Kathleen E. Woodiwiss

Květy na vodě

Newportes Newes, Virginie

25. dubna 1747

London Pride ukotvená lany se bokem otírala o přístavní hráz, jak s ní začínaly pohupovat vlny, které zvedala ohlašující se bouře. Těsně nad stěžni se v zlověstné předzvěsti blížící se vichřice povalovaly těžké mraky. Racci kroužící nad lodí se vrhali střemhlav do plachtoví a zanechávali za sebou chraplavé skřeky. Ty se mísily s chrastěním řetězů ozývajícím se ze schůdků, po nichž klopýtali vyhublí rozedraní odsouzenci a štrachali se přes otevřenou palubu. Muži spoutaní železy na nohou a přivázaní jeden k druhému ani ne dvěma metry řetězu byli nahnáni do řady, aby je mohl bocman zkontrolovat. Ženy, spoutané každá zvlášť, mohly dojít samostatně až k padacím dveřím a tam měly počkat.

Na zádi přestal jakýsi námořník stírat palubu a pozoroval je. Vrhl opatrný pohled ke kajutám důstojníků, a když zjistil, že kapitán Fitch s manželkou jsou ještě v nedohlednu, jeho drzost vzrostla. Odstrčil kýbl a smeták a jakoby mimochodem se vydal přes palubu. Naparoval se před zuboženými ženami jako výstavní kohout, ale svým chtivým pošilháváním a drzým chováním u nich vyvolal jen neproniknutelné pohledy plné opovržení. Až na jednu. Tmavookou prostitutku s vlasy jako havran, která byla odsouzena za to, že svým zákazníkům kradla peněženky a že slušnou řádku mužů v průběhu soudního procesu vážně zranila. Ta se na námořníka slibně usmívala sama od sebe.

„Nikde jsem tu skoro tejden neviděla tu blátotlačku, pane Potts,“ spustila drsným tónem a vrhla triumfální pohled na své zamračené společnice. „Myslíte, že v tom podpalubí chcípla? Bylo by to fajn a byly bysme si kvit za to, že mě praštila do nosu.“

Drobounká žena se zplihlými hnědými vlasy si proklestila cestu z klubka trestankyň a rázně se na ni obořila. „Mrskej si tím svým prolhaným jazykem, jak chceš, Morriso Hatcherová, ale moc nás ví, že ti mylady dala, cos zasloužila. Za to, jaks ji dloubla do žeber, když se nedívala, mělas bejt v řetězech ty. Nemít tohohle pejsánka,“ máchla rukou k Pottsovi se sžíravým opovržením, „kterej hučel do paní Fitchový, mohla k tomu mylady říct svoje.“

Potts se zadíval na malou prostořekou ženu a dal si v bok svalnaté ruce. „A tys nám mohla, Annie Carverová, prokázat spoustu dobrýho, kdybys všechen vítr, kterej ti jde vod pusy, jak s ní pořád meleš, nasměrovala na naše plachty. Mohli jsme tu bejt na to šup.“

Pak jeho pozornost upoutal zvuk řetězů z podpalubí. V prasečích očičkách mu sadisticky zasvítilo. „No hrome! Řek bych, že se hrne naše madam.“ Vítězoslavně se zařehtal a zamířil ke schůdkům, aby nahlédl dolů do tmy. „Co, blátotlačko? Seš to ty v celý svý kráse? Vystupuješ k nám z dolních komnat?“

Shemaine O’Hearnová zvedla k postavě tyčící se u otvoru rozzlobené zelené oči. Protože se odvážila postavit děvce tohohle tupce, strávila minulé čtyři dny v zatuchlých hlubinách lodi. O každý drobek chleba, který jí tam hodili, se musela prát s krysami a šváby. Kdyby nebyla tak zoufale vyčerpaná, nejraději by mu vydrápala oči, ale v zuboženém stavu, v němž se nacházela, našla sílu jen na sžíravou ironii. „A kterou jinou chudinku měla asi tahle smradlavá ropucha přivést, pane Pottsi?“ zeptala se a trhla hlavou směrem ke skrčenému chlapíkovi, který pokulhával vedle ní. „Myslela jsem, že jste paní Fitchovou přesvědčil, aby ty prostory rezervovala jen pro mě.“

Potts nelibostí nad jejím otevřeným pohrdáním jen vydechl. „Hmm, už seš zase tady, Shemaine. Zase urážíš mý přátele.“

Shemainin doprovod, Freddy, se natáhl a vztekle ji štípl do paže, když ji z podpalubí propouštěl. Byl stejně zlomyslný a zákeřný jako Potts a nepotřeboval pobízet, když si mohl zchladit žáhu na někom, kdo se nemohl bránit. „Dávej bacha na manýry, ty nafoukaná štětko!“

„Dám, Freddy,“ zaskřípala zuby a vytrhla se mu z nemytých rukou. „Hned jak ty se alespoň nějakým přiučíš.“

Od lávky se ozval Pottsův hrubý hlas. „Radši bys to tam měla ukončit a hoď sebou, Shemaine, nebo ti dám další lekci.“

Dívka se nad jeho neomaleností jen zamračila. „Možná by ti k tvým ohavným způsobům něco řekl sám kapitán Fitch, jestli má v úmyslu mě dneska prodat.“

„Kapitán si může říkat, co chce,“ opáčil Potts a obdařil ji přidrzlým pobaveným úsměvem, když ji pozoroval, jak se snaží s těžkými okovy na kotnících a v řetězech vystoupat po schůdcích. „Ale každej tady ví, že poslední slovo má milostpaní.“

Od chvíle, kdy ji v okovech převezli na loď, byla Shemaine přesvědčená, že se žádné místo na zemi nepodobá víc peklu než anglická plachetnice vezoucí do kolonií trestance. A žádná jiná osoba toto přesvědčení víc neposílila jako právě Gertrude Turnbullová Fitchová, kapitánova manželka a jediné dítě J. Horace Turnbulla, výlučného vlastníka London Pride a menší flotily dalších obchodních lodí.

