbilo?“

Zdálo se, že své pozvání myslí vážně a Tanya na něho zůstala nevěřícně zírat.

„Myslíte to vážně?“

„Samozřejmě. Pokud mi neřeknete, že všichni nesnášíte lodě a trpíte mořskou nemocí. Máme stabilizátory, takže plavba je poměrně klidná. Nemusíme plout nijak daleko. Pokud byste chtěli, můžeme každý večer kotvit v přístavu.“

„Douglasi, to je úžasná nabídka.“ Byla naprosto zaskočená.

Uvažovala o tom, že by děti vzala do Tahoe lyžovat. Pobyt na jeho jachtě by pro ni byl úžasným dárkem, pro ně určitě taky. „Děkuji vám. Opravdu to myslíte vážně?“ ujistila se.

„Samozřejmě. Moc rád bych vás na lodi přivítal. Řekl bych, že by se to mohlo líbit i dětem.“ Podle toho, co o lodi slyšela, byla přesvědčená, že děti by měly pocit, že se ocitly v nebi. Nevěděla, jaké s nimi má plány Peter, byla si ale jistá, že se nějak domluví.

„Pojedu tam pár dnů před Vánocemi, vy asi budete trávit svátky spolu. Můžu pro vás poslat letadlo, kdykoli budete chtít.“ Douglas komerčními linkami nelétal, měl vlastní tryskáč. Trávit s ním čas

a pohybovat se v jeho blízkosti představovalo lekci života na vysoké noze.

„To by se mi moc líbilo,“ přiznala upřímně. „Promluvím si o tom s dětmi a zjistím, jaké mají plány. Netuším, jestli si něco nedomluvily s otcem.“

„Není spěch,“ poznamenal tiše a odložil sklenku na stůl. „Nikoho jiného nezvu. Myslím, že do té doby budeme hodně unavení, sice budu trochu pracovat se scénářem, ale jde mi hlavně o odpočinek.“

„To zní nádherně.“ Rozzářila se a byla mu vděčná, že nabízí jí i dětem tak výjimečnou možnost. Douglas možná jí na Díkůvzdání malé děti, jak poznamenal Max, ale k ní se chová velice mile. A teď i k jejím dětem.

Chvíli si povídali a on se potom zvedl. Doprovodila ho ke dveřím obývacího pokoje a ještě jednou mu poděkovala za velkorysé pozvání na loď. Usmál se na ni. Vypadala vedle něho drobná, ale dobře věděl, že duchem ho výrazně převyšuje.

„Rád bych vás měl na lodi s sebou,“ přiznal. „Jsem tam moc rád.

Doufám, že se vám tam bude taky líbit, Tanyo. Mohli bychom podniknout nějaké zajímavé výlety.“ Jeho slova ji překvapila. Za posledních několik měsíců se jejich přátelství upevnilo, zvlášť při práci na novém filmu, ale společné cestování představovalo úplně nový rozměr. Jeho pozvání ji nejen překvapilo, ale i dojalo, je od něho velkorysé sdílet s nimi jachtu.

„To bych moc ráda,“ prohodila něžně a najednou vedle něho cítila ostych. Byl na ni moc hodný a nevěděla, jak mu to oplatit nebo jak mu poděkovat. Když se mu zadívala do očí, pomalu se k ní sklonil a jemně ji políbil na ústa. Nikdy předtím nic takového neudělal. Nevěděla, co říct, ale než se vzpamatovala, políbil ji znovu.

Tentokrát vášnivěji. Objal ji a zkoumal její ústa. Nikdy od něj nic takového neočekávala, ztrácela v jeho náručí dech, ale netoužila se odtáhnout a za chvíli zjistila, že na jeho něžnosti reaguje s nečekanou vášní. To, co se mezi nimi odehrávalo, ji zaskočilo. Nikdy nemyslela na Douglase jako na muže ve svém životě.

Když ji konečně přestal líbat, upřela na něho vykulené oči a zkoumala z jeho pohledu, co tohle všechno vlastně znamená.

„Na tuhle chvíli jsem čekal už dlouho,“ zašeptal. „Nechtěl jsem tě vyděsit. Bál jsem se, abych se neosmělil příliš brzo. Miluju tě, Tanyo,“ řekl. Jeho slova ji zasáhla jako vlna a zalapala po dechu.

V tu chvíli si nebyla jistá, co k němu cítí. Bylo to pro ni nové, ale věděla, že ho má moc ráda, že se s ním cítí tak dobře, jak to dokázala jen s Peterem. Vážila si ho a obdivovala ho, byl jí velice sympatický.

Nebyla si však jistá, jestli ho dokáže milovat, nebo jestli už ho miluje. Byla ze svých pocitů naprosto zmatená.

Nevěděla, co říct, ale on jí položil prst na rty. „Zatím neříkej nic.

Není to potřeba. Nejdřív si na to zvykni. Přemýšlet o tom budeme později.“ Ještě jednou ji políbil a objal ji. Bylo těžké uvěřit, že se něco takového děje. Netušila, jestli je to pro něho jen další hollywoodská romance, nebo skutečný vztah, a vůbec nevěděla, co to znamená pro ni. Dokonale ji překvapil.

„Dobrou noc,“ rozloučil se, a než mu stačila odpovědět nebo cokoli poznamenat, odešel. Dívala se za ním a cítila, jak jí divoce buší srdce. Nedokázala ale rozpoznat, jestli cítí strach, touhu, nebo je to láska.

17

Ve středu odpoledne měla Tanya na letišti sraz s Molly. Málem to nestihla, musela běžet, aby se na místo dostala včas. Celý den byla nesoustředěná, s Douglasem se letmo potkali jen na pár minut. Stál obklopený skupinou jiných lidí, mile se na ni usmál a ona mu úsměv stydlivě oplatila. Najednou se mezi nimi všechno změnilo, od předešlého večera spolu nemluvili. V noci na něho hodně myslela a snažila se přijít na to, co opravdu cítí. Douglas je okouzlující muž, má ho moc ráda, ale nikdy o něm nepřemýšlela jako o možném partnerovi. Zatím jím také nebyl. Když jí řekl, že ji miluje, obrátil jí život vzhůru nohama, ale velice příjemným způsobem. Bylo to zároveň vzrušující a budilo to v ní obavy.

Molly na ni čekala u terminálu v kavárně. Musely znovu běžet, aby stihly letadlo, nastupovaly jako poslední. Jakmile se usadily, Tanye se rozdrnčel mobil. Ještě se nerozsvítil nápis požadující vypnutí telefonu, tak hovor přijala a překvapeně zjistila, že volá Douglas.

„Je mi líto, že jsme si dnes neměli možnost promluvit,“ začal známým jemným hlasem, který ale dostával nový význam. „Nechtěl jsem, abys zapomněla na má včerejší slova nebo si myslela, že to bylo jen následkem vína. Miluju tě, Tanyo. Miluju tě už dlouho.

Vlastně od minulého roku, ale bylo mi jasné, že nemá smysl to dávat najevo. Vůbec mě nenapadlo, že naše chvíle někdy přijde. Myslím, že teď nastala.“

„Já… nevím, co říct… zaskočilo mě to…“ Také byla trochu vyděšená. Nevěděla, jestli ho miluje, ale byla si jistá, že je to pro ni velice blízký člověk. Nikdy ji ovšem nenapadlo, že by si s ním mohla

něco začít. Netušila, že ho zajímá, a v tom světle se na něho nikdy nedívala.

„Neměj strach, Tanyo,“ prohodil rozvážně a jí znovu došlo, jaký z něho sálá klid. „Myslím, že by z toho mohlo vzniknout manželství, o jaké oba stojíme. Silné spojenectví dvou zajímavých lidí, kterým na sobě záleží. Nejlepší přátelé se snubním prstýnkem, jak jsi to pojmenovala, když jsme se o tom nedávno bavili ještě v obecných obrysech. To je to, po čem toužím. Dokud jsem tě nepoznal, o dalším manželství jsem neuvažoval.“ Připadalo jí, že najednou nějak spěchá.

„Dopřej si čas a na tu představu si zvykni.“

„To budu asi potřebovat,“ začala opatrně a znovu ji zaplavil strach. Bylo zvláštní s ním mluvit, když na vedlejším sedadle sedí její dcera. Nechtěla, aby Molly poznala, že se něco děje. Sama potřebovala čas, aby se s novou situací vyrovnala, dětem zatím nic říkat nebude. Navíc se ještě nevypořádala s Peterem. Vnímala ale, že Douglas ji přitahuje víc, než považovala za možné. Chvíli ji to děsilo, ale jeho slova jí udělala radost. Hodně zklidnila rány z minulého roku.

„O víkendu ti zavolám,“ slíbil. „A nezapomeň se dětí zeptat na tu loď.“

„Nezapomenu… a, Douglasi… děkuju ti za všechno… vážně…

potřebuju jen trochu času…“ Když to dořekla, požádali cestující, aby vypnuli mobilní telefony. Chystali se vzlétnout.

„Já vím. Máš tolik času, kolik potřebuješ,“ ujistil ji klidným hlasem.

„Děkuju,“ zašeptala a přemýšlela, jaký závan osudu jí ho přinesl.

Možná se to ukáže jako největší požehnání jejího života. Zatím to nevěděla, ale doufala, že to tak bude. Že se tragický konec jednoho vztahu přetaví ve štěstí.

Bylo by to skvělé. Rozloučila se a vypnula přístroj. Molly na ni upírala pohled.

„Kdo to byl?“ zeptala se dcera se zájmem. Dívala se matce do očí.

„Můj šéf,“ zasmála se Tanya. „Douglas Wayne. Volal kvůli scénáři.“

„Vypadalas zvláštně. Líbí se ti? Myslím jako muž?“ Strašně, pomyslela si Tanya, ale neřekla dceři, co se děje, ani o čem mluvil.

„Neblázni, jsme jen přátelé.“ Opřela se a zavřela oči. Po celou dobu letu držela Molly za ruku. Přemýšlela o Douglasovi a úžasných věcech, které říkal, až usnula. Bylo to jako sen.

Z letiště v San Francisku odjely taxíkem do Marinu. Když vešly dovnitř a rozsvítily, dům připadal Tanye unavený, smutný a uprášený. Od září tu nikdo nebyl, měla pocit, jako by tenhle dům už nikdo neměl rád. Rozsvítila všechna světla, vyprášila ochranné povlaky a odjela na nákup. Molly okamžitě volala kamarádkám. Než se Tanya vrátila, dorazil Jason s Megan a v kuchyni nastal zmatek.

Objevilo se už několik kamarádů jejích dětí, všichni mluvili o děvčatech, chlapcích, večírcích a škole. Hrála hudba, hluk byl ohlušující a Tanya zářila. Tohle byly chvíle, které milovala, a v Los Angeles jí hrozně chyběly. Byla ráda, že se vypravili domů, že netráví Den díkůvzdání v hotelu. To by byla obrovská chyba. Děti se chtěly na Díkůvzdání a Vánoce vracet domů a ona také.

Připravila hamburgery a pizzu, obrovskou mísu salátu a v mikrovlnce hranolky. Do půlnoci kamarádi odešli, děti se stáhly nahoru do svých pokojů, kuchyň byla čistá a Tanya začala prostírat stůl na Díkůvzdání. Bylo příjemné být zase doma, ale smutné představit si, jak se jejich životy změnily. Všechny děti byly na škole, téměř dospělé a připravené budovat si vlastní život. Peter žije s Alicí. Jejich rozvod je téměř u konce a ona bydlí v hotelu v Los Angeles. Pobyt v Rossu byl jako návrat v čase, ale velice milý.

Věděla, že se sem bude vracet ráda. Smutně si přiznala, že pořád ještě miluje Petera. Uvědomila si, že se s jeho ztrátou dosud nevyrovnala, a nebyla si jistá, jestli to kdy dokáže. Tady v Rossu, kde společně žili, byl pocit ztráty ještě intenzivnější.

Jako každý rok vstala v pět ráno a dala péct krocana. Bylo těžké spát v posteli sama. Před rokem na Díkůvzdání měla poprvé podezření, že Peter s Alicí něco má. Bylo to ještě předtím, než k tomu skutečně došlo. Teď je příliv všechny smetl, každý skončil u jiného břehu. Naplnila krocana nádivkou, dala ho do trouby a přemýšlela o Douglasovi. Zajímalo ji, jestli by mu tady bylo dobře.

Připadalo jí to nepravděpodobné. Tohle pro něho bylo příliš

obyčejné, on nabízel jiné radosti a zábavy. Nemohla se dočkat, až dětem řekne, že po Vánocích pojedou na jeho loď. Doufala, že budou souhlasit. Jela by s ním moc ráda a ještě radši by s sebou měla všechny děti. Mohli by si užít úžasné dobrodružství.

Když byl krocan v troubě, šla si ještě lehnout. Snažila se nemyslet na Petera a uvažovat o tom, jaký život by mohla vést s Douglasem v jeho úžasném domě v Los Angeles Poslouchala by, jak hraje na klavír, a sdílela s ním jeho život. Byla to vzrušující, i když nezvyklá představa. Uvědomovala si, jak se s ním cítí bezpečně a uvolněně. Tohle není románek ani vášeň, tohle je přátelství a možná z něho bude časem i láska. Byla té představě nakloněná, ačkoli ji stále ještě mátla. Zaskočilo ji, když jí vyjevil své city. Nechala se unášet sny a uvažovala o možnostech, které by jí život s ním přinesl.

Ke stolu se jako obvykle na Den díkůvzdání všichni slavnostně oblékli. Děvčata i Tanya měly šaty, Jason oblek.

Usadili se ke stolu a Tanya tradičně pronesla poděkování za jídlo, za dary předešlého roku i roku následujícího, za to, že je rodina pohromadě a všichni se mají rádi.

V tu chvíli se jí oči zalily slzami. Dokázala myslet jen na hrůzy, kterými její rodina během roku prošla, i když rozvod ještě neskončil.

Když se rozplakala, Molly ji vzala za ruku a Tanya dokončila modlitbu s milujícím úsměvem věnovaným všem třem dětem.

Vlastně toho bylo hodně, za co mohli být vděční. Měli jeden druhého, což je největší dar ze všech.

Jason se ujal porcování krocana, obvykle to dělával jeho otec, a vedl si velice dobře. Jídlo bylo chutné s výjimkou sladkých brambor, které Tanya trochu připálila.

„Nějak jsem vyšla ze cviku,“ omlouvala se dětem. „Od minulého léta jsem nevařila.“ Bylo těžké uvěřit, že už tak dlouho bydlí v hotelu.

„Alice připravuje oříškové pyré a nádivku s bourbonem,“

prohodila Megan a vyznělo to jako výčitka matce. Tanya její slova nekomentovala a Jason umlčel sestru pohledem. Následující den měly jít děti k Peterovi, všechny tři chápaly, že diplomatické vztahy mezi oběma domy jsou poněkud napjaté. Snažily se před rodiči

nezmiňovat o tom druhém, před matkou nemluvit o Alici. Bylo na to stále ještě příliš brzo, navíc i jim to připadalo divné. Megan měla k Alici navzdory nepříjemnostem spojeným s rozvodem stále blízko.

Molly si od ní naopak udržovala odstup, nedokázala jí odpustit, že rozbila manželství rodičů. Jason se snažil zůstat neutrální a doufal, že za čas se situace uklidní. Nechtěl se přidávat ani na jednu stranu, toužil jen v klidu navštěvovat oba rodiče.

„Mám pozvání, které se týká i vás,“ prohodila Tanya uprostřed jídla, aby odvrátila hovor od Aliciných kuchařských dovedností.

Megan se s Tanyiným životem v Los Angeles stále ještě nesmířila a již před několika měsíci matce vysvětlila, že ať už otec s Alicí udělali cokoli, rozvod je stejně její vina. Pro Tanyu to bylo těžké, ale myslela si totéž, sama si stále odchod do Los Angeles nemohla odpustit. „Na vánoční prázdniny jsme dostali pozvání na luxusní jachtu do Karibiku,“ oznámila Tanya a všechny oči se k ní otočily.

„Od koho? Od nějaké filmové hvězdy?“ zeptala se zvědavě Megan.

„Od producenta, s nímž pracuju, Douglase Waynea. Do St. Barťs.

Poletíme tam jeho letadlem.“

„Jak to? Ty s ním chodíš?“ zeptala se Megan a matčino velkorysé pozvání jí okamžitě připadalo podezřelé.

„Nechodím. Jsme jen přátelé, ale možná by to mohlo vést i k nějakému vztahu.“ Nechtěla se jim zmiňovat o tom, že Douglas mluvil o svatbě a vyznal jí lásku. Na to bylo příliš brzy – pro ni a určitě i pro ně. Chtěla, aby ho nejdřív poznali, teprve potom je postaví před hotovou věc. Všichni potřebují čas. „Můžeme odjet po Vánocích a strávit na lodi Nový rok,“ navrhla opatrně.

„A co táta?“ stavěla se Megan okamžitě na otcovu stranu.

„Chtěl jsem jet s kamarády do Squaw,“ prohodil Jason, zvažoval její návrh a rozmýšlel se, co bude lepší. Nakonec se rozhodl rychle.

„No, asi bych jel.“ Vždycky miloval lodě, odolat jachtě v Karibiku se dalo jenom těžko.

„Já zůstanu s tátou,“ vyhrkla Megan, zřejmě jen proto, aby se odlišovala, i kdyby ji to mělo stát příjemné zážitky.

„Máš čas, můžeš se klidně rozmyslet,“ navrhla matka velkoryse a obrátila se ke druhé dceři. „Molly? Jak to vidíš ty?“

„Pojedu s tebou,“ usmála se. „Zní to lákavě. Můžeme si vzít s sebou kamarády?“ Tanya naprázdno polkla.

„Myslím, že by nebylo slušné se na to ptát. Možná někdy jindy, pokud nás pozve, ale poprvé radši ne.“ Děti měly trávit Štědrý den s otcem, první vánoční svátek s ní a dvacátého šestého by ráda odjela do St. Barťs. Vrátili by se na Nový rok, protože druhého ledna začíná škola. Na lodi by tak mohli prožít pět dnů, což by pro Douglase bylo tak akorát, a pro ně by to byl nádherný zážitek. Všichni se tvářili spokojeně, dokonce i Megan, i když nikam nejede.

Příjemně si užili oběd i celé Díkůvzdání. Následující den odjely děti k otci a dům byl najednou hrozně prázdný. Když se v neděli vrátily, bylo to o poznání lepší. O Peterovi se nezmiňovaly a Tanya jim za to byla vděčná. V pátek zavolal Douglas. Řekla mu, jak se děti rozhodly ohledně jeho pozvání.

„Máme volno až do osmého,“ připomněl jí. „Můžeme děti poslat letadlem zpátky a sami si užít do sedmého ještě pár dní na lodi.

Mohli bychom tak trávit nějaký čas sami.“ Mluvil tak, jako by spolu už chodili, a Tanya uvažovala, jestli tomu do té doby tak bude. Jako obvykle měl všechno naplánované a zorganizované. Potřeboval mít svůj svět pod kontrolou.

„Jsi k nám hrozně hodný, Douglasi,“ řekla. „Pro děti to bude úžasný zážitek. Jsi si jistý, že ti to nevadí?“ Věděla, že děti nemá rád.

„Nejsou jim čtyři,“ namítl. „Zvládnu to. Rád se s nimi poznám a moc rád budu trávit čas s tebou.“ O dětech mluvil vstřícněji než obvykle, ale Tanya si nebyla jistá, jestli tuší, jaké to je mít kolem sebe puberťáky. Nebyl na děti zvyklý, tvrdil, že k nim má averzi.

Doufala, že na ty její si snadno zvykne.

„I já se moc těším, že budu s tebou,“ ujistila ho. Všechno se zdálo příliš slibné na to, aby to byla pravda.

„Kdy se vrátíš z Marinu?“ zeptal se se zájmem.

„S Molly poletíme v neděli ve čtyři. Ostatní ráno odjíždějí autem.

Kolem šesté bych měla být v hotelu.“

„Nemám přinést večeři? Možná bych vymyslel něco zajímavějšího než činu. Třeba curry nebo něco thajského. Co myslíš?“

„Mně by klidně stačil i párek v rohlíku.“ Strašně se na něho těšila. V jejím životě se začínaly dít zajímavé změny. Políbil ji, vyznal jí lásku, zmínil se o manželství a pojedou s ním na loď. Za posledních několik dnů se toho stalo hodně. Točila se jí z toho hlava a měla pocit, že se pohybuje na hraně.

„Přijedu kolem sedmé. Těším se na tebe. A Tanyo?“

„Ano?“

„Miluju tě,“ řekl něžně a zavěsil. Zmateně se rozhlížela po místnosti kolem sebe. Život se opravdu změnil.

18

V neděli večer se Douglas objevil v džínsech a černém kašmírovém svetru. Vyhlížel spokojeně a odpočatě, přinesl několik druhů indických pokrmů. Všechno krásně vonělo, když to společně v kuchyni rozbalovali. Tanya podávala jídlo na talířích, které tu zůstaly od hotelové služby. Když se objevil, políbil ji a vyprávěl jí o víkendu. Ona se svěřila, jak smutně se cítila v prázdném domě, když do něho vešla, působil jako spadlý list ze zapomenutého léta, křehký, suchý a vybledlý. Bylo to trochu skličující, ale s dětmi jako by znovu ožil, pro ně to byl stále domov. A pro ni oficiálně také.