Po Pottsově jasně míněné poznámce se Shemaine zarazila a rychle si na hlavě upravila cár látky, z něhož si vyrobila jakýsi šátek. Téměř při každém pobytu na palubě vyvolaly její zářivé rusé kadeře v Gertrude vztek, takže začala celému irskému národu spílat do zabedněných tupců a Shemaine do špinavé blátotlačky, nadávky, kterou s oblibou používali Angličané k ponižování Irů.

„Neopovažuj se loudat,“ vyhrožoval Potts. V prasečích očičkách se mu blýskalo krutostí, když ji pozoroval, jak se namáhavě hrabe vzhůru.

„Už jdu!“ mumlala Shemaine. V hlavě se jí míhaly všechny křivdy, kterých si za tři měsíce cesty užila až dost. S chutí by mu plivla svou zlobu do tváře, ale zkušenost z londýnského vězení ji naučila. Věděla, že odsouzený dokáže přežít pouze tehdy, když se s ledovým klidem svým mučitelům podvolí.

Nehodlala před ním dát najevo, jak je vyčerpaná, a proto se snažila pohybovat alespoň se špetkou důstojnosti. Na palubě povíval svěží vánek. Shemaine se trochu rozkročila, aby udržela rovnováhu a protáhla se. Čerstvý vzduch pro ni byl v posledních dnech opravdovým luxusem, a tak mu nastavila obličej a pomalu vychutnávala jemnou slanou tříšť, která se jí usazovala na tvářích.

Potts přimhouřil s nelibostí oči, když si všiml dívčina postoje. Připadal mu pyšný a povznesený. „Hraješ si zase na dámu, co? Jak nějaká nabubřelá děvka vod dvora. Šacoval bych tě na dvůr žebráků ve Whitefriars,“ ukázal pobaveně na její otrhané a špinavé oblečení.

Shemaine si dovedla představit, jak patetický obrázek skýtá v rozedraných cárech a řetězech. Kde byly ty časy, kdy jí nádherný jezdecký oblek ze zeleného sametu záviděly i dcery bohatých aristokratů (tytéž, které se nedokázaly vyrovnat s jejím zasnoubením s nejhezčím a zřejmě i nejbohatším mužem Londýna).

Bolestně si povzdechla. Před svým zatčením znala jen život v dostatku a pohodlí, a pak byla bez příčiny uvržena do odporného vězení, kde se setkala jen s nenávistí, urážkami a zoufalstvím. „Je to skutečně velmi nepříjemné, když musí dáma cestovat bez svého služebnictva a krejčího,“ podotkla sarkasticky. „V poslední době jsem se setkala s doprovodem, který nemá ani ponětí o nějaké službě a nechápe to nejzákladnější.“

Potts sice nebyl schopný rozlišit, kde se v jejích slovech skrývá urážka, ale přesto znejistěl. Sevřel masitou pěstí řetěz, který jí spojoval okovy na zápěstí, a prudce s ní smýkl k sobě. Viděla jen zarostlou tvář a obrovské zarudlé oko. Přes všechny ústrky a trápení, jež si už prožila, mu odmítala poskytnout zadostiučinění, po němž toužil nejvíc. Pocit nadřazenosti mu dopřát nehodlala. „Ty zatracená irská děvko!“ zavrčel. „Si myslíš, že seš lepší než já, co? Ty a ty tvoje vznešený způsoby! To se teda setsakra mejlíš, ty irskej hnuse. Nejseš ani dost dobrá, abys mi olízla plivanec z boty.“

Shemaine se z jeho páchnoucího dechu zvedal žaludek. Od první chvíle, kdy Jacoba Pottse viděla, k němu cítila silnou averzi. Podle příkazu kapitána směli do ženské části lodi jen ti nejdůvěryhodnější členové posádky, ale Potts jeho rozkazu nedbal. Procházel se majetnicky kolem cel jako sultán přehlížející svůj harém a lákal ty nejhezčí na ukradené jídlo, čerstvou dešťovou vodu a další nezbytné potřeby. Některé nevydržely a v zoufalství se podvolily jeho zvráceným choutkám. Hanbu a ponížení s nimi bohužel sdílely i spoluvězeňkyně, protože se všechno odehrávalo veřejně. Když se náhodou některá znechuceně odvrátila, Potts svoje příkazy i počínání barvitě popisoval.

Všechny ženy ho začaly postupně nenávidět a stranit se ho, až na Morissu Hatcherovou. Ta svým nestydatým sváděním sledovala jasné cíle a slibovala mu víc a víc, až se jí podařilo omotat si ho kolem prstu. Nakonec to byl Potts, kdo jí plnil i sebemenší přání.

Shemaine odhodila obezřetnost a neodpustila si píchnutí. ,,Kdyby jen paní Fitchová věděla, co jste dostal za odměnu, že jste mě lživě obvinil.“

Potts se už neovládl. Ta malá potvora by měla radost, kdyby na něj tu babiznu poštvala. „Nevodvážíš se jí nic říct, ty děvko! Nebo vochutnáš víc tohohle.“

Vymrštil svalnatou paži a udeřil Shemaine do ramene, až se zapotácela. Ale to jeho touhu po pomstě neukojilo. Potměšile ještě sešlápl řetěz, kterým měla dívka spojeny okovy na kotnících, takže ztratila rovnováhu.

S bolestným výkřikem se pozadu svalila na palubu. Zakotvená loď se ve skutečnosti pohupovala jen zlehka, ale Shemaine byla tak oslabená, že měla ze skřípění dřeva a nárazů mořských vln do kýlu pocit, jako by paluba ožila. Opatrně otevřela oči a podívala se vzhůru na stěžně a ráhna, která se divoce točila v rozmazaných šmouhách na pozadí zlověstně zamračené oblohy. I když jedla v posledních dnech velmi málo, žaludek se jí nepřestával zvedat. Otočila se na bok, položila si hlavu do ohbí paže a čekala, až pocit na dávení ustoupí.

Bocman se vracel z prohlídky mužského oddělení trestanců právě včas, aby se stal svědkem incidentu. Pevně sevřel rákosku a popuzeně k nim vykročil. „Pottsi!“ štěkl. „Nech tu běhnu na pokoji!“

„Ale pane Harper,“ protestoval Potts. „Jen jsem se snažil vochránit před touhle zmijí, která se do mě chtěla zakousnout.“

„Jistě, pane Pottsi,“ odfrkl poddůstojník pohrdavě. „Ještě se mi snažte namluvit, že slunce zapadá na východě.“

„Mám svědkyni, to teda mám!“ rozhlížel se surovec po Morisse, aby mu výmysl potvrdila.

„Nehodlám poslouchat žádné další lži ani od tebe, ani od té tvé patolízalky,“ burácel Harper a výmluvně pozvedl rákosku. Symbol své moci používal při mnoha příležitostech, aby popohnal loudaly a tupce. „Dobře poslouchej, ty hňupe! Mám plné zuby těch tvých šprýmů. Jestli kapitán tu holku neprodá za cenu, kterou má, okusíš tuhle hůl. Pomoz jí na nohy, sakra, a dávej pozor, nebo skončíš s boulí na kebuli.“

Pod Shemaine se podsunuly velké ruce, ale než si to s plnou silou uvědomila, cítila, jak jí pevně stiskly ňadra. Vyrazila ze sebe výkřik naprosto nehodný dámy, překulila se a vykopla bosou nohou. Potts útok nečekal a s bolestivým zaskučením se sesul na záda. Shemaine se vydrápala na nohy a se zadostiučiněním chvíli vychutnávala pohled na svíjejícího se námořníka.

Avšak opatrnost jí velela, aby rychle zmizela z dohledu. Pár žen na ni kývalo, a tak vklouzla do jejich středu, posadila se na poklop, přitáhla si nohy pod bradu a snažila se být co nejmíň nápadná.

Potts se vrávoravě postavil na nohy a zuřivě se rozhlížel, zaslepený touhou po pomstě. Kroutil hlavou ze strany na stranu jako raněný býk, který se chystá k útoku. Konečně si v klubku ušmudlaných žen povšiml záblesku zrzavých kadeří. Stáhl dozadu koutky a odhalil zkažené zuby. Pak zavrčel a rozehnal se dopředu.

„Pottsi!“ houkl Harper úsečně a popošel pár kroků. Měl dojem, že svou hrozbu bude muset splnit. S námořníkem to po dobrém zřejmě nepůjde. „Sáhni na tu holku a zbičuju tě, až ti z kůže na zádech zůstanou jen cáry. To ti slibuju!“

Poddůstojníkův křik přivítal kapitána Fitche, který vycházel se svou ženou na palubu. Plavčík právě zahvízdal na píšťalu a oznámil: „Kapitán na můstku!“ Everette Fitch se zastavil u zábradlí a viděl Pottse, jak jde k hlavní palubě. Rozhlédl se, aby zjistil, na koho má tak spadeno, a všiml si mladé krásky, která ho během cesty pokárala za něco, co ona i ostatní vězni považovali za nehoráznou nespravedlnost vůči jedné z nich. Jenom tím na sebe upozornila a ve své horlivosti, když bojovala za lidská práva své spoluvězeňkyně, v něm nevědomě vzbudila chtíč. Od té chvíle nepřestal kapitán Fitch myslet na možnost, jak si Shemaine O’Hearnovou vychutnat jako ženu. Kdyby Gertrude neměla kachní žaludek a neodolávala všem dávkám opia, které jí míchal do vína, dívka už by byla dávno za svou odvahu zaplatila. Neúspěch kapitánovu touhu jen přiživil, a tak si přísahal, že až doplují k cíli, vznese si na ni skrytě nárok. Plánoval, že ji tajně ukryje v přístavu, aby byla mimo dosah jeho panovačné ženy. Aby svoje pobláznění do Shemaine zastřel, považoval za rozumné zmírňovat jí tresty, jež dostávala od Gertrude, pouze v případě, kdy by mohly ohrozit její život. Po Harperově tirádě si však mohl dovolit přidat svoje vlastní varování.