Přiznala, že se teď cítí tak trochu bez domova. Nebyla si jistá, kam patří, kde vlastně žije. Bungalov se pro ni stal domovem, nepojily se k němu žádné bolestné vzpomínky. Peter tu byl na návštěvě jen na dva dny, zbytek času patřil výhradněji.

Po večeři se s Douglasem usadili na pohovku a on ji při řeči objal kolem ramen. Choval se k ní vřeleji než kdykoli předtím, měla pocit, jako by představoval zvláštní kombinaci, něco mezi starým kamarádem a milencem. Vyhovovalo jí to, cítila se tak příjemně.

Jako by ho důvěrně znala, i když se nijak intimně nestýkali.

Dlouho seděli a povídali si, on ji objímal a potom ji znovu políbil.

Jeho vášeň rychle rostla a ji překvapilo, že mu se stejnou touhou odpovídá. Myslela si, že takové pocity v ní odumřely s Peterovým odchodem, ale teď zjišťovala, že se mohou znovu rozhořet. Pomalu si uvědomovala, že ji Douglas hodně přitahuje. Když se teď uvolnila, cítila v něm něco velice smyslného a mužného, co jí bralo dech.

O chvíli později odešli do ložnice. Douglas zhasl, oba se v přítmí začali svlékat. Neměla pocit, že je to nový milostný románek, vždyť

se oba dobře znali. Spíš dva lidé v důvěrném vztahu dodávají společným prožitkům další rozměr. Překvapilo ji, jak se s ním cítí uvolněná a jak po jeho lásce touží. Prožili nádherný sex, pomilovali se ještě jednou, než ve dvě ráno odešel. Byl to krásný večer a vztah, který mezi nimi vznikal, ji už neděsil. Douglas se ukázal jako citlivý vášnivý milenec, snažil se hlavně o to, aby si milování užila ona.

V jejich vztahu bylo cosi hodně racionálního. Měla pocit, že Douglas neustále plánuje a rozvažuje. Jenže plánoval hlavně to, jak ji udělat šťastnou, jak ji potěšit.

„Kdybych tušil, jak to bude krásné,“ řekl a před odchodem ji ještě políbil, „udělal bych to už dávno. Omlouvám se, že jsem čekal tak dlouho.“ Zasmála se a políbila ho na krk. Oběma bylo jasné, že kdyby se o cokoli pokusil dřív, nedopadlo by to dobře. Byl chytrý a vnímavý a dokázal počkat. Teď už byla připravená na něho, na nový pokus a nový začátek. Stále pro ni ale bylo těžké nemyslet na Petera a společně prožité roky. Tanye připadalo divné být v posteli s někým jiným. Ale ten večer se její pouto k Douglasovi upevnilo a prohloubilo. Přešli most do úplně nového světa.

Než odešel, znovu ji políbil, a když dojel domů, zavolal, aby jí řekl, že ji miluje a už se mu po ní stýská. Stále si připomínala, jaké má štěstí. Když potom ale ležela v posteli zase sama, uvědomila si, jak se jí stýská po Peterovi, a oči se jí zalily slzami. Milování s Douglasem bylo nádherné, byl zkušený a ohleduplný milenec, ale probleskovaly okamžiky, kdy jí chyběla Peterova vůně a známý pocit. Nebylo snadné vymazat dvacet let. Ten den ale začala novou kapitolu svého života. Cítila se zaplavená vlnou toho, co s Douglasem onen večer začali.

Potom se vídali často. Trávili spolu každý večer. Milovali se, četli spolu poznámky ke scénáři, diskutovali o filmu, nechali si nosit jídlo do pokoje, občas si vyšli na večeři. Tanya s ním byla šťastná a spokojená, i když při natáčení pracovali jako o život. Snažili se svůj vztah zachovat v tajnosti, ale občas se setkali pohledem a jen slepý by si nevšiml, co se mezi nimi děje. Tanya si pomalu uvědomovala, že ho miluje. On neustále opakoval, jaké má štěstí.

Ještě ale neznal podstatnou součást jejího života, děti. Trápilo ji, že znervózněl, kdykoli některé z nich zavolalo. Na lodi budou mít čas se

vzájemně poznat a Tanye bylo jasné, že o zbytek se postará čas.

Plavba bude skvělým začátkem. Pro Douglase a Tanyu se jejich vztah vyvíjel velice dobře. Podařilo se mu obnovit její víru v život i ošklivě pošramocené sebevědomí.

Prosinec byl šílený. Z natáčení se dostala domů až dvacátého třetího, stejný den měly dorazit i děti. Neměla čas uklidit ani vyvětrat dům. Úklidová firma tam sice jednou týdně docházela, ale nebylo to ono.

Douglas tentýž den odletěl do St. Barťs. Večer po návratu dětí byl rušný, okamžitě se objevili i jejich kamarádi, ale následující den dům ztichl, protože odjely k Peterovi a Alici. Bylo těžké se o ně dělit. Na půlnoční mši šla sama, když se vrátila domů, ovládl ji smutek. Bylo už ale příliš pozdě, aby zavolala Douglasovi. Dlouho seděla sama v obývacím pokoji, vzpomínala na dobu, kdy byly děti malé a na společné šťastné okamžiky. Jednu chvíli toužila zavolat Peterovi a popřát mu šťastné Vánoce, ale okamžitě věděla, že to nejde. Na to už bylo buď příliš pozdě, nebo příliš brzo. Po hybovali se právě v zemi nikoho, rány byly ještě čerstvé a zdaleka ne zahojené.

Ulevilo se jí, když se druhý den vrátily domů děti. Rozdali si dárky, naobědvali se a sbalili si věci do St. Barťs. Molly s Jasonem byli rozrušení, Megan po večeři odjížděla zas k Peterovi. Ostatní vyráželi ráno v šest.

„Určitě si to nechceš ještě rozmyslet?“ zeptala se jí Tanya, ale Megan zavrtěla hlavou. V tomhle byla neústupná. Nevadilo jí být s Alicí, rozvod dávala stále za vinu matce.

V šest odjeli tři cestovatelé na letiště. Dorazili tam před sedmou, Douglasův tryskáč vzlétal v osm. Směřovali do Miami, kde přistáli kolem jedné, byly to už ale čtyři místního času. Doplnili palivo a během hodiny znovu vzlétli. Tanya se s dětmi chvíli procházela po letišti, aby se protáhli. V St. Barťs přistáli v osm hodin miamského času, což bylo devět místního času. Přistání nebylo jednoduché, ale to tu bylo obvyklé. Na letišti na ně čekali tři členové Douglasovy posádky. Tanya s dětmi byla na cestě už jedenáct hodin. Komerčními linkami by se to během jediného dne nedalo vůbec stihnout. Už první pohled na členy posádky v námořních uniformách se jménem jachty udělal na děti dojem. Jmenovala se Réve, což francouzský znamená

sen. Tanya měla pocit, jako by se v jednom snu už ocitli.

Sedmdesátimetrovou jachtu si vůbec nedokázala představit, ačkoli ji viděla v jeho domě na fotografiích. Na pohled délkou připomínala bitevní loď. Ani jeden z nich tak velké plavidlo ještě neviděl. Réve byla největší jachta v přístavu. Ten byl jasně osvětlený. Podél mola byly malé obchůdky, na palubě stál Douglas a mával na ně, když vystupovali se zavazadly z taxíku. Jakmile je zahlédl, rozzářil se a Tanye poskočilo srdce. Připadalo jí to jako dobré znamení. Děti si s obdivem prohlížely loď. Tanya se ale dívala jen na něho.

Bylo zřejmé, že se skutečně rádi vidí. Čekají je úžasné prázdniny.

Konečně začínala mít pocit, že k němu patří. Začala se mezi nimi budovat pevná pouta.

Členové posádky čekali na palubě a přivítali Tanyu s dětmi.

Stevardky odvedly Molly a Jasona do jejich kajut na spodní palubě.

Když zmizeli, Tanya vyšla po schodech na horní palubu za Douglasem. Okamžitě ji objal a políbil, ona se k němu spokojeně přitiskla. Skutečně ho měla velmi ráda. Její vztah k němu zapouštěl kořeny, moc ráda ho viděla, zvlášť v tomhle exotickém romantickém prostředí. Pro setkání s dětmi to bylo ideální místo.

„Musíš být po cestě hrozně unavená,“ prohodil soucitně, nalil skleničku a podal jí ji. Byla to margarita, pro příjemný večer to pravé pití. Bylo nádherně. Neměla tušení, kam zmizely děti. Ty dostaly v jídelně sendviče a nemohly uvěřit, že takhle luxusní plavidlo existuje. Posádku tvořilo patnáct lidí, všichni se snažili, aby se Tanya i děti cítily jako doma.

„Nemám z čeho být unavená,“ poznamenala, napila se a olízla si ze rtů sůl. „Tvoje letadlo je velice pohodlné, rozmazluješ nás, všichni si připadáme jako ve snu. Loď je nádherná,“ chválila ho a jemu to očividně udělalo radost. Celé dny na ni myslel a nemohl se dočkat, až přijede. Byl moc rád, že je tu, i když za jeho úsměvem cítila neviditelné napětí. Jako by se chtěl chovat nenuceně, ale něco mu dělalo starosti. Doufala, že to není přítomnost dětí na lodi, okamžitě se okřikla, aby zaplašila tenhle stihomam. Od jejich příjezdu se choval jako vlídný hostitel. Na svou loď byl hrdý a chtěl ji sdílet s Tanyou.

„Je krásná, že? Mám ji už asi deset let a chci si nechat postavit větší, ale s touhle se nemůžu rozloučit.“ Na loď bylo deset let už dost. Tanye připadala nová, ale to bylo normální, všechno, co Douglas vlastnil, bylo v dokonalém stavu. Měl u všeho slabost jen pro to nejlepší. Jachta nebyla výjimkou.

Seděli na palubě, povídali si, povlával mírný tropický vánek a zdálo se, že se Douglas uvolnil. Stevardka jí přinesla kašmírový šál, dopřáli si suši z místních ryb. Když za nimi přišla Molly s Jasonem, vypadali oba zaraženě. Bylo to jejich první setkání s Douglasem. Děti se snažily chovat zdvořile, byly ale tak zaskočené, že zvládly jen pozdrav. Jakmile se objevily, Tanya cítila, jak vzrůstá napětí. Douglas byl zjevně nervózní, podíval se na ně, vrátil se v hovoru k Tanye a dál si jich nevšímal. Zdálo se, jako by ještě na setkání nebyl připravený, tak je prostě přehlížel. Neměl tušení, o čem se bavit s mladými lidmi jejich věku, a Tanye neuniklo, že se mu v očích zračil strach. Děti byly příliš unavené, aby si toho všimly, a Tanya doufala, že se to během několika dnů, až se poznají lépe, zlepší. Její děti byly přátelské a bezproblémové, byla na ně hrdá.

Douglas byl ale nesvůj.

Kolem půlnoci se rozešli do svých kajut. Molly s Jasonem ale vyklouzli ven a šli si do kuchyně povídat se členy posádky. Těm bylo příjemné, že mají na lodi mladé lidi. Tanya se šla do kajuty majitele, jak se jí tady říkalo, osprchovat. Když se objevila, Douglas na ni čekal se sklenkou šampaňského a s jahodami. Jakmile vklouzli do postele, začal se s ní milovat. Věnovali se jeden druhému až do svítání, kdy konečně usnuli. Na děti se podívat nešla, ale byla si jistá, že na lodi jim nic nehrozí. Určitě se skvěle baví.

Když se Tanya probudila, Douglas byl už vzhůru, seděl v plavkách na palubě a tvářil se zamyšleně. Jakmile ji uviděl, usmál se na ni. Probudilo ji, když se loď dala do pohybu, aby odplula na místo, kde by se mohli koupat a jezdit na vodních lyžích. Molly s Jasonem seděli vedle něho, všichni mlčeli a vypadali nervózně.

Zdálo se, že děti se nudí a z Douglasových očí vyčetla paniku.

Jakmile si sedla, děti na ni upřely vyčítavý pohled. Odešla se do kajuty převléknout do plavek, vzápětí se objevily obě děti a sdělily jí, že Douglas je divný.

„Mami, pokusil jsem se s ním několikrát zapříst hovor, ale ani mi neodpověděl, dál se věnoval novinám,“ postěžoval si Jason.

„Myslím, že je trochu vyděšený,“ vysvětlovala Tanya tiše. „Dejte mu čas. Není na děti zvyklý, myslím, že ho znervózňují.“ I Tanya vyhlížela ustaraně.

„Ptala jsem se ho na loď,“ dodala Molly, „ale řekl mi, že děti mohou být vidět, ale ne slyšet. A potom požádal stevardku Annie, aby nás odvedla do kuchyně a dala nám najíst, abychom nezaneřádili jídelnu. Proboha, mami, on si myslí, že je nám šest?“

„To bys nesměla vypadat takhle, zlato,“ poznamenala při pohledu na dceru, která měla vrchní díl plavek a kolem boků ovázaný šátek.

Moc jí to slušelo. „Dopřejte mu čas. Je od něho hezké, že nás pozval.

Znáte se teprve chvíli. Pro něho to je opravdu těžké.“

Tanya hrozně toužila, aby k sobě našli cestu.

„Myslím, že stojí o tebe, ne o nás. Možná bychom se měli vrátit domů,“ namítla Molly. Vypadala naštvaně a cítila se tu divně.

„Neblázni. Určitě si to tady všichni užijeme. Po snídani si můžete půjčit vodní skútry.“ Když na to ale došlo, Douglas se rozčílil.

Prohlásil, že nechce, aby se dětem něco stalo, a situaci ještě zhoršil, když dodal, že si nepřeje, aby ho potom někdo žaloval, nebo aby něco rozbily. Nakonec souhlasil, že se na skútrech projet mohou, ale trval na tom, aby je doprovázel jeden ze členů posádky. Nepomohlo, když ho Tanya ujistila, že na stejném jezdí Jason každé léto v Tahoe.

Douglas byl hrozně nervózní.

„Hosté na mě několikrát podali žalobu,“ vysvětloval.

„Krom toho bys mi nikdy neodpustila, kdyby se tvým dětem něco stalo, kdyby se zranily nebo ještě něco horšího.“ Byl střídavě přehnaně starostlivý, nebo odměřený. Zdálo se, že ve vztahu k dětem nedokáže najít rozumnou rovnováhu. Buď se děsil o jejich bezpečí, nebo mu jejich přítomnost vadila. Tanya rychle pochopila, že brát s sebou děti byla chyba. Douglas se s jejich přítomností nedovedl vyrovnat, nedokázal se k nim chovat vstřícně.

Na oběd poslal děti do lodní kuchyně, aby jedly s posádkou.

Nařídil, že nesmí používat horký bazén, aniž se předtím osprchují a spláchnou opalovací krém. A Jasonovi zakázal používat posilovnu.

Tvrdil, že vybavení je choulostivé a kalibrované výhradně pro něho.

Směly plavat v moři, pokud na ně dohlížel někdo z posádky, ale nesměly ležet na lehátku, protože byly namazané krémem. Tanya na tom na ostrém slunci trvala. Večeřely zase s posádkou. Tanyu Douglas pozval na večeři do St. Barťs, choval se k ní kouzelně, ale kdykoli se v jeho blízkosti ocitly děti, nedokázal se uvolnit.

„Douglasi, jsou hodné,“ snažila se ho přesvědčit, ale vypadal ztrápeně, dokud se nevrátili na palubu. Nedovolil Molly a Jasonovi téměř nic, mohli jen spát, jíst a trávit čas s posádkou. Kdykoli se ocitli v jeho blízkosti, znervózněl. Všech patnáct členů posádky mělo za úkol se ze všech sil snažit, aby děti zabavili a drželi je co nejdál od něho a Tanyi. Očividně ji chtěl mít jen pro sebe. Nakonec si uvědomila, že na ně žárlí. Druhý den byli Molly s Jasonem tak otrávení, že se dožadovali odjezdu domů. Nechtěla být nezdvořilá, pokoušela se Douglase poněkud obměkčit a vysvětlit mu, že její děti jsou téměř dospělé a nejsou zvyklé na to, aby se s nimi zacházelo jako s mrňaty. Ze všech sil se snažila propast mezi oběma tábory překlenout, ale nedařilo se jí to. On s ní chtěl být sám, děti ho zjevně nesnášely.

Po večeři vzali dva z členů posádky Molly a Jasona do několika barů a diskoték, aby se jim zvedla nálada. Vrátili se ve čtyři ráno ve velice rozjařené náladě a opilí namol. Vypravili se přímo do kajuty Douglase a Tanyi, aby jim vylíčili, jak si užili večer. Jakmile vstoupili, Molly se pozvracela. Tanya vyskočila, aby to uklidila, zatímco Douglas se posadil na posteli a provrtával je pohledem.

„Nazdar, Dougu,“ prohodil Jason a kymácel se ze strany na stranu. „Skvělá loď. Dneska jsme si fakt užili.“

Douglas při pohledu na ně nenacházel slova a Tanya se zoufale snažila vyčistit koberec. Bylo to ale ještě horší. Místnost zaplnil nepříjemný zápach. Douglas po chvíli vstal a odešel, ona uložila nezvedené děti do postele. Douglas trávil zbytek noci venku na palubě, následující den se celá posádka věnovala čištění koberce.

„Včera večer to byla nepříjemná epizoda, že?“ prohodil Douglas u snídaně. „Myslíš, že děti v tomhle věku by měly pít?“ zeptal se s očividným nesouhlasem.

„Omlouvám se, jsou to ještě děti, víš, jak to chodí.“ Měla na mysli, že vlastní děti sice nemá, ale i on býval mladý.

„Ne, nevím, jak to chodí. Dělají tohle často, že se zpijí do němoty?“

„Někdy. Jsou to vysokoškoláci. Molly na to není zvyklá, proto se jí dělá špatně. Jason obvykle snáší alkohol lépe.“

„Nenapadlo tě poslat je na léčení?“ zeptal se a jí s hrůzou došlo, že to myslí vážně. V tu chvíli už bylo všem jasné, že netušil, co dělá, když je všechny pozval na loď. Měl možná dobré úmysly, ale mladí lidé pro něho představují skutečně nebezpečný a naprosto cizí druh.

„Samozřejmě že ne,“ odpověděla klidně. „Jsou v pořádku, žádné léčení nepotřebují. Provedou to jen občas, o prázdninách. A myslím, že se cítí stejně trapně jako ty.“ Bylo to poprvé, kdy se někdo z nich zmínil, jak nepříjemná atmosféra na lodi panuje. Jak špatně hostitel návštěvu snáší. Všichni se snažili, aby to dopadlo dobře, ale prostě to nešlo.

„Je mi to moc líto, Tanyo. Prostě na to nemám. Byl jsem ale přesvědčený, že to zvládnu.“ Byl upjatý a vystresovaný, nervózní, zklamaný sám sebou. Tanye ho bylo líto.

„Bylo to od tebe moc hezké,“ prohodila posmutněle a on přikývl.

Netušil, co by měl říct.

Když se objevily děti, vypadaly příšerně. Obě měly kocovinu a Molly znovu zvracela, tentokrát naštěstí ve své kajutě. K hrůze její matky i posádky bylo třeba čistit další koberec. Tentokrát se to podařilo udržet před Douglasem v tajnosti. Molly se cítila hrozně provinile, uvědomovala si, že mezi Douglasem a její matkou panuje napětí, a bylo jí jasné, že příčinou jsou oni s Jasonem. Zdálo se, že z nich na své lodi nemá radost. Nebylo jí jasné, proč je vlastně zval.

Snad jen aby potěšil matku. Ta byla strašně nervózní, snažila se, aby se s Jasonem dobře bavili a drželi se mu z cesty. To už bylo naprosto zřejmé, že je pozval proto, aby jí udělal radost. Očividně neměl v úmyslu se s nimi sblížit, netušil, jak se k nim má chovat.

Ten večer pozval Douglas Tanyu znovu na večeři, děti s sebou ale nevzal. Prostě s nimi nedokázal vyjít. Nevěděl, jak se s nimi bavit, o čem mluvit a v té době byl už příliš nervózní na to, aby se o cokoli pokoušel. Měl pocit, že s nimi nedokáže navázat kontakt. Po fiasku předešlé noci se Tanya u večeře radši o ničem nezmiňovala.

Děti alespoň skvěle vycházely s posádkou a bavily se s jejími členy,

jenomže ona je sotva viděla. To pro ni nebyly žádné prázdniny, z narůstající nevole mezi Douglasem a dětmi měla obavy. Tohle neměli ani jeden v plánu.

Vrchol přišel na silvestra, když se děti s několika členy posádky vypravily na pevninu. Všichni se opili a zpátky je přivedla policie.

Předala je kapitánovi, aby je nemusela zavřít. Tanya děti uložila a znovu se Douglasovi omluvila.

„Je koneckonců silvestr.“ Popíjeli s Douglasem na palubě šampaňské, když přijelo policejní auto a z něho vystupovali zpívající opilci. Douglasovi to ale zábavné nepřipadalo.

„Tvoje děti mi kazí posádku,“ stěžoval si, ačkoli jeho lidé byli mnohem starší a zkušenější.