„Dejte toho pacholka do želez, jestli neposlechne,“ zahřměl. „A jestli tu běhnu poznamenal, udělejte mu na zádech tolik jelit, kolik modřin ta holka má.“

Ostrý tón a možné nebezpečí konečně našly cestu do Pottsova mozku. Námořník se zarazil a vrhl na Shemaine zlověstný pohled. „Dávej bacha, blátotlačko, a dobře si to zapamatuj. Ať to bude za tejden nebo za rok, budeš litovat dne, kdys mě ponížila, to leda budeš.“

Shemaine se z opatrnosti tvářila naprosto neutrálně, protože i jen nepatrná grimasa mohla způsobit, že by se Potts přestal ovládat. Teď trestu unikla, ale až se dostane z lodi a její pán ji před tímhle grobiánem nebude schopný ochránit, určitě si ji najde a pomstí se.

„Pottsi!“ zařval Harper, aby si ho námořník všiml.

Potts se na svého nadřízeného podíval beze stopy respektu. „Hmm, pane Harper? Co chcete teďko?“

Nevrlý tón Harpera rozpálil doběla. „Pověsit tě na ráhně za nekázeň, kdyby bylo po mým!“ houkl a zuřivě máchl rákoskou. „A teď se, ty vožralo, seber a padej dolů! Budeš tři dny čistit kotevní řetězy.“

„Ale pane Harper,“ snažil se mu Potts najednou vlichotit a kroutil přitom hlavou. „Sotva sme přistáli a vycházky na břeh sou na dohled. Už mě svědí v rozkroku, tak sem si chtěl najít pár kurev, aby mi vod toho pomohly.“

„Dalších pět dní se neprojdeš dál, než kam sahají řetězy,“ hromoval Harper vztekle. „Tak chceš si stěžovat ještě na něco?“

Prasečí očka se Pottsovi zúžila zjevnou nenávistí, ale neměl na vybranou, jinak by se mu trest znovu o několik dní prodloužil. „Ani ne, pane.“

„Tak se okamžitě hlas v lanovišti,“ zamračil se Harper. Chvíli se za ním díval a potom dal znamení jinému námořníkovi, aby provinilce v podpalubí zamkl. Vzápětí ho však pustil z hlavy a obrátil se na svého pomocníka.

„Muži jsou spočítaní, pane,“ oznámil mu mladší námořník a podal mu seznam. „Cestou jich umřelo jednatřicet,“ přidal jen pro Harperovy uši.

„To je pro London Pride neobyčejná ztráta, pane Blakeu,“ zamumlal Harper.

„Jo, pane, a protože vím, že jste několikrát po kapitánovi chtěl, aby svou ženu mírnil v krácení porcí, chápu, že máte dobrej důvod se užírat. Ještě tejden na vodě a už by těch chudáků nezbylo dost, aby zaplatili náklady na posádku a o našich výdělcích ani nemluvě.“

Harper zaťal zuby, když si vybavil, kolikrát dostal příkaz hodit tělo mrtvého odsouzence přes palubu. A všechno jen proto, že se majiteli lodi J. Horáci Turnbullovi nelíbily výdaje z minulé cesty a trval na tom, aby tentokrát plula přes oceán i jeho dcera a udělala správné propočty. Dal jí veškerou pravomoc kontrolovat lodní knihy a taky jí nařídil zkrátit veškeré výdaje, které by snad považovala za zbytečné. Byl to příkaz s nedozírnými následky.

„Člověk si dokáže představit, že když pan Turnbull dceru pověřil, aby se řídila vlastním úsudkem, netušil, že na téhle cestě ztratí víc než za celých pět let, co převážíme vězně do kolonií. Paní Fitchová ve snaze ušetřit pár šilinků svého otce naprosto lehkovážně připravila o čtvrtinu trestanců. Tohle ho bude na ziscích stát pěkných pár stovek.“

„Jestliže měl pan Turnbull podezření, že na předchozí cestě někdo kradl, bude teď mít jistotu,“ zamumlal Roger Blake pochmurně.

„Nepochybně pošle svou drahou dceru i na další cestu, aby udělala novou kontrolu a nové propočty,“ mračil se Harper nad neradostnou budoucností.

„A měl pan Turnbull pravdu, pane? Je mezi námi zloděj?“

„Ať už je pravda jakákoli, pane Blakeu, raději si nechám své podezření pro sebe,“ povzdychl si Harper a pokrčil rameny. „Přesto kdybych ho dostal za úkol odhalit, asi bych váhal špiclovat pro paní Fitchovou. Dává okázale najevo, že nás podezřívá všechny.“

„Svatá pravda,“ souhlasil Roger Blake. Kapitánova žena opravdu nijak neskrývala, že ani poctivý námořník není hoden jejího respektu či důvěry. Kritizovala dokonce i kapitána, svého vlastního muže. Z nevysvětlitelných důvodů však pozorně naslouchala žvástům Jacoba Pottse, ačkoli jím pohrdali jak důstojníci, tak i obyčejní námořníci.

Roger Blake vrhl pohled ke kapitánskému můstku a v duchu se sázel, že zastihne Fitchovy v další slovní bitce. Smutně se pousmál, když viděl, že měl pravdu. Postarší manželé byli zase v sobě a Blake ze zkušenosti věděl, že Gertrude nepřestane, dokud neprosadí svou. Jemu naštěstí její vrtochy nestály v cestě, a tak se vrátil ke svým povinnostem.