„Myslím, že pili všichni společně,“ namítla klidně. Také z toho neměla radost, ale cesta byla natolik nevydařená, že už se nedalo udělat ani říct nic, co by situaci zachránilo. Ani jednou se s nimi nesetkal u jídla, sotva s nimi promluvil a bylo zřejmé, že svého pozvání lituje. Byl zblázněný do Tanyi, ale její děti ho nezajímaly.

I pro ni to byly nevydařené prázdniny. Toužila po tom, aby si na sebe zvykli. A viděla, že děti, stejně jako on, upřímně nenávidí každou další minutu cesty.

I odjezd z lodi proběhl nešťastně. Molly i Jason měli takovou kocovinu, že vypadali opravdu hrozně, když ráno odjížděli k jeho letadlu. Douglas je zamračeně sledoval a prohodil, že doufá, že příště to proběhne lépe. Zamumlal něco, že na děti není zvyklý, oni mu oba zdvořile poděkovali a odjeli. Jakmile byli pryč, očividně se mu ulevilo. Tanya vypadala zničeně, když ji objal a upřel na ni omluvný pohled.

„Omlouvám se, miláčku,“ řekl a políbil ji. „Nevím, co říct, Tanyo, myslím, že jsem zpanikařil. Mít je na palubě bylo těžší, než jsem čekal.“ To bylo naprosto jasné, ale Tanya si nedokázala představit, jak by to v budoucnu mohlo být lepší. Děti ho očividně děsily, měl k nim averzi, bylo to přesně tak, jak se kdysi zmínil.

Hrozně ji zklamalo, jak výlet dopadl, věděla, že stejně zklamaní jsou i Molly a Jason. Jejich prázdniny na Douglasově jachtě proběhly spíš jako zlý sen. Tanye bylo skutečně líto, že je něčemu takovému vystavila. Teď bude téměř nemožné je přesvědčit, že Douglas je ten

pravý muž pro ni. A měla i další vážné pochybnosti. Pro ni bylo důležité, aby vycházel s jejími dětmi, ale to v jeho případě není možné.

„Můžeš mi někdy odpustit, jak špatně jsem to zvládl?“ zeptal se s ustaraným výrazem.

„Samozřejmě. Chci jen, abyste se všichni poznali a spřátelili.“

„Možná se nám to lépe povede doma. Měl jsem hrozný strach, že se jim tady na lodi něco stane.“

„Chápu,“ řekla Tanya a chtěla to hodit za hlavu, ale bylo jí jasné, že od dětí o tom uslyší ještě dlouho. Výlet byl zklamáním pro všechny zúčastněné.

Když děti odjely, snažila se uvolnit, ale trvalo jí dva dny, než přestala na nesoulad mezi Douglasem a dětmi myslet. Věděla, že to chce čas, nejspíš hodně času, který by mohl vše vyřešit.

Potom si konečně užili na lodi čtyři idylické dny, pluli od ostrova k ostrovu, plavali, vychutnávali si na palubě dobré jídlo, odpočívali a milovali se. To byla dovolená podle jeho představ. Vztah mezi dvěma rozumnými dospělými lidmi, kde nebylo pro děti místo.

Tanya si ale nebyla jistá, zda se na tom může něco změnit. Jestli se k nim Douglas dokáže chovat vřeleji. Když byli Jason a Molly na palubě, nic tomu nenasvědčovalo. V několika telefonátech se jim znova omluvila a oba ji ujistili, že to chápou. Jenže Tanya si nebyla jistá, jestli to chápe ona. Douglas nepatřil k lidem, s nimiž lze snadno vyjít.

Zbytek cesty proběhl hladce, do Los Angeles odletěla s Douglasem jeho letadlem. Spal, zatímco ona pracovala na scénáři, když přistáli, odvezl ji do bungalovu. Stále však byla smutná. Pokus představit mu děti skončil katastrofou, i když si potom spolu užili na lodi příjemné chvíle. Jenomže jí v životě nestačí trávit čas pouze s ním. Její děti pro ni znamenají všechno. Měla o své budoucnosti s Douglasem vážné pochyby. Možnost skutečně vážného vztahu se kvůli jeho chování k Jasonovi a Molly a jeho neschopnosti vyjít s nimi značně zmenšila.

„Bude se mi po tobě v noci stýskat,“ řekl, když ji před odchodem políbil. Nezdálo se, že by vnímal, jak je smutná. Na rozdíl od ní totiž na děti zapomněl ve chvíli, kdy opustily loď.

„Mně taky,“ prohodila tiše. Když odešel, posadila se na postel a rozplakala se. Měla spoustu důvodů mít Douglase ráda, ale tohle pro ni bylo zásadní. Z nějakého důvodu se nedokázal shodnout s jejími dětmi. Nemělo smysl si cokoli zastírat. Jak řekl hned na začátku, nemá děti rád. Dokonce ani ty její. Nebo možná zvlášť ty její. Toužil ji mít pro sebe. Jenže Tanya patřila ke svým dětem, oni čtyři tvořili celek, děti považovala za dar, který on nedokázal a nechtěl přijmout. To pro ni výrazně měnilo situaci.

19

Po zbytek ledna se Tanya snažila zapomenout na to, co se stalo na lodi. Děti k tomu měly několikrát pár poznámek, znovu se jim omluvila. Požádala je, aby daly Douglasovi ještě jednu šanci, mluvila s ním o tom a pokoušela se uvést věci do pořádku.

V ostatních ohledech byl jejich vztah dokonalý. Douglas se k ní choval skvěle, rozmazloval ji, byl pozorný, vnímavý a vlídný. Nosil jí dárky, občas ji vzal na večeři, vážil si její práce. Vadilo jí jen to, že měl tendenci rozhodovat za ni. Usoudil, že potřebuje do pokoje čističku vzduchu, a aniž se jí na to zeptal, nechal ji instalovat.

Věděla, že to myslí dobře, ale vrčení přístroje ji rušilo při psaní.

Naplánoval, že Velikonoce budou trávit na lodi. Neptal se jí, prostě se rozhodl a oznámil jí to. Vysvětlila mu, že nemůže děti nechat jen tak, že měli v plánu jet na Havaj. Navrhl, ať jedou děti samy a ona se s ním plaví na lodi. Jako by pro něho neexistovaly. Když v únoru chytla nějakou rýmu, zavolal svému lékaři a přinesl jí antibiotika, aniž se zeptal, jestli o to stojí. Myslel to dobře, ale rád všechno ovládal a o všem rozhodoval. Dětem vyhlásil studenou válku. Pro ni to nebyl zanedbatelný problém. Byla stále ve stresu, ačkoli většina stránek jejich vztahu byla příjemná. Cenila si jeho úsudku, kultivovanosti, zájmu o její psaní. Obdivovala, s jakým prožitkem dokáže hrát na klavír. Vyhovovalo jí i milování, byli spolu často a ladilo jim to. Byl pozorný milenec, dokonce pozornější než Peter, sex si spolu opravdu dokázali užít. Hrál na její tělo jak na harfu.

Jenomže to byl jen vztah mezi dvěma dospělými, který v žádném případě nezahrnoval její děti.

A bylo čím dál jasnější, že je zahrnovat nikdy nebude. Přál si, aby prodala dům v Marinu a přestěhovala se k němu do Los Angeles.

Chtěl, aby se v létě vzali a strávili dva měsíce líbánek na lodi u francouzských břehů. Zeptala se ho, co by asi tak měla ty dva měsíce dělat s dětmi. Nijak ho to nezajímalo, navrhl, ať je pošle k otci. Nechápal, že je s nimi ráda, že o jejich společnost stojí, nedokáže být jen s ním. Nechce je za něho vyměnit. Potřebuje jeho i je.

Koncem února dokončili film Zmizení a Tanya zůstala podle plánu ještě dva měsíce na dokončovací práce. Skončili týden před předáváním cen Akademie. Jejich první film Mantra byl nominovaný v pěti kategoriích, včetně kategorie film roku, Tanya ale za scénář nominovaná nebyla. S absolutní jistotou jí řekl, že za Zmizení vyhraje.

Slíbila, že ho na předávání cen doprovodí. Koupila si nové šaty u Valentina, on objednal stylistku, aby ji nalíčila a upravila jí vlasy.

Když vystoupili z limuzíny, vypadala překrásně. Měla lesklé světle stříbřité šaty a po jeho boku působila jako řecká bohyně. Věděla, že děti sledují přenos v televizi, tak jim zamávala. Předávání cen představovalo dlouhý a únavný večer, navíc pro Douglase i zklamání, protože Mantra nezískala Oscara jako nejlepší film.

Tvářil se stoicky, ale viděla, jak se mu napínají svaly v obličeji, když vyhlašovali jiný film. Po zbytek večera se tvářil naštvaně. Douglas neuměl prohrávat.

Chápala, o čem Max hovořil už od začátku. Douglasovi záleželo na tom, aby všechno ovládal. Pokud by spolu zůstali, znamenalo by to, že by ji kontroloval, rozhodoval za ni a vytěsnil z jejího života děti. Vědě la, že k něčemu takovému se nepropůjčí, bez ohledu na to, jak dobře jí s ním jinak bylo. Se skloněnou hlavou o tom uvažovala, když po červeném koberci vycházeli ven. Měli ještě během večera a noci navštívit několik večírků, ale Douglas neměl na nic náladu, protože nevyhrál žádnou z cen. Byl naprogramovaný na úspěch a vítězství. Všechno ostatní zraňovalo jeho ješitnost a nedokázal to tolerovat. Musel vítězit, neustále musel mít všechno pod kontrolou, dokonce i ji. Bylo to smutné pomyšlení, protože jinak ho měla moc ráda. Ale asi ne dost. Prožívali spolu úžasný sex, miloval ji a chtěl si

ji vzít, ale ona potřebovala víc než život, který jí mohl nabídnout.

Museli by do něj patřit i její děti. Do jeho života ale nepatří a nikdy do něj neproniknou, to už jasně pochopila. Ať k němu cítila cokoli, začalo to teď uvadat jako květiny na sněhu.

„Depresivní, co?“ zeptal se cestou zpátky do hotelu. Nejdřív chtěl, aby s ním jela k němu. Teď už o tom nestál. Bez Oscara v ruce se rozhodl zbytek večera trávit sám. „Nesnáším prohry,“ přiznal se zaťatými zuby cestou do hotelu Beverly Hills. Vystoupil, aby ji doprovodil ke dveřím, a potom se vrátil sám domů. Tohle skutečně nezvládal.

Došel s ní ke dveřím jejího bungalovu, políbil ji a Tanya na něho upřela posmutnělý pohled. Mohla by počkat, bylo možná kruté k jeho dnešním prohrám přidat další. Jenomže teď naprosto přesně věděla, co cítí. Svým zvláštním způsobem po ní toužil jako po trofeji.

Byla pro něho hlavně skvělou scenáristkou, o níž byl přesvědčený, že příští rok získá Oscara. A co když ne? Jemu šlo jen o tohle, o nic skutečného. Pro Douglase bylo vítězství vším.

„Douglasi, už to nemůžu dál dělat,“ pronesla stísněným omluvným tónem. Působil tak rozčíleně, že jí téměř naháněl strach.

Byl hrozně naštvaný, že nevyhráli. Při udílení Oscarů potkala Maxe.

I on byl zklamaný, ale dokázal jen pokrčit rameny, usmát se na ni a vřele ji obejmout. Pro něho existoval život i mimo natáčení. Pro Douglase ne. Tohle bylo všechno, co pro něho mělo význam.

„Co nemůžeš dělat?“ zmateně se na ni díval. Vůbec nechápal, o čem mluví. Chvíli to pro ně oba vypadalo nadějně. Ona teď ale chtěla odejít, vrátit se do Marinu, kde se žije opravdový život. „Dělat co? Prohrát? To já taky ne. Neboj se, Tanyo, příští rok jim to ukážeme.“

„To jsem nemyslela,“ prohodila a smutně si ho prohlížela.

„Potřebuju vztah, do něhož se vejdou i moje děti. To se s tebou nikdy nemůže podařit.“ Čas jako by se na chvíli zastavil a on na ni upíral nevěřícný pohled.

„To myslíš vážně? Ríkalas, že jsou dospělé.“

„Je jim osmnáct a devatenáct. Nemůžu je úplně spustit z očí.

Ještě pár let se budou vracet domů, alespoň na prázdniny. A já se na

ty chvíle strašně těším. Vždycky byly důležitou součástí mého života. Nemůžu je odstřihnout a být jen s tebou.“

„Co mi to vlastně říkáš?“ Byl viditelně zaskočený. Nikdy ho ani nenapadlo, že by mohla něco takového udělat. Neubránil se úvahám, jestli by to udělala, i kdyby držel v ruce sošku Oscara. Zřejmě ne.

Vítězství je to jediné, co má smysl. A ona to ví taky. Není nic horšího, než když se kolem chlapa šíří pach porážky.

„Říkám, že už to nemůžu dál dělat,“ oznámila jasně, i když stísněně. Třásla se, ale on si toho nevšiml. Bylo to pro ni těžké.

„Nedokážeš se sblížit s mými dětmi.“ Douglas přikývl, odstoupil od ní, lehce se uklonil, otočil se a beze slova odešel. Dívala se za ním, bylo jí ho líto a litovala vlastně i sebe. Bylo jí jasné, že ji vůbec nepochopil. Možná ji miluje, jak nejlépe je toho schopen. Ale její děti by nikdy rád neměl. Pro ni je to však důležité, kvůli tomu se klidně vzdá Oscara i kteréhokoli muže.

Vešla do bungalovu. Měla už sbaleno. Natáčení skončilo, film je hotový. Zdržela se jen kvůli předávání cen Akademie. Během dvou týdnů přijedou na prázdniny děti. Podruhé v tom roce se následující den ráno odhlásila z bungalovu číslo dvě. Bylo na čase složit cirkusový stan a vrátit se domů.

20

Dům působil ještě pochmurněji než předtím. Pohovka vypadala ošuntělá, koberec byl ošlapaný. Kolem oken si všimla několika prasklin, zřejmě po zimních bouřích. Bylo ale nádherně a bylo teplo.

Napsala si seznam věcí, které je třeba opravit nebo nahradit. Chtěla uvést dům do pořádku, než se vrátí děti.

Od večera po předávání Oscarů se jí Douglas neozval a bylo jí jasné, že už ho neuslyší. To, co mu řekla, pro něj bylo příliš velké sousto, na nějakou chvíli ho paralyzovala i skutečnost, že nevyhrál žádnou z cen. Její děti by do svého života nikdy nezahrnul. Ať si to připouštěl nebo ne, oběma bylo jasné, že takhle by to fungovat nemohlo. Měli příliš odlišné životy i žebříček hodnot a na tom by se nikdy nic nezměnilo. Tentokrát přijela domů navždycky. Byla si jistá, že už ji o žádný scénář nikdo žádat nebude. A ani o to nestála.

Chtěla se vrátit ke svým povídkám, klidnému životu v Marinu, chtěla být s dětmi, kdykoli o to budou stát. Navíc uvažovala o knížce, další antologii povídek. Těšila se, že bude doma, bude moct nosit džínsy a tričko a nebude se muset líčit. Připadalo jí to lákavé. Dvacet měsíců trávila obklopená šílenstvím Hollywoodu. Bylo na čase zase se usadit. Los Angeles nechala za sebou.

Za dva týdny přijely děti. Sehnaly si brigádu, navštěvovaly se s kamarády, grilovaly. Tanya psala časně ráno, pokud o to stály, trávila během dne čas s nimi. Znovu se sblížily s Megan. Alice se pokoušela postavit mezi ni a jejího otce, Megan se cítila zrazená.

Tanya věděla, že zrazovat Alice umí.

V létě se Peter s Alicí oženil, obřad probíhal na hoře Tam. Děti se ho účastnily, ale ona trávila den sama na pláži. Dívala se na moře

a vzpomínala na roky, které s Peterem strávila. Vybavil se jí i jejich svatební den. Měla pocit, jako by jedna část z ní v den jeho sňatku s Alicí zemřela. Jako by konečně pohřbila něco, co už bylo dlouho mrtvé. A svým způsobem to pro ni byla úleva.

V srpnu odjeli k jezeru Tahoe, na konci léta se děti zase vrátily do školy a Tanya se vrhla na práci na knížce. Pracovala asi týden, když se ozval její agent. Řekl, že má pro ni fantastickou nabídku.

Rozesmála se.

„Ne,“ odpověděla s úsměvem, když vypnula počítač. Neměla zájem, ať se jí chystá nabídnout cokoli. Do Los Angeles se už nevrátí. Má za sebou dva filmy, něco se naučila, prožila románek s jedním z nejslavnějších producentů a znovu se vrátila domů. Už kvůli nikomu ani ničemu odjíždět nechtěla, určitě ne kvůli nabídce na film. Tohle už zná, má to za sebou. Znovu mu to důrazně zopakovala.

„Neblázni, Tanyo. Nech mě, ať ti aspoň řeknu, o co jde.“

„Ne. Je mi to jedno. Do žádných filmů se už pouštět nebudu.

Udělala jsem o jeden víc, než jsem slíbila. Mám toho dost. Sedím si tady a dělám na knize.“ Zdálo se, že je klidná, šťastná a spokojená sama se sebou.

„Dobře. To je skvělé. Jsem na tebe hrdý. Odsuň to ale na chvíli stranou a poslechni si, co ti chci říct. Gordon Hawkins. Maxwell Ernst. Sharon Uptonová. Shalom Kurťz. Happy Winklerová. Tippy Green. Zoe Flaneová. A Arnold Win. Poskládej si to dohromady, zlato.“ Zaujal ji, ale stejně nevěděla, o čem je řeč. Vyjmenoval jen pár nejslavnějších jmen z Hollywoodu.

„No a co?“ zeptala se.

„Co tak asi? Není to nejhvězdnější obsazení, o jakém jsi kdy slyšela? To jsou jména herců z filmu, pro který tě chtějí získat.

Nějaký blázen se tady zamiloval do tvé práce a říká, ať si za to řekneš, co chceš. Navíc je to komedie. V tom jsi vážně dobrá. Určitě bude zábava to i psát. A chtějí to natočit hodně rychle. Tohle není žádný epos o sebevraždě, kde herci na place osmnáct hodin krvácejí.

Chtějí to celé udělat za dva měsíce. Začít se má v prosinci. Dva týdny přípravných prací, měsíc na dodělání. Nejpozději v únoru je po všem. A ty si to můžeš náramně užít, vydělat slušný peníze a já

z toho taky budu něco mít,“ lákal ji a ona se rozesmála. „Všechny výlohy jsou placené, dají ti zase bungalov číslo dvě. Řekl jsem jim, že je to součást smlouvy, a souhlasili. Tak co, jsem na tebe hodný?“

„Sakra, Walte, já už se do Los Angeles vracet nechci. Jsem tady spokojená.“ Šťastná asi ne, ale určitě žije v klidu a odvádí dobrou práci.

„Kecy. Jsi v depresi, slyším ti to na hlase. Máš prázdný hnízdo, manžel je pryč. Dům je pro tebe příliš velký. Pokud vím, ani s nikým nechodíš. Píšeš depresivní povídky. Zatraceně, skáče na mě depka, jen na to pomyslím. Napsat komedii pro tebe bude dobrá terapie.

Mimochodem, humor jako ty má málokdo.“

„Ale no tak, Walte…“ Tanya zaváhala. Byla by hloupost se do toho zase pouštět. Tohle je její skutečný život.

„Poslyš, potřebuju peníze. Ty taky.“ Při jeho slovech se neubránila smíchu. Lákalo ji jedině obsazení, šlo o hodně slavná jména, navíc je to komedie a ty je radost psát. Natáčení mělo být krátké, ale stejně. Nechtěla se vrátit do bungalovu číslo dvě, stával se jejím domovem. Jenomže v Los Angeles už měla víc přátel než v Marinu. Všichni v Rossu se chovali, jako by tu byla jen na návštěvě. Došlo k tomu, co předpokládal Douglas, byla tu vetřelec.

Nikdo ji nikam nezval, všichni si myslí, že je pryč. Všichni mluvili o tom, že Marin přerostla, že je zvyklá na jinou úroveň. Kvůli Peterovi a Alici se ocitla ve společenské izolaci, byla tu mnohem osamělejší než v Los Angeles. Při natáčení by se mohla seznámit se zábavnými lidmi, v tom má Walt pravdu.

„Zatraceně,“ smála se. „Nemůžu uvěřit, že mi tohle děláš. Zařekla jsem se přece, že už se do žádného filmu nepustím.“

„Jo, vím. Taky jsem si říkal, že už žádný blondýny. Loni jsem se s jednou oženil. Teď čeká dvojčata. Některý věci prostě nezměníš.“

„Štveš mě.“

„Skvělý, ty mě taky. Tak udělej ten film. Užiješ si to. Jenom to obsazení za to stojí. Tentokrát bych tě moc rád navštívil při natáčení.“

„Proč si myslíš, že to vezmu?“

„Rezervoval jsem ti dneska bungalov číslo dva, jen tak, kdyby bylo potřeba. Tak co?“

„Dobře, dobře. Udělám to… kdy dostanu poznámky ke scénáři?“

„Zítra. Dneska jsem to poslal FedExem.“

„Ještě jim nic neříkej, dokud se na to nepodívám.“ Teď už se chovala jako profesionál.