Shemaine omámeně vychutnávala pocit bezpečí, když se Pottse zbavila, ale netrvalo dlouho a začal jí pronikat do povědomí šepot žen kolem. Ustrašené poznámky a morbidní odhady, jaké nové útrapy je očekávají u nových pánů, v ní náhle vyvolaly hrůzu z kruté reality. Přes všechny strasti, které musela překonat od chvíle, kdy odrazili od anglických břehů, se utěšovala, že se snad nějakým zázrakem její rodiče nebo snoubenec dozvědí, co se s ní stalo, a přijedou ji před prodejem včas zachránit. Žádná milovaná tvář se však neobjevila a ponižující akt měl každou chvílí začít.

Bylo krutou ironií, že se mezi trestanci vůbec ocitla, avšak po hořkém doušku, který okusila u anglického soudního dvora, si přestala myslet, že je jedinou nespravedlivě odsouzenou. Jiní také dostali velmi tvrdé tresty, třeba jen za krádež bochníku chleba nebo za to, že vyjádřili svůj politický názor, což například u mladých horkokrevných Irů nebylo nic neobvyklého. Přes nepatrná provinění a absurdní rozsudky se nabubřelí soudci snažili odsouzence co nejrychleji dostat z Anglie, jako by byli jakousi špinavou chátrou, a podporovali žalářníky, aby jim nabízeli královskou milost, když budou souhlasit s nucenými pracemi v koloniích. Taková možnost vypadala velkodušně. Když se vězeň pro otrocké postavení daleko od břehů Anglie nerozhodl, měl na výběr ze dvou extrémů: buď mohl skončit na šibenici za těžší zločin nebo se za menší přestupek dočkat znásilnění, zmrzačení, ba i smrti ve smradlavých kobkách newgateského vězení, kde se odsouzení vůbec nerozlišovali podle pohlaví, stáří nebo závažnosti spáchaného činu.

Shemaine nedokázala zapomenout na trauma, když ji z lůna rodiny jako toho nejhanebnějšího zločince vyrval odporný chlap, který jí sdělil pouze to, že se jmenuje Ned a chytá zloděje, a dovlekl ji před soud. Krátký pobyt v Newgate ji přesvědčil o marnosti všech ponížených proseb a zoufale nabízených odměn komukoli, kdo by odjel do Skotska a dal jejímu otci zprávu. Bylo pošetilé si myslet, že jí někdo uvěří, když proti sobě měla jen kriminálníky, žalářníky a jejich nevinné oběti.

Později když vkročila na London Pride a vyslechla osudy druhých, ztratila naději, že by někdy nějakého dobrodince našla. Viděla, jak zoufale prosícím matkám trhají od prsu malé kojence jako Annie Carverové, která netušila, že jí vyrvou dítě a prodají ho náhodně okolo jdoucímu cizinci. Na břehu v docích zůstávaly jen děti s vyděšenýma očima a stružkami nezasychajících slz na vyhublých obličejíčcích, zatímco jejich jediní příbuzní byli v řetězech odváděni na loď. Mladiství, odsouzení za nepatrné přestupky, byli spoutáni s otrlými pasáky a zloději. Dva mladíci, ještě téměř chlapci, kteří byli na palubě London Pride, cestu nepřežili.

Pro Shemaine, vychovávanou v milující rodině, byly takové obrázky zdrcující. Nikdy si podobná zvěrstva ani nedokázala představit, dokud je neokusila na vlastní kůži. Zacházelo se s nimi en masse jako s obtížným hmyzem, verbeží, a ta musela z Anglie zmizet, aby v ní mohla žít vznešenější a jemnější třída. Zřejmě podobného druhu, jako byl šlechtic, který si najal zločince, aby ji unesl, a zosnoval proti ní zločin, jež by ji odklidil na sedm let z cesty. Jedině tak jí mohli zabránit, aby neposkvrnila svou irskou krví linii ryzího původu svého snoubence.

Později se jí vzpomínky na šťastnou minulost zastřely, jako by se jí o nabídce k sňatku od vznešeného Maurice du Mercer jen zdálo. Koneckonců Maurice byl Angličan s titulem a měl na výběr z nespočetného množství mladých dívek, které byly na stejné společenské úrovni, zatímco Shemaine mohla nabídnout méně okázalý původ. Ačkoli byla dcerou vznešené anglické lady, její otec byl pouhý obchodník s prchlivou irskou povahou.

„Nestydatá venkovská husa,“ šeptávaly si hraběnky, kdykoli ji Maurice vzal na promenádu. Přesto příslušníky aristokracie vyvádělo bohatství jejího otce z míry. Oni se sice honosili neseným titulem, ale jejich finanční situace bývala často víc než neutěšená. Avšak Maurice, jediný vnuk Edith du Mercer, impozantní matrony a strážkyně dokonalé neposkvrněné linie rodu, zdědil nejen ohromný majetek včetně nemovitostí, ale i šlechtický titul po svém nedávno zesnulém otci Phillipu du Mercer, markýzi z Merlonridge.

Nebyl to snad slepý fanatismus téhle ženy, která Shemaine nabídla značný úplatek, uvažovala dívka hořce, jenž způsobil, že se ocitla na lodi s odsouzenci a trpěla nelidské zacházení, když odmítla opustit nejen Maurice, ale i Anglii? Kdyby s podmínkami staré dámy souhlasila, těžko by takto dopadla.