„Samozřejmě,“ ujistil ji věcně. „Co bych to byl za agenta.“

„Jsi proklatě vlezlý. Walte, ale tohle je vážně poslední film, který udělám. Pak už budu psát jenom knihy.“

„Dobře, dobře. Tenhle si aspoň užiješ. Ještě celou cestu zpátky do Marinu se budeš chechtat.“

„Díky,“ řekla a rozhlédla se po kuchyni. Nemohla uvěřit, že se nechala přemluvit na další film. Ale při pohledu na ztichlou místnost a opuštěný dům věděla, že udělala dobře. Smysl a duch jejího života v Marinu se vytratil. Peter je s Alicí, děti si žijí po svém. Tady ji už nic nedrží.

Následující den si přečetla koncept a poznámky, které jí poslali.

Příběh byl bláznivý, seděla v kuchyni a nahlas se smála. A obsazení předčilo všechno očekávání. Když dočetla, zavolala Waltovi.

„Dobře, udělám to. Ale tenhle je vážně poslední. Chápeš to?“

„Dobře, dobře, Tan. Poslední. A užij si to.“

O dva týdny později se objevila v hotelu Beverly Hills a ubytovala se v bungalovu číslo dva. Cítila se trochu jako bumerang, vracela se stále na stejné místo. Jako falešná pětka. Přestěhovala nábytek, jak jí to vyhovovalo, vybalila fotografie dětí, napustila vanu, zapnula vířivku a spokojeně se ponořila do vody. Bylo to příjemné, jako návrat domů.

Následující den přesně v devět přijela do studia a v tu chvíli začala zábava. Jako by nikdo z obsazení ani štábu nebyl úplně normální. Objevil se snad každý ze známých komediálních herců všech ras, pohlaví, velikosti i výšky. Zábavné bylo s nimi jen mluvit.

Nikdo z nich se nedokázal soustředit déle než pět minut. Neustále si na ní zkoušeli své repliky. Vůbec si nedovedla představit, jak je přiměje naučit se text. Měla pocit, jako by přijala práci v blázinci, ale všichni byli tak zábavní a vládla tam tak skvělá atmosféra, že se celý den nepřestávala smát. Něco takového nezažila už roky. Ten den se sešli všichni až na jednu z největších hvězd. Herec měl večer dorazit

z Evropy a objevit se následující den. Byl hlavní hvězdou filmu, dobře vypadal a byl skutečně zábavný. Kdysi se s ním setkala ještě s Douglasem, byl velmi příjemný.

Byl to zvláštní pocit, když se po návratu do Los Angeles už s Douglasem nevídala. Neměla o něm žádné zprávy celých pět měsíců, bylo by divné, kdyby mu zavolala. Neskončili spolu v dobrém, uchýlil se k mlčení.

Večer pracovala na scénáři, zjistila, že to jde skoro samo, že je to velice zábavné psaní. Dokázala si v jednotlivých postavách představit konkrétní herce. Bude to určitě jeden z nejvtipnějších filmů za několik posledních let. Komu záleží na tom, jestli vyhraje nějakého Oscara? Strašně se těšila, jak si s komiky užije. Už teď to bylo příjemné. Večer jí volali dva z herců, hlasitě se smála, když psala repliky. Nemohla se dočkat, až je následující den budou zkoušet. S Gordonem Hawkinsem se měla setkat další den v deset.

Seděla v zasedací místnosti, popíjela s nohama na stole čaj. V tu chvíli vešel. Mluvila právě s někým z herců, smáli se, když se objevil Hawkins ve dveřích. Došel k pohovce a posadil se vedle ní.

„Divím se, že vás to nezabije,“ prohodil vážně, když se napil jejího čaje a ušklíbl se. „Musíte si do toho nasypat cukr. Podívejte, právě jsem vystoupil z letadla z Paříže. Jsem hrozně unavený a je mi špatně. Mám příšerné vlasy, vůbec se necítím na nějakou legraci.

Neplatí mi dost na to, abych pracoval, když jsem se ještě nevzpamatoval z časového posunu. Odjedu do hotelu a uvidíme se zítra. Až se trochu vyspím, bude se mnou větší zábava. Potom vám dám svoje poznámky.“ Vstal, ještě jednou se napil jejího čaje, zavrtěl hlavou, vylil ho a odkráčel z místnosti. Stačila jen nevěřícně zírat.

„Řekla bych, že tohle je naše hvězda. Kde bydlí?“

„V hotelu Beverly Hills. Bungalov číslo šest. Bydlí tam vždycky, má na dveřích své jméno.“

„Tak to jsme sousedi,“ řekla asistentovi produkce. „Já bydlím ve dvojce.“

„Bacha, je po ženských jako divý.“ Štáb už se začínal sázet, s kterou z hereček bude Hawkins tentokrát spát. Při každém filmu se zapletl s některou z partnerek. Nebylo těžké poznat proč, byl to jeden z nejpohlednějších mužů, jakého Tanya kdy viděla. Bylo mu

pětačtyřicet, měl černé vlasy, modré oči, vypracované tělo a úsměv, na který se nezapomíná.

„Já jsem před ním v bezpečí,“ prohodila Tanya, když se o něm bavili. „Dívce, se kterou chodil naposledy, bylo myslím dvaadvacet.“

„Před Gordonem není v bezpečí žádná. Zaplete se při každém filmu, dokonce se i zasnoubí, ale zatím se nikdy neoženil. Využívá to jako skvělou reklamu a obvykle partnerkám dává prsteny.“

„A musejí je potom vrátit?“

„Asi jo. Myslím, že jim je jen půjčuje.“

„Zatraceně, myslela jsem, že bych mohla přijít alespoň k prstenu,“ prohodila Tanya s úsměvem a rozhlédla se kolem.

„Sakra, vylil mi čaj.“ Někdo jí přinesl další šálek a schůzky pokračovaly dál. Byl to den plný žertování, vymýšlení, komu co sedne. Potom se vrátila zpátky do bungalovu a věnovala se psaní.

O půlnoci stále ještě pracovala, povídala si pro sebe, když se ozvalo zaklepání na dveře. Otevřela, jednu tužku měla ve vlasech, druhou mezi zuby. Byl to Gordon Hawkins. Podával jí šálek čaje.

„Vyzkoušejte tenhle. Vždycky ho vozím s sebou. Kupuju ho v Paříži, člověk po něm není nervózní. To, co jste pila ráno, je humus.“ S úsměvem se napila a muž vešel dovnitř. „Proč máte větší bungalov než já?“ zeptal se, když se důkladně rozhlédl. „Jsem mnohem slavnější než vy.“

„To je pravda, možná mám lepšího agenta,“ navrhla a on se natáhl na pohovku a pustil televizi. Byl sice trochu zvláštní, ale nevadilo jí to. Vypadal jako Ir s chrpově modrýma očima a černými vlasy, nohy si přehodil přes okraj pohovky. Našel v programu dva ze svých oblíbených pořadů a ona se při pohledu na něho neubránila úsměvu. Byl drzý, ale zábavný. Jen sledovat ho byl zážitek. Měl úplně bezvýraznou tvář, ale v očích mu pohrávaly jiskřičky.

„Budu se chodit dívat na televizi k vám,“ prohodil bez zábran.

„Ve svém pokoji nemám možnost nahrávat oblíbené pořady. Asi bych měl vyhodit agenta. Jak se jmenuje ten váš?“

„Walt Drucker.“

Muž pokýval hlavou. „Ten je dobrej. Jednou jsem viděl nějaký seriál, který jste psala. Byl špatný, ale rozplakal mě. Doufám, že

u tohohle filmu brečet nebudu,“ ujistil se. Vypadal na pětatřicet, choval se jako puberťák.

„Nebudete, slibuju. Když jste přišel, právě jsem pracovala na scénáři. Mimochodem, děkuju za čaj.“ Znovu se napila, čaj byl skutečně dobrý, chutnal po vanilce, nápis byl francouzský.

„Už jste večeřela?“ Zavrtěla hlavou. „Já taky ne. Ale jsem v jiným časovým pásmu. Myslím, že bych měl teď snídat.“ Podíval se na hodinky. „Sakra, v Paříži je teď půl desáté dopoledne. Mám šílený hlad. Dáte si se mnou snídani? Můžeme si ji nechat poslat sem.“ Sáhl po jídelníčku, zavolal hotelovou službu a objednal si palačinky. Navrhl, aby si dala francouzský toast a omeletu, takže se budou moct rozdělit. Zjistila, že jí nedělá problém mu vyhovět.

Netušila proč, ale měl na ni takový vliv. Choval se bláznivě, ale člověk si s ním chtěl hrát. Věděla, že je vynikající herec. Těšila se, až s ním bude pracovat.

Zvládli palačinky, francouzský toast, koláče, ovocný salát a pomerančový džus. I při jídle se choval jako střelený, srovnávali přednosti řetězců McDonald’s a Burger King.

„V Paříži jím u McDonalda často,“ vysvětloval. „Říkají mu tam Mac Do. Bydlívám tam v Ritzu.“

„V Paříži jsem už roky nebyla.“

„Měla byste tam zajet, prospělo by vám to.“ Znovu si lehl na pohovku, zničený po hostině, zvedl hlavu a se zájmem se na ni podíval. „Máte přítele?“ Zajímalo ji, jestli se jen informuje, nebo má nějaké úmysly.

„Ne,“ odpověděla a nijak to nerozváděla.

„Proč ne?“

„Jsem rozvedená a mám tři děti.“

„Já jsem rozvedený a dětí mám pět. Každé s jinou matkou.

Dlouhé vztahy mě nudí.“

„Slyšela jsem.“

„Aha, už vás varovali. Co říkali? Asi že se při každém natáčení zamiluju. Občas to dělám jen kvůli publicitě. Víte, jak to chodí.“

Přikývla a přemýšlela, nakolik je skutečně šílený. Začínalo se jí chtít spát. Byly téměř dvě ráno, ale on byl podle pařížského času úplně

bdělý a čilý. Ona ale žila v Los Angeles a byla ospalá. Všiml si, že zívá, a posadil se. „Jste unavená?“

„Docela jo,“ přiznala. „Zítra začínáme brzo,“ připomněla mu.

„Dobře.“ Vstal, vypadal jako neposlušné přerostlé dítě. Nemohl najít jednu botu, až se mu to konečně podařilo. „Trochu se prospěte.“

Zamával na ni ode dveří a odešel. Chvíli jen stála a usmívala se. Za okamžik zazvonil telefon, byl to zase Gordon. „Děkuju za snídani,“

prohodil zdvořile. „Byla skvělá a dobře se s vámi povídalo.“

„Taky vám děkuju. Jste příjemný společník. A snídaně byla dobrá.“

„Příště si ji dáme u mě,“ nabídl a Tanya se rozesmála.

„Nemáte tam své programy.“

„Zatraceně, máte pravdu. Hned zavolám agentovi a budu si stěžovat. Udělejte mi laskavost, vzbuďte mě ráno, jo? V kolik vstáváte?“

„V sedm.“

„Brnkněte mi, až budete odcházet.“

„Dobrou noc, Gordone,“ rozloučila se. Mohl klidně zavolat hotelovou službu. Mohla mu to navrhnout, ale byl tak okouzlující, že bylo těžké mu odolat. Měla pocit, jako by adoptovala malé dítě.

„Dobrou noc, Tanyo. Dobře se vyspěte, na shledanou zítra.“

Zavěsila. Když zhasínala, převlékala se do pyžama a zalézala do postele, pořád se usmívala. Myslela na něho, i když usínala. Tenhle film bude zábavný. Walt měl mimořádně pravdu.

21

Natáčení tentokrát ze všeho nejvíc připomínalo blázinec. Nedalo se očekávat, že s deseti komiky, veselým příběhem a vtipným scénářem budou pracovat s vážnými tvářemi. Vznikala řada komických situací, které se do filmu nevejdou. Režisér byl hysterický, producent velice příjemný, kameramani vtipní a zábavní.

Tanya si psaní scénáře skvěle užívala. Šlo skoro samo. Každý den se těšila do práce a často o natáčení vyprávěla dětem. Jednou za ní přijela Molly a moc se jí to líbilo. O Gordonu Hawkinsovi prohlásila, že je úžasný. Stejně se na něho dívali i všichni ostatní. Během druhého týdne natáčení se Hawkins s Tanyou velice spřátelili.

Všímala si, jak zkouší jednu ženu po druhé, rozhoduje se, o kterou by vlastně stál. Natáčení pro něho bylo jako supermarket. Tentokrát to nebyly žádné oslnivé krásky, ale několik příjemných chytrých žen, které měly tolik rozumu, aby se s ním nezapletly. Zdálo se, že tentokrát vyjde naprázdno, což bylo v jeho případě něco neslýchaného. Jednou večer ležel u Tanyi na pohovce a díval se na televizi, ona pracovala na scénáři. Chvíli předtím spořádal dva hamburgery a mléčný koktejl. Navzdory svému stravování byl relativně štíhlý. Zdálo se, že je bezedný, ale potom to vypotil v posilovně. „Připadám ti starší, Tanyo?“ zeptal se a tvářil se při tom ustaraně.

„Starší než co?“ Byla zabraná do práce a nevěnovala mu pozornost. Pořád mluvil. A věčně se válel u ní na pohovce. Nudil se, cítil se osamělý a s ní mu bylo dobře.

„Starší, než jak jsem obvykle vypadal,“ vysvětlil a asi po padesáté během hodiny přepnul na jiný program. Přepínal neustále.

Kdykoli zahlédla v televizi něco, na co by se ráda podívala, vzápětí to zmizelo. Bylo to jako žít v manželství.

„Nevím, znám tě jen chvíli. Netuším, jak jsi vypadal.“

„To je pravda. Na natáčení tohohle filmu nejsou žádný normální ženský. Je to depresivní. Měli mi nějakou najmout.“

„Z toho, co jsem slyšela, se o sebe umíš postarat sám,“

připomněla mu, ale on důrazně zavrtěl hlavou.

„To jsou kecy. Vždycky se zapletu jen s ženskou, se kterou pracuju. S nikým z venku se nesetkávám.“

„Možná by ses měl tentokrát pokusit o změnu,“ navrhla a vypnula počítač. Když byl v místnosti, nedalo se pracovat. Krom toho, hovořit s ním bylo velice zábavné.

„To je nesmysl,“ namítl. „A co ty? Vypadáš dobře.“

„Díky.“ Jeho slova brala s rezervou. Neustále mu opakovala, že je pěkný mizera, a on připouštěl, že to tak opravdu je.

„Líbím se ti?“ zeptal se s nevinným pohledem a ona se rozesmála. Rychle se spřátelili, možná to vydrží déle než jen po dobu natáčení jednoho filmu. Skutečně ho měla ráda. Byl to příjemný zábavný člověk, i když trochu drzý. Byl neškodný a pod jeho bláznivými nápady prosvítala čistá duše. Zdálo se, že má moc rád své děti, dokonce i své bývalé manželky a bývalé přítelkyně. A co bylo ještě důležitější, ony pro něho měly také stále slabost.

„Mám tě moc ráda,“ odpověděla upřímně. „Máš snad nějakou krizi osobnosti? Chceš zavolat psychiatra?“

„Ne, je na dovolené v Mexiku. A je strašně drahý. Taky se mi líbíš. Možná bychom spolu mohli během natáčení chodit.“

„Zbláznil ses? Jsem dvakrát starší než ženy, které balíš. Krom toho mě žádné zásnuby nezajímají, pokud si prstýnek nemůžu nechat.“

„To je nepříjemný,“ prohodil zamyšleně. „Možná bychom se nemuseli zasnubovat. Pro mě by to bylo taky lepší.“

„Nebo spolu nechodit, ale tvrdit, že ano,“ dobírala si ho.

Narovnal se na pohovce a vypadal, jako by do něho udeřil blesk.

„Bože, myslím, že se mi strašně líbíš, Tanyo. Myslím to vážně.

Právě mi to došlo.“

„Nejspíš máš hlad. Zavolej pokojovou službu.“

„Mluvím vážně. Vzrušuješ mě. Právě jsem si to uvědomil. Jsi zábavná, chytrá a strašně sexy.“

„Ne, to nejsem.“

„Ale jo, jsi. Chytré ženské mi připadají děsně sexy.“

„Nejsem tvůj typ,“ připomněla mu. Jeho objev na ni velký dojem neudělal, ale bylo zábavné mu naslouchat. Bylo jí s ním dobře.

A dívat se na něho byl vskutku zážitek.

„Ne, nejsi můj typ,“ souhlasil. „Obvykle mě zajímají hloupější holky s většíma prsama. A já jsem tvůj typ?“ zeptal se se zájmem.

„V žádném případě,“ ujistila ho. „Mám ráda starší a serióznější muže. A vzdělané. Můj manžel byl právník.“

„Tak to tvůj typ nejsem,“ konstatoval zaraženě i potěšeně zároveň. „Víš, co to znamená?“ zeptal se uchváceně.

„Ano, že spolu nebudeme chodit,“ zasmála se. „Na to jsem schopná ještě přijít.“

„Ne, když lidi nejsou typ toho druhého, berou se. Když jsou, užijí si spolu a potom se rozejdou jako obvykle. Vzít si můžeš jen toho, kdo není tvůj typ. Z mých manželek to nebyla ani jedna,“

vysvětloval, aby svou teorii doložil.

„Ale s žádnou z nich už nejsi ženatý. Takže tvá teorie pokulhává.“

„Jo, ale mám je rád a ony mě milují. Jsou to skvělé ženské.“

„Konečně jsi mě přesvědčil, Gordone. Jsi vážně cvok. Možná bys to mohl uhrát na nepříčetnost.“

„Ne, myslím to vážně. Chci s tebou chodit. Nemusíme se zasnoubit ani brát, když nebudeš chtít. Jen to zkusíme a uvidíme, co se stane.“

„Moje děti by mě zabily, kdybych se za tebe provdala,“ řekla se smíchem. Ve skutečnosti byla Molly přesvědčená, že je fantastický, že je to nejzábavnější člověk, s nímž se kdy setkala. Tanya s ní téměř souhlasila. Jenomže díky tomu není jako partner zajímavý, jen zábavnost nestačí.

„Mým dětem se budeš moc líbit,“ pokračoval vážně. „Tak co říkáš?“

„Myslím, že je na čase, aby ses vrátil do svého pokoje. Zřejmě bys měl začít brát nějaké prášky. Nebo možná já, jestli se tu budeš

potulovat s podobně bláznivými nápady.“ Gordon vstal z pohovky, došel k ní a políbil ji. Něžně, ale na ústa, byl to skutečný polibek.

Zaraženě se na něho dívala, jako by udělal něco šíleného. A nebyla daleko od pravdy. Jenomže byl tak neústupný, tak strašně sexy, že za chvíli zjistila, že mu na polibky odpovídá. Sama nevěděla proč. Když ji políbil znovu, uvědomila si, že líbá skvěle.

„Už chápeš, co mám na mysli? Nejsi můj typ, ale strašně mě vzrušuješ, Tanyo.“

„Ty mě taky,“ přiznala zmateně. „Podívej, Gordone, tohle není dobrý nápad. Nepouštějme se do žádných hloupostí. Zůstaňme přáteli.“

„Lepší bude se do sebe zamilovat. Je to větší zábava,“ navrhl.

„Bude z toho jen zmatek, pokud to dopustíme.“

„Ne, nebude. Říkám ti, že se nakonec můžeme i vzít.“

„Ne, to ne!“ vyhrkla zděšeně.

„Dobře, tak promiň. Už se o manželství nebudu zmiňovat.

Pojďme spolu do postele,“ navrhl, objal ji a dál ji líbal. Bylo to příliš lákavé, aby přestali. Líbilo se to oběma. Byl to nejsvůdnější muž, jakého kdy Tanya viděla, zároveň i nejzábavnější. To byla kombinace, které se nedalo odolat, i když se o to snažila. A on ji nepřestával líbat.

„Do postele s tebou taky nepůjdu,“ prohodila Tanya rozhořčeně.

Nehádal se s ní, ale během půlhodiny se v posteli ocitli. Tanya byla potom zděšená a nemohla uvěřit, co udělala.

„Ty jsi blázen, Gordone Hawkinsi,“ řekla, když leželi a objímali se. Krásně si spolu užili, byl sladký a tvrdil, že se mu její tělo strašně líbí. V posteli byl jedinečný.

„Jsi skvělá, Tanyo,“ řekl a mazlil se s ní jako s velkým štěnětem.

Byl tak něžný a pozorný, že to bylo opravdu příjemné. Bylo jí v jeho společnosti dobře, milování s ním bylo nádherné.

„Vrať se k sobě, Gordone,“ řekla a snažila se to vyslovit rázně a vážně. Ale nemyslela to tak a on se ani nepohnul. Zůstal v její posteli, objímal ji celou noc. Milovali se ještě dvakrát a spali tvrdě jako nemluvňata. Druhý den se probudili, když do místnosti začaly pronikat sluneční paprsky. Společně se osprchovali, dali si spolu snídani, on se pak vrátil k sobě, aby se převlékl. Do studia odjížděli

společně. Tanya si ho překvapeně prohlížela. Nemohla uvěřit, že s ním spala, ale nebyla z toho rozladěná, i když si myslela, že by jí to mělo vadit.

„Tak co to vlastně je?“ zeptala se cestou. „Tvůj obvyklý vztah při natáčení? Není to bláznivé?“

„Třeba to vydrží navždycky,“ prohodil spokojeně. „Člověk nikdy neví. Byl bych moc rád, je mi s tebou vážně dobře, Tanyo.“

„Taky tě mám ráda, Gordone,“ přiznala a uvažovala, co to vlastně dělá. Neměla tušení. Ale ať je to cokoli, nikomu to neubližuje a jí je při tom krásně. Takže to nemůže být nic špatného.

22

Tanyin vztah s Gordonem Hawkinsem při natáčení byl zřejmě tou nejbláznivější věcí, jakou kdy provedla. Měla z toho takový pocit, ale nikdy v životě se tak dobře nebavila. A scénář se jí psal neuvěřitelně snadno.

Večer seděl Gordon u ní v bungalovu a díval se na televizi, ona na něm zkoušela své nápady. Některé považoval za vtipné, jiné se mu nelíbily. Ale vždycky přišel s nějakými novými návrhy. Se zájmem sledovala, co se se scénářem děje, a ještě s větším nadšením, co se děje s ním. Chápala, proč byl tolikrát ženatý, proč měl tolik přítelkyň. Gordon se k ženám choval úžasně a měl pro ně slabost.

Byl to velice hodný a nesobecký člověk a byl s ní strašně rád. Když za ní přijeli na návštěvu ze Santa Barbary Megan s Jasonem, choval se k nim nádherně a děti se do něho zamilovaly. Prosily ji, aby ho pozvala na prázdniny do Marinu.

„Jsem si jistá, že má na práci lepší věci,“ pokoušela se je Tanya odradit. Nedělo se nic vážného, nechtěla, aby si na něho děti příliš zvykly. Když ale nakonec posbírala odvahu a nabídla mu to, považoval to za skvělý nápad. Navrhl, aby všichni zůstali pár dní doma a potom odjeli společně lyžovat. Tvrdil, že moc rád stráví týden s ní a jejími dětmi.

Když dorazil do Marinu, nemohla uvěřit svým očím. Vlasy měl nagelované na ježka, na sobě džínsy a rolák a vlekl s sebou čtyři obrovské kufry. Zářil, usmíval se od ucha k uchu a vířil s ní po kuchyni, zatímco děti pobaveně přihlížely. Zdálo se, že se k nim stěhuje, to by jim udělalo radost.

Večer vzal všechny na večeři, Tanyu, její děti a ještě několik jejich kamarádů. Potom připravil praženou kukuřici, a když všichni odešli spát, pomohl Tanye poklidit a odešel s ní nahoru do ložnice.

„Ten dům se mi moc líbí,“ prohodil šťastně. „A máš skvělé děti.“

Tanya spokojeně zářila a uvažovala, jestli ji konečně potkalo štěstí a našla muže svých snů, nebo jestli jen přiletěl z jiné planety. Možná obojí.

Druhý den šli spolu nakupovat a smáli se, jak se lidé zastavovali, když ho poznali.

„Můj bože, myslím, že to je Gordon Hawkins,“ zašeptala jedna žena druhé u pokladny, když vytahoval plechovky chilli, které koupila Jasonovi. Radoval se ze všeho, do čeho se pustil, s každým, kdo mu dělal společnost. Byl to nejspokojenější a nejpřirozenější člověk, s jakým se kdy setkala. Když odjížděli lyžovat do Tahoe, začínala si opravdu myslet, že je do něho zamilovaná. Nebylo možné mu odolat. Nebylo na něm nic, co by člověk neměl rád, k Tanye i dětem byl neuvěřitelně milý.

Výborně lyžoval, s Jasonem vydržel dokola sjíždět ty nejtěžší sjezdovky. Děvčatům ukázal nějaké nové fígle a potom chvíli jezdil volně s Tanyou. Zdálo se, že není nic, co by nezvládl. Když večer zašli do restaurace, způsobil tam senzaci. Všichni ho poznávali, chtěli autogram, zastavovali se, aby si s ním popovídali, a když se s ním loučili, měli pocit, že mají nového kamaráda. Tanya věděla, že je hodně slavný, ale neuvědomila si to až do chvíle, kdy po něm všichni chtěli, aby se s nimi vyfotil.

„Dobrý bože, Gordone, tebe zná snad každý na světě.“

„No to doufám,“ usmál se šťastně. Tanya také vypadala spokojeně, nadšené byly i děti. „Kdyby ne, byl bych bez práce.

Nenabídli by mi roli ve filmu, na kterém teď pracujeme, a vůbec bych nepoznal tebe ani tvoje děti. Takže je vážně dobře, že mě znají.“ Dávalo to smysl.

Po pěti dnech se z Tahoe nikomu nechtělo, zvlášť ne dětem.

Tohle bylo něco úplně jiného, než co zažili s Molly a Jasonem na Douglasově jachtě. To pro ně bylo utrpení. Teď se všichni dobře bavili. A bylo to skvělé i proto, že se dobře bavil Gordon. Vždycky měl dobrou náladu, s každým se rád seznámil a radoval se ze všeho,

co dělal. Bylo těžké jeho nadšení odolat. Tanya se o to přestala pokoušet. Už se sama sebe neptala, co tenhle vztah znamená nebo kam povede. Snažila se užít si ho a nechala všemu volný průběh.

Gordon také. Dokonce přestal tvrdit, že není jeho typ. Všem bylo moc líto, když prázdniny končily, museli zavřít dům v Marinu a vydat se na jih.

Když se ten večer vrátili s Gordonem do bungalovu, vypadali posmutněle.

„Stýská se mi po tvých dětech,“ přiznal. „Jsou úžasné.“

„Taky mi chybí.“ Po chvíli jim zavolali, zavolali i některým z jeho potomků. Ještě se s nimi nesetkala, ale sliboval, že je brzy představí. Měl mladší děti, nejstaršímu bylo dvanáct, nejmladšímu pět. Musel se ohánět, když měl pět dětí, každé s jinou ženou. Ale se všemi dobře vycházel. Gorgona měl každý rád i když vztah ztroskotal, nebyla v něm ani špetka zloby.

V únoru práce na filmu podle plánu skončily. Gordon neměl žádné povinnosti, zůstal s ní v bungalovu až do konce března. Ona se podílela na dokončovacích pracích a on navštěvoval přátele a dělal jí společnost. Potom se zdržela na vlastní náklady ještě další týden, aby na začátku dubna mohli jít společně na předávání cen Akademie.

Tanyu nominovali za scénář k filmu Zmizení, přesně jak Douglas předpokládal. Film získal devět nominací. Gordon žádného Oscara zatím neměl, ale těšil se kvůli ní a nemohl se dočkat, že půjdou společně. Zajistili místa i pro děti, vyrazili v pěti. Byla to pro ni důležitá chvíle. Vypravila se s Gordonem koupit šaty. Přemluvil ji do velice odvážné světle růžové róby od Valentina. Vypadala v ní jako filmová hvězda. I obě děvčata přijela do Los Angeles, aby si na tu událost pořídila něco krásného na sebe.

Večer v den předávání cen si Tanya šaty oblékla. Nechala se učesat a nalíčit, obula si stříbrné střevíčky od Blahnika na neuvěřitelně vysokých podpatcích. Děvčatům to v lehounkých pastelových šatech, které objevily u Marca Jasobse, také moc slušelo, Gordon a Jason šli ve smokingu. Tanya kráčela zavěšená do Gordona a okamžitě je zarazila zeď fotografů, kteří chtěli pořídit snímky.

Tanya si poprvé v životě připadala jako hvězda. Otočila se, usmála se na děti a ty celé zářily. Očividně byly na matku hrdé, dokonce

i Megan. Odpoutala se od Alice a vrátila se k matce. Peterova nová žena nebyla takový kamarád a spojenec, jak se původně zdálo.

Nakonec došli k závěru, že děti využila, aby získala Petera. Její vztah s ním dost utrpěl, Molly se svěřila, že otec příliš šťastně nevypadá.

Tanya se neubránila úvahám, jestli lituje toho, co provedl. Ale na to už je stejně pozdě.

Cesta po červeném koberci trvala nekonečně dlouho. Zastavovali je fotografové, televizní kamery jim svítily do tváří, reportéry zajímalo, co si myslí Gordon, jak se cítí Tanya.

„Jak odhadujete své šance?“ byla jejich nejčastější otázka.

„Co budete cítit, když vyhrajete nebo prohrajete?“

„Nevadí vám, že jste nikdy nezískal Oscara?“ obraceli se na Gordona.

Nakonec se dostali do hlediště a usadili se. A pak začal dlouhý večer. Gordona zachytily kamery při zívání. Potom zamával.

Několikrát Tanyu políbil, žertoval s dětmi, aplaudoval vítězům.

Konečně přišla jejich chvíle. Na obří obrazovce ukázali pět scenáristů sedících v publiku. Snažili se tvářit klidně, i když nervozita s nimi jen cloumala. Následovaly ukázky z filmů a poté Steve Martin a Sharon Stoneová přišli otevřít obálku a oznámit vítěze. Tanya tiskla Gordonovi ruku. Připadala si hloupě, ale najednou jí na tom hodně záleželo. Snad nikdy o nic tak intenzivně nestála. O několik řad před nimi si všimla Douglase. On ji neviděl přicházet. Od jejich posledního setkání uplynul přesně rok. Rozešli se po posledním předávání Oscarů. Zmínila se Gordonovi, že s ním nějakou dobu chodila. Vůbec ho to netrápilo, on sám chodil s půlkou Hollywoodu.

Steve podal obálku Sharon. V nádherných šatech od Chanela vypadala oslnivě. Potom vyslovila její jméno. Tanya poslouchala, ale neznělo jí to povědomě. Byla to jen slova, která k ní dolehla, ale pak zaslechla vykřiknout Megan.

„Mami! Tys vyhrála!“ Gordon se na ni usmíval, ale stále nechápala. Zlehka jí pomohl vstát, teprve v tu chvíli si uvědomila, co se stalo. Ta slova byla její jméno. Tanya Harrisová. Získala Oscara za nejlepší scénář k filmu Zmizení. Omámeně vstala a protáhla se kolem Gordona do uličky. Uvedli ji na pódium, nějak se jí podařilo

vystoupat po schodech a zůstala zírat do světel. Toužila vidět děti, Gordona, ale byla úplně oslněná. Stála, od hlavy k patě se třásla a svírala zlatou sošku, po níž toužili všichni v sále. Zaskočilo ji, jak je těžká. Sharon a Steve zmizeli, ona si upravila mikrofon.

„Já… nevím, co říct… netušila jsem, že vyhraju… nedokážu se rozpomenout na všechny, kterým bych chtěla poděkovat… mému agentu Waltu Druckerovi za to, že mě k tomu přemluvil. Douglasi Wayneovi za to, že mi dal šanci… Adele Michaelsové, skvělé režisérce, která film vytvořila… všem, kdo v něm hráli… všem, kdo na něm tvrdě pracovali a vyrovnávali se s každodenními změnami ve scénáři… děkuji vám, že jste to se mnou zvládli a tolik mě toho naučili. Především chci ale poděkovat za podporu svým úžasným dětem.“ V tu chvíli jí vyhrkly slzy. „Umožnily mi na filmu pracovat, samy se musely spousty věcí vzdát, abych mohla odjet do Los Angeles. Děkuju, mám vás moc ráda.“ To už se jí slzy kutálely po tvářích, „…a děkuji i tobě, Gordone… miluju tě.“ Potom zvedla Oscara vysoko nad hlavu a sešla z pódia. Za chvíli se vracela uličkou k místu, kde seděl Gordon a děti. Když míjela Douglase, vstal.

Políbil ji na tvář a stiskl jí ruku.

„Gratuluji, Tanyo,“ prohodil s úsměvem.

„Já ti děkuji, Douglasi,“ odpověděla a zadívala se mu zpříma do očí. Myslela to vážně. On jí dal šanci, to se týkalo obou filmů, které s ním dělala. Natáhla se a políbila ho na tvář. Pak se vrátila ke Gordonovi a dětem. Obě děvčata plakala, všichni ji líbali, Gordon ji políbil na rty, vyloženě se dmul pýchou.

„Jsem na tebe strašně hrdý… miluju tě…,“ řekl a znovu ji políbil.

Vzápětí pokračovalo vyhlašování. Večer už najednou nikomu z nich nepřipadal dlouhý.

Zmizení vyhrálo, co se dalo. Zvítězilo v kategorii nejlepší herec, nejlepší herečka, nejlepší film, nejlepší scénář i nejlepší režisér. Byla to výpověď o sebevraždě, skutečně závažný film. Tanya s úsměvem pozorovala, jak Douglas stoupá na pódium. Vypadal jako v extázi.

Vybavilo se jí, jak nešťastný byl před rokem, když nevyhrál. Tento rok si to víc než vynahradil, i když Douglas chtěl vyhrávat neustále.

Pronesl vážnou dojemnou řeč, měla pocit, že ji měl důkladně připravenou.

Následoval bezpočet rozhovorů, Tanya neustále pevně svírala sošku Oscara. Potom odjeli na večírek časopisu Vanity Fair a několik dalších. Zpátky do hotelu se dostali až kolem třetí ráno. Měli za sebou neuvěřitelný večer. Všichni spali v Tanyině bungalovu, Jason měl u děvčat v pokoji rozkládací postel, Gordon spal s ní v ložnici.

Byli jako jedna velká rodina, Tanya se spokojeně usmívala, když si s Gordonem zalezli do postele. Oscara postavila na noční stolek.

„To byla ale noc!“ prohodil Gordon a tiskl ji k sobě. Byla strašně ráda, že zvítězila letos, ne předešlý rok. Hodně pro ni znamenalo, že může oslavovat s Gordonem a dětmi, s Douglasem by to bylo jiné.

Během několika minut tvrdě spala, Gordon se na ni usmíval, políbil ji na krk a zhasl.

23

Ve dnech po Tanyině vítězství nastával klid. Děti musely dokončit školu, ona ani Gordon neměli další práci, tak jí navrhl, aby spolu jeli do Paříže.

Bydleli v Ritzu a náramně si užívali. Týden dobře jedli, hráli a nakupovali. Počasí jim přálo, město bylo nádherné, oba byli šťastní. Pak se zastavili na pár dnů v Londýně, cestou domů udělali zastávku v New Yorku. Tanya neměla zatím žádné plány, Gordon měl začít točit další film až v srpnu. Pozvala ho tedy na jaro a léto do Marinu. Bála se, že se tam bude nudit, ale on byl nadšený. V New Yorku měl ateliér, ale nechtělo se mu tam zůstávat. Nadchla ho představa, že než se zase pustí do práce, bude s ní a dětmi v Marinu.

Natáčet měl potom v Los Angeles.

Děti byly nadšené, když ho po návratu zastihly doma. Tanya se pokoušela psát, Gordon se vrtal v zahradě. Najali si domek na Stinson Beach, aby měli kam jezdit na víkendy. Jemu se tam hrozně líbilo.

„Víš, že bych si na takový život snadno zvykl?“ řekl Tanye jednou večer, když ležel natažený na pohovce a ona mu projížděla prsty ve vlasech. Vypadal odpočatě a spokojeně, ona byla po letech zase šťastná.

„Bojím se, že by ses nakonec začal nudit,“ řekla a snažila se, aby to nevyznělo smutně. Držela se svého slibu nic neplánovat a žít s ním ze dne na den. Tou dobou spolu byli už sedm měsíců. Byl to po mnoha letech jeho nejdelší vztah, až se bude v srpnu vracet do Los Angeles budou spolu skoro rok.

„Jsem přesvědčen, že by nám to mohlo klapat,“ prohodil zamyšleně. „Tohle je krásné místo, kam se člověk může vracet domů. A ty jsi úžasná žena, Tanyo,“ řekl a myslel to naprosto vážně.

„Tvůj manžel musel být blázen, když odešel za nějakou jinou.“

Jednou se s Peterem a Alicí potkali, ani jeden z nich na něho nijak zvlášť nezapůsobil. „Ale mimochodem, jsem moc rád, že to udělal.“

„To já taky,“ přiznala. Byla s Gordonem šťastná. Choval se sice bláznivě, ale byl hrozně hodný a překypoval láskou.

Červen a červenec trávili v Marinu, odjel s nimi i na první týden do Tahoe. Potom se musel vrátit do Los Angeles. Byl hlavní hvězdou dalšího filmu se skvělým obsazením. Tentokrát měl i krásnou partnerku. Tvrdil, že je mu to úplně jedno. Že konečně po všech těch letech našel, co hledal. Prohlásil, že s Tanyou konečně vede život podle svých představ.

Tanya zůstala s dětmi v Tahoe do konce srpna. Když se vrátili, pomohla jim připravit se na návrat do školy. Objevilo se několik nabídek na scénáře, ale nic, o co by stála. Nebyla si ani jistá, jestli se chce do něčeho podobného ještě někdy pouštět. Měla za sebou tři filmy, možná to úplně stačí. Chtěla dokončit knížku povídek, uvažovala o románu. Vychutnávala si, že se může chvilku poflakovat. Slíbila Gordonovi, že jakmile děti odjedou do školy, přijede za ním. Bydlel v bungalovu číslo dva v hotelu Beverly Hills a ona tam měla být s ním.

Ráno vyprovodila Megan a Jasona, potom s Molly odletěly do Los Angeles. Odvezla dceru do školy a pokračovala do hotelu za Gordonem. Byla neděle, chtěla ho překvapit. Čekal ji až následující den. V Marinu ale všechno zvládla, tak letěla s dcerou o den dřív.

Dojela do hotelu a vydala se známou pěšinkou k bungalovu.

V recepci jí dali klíč a přivítali ji zpátky. S úsměvem odemkla dveře.

V obývacím pokoji nikdo nebyl, vládl tam ale hrozný nepořádek.

Objednal si zřejmě velkou snídani a nádobí ještě neodnesli. Na dveřích visela cedulka: PROSÍM, NERUŠIT. Strašně nerad potkával pokojskou nebo lidi doplňující pití v minibaru. Navíc měl v ten den volno.

Odložila tašku v hale a odešla do ložnice, aby se osprchovala.

Když ho zahlédla, jak tvrdě spí, usmála se. Vypadal jako velké dítě

zamotané do pokrývek. Potom jako by ji něco zasáhlo. Vedle něho spala nějaká blondýnka s úžasným tělem. Probudili se oba najednou, dívka zalapala po dechu. Vyskočila a nebyla si jistá, co říct. Pak se Gordon otočil a všiml si jí. Tanya stála uprostřed pokoje, zírala na něho a nebyla si jistá, kam se otočit.

„Ach bože… promiňte…,“ vydechla.

Gordon vyskočil z postele a zmateně na ni třeštil oči. Tentokrát ho nic vtipného nenapadalo. Dívka zmizela v koupelně, za chvíli se vrátila v županu. Oblečení měla v obýváku a snažila se kolem nich diskrétně protáhnout, aby mohla být co nejdřív pryč. Tanya si okamžitě všimla, že to je jeho partnerka z filmu, který právě točí.

„Některé věci se nemění,“ prohodila smutně, Gordon se natáhl po džínsách.

„Podívej, Tan… nic to neznamená… byla to hloupost… včera jsme toho hodně vypili a chovali se trochu bláznivě.“

„Děláš to vždycky… spíš s herečkami, chci říct… kdyby nebyly ty v našem filmu tak ošklivé, zapletl by ses s některou z nich, ne se mnou.“ Oba zaslechli, jak se za ženou zabouchly dveře bungalovu.

Netoužila účastnit se jejich debaty.

„To jsou kecy. Miluju tě.“ Nenapadlo ho nic jiného, co by mohl říct. Žili spolu už téměř rok. Pro něho to byla celá věčnost, bylo to dost na to, aby ten vztah oba považovali za skutečný. Tanya už začínala uvažovat o sňatku. Skutečně si ho chtěla vzít.

„Taky tě miluju,“ přiznala smutně a posadila se. Nejradši by utekla, ale v tu chvíli to nedokázala. Nemohla se pohnout. Jen seděla a dívala se na něho. Připadala si hloupě a po tvářích jí stékaly slzy.

„Vždycky to budeš dělat, Gordone. Pokaždé, když budeš točit.“

„Ne, změnil jsem se. Miluju život v Marinu. Miluju tebe…

a tvoje děti…“

„Taky tě máme rádi.“ Vstala, rozhlédla se po místnosti a bylo jí jasné, že tenhle bungalov už nebude chtít nikdy vidět. Stalo se toho tady příliš mnoho. Sdílela ho s příliš mnoha muži. S Peterem, Douglasem a teď s Gordonem.

„Kam jdeš?“ zeptal se v panice.

„Jedu domů. Nepatřím sem. Nikdy jsem sem nepatřila. Stojím o opravdický život s někým, kdo vyznává stejné hodnoty jako já. Ne

s někým, kdo spí s každou herečkou, s níž pracuje.“ Gordon na ni mlčky upíral pohled. S touhle kolegyní začal spát druhý týden natáčení. Nemělo smysl Tanye lhát. Oba věděli, že se to stane znovu.

Pro něho to bylo riziko povolání.

Neřekla mu už ani slovo. Došla ke dveřím a zvedla kabelu.