Zaplavovaly ji vlny úzkosti a přes slzy téměř neviděla, protože Edith du Mercer byla rozhodně srozuměna s tím, aby Shemaine rychle zmizela ze světa. Jedině tak totiž nemohla překazit její plány. Shemaine se nejen ocitla za oceánem a byla uvržena do nevolnického postavení, ale byla také zbavena poslední naděje, že ji někdo před životem, na který nebyla připravená, zachrání. Jestliže neumře steskem, podlehne pravděpodobně nějaké hrozné chorobě, jež se v koloniích vyskytuje, nebo ji najde Potts a splní svoji hrozbu.

Kolem ramen se jí ovinula vyhublá paže a vytrhla ji z chmurných úvah. Překvapeně se ohlédla a uviděla Annie Carverovou. Ta si ji zvědavě prohlížela.

„Prima spravedlnost pro starýho Pottse, mylady,“ snažila se dopátrat důvodu, proč její přítelkyně pláče, a pokusila se o úsměv. „Vsaďte se, že do doby, než vodejdeme z lodi, nebude mít šanci provést ani jeden z Morrisinejch hanebnejch triků.“

Shemaine si rozhodně nemyslela, že Pottse viděla naposledy. „Cítila bych se mnohem líp, kdyby pan Harper tu bestii držel zamčenou v lanovišti, dokud nevyplují zpátky do Anglie,“ přiznala sklíčeně. „Morrisa ho proti mně umí moc dobře popouzet a nedá pokoj, dokud se mi s jeho pomocí nepomstí za to, že jsem se jí postavila.“

Annie v duchu souhlasila. Než se dostala Shemaine na loď, Morrisa lehce donutila své spoluvězeňkyně, aby jí dávaly ty největší a nejlepší porce z toho mála, co jim bylo rozdělováno. S naprostou samozřejmostí očekávala, že se podvolí i Shemaine, protože bylo patrné, že vyrůstala v jiném prostředí, hýčkaná a ochraňovaná okolím, a na podobné podmínky nebyla zvyklá. Přes všechny Morrisiny výhrůžky a snahy zlomit ji a ponížit však odolávala. Dokonce se jí podařilo přesvědčit ostatní ženy k revoltě, takže ji prostitutka k smrti nenáviděla.

„Jo, to se vám teda podařilo. Dostala jste ji hned při první hádce. Přitom to byla vždycky vona, kdo plival jedovatou slinu.“

Hádka, kterou prostitutka vyvolala, Shemaine přesvědčila o jediné věci. „Morrisa by mě ze všeho nejvíc asi chtěla rozřezat na tisíc kousků tím svým nožíkem. Nebo by na tu špinavou práci spíš přemluvila Pottse. Baví ji sít vítr, ale bouři nechává s potěšením sklidit druhé.“

Annie sklouzla pohledem přítelkyni přes rameno a viditelně ztuhla. „My vo vlku a heleďte, kdo se sem hrne.“

Shemaine sledovala její pohled a bezútěšně si povzdechla, když viděla, jak se k nim s pohupováním v bocích blíží Morrisa. „Nikdo míň než sám ďábel.“

Tmavooká prostitutka se samolibě culila, když se před Shemaine zastavila „Tak co je, zlato? Nelíbilo se snad tvý výsosti tam dole? Ne že bych ti to měla za zlý, ale neznám nikoho, komu by taková komnata seděla líp.“

„Já bych taky vo jedný věděla,“ loupla po ní Annie očima. Morrisa se cynicky zašklebila. „Ále, jestlipak tohle není ta vobtížná filcka, která se plazí po břiše za její výsostí a čeká, že jí z toho něco kápne. No tak, zlato, s touhle irskou špínou ztrácíš čas. Nemá, holka, ani vindru.“

„Znám svý přátele,“ opáčila Annie suše. „I svý nepřátele, a ty moje kamarádka teda nejseš. Jinak máš pravdu. Určitě budu dřív tlít v hrobě ňáký blátotlačky, než dovádět s někým podobným, jako je smilníkova děvka.“

Morrise se nad tou urážkou blýsklo v očích a napřáhla se k ráně. Pak se náhle ovládla. Annie si totiž dokázala poradit s protějškem dvakrát tak větším a silnějším a Morrise došlo, že oteklý ret nebo modřina by odradily kupce. Mohli by si myslet, že je vzpurná a nepoddajná, a i když bylo pokušení velké, spustila ruku radši dolů a jen se zavlnila, aby rozhoupala svoje spoře zahalená ňadra. Podle bujných křivek bylo jasné, že v průběhu dlouhé cesty hladem nestrádala. „Škoda že starouše Pottse zavřeli. Ten blb dost špatně snáší, když mi někdo nadává.“

,,Chudák Potts,“ povzdechla si Shemaine, „kdyby věděl, jak ho ve skutečnosti nesnášíš. Rozmáčkl by tě jako obtížnou štěnici.“

,,Ale milánku, von by ti nikdá neuvěřil, kdybys mu to řekla, já totiž moc dobře vím, jak s tím blbounem zacházet. Tady v koloniích mi může bejt užitečnej. Celou dobu mluví vo tom, že uteče z lodi a zůstane se mnou. To byste vy dvě byly překvapený, kdyby to udělal, co?“