Nezastavil ji. Ohlédla se na něho, ale stále mlčel. Neujistil ji, že ji miluje. Oba věděli, že tomu tak je. Ale láska nic nezmění. Je to prostě tak, jak to je. Vyšla z bungalovu číslo dva a opatrně za sebou zavřela dveře. Gordona nechala tam, kde byl.

24

O dva dny později zavolala Molly Tanye do Marinu. Nejdřív ji sháněla v hotelu a překvapilo ji, když jí Gordon sdělil, že matka se vrátila do Rossu.

„Stalo se něco?“ zeptala se Molly. „Říkal divné věci. Nebyl moc veselý, znělo to smutně. Pohádali jste se?“

„Tak trochu.“ Tanya o tom s dcerou nechtěla mluvit, stejně jako se jim nezmínila o Peterově poměru a Alicí. „Vlastně,“ začala, ale slova se jí příčila v ústech, „je po všem.“ Gordon jí nezavolal. Dělal to co obvykle, užíval si s kolegyní. Ta je jeho typ. Tanya ne. Možná proto jim to vydrželo déle. Bylo to krásné, byla za to vděčná, ale teď byla smutná, protože je po všem. Ale tak to v Los Angeles chodí.

„To je mi líto, mami,“ prohodila Molly smutně. Všichni měli Gordona rádi. „Možná se vrátí.“

„Ne. Nepatří k mužům, co by se dokázali držet doma.“

„Alespoň sis s ním užila devět krásných měsíců.“ Molly se snažila matku povzbudit. Tanye připadalo zvláštní, že láska může dvěma dospělým lidem vydržet devět měsíců. S Peterem vydržela dvacet let, ale jakmile se zapletl s Alicí, neznamenalo to nic. Nic už netrvá věčně. Sliby se nedodržují, vztahy bortí. Tanyu to rozlítostňovalo. Nikdo z lidí neví, co vlastně chce. A když se rozhodnou, co chtějí, vzápětí to zmaří. To pomyšlení jí připadalo skličující.

Chvíli si povídala s Molly, zavolaly jí i ostatní děti. Novinku se dozvěděly od sestry. Všem to bylo moc líto. Ani jim nevysvětlovala, co se stalo.

Týden po něm truchlila, potom se vrátila ke psaní. Žila v prázdném domě v Rossu. Bez dětí působil jako stodola.

Několik měsíců neúnavně pracovala, s nikým se nestýkala, vycházela jen zřídka a těsně před Díkůvzdáním knížku povídek dokončila. Byl to dlouhý osamělý podzim. V den, kdy se děti vracely na Díkůvzdání, se jí ozval Walt. Rád slyšel, že knížka je hotová. Měl pro ni nakladatele. Zhluboka se nadechl, než se odvážil říct, že by pro ni měl i film. Ještě než to vyslovil, věděl, jak bude reagovat.

Řekla mu to už před několika měsíci naprosto jasně, kvůli scénářům jí nemá volat. Prohlásila, že s Los Angeles skončila a za žádných okolností se tam už nemíní vracet. Napsala scénáře ke třem filmům, získala Oscara, strávila v tom městě téměř dva roky. Úplně ji to stačilo. Teď už chce psát jen knížky. Byla odhodlaná začít pracovat na románu. A žít v Rossu.

„Řekni jim, že nemám zájem,“ odsekla bez váhání. Do Los Angeles se už nevrátí. Nelíbilo se jí, jak se tam žije, v co tam lidé věří. A ještě míň se jí líbilo, jak se chovají. V Marinu sice společensky nežila, ale bylo jí to jedno. Se starými přáteli se nevídala, patřili teď Peterovi a Alici. Zajímalo ji jen psaní a děti, když ji přijely navštívit. Jejímu agentovi se vůbec nelíbilo, jak žije, ale musel uznat, že její práce je skvělá. Příběhy jsou bohatší, silnější a hlubší. Bylo snadné si všimnout, že se hodně trápila. Ale měl pocit, že ve čtyřiačtyřiceti by si zasloužila mít ze života víc.

„Můžu ti alespoň říct, o čem ten film je?“ zeptal se Walt podrážděně. Věděl, jak je tvrdohlavá. Za filmovým světem zabouchla dveře, nechtěla ho ani vyslechnout. Od té doby, co získala Oscara, to zkoušel už několikrát.

„Ne. Je mi úplně jedno, o čem je. Filmy už nedělám, do Los Angeles se už nevrátím.“

„To bys ani nemusela. Režisér a producent v jedné osobě je nezávislý. Chce točit v San Francisku, příběh je podle tvého gusta.“

„Ne. Řekni mu, ať si najde někoho jiného. Chci začít pracovat na románu.“

„Proboha Tanyo. Dostalas Oscara. Všichni o tebe mají zájem.

A tenhle chlapík má úžasné nápady. Získal už kdejakou cenu, i když Oscara ne. Ten scénář bys mu mohla napsat se zavřenýma očima.“

„Nechci psát už žádný scénář,“ trvala na svém. „Nesnáším lidi od filmu. Chybí jim poctivost a morálka. Strašně špatně se s nimi pracuje, kdykoli se k někomu z nich přiblížím, zpacká mi život.“

„A jaký život vedeš teď? Změnila ses tam v poustevníka a píšeš strašně depresivně. Když jsem to četl, musel jsem si vzít něco na vyladění nálady.“ Tanya se při jeho poznámce zasmála. Věděla, že má pravdu, ale věděla také, že její práce je dobrá. Prostě se mu to jen nelíbí.

„V tom případě si dojdi pro nový recept. Ten román taky nebude nic povznášejícího.“

„Přestaň psát ty ponuré nesmysly. Mimochodem, ten film má být o velmi vážných věcech. Mohla bys získat dalšího Oscara.“ Snažil se ji nalákat, ale nikam to nevedlo.

„Jednoho už mám, dalšího nepotřebuju.“

„Ale potřebuješ. Mohla bys je používat jako zarážky na knihy. Na všechny ty depresivní knihy, které napíšeš zavřená v tom svém hradě.“ Znovu se při jeho slovech rozesmála.

„Štveš mě.“

„To rád slyším,“ prohodil. „Znamená to, že tě začínám zviklávat.

Producent je tentokrát Angličan. Rád by se s tebou setkal. Přijede do San Franciska tento týden.“

„Proboha, nechápu, proč tě poslouchám.“

„Protože mám pravdu a ty to dobře víš. Volám ti jen, když jde o něco vážně dobrého. A tenhle film dobrý bude. Cítím to. Setkal jsem se s tím chlapíkem v New Yorku, je moc příjemný. A točí zajímavé filmy. V Anglii je hodně uznávaný, má za sebou spoustu úspěchů.“

„Tak dobře, setkám se s ním.“

„Děkuju. A nezapomeň si spustit most přes vodní příkop.“

Rozesmála se.

Phillip Cornwall jí zavolal ten den odpoledne. Ujistil ji, jak je šťastný, že je ochotná ho vyslechnout. Nezmínil se jí o tom, ale její agent ho varoval, že pravděpodobnost setkání je velice malá.

Sešli se v Mill Valley, zašli spolu na kávu. Tanya měla delší vlasy, už několik měsíců se nelíčila. Rok s Gordonem jí přinesl radost a zábavu, rozchod s ním ji zasáhl. Během posledních několika

let zažila příliš často zklamání a rozešla se s několika muži. Neměla v úmyslu se o cokoli pokoušet znovu. Phillip si hned na první pohled všiml, že má za sebou nějaké trápení. Měla v očích bolest. Cítil to i v jejím psaní.

Zhruba jí nastínil příběh. Ona pila čaj, on cappuccino. Jeho britský přízvuk ji uklidňoval. Líbilo se jí, že chce film natočit v San Francisku. Měl být o ženě, která zemřela na cestách, příběh měl sledovat její stopy až do chvíle, kdy všechno začalo, ukázat, jak se dostala až na konec, proč zemřela. Její zesnulý manžel vedl tajný bisexuální život a nakazil ji AIDS. Byl to komplikovaný příběh, ale jeho poselství bylo prosté. Moc se jí líbil, zaujalo ji, co Phillip říkal.

Jeho vzhledu pozornost nevěnovala. Fascinoval ji jeho tvůrčí duch a spletité úvahy.

Byl sice mladý a vypadal dobře, ale jako muž ji nezajímal. Tahle její část úplně otupěla. Nebo možná odumřela, pomyslela si.

„Proč já?“ zeptala se ho tiše a upíjela čaj. Z jeho životopisu věděla, že je mu čtyřicet jedna, natočil šest filmů a získal řadu cen.

Líbilo se jí, jak přímo s ní mluví. Nesnažil se ji zlákat nebo získat na svoji stranu. Byl si dobře vědom toho, že práci na scénáři zřejmě nepřijme. Chtěl ji přesvědčit jen příběhem, ne svým šarmem. To ji zaujalo. Okouzlující muže už měla za sebou. Pokud nic jiného, chtěl slyšet její názor a radu.

„Viděl jsem film, za který jste dostala Oscara. V tu chvíli mi bylo jasné, že s vámi musím pracovat. Ten film je skvělý.“

„Děkuji,“ prohodila prostě. „Co budete dělat teď?“ zeptala se ho, protože ji zajímaly jeho plány.

„Vrátím se do Anglie.“ Usmál se na ni a ona si všimla, jak vypadá unaveně. Jako by byl zároveň mladý i starý. Moudrý, ale schopný se usmívat. V některých ohledech si byli hodně podobní.

Oba byli unavení, trochu opotřebovaní životem, ale ani jeden z nich nebyl ještě starý. „Doufám, že nakonec posbírám peníze, přivezu děti a budeme tu rok žít. A natočím ten film, když budu mít štěstí. Byl bych velice šťastný, kdybyste mi ho napsala.“ Bylo to jediné přemlouvání, k jakému se uchýlil, a Tanya se usmála. Měl hluboké vřelé hnědé oči, které zřejmě viděly ze života už hodně, a ne všechno bylo hezké.

„Nechci už psát žádné scénáře,“ namítla popravdě.

Neřekla mu proč a on se neptal. Respektoval její hranice, stejně jako si vážil jejích dovedností. Představovala pro něho tak trochu ikonu, byl přesvědčený, že je velice talentovaná. Netrápilo ho, že se k němu chová odtažitě a chladně. Bral ji takovou, jaká je.

„To mi říkal i váš agent. Doufal jsem, že vás přesvědčím.“

„Nemyslím, že by to bylo možné,“ odpověděla, i když jeho příběh se jí moc líbil.

„To taky říkal.“ Už se téměř vzdal naděje, že mu scénář napíše.

Ale za pokus to stálo.

„Proč sem přivezete děti? Nebylo by snazší nechat je v Anglii, když budete pracovat?“ Byla to drobnost, ale ji zajímala. Měl tmavé vlasy, světlou pleť a mírné hnědé oči, které se na ni dívaly s tisícem otázek, jež se neodvažoval vyslovit. Byla v tomto ohledu statečnější.

Odpověděl na její dotaz velice jednoduše, detaily vynechal. „Děti s sebou přivezu, protože moje manželka před dvěma lety zemřela. Při pádu z koně. Koně milovala a byla velice tvrdohlavá. Přeskakovala nějaký keř a srazila si vaz. Bylo to v náročném terénu. V sedle vlastně vyrostla. Takže děti beru s sebou, nemám je doma s kým nechat.“ Hovořil věcně, bez náznaku sebelítosti. To ji dojalo víc, než dávala najevo. „Mimochodem, bylo by mi tu bez nich smutno. Od manželčiny smrti jsem je nenechal samotné, až do téhle cesty sem.

Přijel jsem jen na pár dní, abych se s vámi seznámil.“ Bylo těžké nepodlehnout dojetí.

„Jak jsou vaše děti staré?“ zeptala se se zájmem. Jeho slova objasňovala, co mu četla v očích a ve tváři. Byla tam bolest a síla. Ta směs se jí líbila, zaujalo ji i to, jak mluvil o dětech. Nebylo v něm nic hollywoodského. Na Phillipovi bylo všechno skutečné.

„Sedm a devět. Holčička a kluk. Isabelle a Rupert.“

„To zní velice anglicky,“ prohodila s úsměvem.

„Musím si najmout nějaký byt, nevěděla byste o něčem laciném?“

„Možná ano,“ prohodila tiše a pohlédla na hodinky. Její děti měly ten den přijet, ale ještě bylo brzo. Když souhlasila se schůzkou, počítala s rezervou. Chvíli váhala, ale potom se rozhodla. Nebyla si jistá proč, snad že jí ho bylo líto. Měl toho za sebou hodně,

nekňoural nad tím, co se mu přihodilo. Snažil se z toho vyjít co nejlépe, věnoval se dětem a dělal svou práci, za to si zasloužil obdiv.

„Dokud si něco nenajdete, můžete být u mě. Mám pohodlný starý dům, děti jsou stejně na koleji. Dnes se vracejí domů. Obvykle jsou tu jen na Vánoce a v létě, takže můžete chvíli bydlet u mě. Školy jsou tady dobré.“

„Děkuji.“ Byl zjevně zaskočený, chvíli nic neříkal. Zřejmě ho její nabídka dojala. „Děti jsou hodné. Jsou zvyklé se mnou cestovat, chovají se slušně.“ Tohle říkají všichni rodiče, ale protože šlo o Angličany, Tanya měla podezření, že to tak skutečně bude. Než si najde nějaké bydlení, mohl by její dům zase na chvíli ožít. Chtěla něco udělat, pomoct mu, i když mu scénář nenapíše. Na to si bude muset najít někoho jiného. Nevadilo jí však, pokud budou u ní v domě.

„Kdy se vrátíte?“ zeptala se se zájmem.

„V lednu. Až skončí škola. Kolem desátého.“

„To je skvělé. Tou dobou budou moje děti už zpátky na koleji.

Vrátí se až na jarní prázdniny. Kdy odjíždíte?“

„Dnes večer.“ Materiály ležely na stole mezi nimi. Když po nich Tanya sáhla, zadržel dech. Chvíli svírala papíry v rukou, pak se mu zadívala do očí.

„Přečtu si to a dám vám vědět. Bydlet u mě můžete tak jako tak.

Nevzdávejte se naděje. Ten scénář vám nenapíšu. Ale řeknu vám, co si o tom myslím.“ To, co se o něm zatím dozvěděla, na ni udělalo dojem. Vstala s deskami v ruce. „Až to přečtu, zavolám vám. Ale s ničím nepočítejte. Přimět mě k dalšímu filmu by bylo opravdu náročné. Chystám se psát román. S filmy jsem už skončila, i když je váš příběh možná dobrý.“

„Doufám, že právě to vás přiměje změnit rozhodnutí,“ řekl a vstal také. Byl vysoký a hubený. Ani jeden z nich se moc neusmíval.

Nechal jí číslo svého mobilu, pevná linka domů byla v papírech.

Poděkovala mu, že za ní vážil cestu až z Anglie. Znělo to absurdně, ale tvrdil, že je rád, že se s ní poznal, i kdyby mu scénář nenapsala.

Potom si potřásli rukama a on odešel.

Nastoupil do vypůjčeného auta a odjel. Tanya položila doma desky na stůl. Nevěděla, kdy se k nim dostane, ale určitě na to dojde.

O dvě hodiny později se objevily děti a dům se probral. Bylo moc příjemné mít je zase doma. Na desky na stole si vzpomněla až o víkendu po Dni díkůvzdání. Všimla si jich a povzdechla si.

Nechtělo se jí materiál číst, ale slíbila to. Alespoň tohle mu dluží.

Příběh přečetla v neděli večer po odjezdu dětí. Skončila o půlnoci. Tou dobou bylo v Anglii osm ráno. Zavolala mu ve chvíli, kdy připravoval dětem snídani. Chtěla se na něho zlobit, ale nešlo jí to. Pochopila, že tenhle scénář bude muset napsat, ale že bude skutečně už poslední. Najednou po té práci zatoužila. Při čtení si dělala poznámky, měla už spoustu nápadů. Jeho příběh byl skvělý.

Čistý, jasný, jednoduchý, prostý a silný, zároveň ale celistvý a úžasným způsobem propracovaný. Věděla, že ho napíše.

„Beru to,“ prohodila. V pozadí slyšela dětské hlasy. Tyhle zvuky jí strašně chyběly. Bude příjemné, když u ní budou bydlet, i když třeba jen pár dní. Nemohla se dočkat, až začne na scénáři pracovat.

„Promiňte, co jste říkala?“ Když mluvila, Rupert právě křičel něco na psa. Ten se teď rozštěkal. „Neslyšel jsem vás, je tu trochu hlučno.“ Neubránila se úsměvu.

„Řekla jsem, že to napíšu.“ Mluvila tiše, ale tentokrát ji slyšel.

Nastala dlouhá odmlka, slyšela jen štěkání psa a pokřikování dětí.

„Zatraceně. Myslíte to vážně?“

„Ano, naprosto vážně. A přísahám, že tohle bude můj poslední film. Myslím, že bude nádherný, do vašeho příběhu jsem se zamilovala. Už jen náčrt mě rozplakal.“

„Psal jsem to pro svou ženu,“ vysvětloval. „Byla to zajímavá bytost. Lékařka.“

„Myslela jsem si to.“ Byla přesvědčená, že se jí to týká, i když zemřela při pádu z koně, ne na AIDS. „Hned na tom začnu pracovat.

Chtěla jsem se pustit do románu, ale ten může počkat. Odfaxuju vám, co budu mít, jakmile to začne dávat smysl.“

„Děkuji vám, Tanyo,“ řekl sevřeným hlasem.

„Já děkuji vám,“ namítla. Dva lidé, kteří se dlouhou dobu nesmáli, se najednou rozzářili. Ani jeden nepochyboval. Vznikne skutečně dobrý film. A možná i skvělý scénář. Byla odhodlaná dát do toho všechno.

Do práce se pustila den po Díkůvzdání. Po třech týdnech měla zhruba nastíněné scény a začala pracovat s dějem. Trvalo skoro do Vánoc, než mu část scénáře poslala. Četl ho celou noc, hned ráno jí zavolal. Blížila se půlnoc, Tanya seděla u psacího stolu, když se ozval telefon.

„Strašně se mi to líbí,“ vyhrkl nadšeně. „Je to naprosto dokonalé.“ Text byl ještě lepší, než čekal. Měl pocit, že uskutečňuje jeho sen.

„Taky se mi to líbí,“ přiznala s úsměvem a upírala pohled ven do tmy. Několikrát se při psaní sama rozplakala, to bylo vždycky dobré znamení. A slzám se při čtení neubránil ani on.

„Je to vážně skvělé,“ zopakoval.

Asi hodinu diskutovali o problémech. Ještě tam zůstala nedopracovaná místa, s nimiž si nevěděla rady. Všechno měla zatím jen v hrubých obrysech. Společně ale probírali nápady a problémy vyřešili. Překvapilo ji, že spolu mluvili téměř dvě hodiny.

Měl přijet desátého ledna. Chtěl obsadit místní herce. Znal v San Francisku kameramana, tvrdil, že je výborný, pochází z Jižní Afriky a znají se ze školy. Phillip byl odhodlaný film natočit s co nejnižším rozpočtem. Nabídl Tanye za scénář tolik, kolik mohl. Chvíli o tom přemýšlela, ale potom mu zavolala zpátky. Navrhla, že si vezme procento ze zisku, dopředu nic nechtěla. Byla přesvědčená, že do tohohle projektu stojí za to něco investovat. Víc ji zajímalo s ním pracovat, peníze v tu chvíli nebyly podstatné.

Těsně před Vánocemi se začal scénář rýsovat v konkrétních obrysech. Psal se jí velmi dobře. Jako by to byla osudová práce.

Dokázala vyjádřit slovy všechno, co cítil, a jeho Tanyino pojetí naprosto uchvátilo.

Děti přijely domů a užily si nádherné Vánoce a prázdniny. Jason odjel s kamarády lyžovat. Megan měla v Santa Barbaře nového přítele a Molly hovořila o tom, že by odjela na rok studovat do Florencie. Tanya jim líčila nezávislý projekt, na němž začala pracovat. Děti to velice zaujalo. Vyprávěla jim i o Phillipu Cornwallovi, který to celé připravoval. Zaujal ji jeho příběh.

Pracovala na něm od Díkůvzdání, byla jím posedlá. Phillip ho

nastartoval, ale teď už příběh žil vlastním životem, jak to u dobrých příběhů bývá.

Desátého ledna se Phillip objevil i s Isabelle a Rupertem. Začal už hledat byt a slíbil jí, že u ní nezůstanou dlouho. Jeho ubytovala v Mollyině pokoji, děti u Megan. Přidala rozkládací postel, kdyby chtěli spát všichni společně. Děti byly opravdu skvělé. Typičtí Angličané. Rupertovi bylo devět, Isabelle sedm. Oba byli neuvěřitelně zdvořilí a vychovaní, vypadali jako děti z filmu. Byli milí a pohlední, měli velké modré oči a světlé vlasy.

Phillip se zmínil, že jsou velice podobní matce. Když děti vešly dovnitř, upřely na ni obrovské oči. Bylo patrné, že otec je na ně hrdý.

Stačilo jí pět minut, aby zjistila, že je dobrým otcem, že ho děti zbožňují a on pro ně žije. Bylo znát, že k sobě mají velice blízko.

Usoudila, že po dlouhé cestě musí být všichni unavení. V Anglii se touhle dobou podává svačina, tak jim připravila malé sendviče, horkou čokoládu se šlehačkou, zašla i do obchodu s anglickými potravinami a koupila čajové koláčky a hustou smetanu. Koláčky natřela džemem, nakrájela jahody a obě děti se rozzářily, když zjistily, co jim přichystala. Koláčky milovaly, Isabelle se pustila do jídla s takovým nadšením, že si od smetany umazala nos. Phillip jí ho se smíchem utřel.

„Jsi malý čuník, Izzy. Budeme tě muset hodit do vany.“

Bylo krásné poslouchat, jak v domě zase znějí dětské hlasy.

Tanya slyšela, jak se smějí v pokoji, hovoří s otcem. Když večer procházela kolem jejich pokoje, slyšela, že jim otec čte pohádku na dobrou noc. Asi o hodinu později se objevil dole v kuchyni. Seděla u počítače a pracovala, on se zmínil, že děti už tvrdě spí.

„Byly po cestě hrozně unavené,“ prohodil a ona k němu s úsměvem vzhlédla.

„Musíte toho mít také dost.“ Hluboké hnědé oči vypadaly unavené, ale šťastné. Umíral touhou pustit se do práce.

„Ani ne,“ usmál se. „Jsem hrozně rád, že jsem tady.“ Měl v plánu zapsat následující den děti do školy, později se chtěl setkat s kameramanem. Měli spoustu plánů a témat k hovoru. Vlastně bylo snazší, když byl přímo tady v domě, mohli pracovat společně.

Debatovali několik hodin, vypili několik šálků čaje, ale nakonec ho časový rozdíl přiměl jít spát.

Druhý den ráno připravila všem snídani a vysvětlila mu, jak se dostane do školy. Půjčila mu auto, aby děti odvezl. Za dvě hodiny byl zpátky, děti se učily a oni se mohli věnovat práci. Neúnavně pracovali na scénáři celý týden. Práce jim šla dobře, dělali pokroky, dokonce postupovali rychleji a snáz, než oba očekávali. Tvořili silný tým, dokázali si pohrávat s nápady toho druhého, a den po dni tak obohacovali příběh i scénář.

Tanya trávila s Phillipem a dětmi víkend, ukázala jim okolí. Když Phillip hledal bydlení, hlídala Isabelle a Ruperta. Pekla s nimi sušenky, vyráběli loutky a papírové masky, jak to dělávala před lety se svými dětmi. Když se vrátil, v kuchyni vládl hrozný nepořádek, ale děti byly novou kamarádkou nadšené. Vytvořily malá zvířátka a loutky, Isabelle i masku.

„Bože, co se tady dělo? Je tu šílený nepořádek!“ smál se a všiml si, že Tanya má na bradě papírové konfety. Ukázal na ni a ona si ji utřela.

„Náramně jsme si to užili,“ oznámila se smíchem.

„To doufám. Zabere tak týden, než se všechno uklidí.“ Odložili dětské výtvory stranou, aby uschly, on jí pomohl uklidit a dát všechno do pořádku. Děti si hrály venku na houpačkách, které tu zůstaly ještě po jejích dětech, když byly malé. Tanya prohodila, že je krásné, když zase k něčemu jsou. Isabelle a Rupert dům znovu oživili. I on vnesl něco nového do její práce. Hodně se od něho učila, on od ní také.

Když oznámil, že našel byt v Mill Valley, uvědomila si, že je jí to líto. Bylo jí v jejich společnosti dobře. Phillip se ale omluvil, že bude volný až za týden.

„Nevadí mi to,“ ujistila ho s úsměvem. „Bude mi líto, až odjedete. Je moc fajn mít zase v domě děti.“ Byla v pokušení zeptat se ho, jestli nechtějí zůstat, ale uvědomovala si, že potřebuje žít také svým životem. Nemohli být půl roku v dětských pokojích, i když by to bylo hezké. „Doufám, že mě budete často navštěvovat,“ prohodila.

„Děti jsou moc milé.“ Zmínily se před ní i o své mamince. Tvářily se při tom velice vážně. Rupert jí vysvětlil, že zemřela, když spadla z

koně. „Já vím,“ přiznala Tanya posmutněle. „Bylo mi líto, když jsem se to dozvěděla.“

„Byla moc krásná,“ dodala Isabelle a Tanya přikývla.

„Určitě byla.“

Dala dětem skicáky a pastelky a navrhla, aby nakreslily tatínkovi nějaký obrázek. Když se vrátil, měl z toho velikou radost. Dojímalo ho, jak hezky Tanya s jeho dětmi vychází. Večer pozvala všechny na večeři. Děti měly hamburger a hranolky, ona a Phillip si dali steak.

Když se potom vraceli domů, Phillip řídil, a děti si povídaly vzadu, měla pocit, jako by měla znovu rodinu. Děti Tanye svěřily, že se jim v nové škole moc líbí, ale v létě, až tatínek dokončí film, se musí vrátit do Anglie.

„Já vím,“ prohodila cestou do domu. „Budu na něm pracovat s ním.“

„Ty jsi herečka?“ zeptal se Rupert se zájmem.

„Ne, spisovatelka,“ vysvětlila Tanya, když pomáhala Isabelle z kabátku. Holčička se na ni usmála a Tanye tálo srdce. Nebylo těžké si je oblíbit.

Následující týden Phillip s Tanyou pokračovali v práci na scénáři.

Vlastně to byly přípravné práce na film. Dařilo se jim všechno zorganizovat. Další víkend se Phillip s dětmi odstěhoval. Jen nerada je viděla odcházet a přiměla ho, aby jí slíbil, že děti brzy přivede na návštěvu. Ukázalo se, že u ní budou často. Vyzvedl je ze školy, dojeli k ní, děti si hrály v kuchyni, psaly úkoly, a on s Tanyou pracoval na scénáři.

Našel několik místních herců a jednu mladou dívku z Los Angeles. V dubnu začali točit, skončili koncem června. Tou dobou už s Tanyou spolupracovali velice intenzivně šest měsíců. Isabelle i Rupert na ni byli zvyklí. Často u ní večeřeli, kupovala jim ve městě anglické potraviny. Připadalo jí zábavné podnikat s nimi různé věci.

Když v sobotu netočili, vzala je do zoo. Přivezla je zpátky na večeři, tváře měly upadané od cukrové vaty a cestou se ještě stavili na kolotoči. V létě je i s Phillipem brala na pláž. Pro Tanyu jako by se vrátil čas, kdy byly její děti malé, teď už žily vlastním životem.

Tanyina blízkost představovala pro Phillipa úlevu. Vodil k ní děti častěji, než měl původně v úmyslu, ale ona se na ně těšila a ony se

návštěv u ní dožadovaly. Milovaly starý dům stejně jako její děti. Za mnoho měsíců intenzivní práce se s Phillipem spřátelili. Svěřili si za tu dobu navzájem spoustu věcí, mluvili spolu o předešlém životě, o dětech, partnerech, dokonce i o dětství. Tvrdila, že jí to pomáhá při psaní.

Když se ze školy vrátily její děti a poslední den v červnu skončilo natáčení, Isabelle s Rupertem u ní zůstali na víkend. Molly i Megan tvrdily, že jsou strašně hodné a sladké. Braly je s sebou i ven.

Isabelle se obvykle chovala velice vážně, Rupert měl osobitý smysl pro humor. Tanya posmutněla, když si uvědomila, jak je má ráda.

Když Phillip oznámil, že se v červenci vrátí domů, strašně ji to zasáhlo. Nechtěla si ani představit, že děti odjedou a dům znovu ztichne. Nedokázala tu představu snést. Dojalo ho, když mu o tom večer povídala. Měli před sebou už jen dokončovací práce, Tanya byla ráda, že to šlo pomalu. Věnovali se filmu opravdu důkladně.

Phillip byl na jejich dílo hrdý, Tanya byla pyšná na něho. Odvedl skvělou práci, scénář se mu moc líbil.

Jejich vztah byl do té doby ryze profesionální. Phillip byl poměrně rezervovaný, působil velice anglicky.

Uvolnil se jen s dětmi. Kdykoli je viděla spolu, dojímalo ji to.

„Myslím, že byste měli ještě rok zůstat,“ dobírala si ho jednou při večeři. U stolu s nimi seděly jeho i její děti.

„Jen pokud by ses se mnou pustila do dalšího filmu,“ zažertoval.

„Bože chraň,“ vydechla Tanya a obrátila oči v sloup. Zařekla se, že tohle byl její poslední film. Představoval strašnou spoustu práce, víc, než čekali a plánovali, ale oba byli přesvědčení, že výsledek je dobrý. Phillip ho chtěl po návratu do Anglie sám střihat, pronajal si na to od přítele studio.

Do konce června udělal všechno, co potřeboval. Závěrečného střihu se Tanya neúčastní, ale pomohla mu se vším, co mohli udělat společně. Chtěl se zdržet ještě dva týdny a projet Kalifornii. Tanyu překvapilo, když se zeptal, jestli nechce jet s nimi. Prosili ji i Isabelle a Rupert. Měla by na cestu tak akorát čas, než pojede se svými dětmi do Tahoe. Pak dostala nápad.

„Co kdybyste po té cestě jeli s námi do Tahoe? Byli bychom moc rádi. A potom se můžete vrátit domů.“ Phillip už se odstěhoval

z bytu, Tanya mu nabídla, že mohou být zase u ní. Byla přesvědčená, že léto by tak bylo veselejší. Když souhlasil, že s nimi pojedou, ona se rozhodla strávit s nimi dva týdny na cestách. Molly i Megan byly přesvědčené, že se matka bude dobře bavit. Dělalo jim starosti, jak moc pracuje, navíc celý rok vypadala smutně, zvlášť po rozchodu s Gordonem. Bylo hezké vidět, že je zase uvolněnější, děvčatům neuniklo, že se s Phillipem spřátelili. Cestu jí schválila dokonce i Megan, s níž se během roku zase hodně sblížila.

Tanya, Phillip a děti zahájili cestu v Monterey. Vydali se do obřího akvária, procházeli se po Carmelu. Pokračovali do Santa Barbary, kde navštívili Jasona na letních kurzech, a potom se vydali do Los Angeles. Dva dny trávili v Disneylandu, Isabelle i Rupert se skvěle bavili. Tanya je brala na všechny atrakce, Phillip je fotografoval. Když poslední večer pozorovali průvod a světelnou show, byli hrozně unavení, ale šťastní. Otočila se k Phillipovi, který držel dceru v náručí. Všimla si, jak se na ni usmívá. Chtěl jí poděkovat, ale nevěděl jak. Pak se vrátili vláčkem do hotelu. Cestou ji objal kolem ramen. Isabelle spala s Tanyou, hrozně o to stála, Rupert s otcem. Phillip přišel dát dceři pusu na dobrou noc a uložit ji, pak se obrátil k Tanye.

„Děkuji, že jsi tak hodná na mé děti,“ zašeptal, protože holčička už spala. Objímala loutku myšky Minnie, kterou jí Tanya koupila.

Rupert byl posedlý Piráty z Karibiku, dvakrát s ním celou trasu projela.

„Mám je moc ráda,“ přiznala. „Nevím, co budu dělat, až odjedete,“ řekla a posmutněla. Smutek se objevil v očích i jemu.

„Já taky ne,“ přiznal. Už odcházel z pokoje, ale ještě se otočil, jako by chtěl něco říct, ale váhal. „Tanyo… byly to za poslední roky nejhezčí měsíce v mém životě…“ Věděl, že šťastné byly i děti, nejšťastnější od smrti své matky.

„Pro mě taky,“ zašeptala. Největším darem pro ni byly děti.

Úplně si získaly její srdce. Práce na filmu byla jen třešinka na dortu.

Přikývl, přistoupil k ní a bez uvažování se natáhl a odhrnul jí vlasy z čela. Celý den se nepodívala do zrcadla, bylo jí to vlastně jedno.

Soustředila se jenom na děti, naprosto se jim podřídila, běhala s nimi od jedné atrakce ke druhé, starala se, aby neměly hlad. Byla to pro ni

největší zábava po mnoha letech, ráda se o ni s ním dělila, stejně jako o film. Bylo zvláštní představit si, jak bude žít bez něho a bez nich.

Byli to její malí milovaní přátelé. Zvykla si na všechny tři. Dívat se, jak za pár týdnů odjedou do Anglie, pro ni bude velká bolest. Phillip na ni upíral pohled, jako by myslel na totéž, a viděl bolest v jejích očích. Byla to stejná bolest, jakou cítil on sám, když si uvědomil, že odjede. Nedokázal říct ani slovo, stejně nevěděl, co by měl povídat.

Uplynula už dlouhá doba od chvíle, kdy něco takového udělal naposledy. Přitáhl ji k sobě a políbil. V tu chvíli se pro oba zastavil čas. Když odstoupil, nebyl si jistý, co říct, jestli neudělal hroznou chybu.

„Nenávidíš mě?“ zeptal se nejistě. Napadlo ho to už předtím, ale říkal si, že je to šílené. Nechtěl vnášet do společné práce zmatek.

A teď už je pozdě, za chvíli odjedou. Sdílel s ní svůj nejdůležitější film. A cenil si jí jako přítelkyně.

Tanya zavrtěla hlavou. „Ne, už se mi začíná stýskat, a to jste ještě neodjeli.“ Život byl někdy zvláštní. Lidé vstoupili do vašeho života, odešli, někdy vlídně, jindy dramaticky, ale vždycky to přinášelo lítost. Tihle tři jí budou strašně chybět. Zadívala se Phillipovi do očí a uvažovala, co ten polibek vlastně znamenal.

„Nechci odjet,“ přiznal. City skrývané řadu měsíců se teď vylily a téměř se v nich topil, když se hráz prolomila.

„Tak neodjížděj,“ zašeptala.

„Pojeď s námi.“ Prosil ji očima, ale zavrtěla hlavou.

„To nejde, co bych tam dělala?“

„Totéž co tady. Mohli bychom společně natočit další film.“

„A co potom, až natáčení skončí? Stejně bych se musela vrátit, mám tu děti, Phillipe.“

„Jsou téměř dospělé. My tě potřebujeme, Tanyo… já tě potřebuju,“ šeptal se slzami v očích. Nevěděl, co jí má říct, ale nechtěl, aby to skončilo. Tahle cesta, čas strávený za mořem, život, který spolu sdíleli a který jeho odjezdem navždy skončí.

„Myslíš to vážně?“ ujistila se. Přikývl a znovu ji políbil. „Co budeme teď dělat?“ zeptala se zmateně. Proč se to stalo teď, těsně před koncem? Připadalo jí to příliš pozdě. On musí s dětmi odjet, ona zůstane tady. Jenže její život bude bez nich prázdný.

„Myslím to smrtelně vážně,“ řekl a pevně ji k sobě tiskl.

„Zamiloval jsem se do tebe hned ten den, kdy jsme se viděli poprvé.

Nechtěl jsem ale věci komplikovat, když jsme spolu měli pracovat.“

Bylo to úplně opačně než s Gordonem, který si zahrával při natáčení každého filmu. Phillip byl naprostý profesionál, možná až příliš.

Promarnili několik měsíců, které mohli trávit společně.

I ona k němu něco cítila, ale radši si toho nevšímala. Své city věnovala Isabelle a Rupertovi, také Phillipovu filmu. Ale teď nemohla jen tak jeho slova přejít. Toužil ji objímat a zastavit čas.

Zbývalo jim už jen pár posledních dní, potom se jejich cesty rozejdou.

„Promluvíme si o tom zítra,“ navrhla a on přikývl. Usmíval se, oči mu ožily jiskřičkami. Jako by se zase probouzel, totéž viděl i v jejích očích. „Úplně jsme se zbláznili?“ zeptala se zaraženě.

„Ano. Ale nejsem si jistý, že máme jinou možnost. Obávám se, že já už s tím nic nenadělám.“ Bála se, že je na tom stejně. Měla pocit, jako by ji unášely vlny toho, co Phillip říká, a toho, co k sobě navzájem cítí. Všechno mezi nimi se začalo měnit. Chtěla se chovat rozumně, dojít k racionálním rozhodnutím. Ale rozhodnutí jako by přicházela sama, bez jejich přičinění. Měla pocit, jako by při pohledu na něho ztrácela kontrolu nad svým osudem.

Ještě jednou ji políbil a odešel. Celou noc ležela vedle Isabelle, objímala holčičku a myslela na něho. Jaký zvláštní osud je svedl dohromady? A proč vlastně, když budou muset jeden druhého opustit. Nechtěla milovat dalšího muže, kterého nemůže mít, dalšího, který odejde. Za tři týdny odjíždějí. Přesto jí bylo jasné, že se do něho zamilovala. Nejen do něho, ale i do jeho dětí. Nebylo možné, aby s ním žila v Anglii. Budou muset najít nějaký jiný způsob. Pokud to tak má být, říkala si pro sebe, řešení určitě najdou. Pokud ne, na nic nepřijdou. Stačí, aby byli stateční a dokázali se na situaci dívat zpříma. A ještě statečnější, pokud se mají odvážit v životě znovu někomu věřit.

25

Zbytek cesty po Kalifornii byl pro Phillipa a Tanyu zvláštní, většinou se na sebe dívali přes hlavy dětí a usmívali se. Ta cesta byla něčím čarovná. Něčím, co měli celou dobu, aniž to tušili. Ale teď, když tomu dali průchod, bylo těžké odolat a ani jeden o to nestál.

Teď už nebylo možné tomu zahradit cestu nebo se tvářit, že to nenašli. Museli si přiznat, že to mezi nimi je a oslňuje je to jasným světlem.

Chodili na dlouhé procházky po plážích v San Diegu, kráčeli za dětmi, dávali na ně pozor, když si máčely nohy v přílivu, a sbírali pro ně lastury.

„Miluju tě, Tanyo,“ prohodil něžně s přízvukem, s nímž už se za ty měsíce sžila. Byla pevně přesvědčená, že tahle slova už nikdy znovu od muže neuslyší, vlastně po tom ani netoužila.

„Taky tě miluju.“ Neměla ale tušení, co si s tím počít. Na dlouhé cestě domů o tom oba mlčky přemýšleli.

Zdálo se, že děvčata si změny, která se v jejich vztahu na cestách odehrála, nevšimla. Když přijel domů Jason, všichni odjeli k jezeru Tahoe. Teprve tam si starší děti uvědomily, že mezi jejich matkou a Phillipem se odehrává něco zvláštního. Do té doby byly přesvědčené, že ti dva spolu sdílejí jen práci. Phillipa měly rády, i když situace připadala komplikovaná i jim. On měl za dva týdny se svými dětmi odjet do Anglie. Jednou večer se jí zeptal, jestli by se nepřestěhovala k nim, ale znovu namítla, že to nejde. Má tady děti a život.

„Nemůžu své děti opustit.“ On zase nemohl žít v Americe. Neměl pracovní povolení, týkalo se jen jediného filmu a ten je hotový. Musí

se vrátit. Bude je dělit téměř deset tisíc kilometrů. Oběma připadalo, že je to od osudu příliš kruté. Když se pak jednou Molly zmínila o úmyslu trávit semestr ve Florencii, Phillip s Tanyou se na sebe podívali přes stůl. Napadlo je totéž. Počkal, až odejdou děti spát, a potom se jí zeptal. Věděla, co chce říct, dřív než to vyslovil.

„Nechtěla bys se mnou žít rok v Itálii? Mezitím se rozhodneme, co dál.“ Jeden z nich, možná oba, by se museli stěhovat, na tak vážné rozhodnutí bylo zatím brzy. Po šesti měsících společné práce se dobře znali, ale ještě toho o sobě hodně nevěděli a potřebovali čas, aby to mohli zjistit. Šlo o věci, na které se oba až doteď snažili zapomenout.

„Moje děti přijedou domů až na Den díkůvzdání,“ vysvětlovala Tanya. „Myslím, že až odjedou v září do školy, mohla bych s tebou pár měsíců zůstat v Anglii. Možná bychom se mohli poohlédnout po domě někde poblíž Florencie. Pokud tam Molly pojede po Vánocích studovat, byli bychom blízko. Třeba by mohla s námi i bydlet. Třeba bude chtít jet i Megan.“ Jasona studium v Evropě nezajímalo, ale on na ní nebyl tak závislý, může za nimi přijet na prázdniny. „Mohl bys sem přijet s dětmi na Vánoce, Phillipe?“

„Nevidím důvod, proč ne.“ Oči se mu rozzářily. Konečně nacházeli řešení. Bylo to jako skládat kousíčky skládačky. Připadalo jim jako zázrak, že dílky oblohy a stromů zapadají do sebe, když ještě před několika dny jim to nedávalo smysl. „Pokud přijedeš v září do Anglie a zůstaneš do Díkůvzdání… a zajedeme do Itálie najít nějaký dům… potom bych já mohl přijet na Díkůvzdání a Vánoce…

v lednu bychom odjeli do Itálie, to Molly začne škola… zůstaneme tam do léta, nebo možná po celý zbytek roku, když se nám tam bude líbit. Je to ale složitá organizace, co? Ale myslím, že by to mohlo vyjít. Získáme tak rok a uvidíme, jak nám to bude klapat. Pak už budeme vědět, co vlastně chceme, ne?“ upíral na ni napjatý pohled, ona se zasmála.