Shemaine se při té představě otřásla a už téměř slyšela kmotřičku smrt, jak šeptá její jméno. I když ji zamrazilo, okamžitě si věděla rady. „Asi bych měla toho, kdo tě koupí, varovat. Když mu řeknu, že mu buď ty, nebo ten tvůj pejsek na provázku můžete podříznout krk, určitě tě dokáže nějakou dobu držet v poutech. Ačkoli až pro tebe přestane být Potts užitečný, najdeš si okamžitě jinou oběť, kterou si omotáš kolem prstu. Pochybuju, že dokážeš být muži věrná déle, než ti stihne předat peníze.“

Morrisin povznesený úšklebek se změnil ve vzteklou grimasu. „Ty fakt nevíš, kdy přestat, co, Shemaine? Každej na tvým místě už by dávno držel hubu, ale ty ne! Tobě to do tý kebule budu muset natlouct!“

Vrhla se na ni s úmyslem vyškrábat jí oči, ale James Harper, který byl nablízku, si toho všiml a znovu zahromoval.

„Něco si začněte,“ varoval je, „a nechám vás protáhnout pod kýlem, abyste zchladly!“

Morrisa se zamračila, ale bocman byl muž činu, a tak raději poslechla. Pohodila hlavou a nedbale se loudala pryč.

Hučení větru proťal ostrý křik mořského orla a Shemaine vzhlédla ke kupícím se mrakům, které se jim stahovaly nad hlavami. Racci se snášeli až k hladině, jako by chtěli nepřízni počasí uniknout, ale orel nevzrušeně kroužil na široce rozepjatých křídlech. Shemaine jeho svobodný let fascinoval a v duchu viděla sebe, jak uniká svému osudu, který na ni v příštích sedmi letech čekal. Bohužel tvrdá realita byla nadosah.

Annie vedle ní si povzdychla. „Budu šťastná, mylady, že se z týhle lodi dostanu, a ještě víc, když mě koupí někdo trochu laskavej.“

„Možná ti to vyjde, Annie,“ povzbuzovala přítelkyni a povytáhla se, aby dohlédla přes zábradlí. Na břehu stáli osadníci a čekali, až začne prodej. Pohled na ně nebyl příliš povzbuzující.

Když si prohlížela potenciální zájemce, zdála se Annina naděje, že by si ji mohla koupit nějaká mladá rodina, naprosto nereálná. Šedovlasí muži se sinalou pletí a obtloustlými paničkami, plešatí farmáři a staropanensky vyhlížející ženy se sekernickými výrazy v protáhlých obličejích. Jen jediný muž se odlišoval a nebylo pochyb, že je hlavním tématem neustálého brebentění ostatních. Stál opodál a byl celkem mladý. Mohl pro Annie znamenat naději, ale hrozivě se mračil. Ostatní osadníci ho pokradmu pozorovali, jako by se báli střetnout se s jeho stoickým pohledem.

James Harper přišel ke klubku žen, a zatímco si je prohlížel, sundával si z opasku svazek klíčů. Gertrude Fitchová jim nedovolila vyjít na palubu a umýt se, protože by je viděli muži. Místo toho poslala dolů kus mýdla a dvě vědra vody, o které se ženy okamžitě popraly. Tři měsíce na lodi si vybraly svou daň. Všechny vypadaly jako ti nejhorší londýnští žebráci. Pravděpodobnost, že za ně získají slušnou cenu, byla mizivá, což byla pro Turnbullovu dceru, která do všeho jen strkala nos, spravedlivá odplata za to, že krátila porce a tak úzkoprse se bránila, aby posádka náhodou neviděla nahé ňadro nebo zadek.

„Tak chtělo by to trochu živěji,“ nabádal je Harper a pokoušel se o bodrý tón. „Jdeme na to, sundáme vám pouta. Přece nechceme, aby vás ti balíci viděli v železech, nebo ano? Zaručuju vám, že tady není konec světa. Je to pro vás začátek úplně nového života.“

„No né,“ zaskuhrala nějaká stařena.

Morrisa se zařehtala. „Ale Jammie, ty můj kluku,“ dovolovala si, „máš pocit, že těmhle poutníkům zbla záleží na řetězech? Doneslo se mi, že prej většina těhlech křupanů sem přicestovala stejně jako my.“

James Harper její slova záměrně ignoroval. Podal Rogeru Blakeovi klíč a ukázal na okovy na nohou. „Odemkněte to dole, já jim sundám pouta na rukou… „

Na kapitánském můstku si Fitch otíral zmuchlaným kapesníkem zpocené čelo a mířil k zábradlí. Právě se z donucení podvolil požadavkům své panovačné ženy. „Pane Harpere, byl byste tak laskav a přišel sem nahoru?“ zavolal na poddůstojníka. Užíral ho hořký pocit marnosti. Vůbec netušil, jak má zařídit, aby mu jeho plán vyšel, pokud bude Gertrude dohlížet na prodej se svou pověstnou houževnatostí. Neměl ani za mák chuť zastírat nebo zjemňovat její komandování.

„Paní Fitchová si přeje všem zúčastněným sdělit, že bude veškeré transakce kontrolovat.“

„Ano, kapitáne,“ odpověděl poddůstojník a v duchu se ptal, kdy si paní Fitchová oblékne manželovy kalhoty a převezme velení. Bytostně nesnášel její zásahy do chodu na lodi, ale koneckonců to nebyla ani jeho loď, ani jeho postavení. „Hned to bude, kapitáne.“

Obrátil se k vězňům. „Ženy, postavte se do řady. Pan Blake vám sundá řetězy.“

Podal svému zástupci klíče a zamířil na kapitánský můstek. Celkem rád mu tenhle úkol přenechal, protože mu vadilo s vězeňkyněmi zacházet jako s dobytkem, který se chystá k prodeji. Některé vypadaly tak nevinně a byly tak mladé jako jeho sladká sestřička.