„Řekla bych, že jsme si právě moc hezky rozvrhli následující rok života. Třeba spolu vymyslíme ještě nějaký film. Možná se stane příští rok spousta věcí, Phillipe. Právě se nám přihodilo něco ohromného, zamilovali jsme se, nebo spíš připustili jsme si, co se stalo zřejmě už před několika měsíci, když jsme tvrdě pracovali. Teď

jsme se rozhodli strávit spolu příští rok, možná rok a půl. Zdá se mi, že je to velice tvůrčí řešení problému.“ Zbývalo vyjasnit ještě pár drobností, najít dům v Itálii… vymyslet, jak navštěvovat Megan v Santa Barbaře, pokud nebude chtít studovat v Evropě s Molly.

Nebylo to úplně dokonalé, ale snad to bude fungovat. Existovala tu rizika, ale s těmi je třeba počítat neustále. A když se to povede? Co víc by mohli chtít? V životě není nic jistého. Nikdo přesně neví, jak se věci odehrají. Neexistuje záruka, že nedojde k nějaké tragédii nebo katastrofě. Ale ruku v ruce mají šanci, že to zvládnou. S láskou, trpělivostí a odvahou není nic, co by nedokázali. Zvlášť pokud se oba budou snažit. Phillip ji objal a přitiskl k sobě. Cítila se v jeho náručí příjemně, jako vždycky.

„Nemůžu uvěřit, co se s námi děje, Tanyo. Nikdy by mě nenapadlo, že se znovu zamiluju.“

„Mě také ne,“ přiznala tiše. „Myslím, že jsem si to ani nepřála,“

dodala. „Nechtěla jsem znovu riskovat zklamání.“

„A teď?“ zeptal se, upíral na ni pohled plný něhy a zdálo se, že má trochu obavy.

„Asi nemáme jinou možnost. Tentokrát nás rozhodnutí dostihlo samo. Můžeme se mu jen podřídit a věřit. Člověk nikdy na začátku konec cesty nevidí. Kráčí po ní tam, kam ho vede.“ Oba to cítili podobně, rizika vnímali společně. Řešili problémy, stavěli se překážkám, přistupovali na výzvy.

„Mám pocit, že je to to pravé, Tanyo.“ Ona to viděla stejně.

Nedokázala to vysvětlit ani potvrdit, ale všechno jí připadalo úplně přirozené. Poprvé po dlouhých letech. Dávalo to smysl. Oběma.

Neměli ale žádné záruky. Mohli opravdu jen věřit. Rozhodli se společně. Udivovalo je, jak vnímali věci stejně. Zamilovali se do sebe, přiznali si to, napadaly je stejné plány, řešení nacházeli ve stejnou chvíli. Bylo by snad jednodušší přistát Boeingem 747 na špičce jehly. Ale oni to zvládli. Nebo se jim to začínalo dařit. Zbytek se ukáže časem. Teď potřebovali jen odvahu, aby dokázali pokračovat v tom, co začali, a na cestu trochu štěstí. Nic není nemožné. Zvládnout lze cokoli, pokud člověk hodně chce. Důkazem byl film, který právě dokončili. A obdobné to bylo se vším ostatním v jejich životě. Oba přežili tragédie i zklamání. Tanye se rozpadlo

manželství, Phillipovi zemřela žena. Ale zvládli to a překonali. Ve srovnání s tím bude teď všechno hračkou.

Následující den svěřili své plány dětem. Těm to připadalo úžasné.

Megan se zamlouvala představa, že bude studovat s Molly v Itálii.

Ještě lepší bude, pokud Tanya s Phillipem budou mít někde poblíž dům. Jasonovi nevadilo, že odjedou. Slíbil, že za nimi přijede na jarní prázdniny a na léto. Chtěl s kamarády cestovat po Evropě.

Všichni byli nadšení, i když vztah mezi Phillipem a Tanyou jim dělal trochu starosti. Čím víc o tom ale přemýšleli, tím víc se jim to líbilo.

Tanyiným dětem připadal Phillip skvělý.

Když se Isabelle dozvěděla, že Tanya za nimi přijede do Anglie a zůstane až do Díkůvzdání, prakticky poznamenala: „To je dobře.

Aspoň mi budeš moct ráno česat vlasy, jako to dělala mamka. Táta to vůbec neumí.“

„Budu se snažit,“ slíbila Tanya. Všichni si potom povídali o svých plánech, usadili se k večeři, znovu probírali možnost najít si v Itálii dům… Megan s Molly spřádaly plány na studium v Evropě, mluvilo se o Isabelliných vlasech… o filmu, který Phillip s Tanyou natočí. Rupert se potom s úsměvem posadil k Jasonovi. Líbilo se mu, že bude mít vlastně bratra, a usoudil, že by s ním mohl trávit víc času.

„Zní to trochu bláznivě, co?“ zamyslel se Rupert „Ale myslím, že by to mohlo vyjít.“

„Já taky,“ souhlasil Jason a usmál se. Měli pravdu. Nebyl důvod, proč by to nemělo fungovat. S dostatkem lásky a štěstí to určitě vyjde.

26

Nakonec Tanya s Phillipem odložili odjezd do Itálie až na konec ledna. Teprve tou dobou začínala Molly a Megan škola ve Florencii.

Dům se jim podařilo najít už v říjnu. Byl vybavený, dostatečně velký pro všechny a čekal na ně v perfektním stavu. Stačilo přijet a otočit klíčem. Phillip, Rupert a Isabelle trávili Vánoce s Tanyou a její rodinou v Marinu. Isabelle a Rupert ještě věřili na Santa Clause, takže svátky dostaly pro všechny nový rozměr. Děvčata pomohla malým dětem připravit pro Santa Clause sušenky a mléko, mrkev a sůl pro soby. Rupert se na poslední chvíli rozhodl přidat pivo.

Škola v Anglii jim vyšla vstříc a uvolnila je na celý měsíc, museli si ale s sebou vzít do Kalifornie úkoly. Jason se v lednu vrátil do Santa Barbary, děvčata využila měsíc doma na přípravu pro studium v Itálii. Tanya je přiměla chodit do Berlitzovy školy na kurz italštiny, aby měly dívky trochu náskok. Sama si také několik lekcí zaplatila.

Phillip nechal věcem volný průběh.

Hlavním důvodem zdržení bylo ale vyhlašování Zlatých glóbů.

Byla to cena udělovaná zahraničními novináři televizním pořadům i hraným filmům. Nedalo se na to sice vždycky spoléhat, ale v mnoha případech film, který získal Zlatý glóbus, vyhrál o tři měsíce později i Oscara. Phillipův a Tanyin film, natočený na počest jeho manželky, šel do kin v prosinci a byl nominovaný na nejlepší celovečerní film. Phillip i Tanya chtěli být u toho. A samozřejmě s sebou brali i všechny děti.

Na rozdíl od Oscarů bylo toto udílení organizované v sále se stoly po dvanácti lidech, nebylo to jako na Oscarech. Bylo vždycky zábavné a vzrušující sledovat, kdo tuto prestižní cenu získá. Phillip

ani Tanya na této akci ještě nikdy nebyli. Potěšilo je, když zjistili, že jejich film je nominovaný. Byl to dosavadní vrchol Phillipovy kariéry, Tanya už rok předtím získala Oscara, ale byla stejně nadšená jako on.

V den slavnostního předávání odletěli s Phillipovými dětmi a děvčaty do Los Angeles. Jason měl přijet autem ze Santa Barbary a setkat se s nimi až na místě. Jako obvykle se ubytovali v hotelu Beverly Hills. Všichni se hrozně těšili. Už v San Francisku si pořídili nové šaty, Phillip si pro tuto příležitost koupil smoking. Tanya vybrala u Brooks Brothers Rupertovi oblek a Isabelle černé sametové šaty, které se jí moc líbily. Snad stokrát si je vyzkoušela s černými lakovými střevíčky, které si přivezla z Anglie.

Tanya objednala dva bungalovy, jeden pro děti, druhý pro ně.

Zdůraznila, aby jim nedávali bungalov číslo dva. Po příjezdu se ukázalo, že v jejich rezervaci nastal zmatek. Děti dostaly prezidentské apartmá, Phillip s Tanyou bungalov číslo dva. Personál hotelu se tvářil, jako by jí dělal laskavost. Bungalov nebyl pro děti dost velký, bylo jich pět a přála si, aby měly tři pokoje a nemusely se mačkat. Isabelle chtěla bydlet s Rupertem, Jason dával přednost vlastnímu pokoji.

Tanya se k bungalovu blížila s rozechvěním. Dokázala myslet jen na chvíli, kdy tam vstoupila naposledy a našla Gordona v posteli s mladou herečkou. Okamžitě se jí vybavila nepříjemná scéna, která následovala. Předtím u dveří skončil její vztah s Douglasem, skomíralo tu i její manželství s Peterem, rozpadat se začalo po jeho návštěvě v Los Angeles, nebo možná dřív. Vzpomínala si, jak se nešťastně rozhlížel po bungalovu a tvrdil, že po životě, jaký vede tady, se domů už nevrátí. Nakonec se ukázalo, že se mýlil, a byl to on, kdo ji opustil. Vrátila se domů, teď ale znovu odjíždí. Tentokrát je to snad posun k lepšímu. Změní se jí život, bude žít s Phillipem v Itálii, jednou možná v Anglii. Ještě se definitivně nerozhodli.

Nejdřív chtěli zkusit, jak jim to bude klapat. Zatím se po dvou měsících v Anglii a třech měsících v Marinu zdálo, že je všechno v pořádku. Dům ve Florencii si najali na rok, jejich cesta mohla začít.

Tanya nechtěla být v bungalovu s Phillipem, protože v něm už s několika muži bydlela. Napsala tu scénáře ke třem filmům,

oplakala Petera, rozešla se s Douglasem a užívala si s Gordonem.

Dobře se spolu bavili, ale netrvalo to dlouho. Nechtěla s Phillipem trávit čas v ložnici, kterou sdílela předtím se třemi svými muži.

Jakmile vešla do místnosti, okamžitě se ocitla v zajetí duchů. Prožila tu příliš mnoho. Vedení hotelu ale trvalo na tom, že jinou možnost ubytování pro ně nemá. Phillip si všiml výrazu na její tváři. Nejdřív se tvářila posmutněle, a když hotelový sluha postavil ke dveřím zavazadla, vypadala ztrápeně.

„Už jsi tu někdy předtím byla?“ zeptal se, rozhlédl se a pak upřel pohled na ni. Cítil, že se s ní něco děje. Ještě před chvílí se těšila na večer. Strašně mu přála, aby cenu získal právě on.

„Ano,“ přiznala tiše. Tentokrát nábytek nepřesunovala. Už se tu necítila doma.

„Žila jsem tu střídavě téměř dva roky, napsala své první tři scénáře.“

„Sama?“ zeptal se. Všiml si, že se jí v očích honí stíny. Stíny starých duchů.

„Většinu času ano. Když jsem přijela poprvé, byla jsem vdaná.

Oplakala jsem tu manželství s Peterem.“

„Byli ještě nějací další muži?“ Přikývla. Nezabíhala do detailů, usoudila, že je nepotřebuje znát, věděl jen, že chodila s jedním producentem a s hercem a že oba vztahy skončily dřív, než se poznala s ním. Phillip měl najednou pocit, jako by s nimi v místnosti byl zástup dalších lidí. „Vadí ti, když tu zůstaneme?“

„Stejně nic jiného nemají,“ pokrčila rameny a políbila ho. „To je v pořádku. Připadám si, jako bych se vrátila do starých kapitol svého života, k nějaké hodně staré knize. Je na čase se toho zbavit.“ Vlastně se jí to už podařilo. Možná bylo správné, že sem přijeli spolu a ona se mohla vypořádat s minulostí. Měli před sebou slibnou budoucnost, otevírala se před nimi dlouhá cesta. Tohle byl poslední dotek jejího předešlého života, dnů zklamání, porušených slibů a ztracených snů.

Budoucnost přinášela oběma novou naději. Najednou jí připadalo hloupé být kvůli minulosti nervózní. Důležité je jen to, že je s ním.

Na minulosti už nezáleží.

Děvčata se na večer oblékla ve svém pokoji, pomohla s oblékáním Rupertovi a Isabelle. Jason přijel ze Santa Barbary

a převlékl se do smokingu. Když byli všichni připravení, odešli do bungalovu za rodiči. Phillip se zrovna obouval, Tanya byla téměř oblečená. Měla upravený účes a byla nalíčená, na sobě měla prádlo a lodičky s vysokými podpatky. Vklouzla do šatů a děvčata přišla právě včas, aby jí zapnula vzadu zip.

„Mami, vypadáš skvěle,“ prohodila Megan obdivné. Phillip na ni pohlédl a hvízdl. Měla dlouhé sexy červené šaty, které zdůrazňovaly její postavu.

„Taky vám to moc sluší,“ pochválila je, otočila se k Phillipovi a políbila ho. Upřeli na sebe dlouhý pohled plný lásky. Její život se konečně ubíral poklidným tempem, všechno kolem zapadalo na své místo.

Všech sedm krátce poté nastoupilo do limuzíny. Když dojeli do hotelu Beverly Hilton, kde se slavnostní předávání konalo, čekala je obtížná cesta po červeném koberci. Zastavovaly je stovky fotografů, cvakaly blesky, novináři volali její jméno, reportéři jim mávali před obličejem mikrofony. Bylo to jako před předáváním Oscarů. Phillip něco podobného dosud nezažil, byl zcela oslněný. Tanyu pořád někdo zastavoval a žádal ji o vyjádření. S úsměvem prohodila něco neurčitého a znovu se přidala k ostatním.

„Není to legrace, že ne?“ prohodil Phillip, když si vyzvedli místenky a začali hledat svůj stůl. Trvalo další půlhodinu, než prošli kolem všech, kdo Tanyu znali a chtěli se s ní přivítat. Konečně se mohli posadit. Začalo se večeří, uběhla ještě hodina, než došlo na slavnostní předávání cen. První byly na řadě ceny za televizní pořady.

Děti fascinovaně sledovaly hvězdy usazené všude kolem.

Tanyiny děti to prožívaly za poslední dva roky podruhé, takže to na ně nedělalo až tak velký dojem. Phillipovy děti byly ještě poměrně malé, prostředí jim nebylo vlastní a většinou netušily, koho vidí nebo kam se dívat dřív. Tanya rozložila Isabelle na klín ubrousek a pomohla jí nakrájet kuře. Přitom se bavila s Phillipem, tiše mu vysvětlovala, kdo je kdo. Představila ho každému, kdo se u nich zastavil, aby je pozdravil. Objevil se i Max, vřele ji objal a ujistil ji, že se mu po ní hrozně stýská. Společnost mu dělala atraktivní starší žena.

Než došlo na celovečerní filmy, zdálo se, že uběhla celá věčnost.

Tanya nebyla za scénář nominovaná, ale Phillip jako producent aspiroval na nejlepší film roku. Když oznamovali nominované filmy, Tanya mu sevřela dlaň a zadržela dech. Jako obvykle ukazovali kratičký klip z každého filmu. Phillipova ukázka přikovala lidi k židlím. Vyvrcholila právě ve chvíli, kdy se hlavni hrdinka ocitla těsně před smrtí. Když klip skončil, sál vydechl. Potom přinesla Gwyneth Paltrow obálku, roztrhla ji, usmála se, na chvíli udělala odmlku a konečně přečetla Phillipovo jméno. Stejně jako při Oscarech zůstala Tanya na chvíli zaražená, tentokrát jí to ale docházelo rychleji, pohlédla na něho a ani jeden nemohl uvěřit, co právě zaslechli. Nejistě vstal, sklonil se, aby ji políbil, políbil i každé z dětí a spěchal k pódiu.

„Obávám se, že budu mluvit nesouvisle,“ začal a jeho slova zněla velice britsky. Tanya si utírala slzy dojetí. „Netuším, čím jsem si tohle zasloužil, natočil jsem jen film, který pro mě hodně znamená.“

Poděkoval kameramanovi, všem hercům, štábu, svým dětem a po krátké odmlce se mu zlomil hlas. „Chtěl bych také poděkovat ženě, která tenhle film inspirovala a jíž je věnovaný. Byla to výjimečná osobnost… moje manželka Laura… a také ženě, která mi pomohla svou láskou a podporou, Tanye Harrisové, která napsala skvělý scénář. Tuhle cenu by měla dostat ona, ne já… miluju tě… děkuji ti…“ Třímal Zlatý globus v ruce, utíral si slzy a s úsměvem se vrátil ke stolu. Všichni ho objímali, Rupert s Isabelle nadšením poskakovali. Tanya ho políbila, jakmile se posadil.

„Jsem na tebe hrozně pyšná… gratuluju ti…“ Spokojeně zářila.

„Tos dokázala ty, ne já…,“ trval na svém, když s úsměvem zavrtěla hlavou.

„Ne, dokázals to ty… tys natočil ten film. Přemluvils mě k tomu.

Jsi skvělý… teď získáš určitě i Oscara,“ předpovídala. Byla o tom pevně přesvědčená. Budou muset v dubnu přiletět z Florencie. Phillip byl nadšený a stále ještě přemožený city.

V závěru večera se kolem nich shromáždili všichni reportéři.

Zpovídali ho, fotografovali, všichni mu gratulovali a Tanya kráčela hrdě kousek za ním.

Konečně se dostali zpátky do hotelu a doprovodili děti do jejich apartmá. Všichni na něho byli pyšní. Jason nesl Isabelle, která už usnula, Rupert šel jako náměsíčný.

V pokoji ho svlékli a uložili do postele. Tanya uložila Isabelle, potom její děti znovu objaly Phillipa.

„Gratulujeme,“ chválily ho, políbily na dobrou noc matku a o pár minut později se Tanya s Phillipem vraceli k bungalovu. Nalila mu poslední sklenku šampaňského a on se svezl na pohovku. „Nikdy by mě nenapadlo, že něco takového zažiju. Myslel jsem, že se všichni zbláznili, když nás nominovali, a vůbec jsem nečekal, že vyhrajeme.“

Uvolnil si motýlka, zul se a pořád se usmíval. Tanya se posadila vedle něho a připomněla mu, že nevyhráli oni, ale on.

„Je to tvoje vítězství, miláčku. Užij si ho. Měl bys na sebe být velice hrdý. Já na tebe hrdá jsem.“

„Já na tebe taky,“ poznamenal tiše. „Za to, cos z toho filmu dokázala udělat, i za to, jak jsi výjimečná.“

Tiše si asi půl hodiny povídali, vybavovali si jednotlivé chvíle večera, potom si vyčistili zuby, svlékli se a šli spát.

Pomilovali se a Tanya zapomněla, že v té posteli byla už předtím.

Všechno bylo nové, minulost se vytratila, znovu se narodili jako noví lidé s novým životem.

Ráno se probudili a Tanya objednala snídani. Číšník z hotelové služby jí připadal povědomý, ale neřekl ani slovo. Neuvědomovala si, že by tu byla kdy předtím. Bungalov číslo dva už nebyl jejím domovem. Ona nebyla tím člověkem, který tu žil během natáčení Mantry, ani tou ženou, která chodila s Douglasem a napsala scénář pro Zmizení. I její dny s Gordonem zůstaly minulostí. On natáčí další filmy a věnuje se svým hvězdným partnerkám. Peter žije s Alicí.

Všichni odešli do nových životů, jí se to teď podařilo také. Byl nejvyšší čas.

Bungalov číslo dva pro ni byl už jen hotelovým pokojem, ne domovem. Budou tu bydlet jiní lidé. Přihodí se jim tu šťastné i smutné věci, zažijí zklamání, stejně jako ona s Gordonem. A možná se jim tu splní sny, jako se splnil jí s Phillipem.

V poledne se odhlásili, v hale se setkali s dětmi. Všichni kromě Jasona se vraceli do San Franciska a za dva dny pokračují do Florencie. Začíná nový život.

Phillip stál vedle ní, hrdě se usmíval, vděčný za všechno, co pro něho udělala. Usmála se na něho a otočila se k recepčnímu, aby odevzdala klíč. Chvíli se na něj zadívala, potom ho položila na pult.

„Odhlašujeme se z bungalovu číslo dva,“ oznámila. Bydlela tam často a dlouho. Ale nelitovala toho. Vzala Phillipa za ruku a vyšli i s dětmi z haly. Políbila Jasona a nastoupili do čekající limuzíny.

Jason za nimi přiletí do Florencie na jarní prázdniny. Ostatní děti budou s nimi. Někde ve světě si vytvoří domov. Není důležité, kde to nakonec bude. Byla si ale jistá, že bungalov číslo dva už v životě neuvidí.

Posloužil svému účelu, byl jejím domovem déle, než očekávala.

Dál už ho však nepotřebuje. Její domov je teď u Phillipa a dětí, ať už to bude kdekoli – v Itálii, Anglii nebo v Marinu. Nikdo z nich netušil, jak bude vypadat mapa jejich života, kam je cesty zavedou.

Oba ale věděli, že to bude to pravé, pokud tam budou spolu. Mizely známé obrysy, čekal je zářivý nový svět. Odjížděli a kalifornské slunce jim žehnalo svými paprsky. Pro Tanyu a Phillipa to byl začátek příběhu, ne jeho konec.