Přistoupil k manželům a rázným kývnutím pozdravil svého nadřízeného. Potom se setkal s Gertrudiným povýšeným pohledem. „Dobrý den, madam.“

„Pane Harpere!“ Normálně mluvila hlasitě, ale pokud chtěla opanovat situaci, bylo to ještě horší. „Jak víte, mám přímý zájem na dění na této lodi a přeji si být informována o každé nabídce, která se naskytne, než bude obchod uzavřen. Budu tak moct lépe zaznamenat údaje pro svého otce. Rozumíte mi?“

Jak mohl kdokoli ignorovat její příkazy, když její otec loď vlastnil? Nedokázal to ani kapitán Fitch. „Jak si přejete, madam.“

„A ještě je tu jedna věc, která mě velmi znepokojila, pane Harpere,“ houkla příkře. „Nesouhlasím s uvězněním Jacoba Pottse. Ten muž mi byl velmi užitečný a informoval mě o tom, co vězni dělají a kdo porušuje moje příkazy. Zrušíte své nařízení a pustíte ho na svobodu.“ Harper zaťal zuby a snažil se ovládnout, aby jí dokázal klidně oponovat. „Promiňte mi, madam. Ten muž závažně porušil kázeň, a pokud mě donutíte zrušit trest, ztratím u posádky respekt. To by bylo pošetilé, madam.“

Kapitán Fitch se také snažil potlačit hněv. Skutečnost, že jeho žena vkládala důvěru do žvanění nějakého obyčejného námořníka, ho nesmírně urážela. Jako by k jeho ponížení nestačila celé posádce nepříjemná Gertrudina přítomnost na lodi. Zkušený důstojník by se pochopitelně nechal informovat, ale potom by zvážil, jaké k tomu může donašeč mít motivy. „Gertrude, poddůstojník má pravdu -“

„Nicméně, pane Harpere,“ přerušila ho nevybíravě, aniž by svému muži věnovala pozornost, „buď svůj rozkaz zrušíte, nebo vás můj manžel okamžitě propustí!“

„Gertrude!“ vyděsil se kapitán a snažil se jí úmysl rozmluvit, aby se vyhnul roztržce s tchánem. „Nemůžeš ode mě čekat, že propustím někoho, kdo koná svou povinnost!“

„Předpokládám, že víš, kdo tuhle loď vlastní,“ štěkla.

„Jak bych mohl zapomenout, když mi to neustále připomínáš?“ oplatil jí stejnou mincí.

„Zapomínáš se, Everette,“ zahřímala Gertrude důrazným tónem, když se na ni kapitán mračil. „Doufám, že o tomhle nebudu muset informovat papá.“

James Harper nesl velmi nelibě její nadřazenost, ale těžko si mohl stěžovat. V duchu se zapřísáhl, že už nikdy nevkročí na loď, na které by měla plout i ona. Přinutil se ovládnout a s nejvyšší rozvahou, jaké byl schopen, přestože jediné po čem toužil, bylo pořádně zařvat, prohlásil: „Madam, rozkazy přijímám pouze od kapitána. Bude-li po mně požadovat, abych Pottse propustil, pak to udělám.“

Věděl, že tak veškerou odpovědnost přesunul na svého nadřízeného. Díval se mu do očí a čekal na nevyhnutelné. Fitch evidentně váhal. „Teď běžte za svými povinnostmi, pane Harpere,“ řekl nakonec. „Poradíme se o tom v příhodnější dobu.“

„Everette Fitchi!“ Hrozilo, že Gertrude praskne živůtek, jak se vzteky nafoukla. „Chceš tím naznačit, že necháš pana Harpera odejít, aniž by splnil moje přání? Jestli mu to nenařídíš, bude ti muset papá zřejmě připomenout, kde jsou hranice loajality. Připluje do New Yorku na Black Prince, ještě než my opustíme přístav, a jsem přesvědčená, že ti k dnešnímu chování bude mít co říct.“

Kapitán Fitch ovládl podrážděnost a snažil se chovat slušně. Zkušenost ho naučila, že navztekat Gertrude, znamená poštvat na sebe i hněv jejího otce. Ten neměl slitování nikdy s nikým, a o to méně s člověkem, který se stavěl proti němu nebo jeho dcerunce. Kdyby Turnbull nevlastnil London Pride, zarazil by Fitch Gertrudinu panovačnost hned po vyplutí, ale měl moc dobře na paměti, kdo tahá za šňůrky. Byla to jedna z daní za to, že se oženil pro bohatství, kterého si však užíval jen velmi nepatrně. Až na malé obnosy, které se mu sem tam podařilo ukrást, mu ostatní finance zůstávaly nedostupné, což ho nesmírně dopalovalo, protože Horace Turnbull byl neuvěřitelně majetný.

„Promiň, Gertrude. Myslel jsem, že by bylo moudřejší vyčkat, až bude většina posádky na břehu, aby si propuštění Pottse nevšimli.“

Gertrude zaklonila hlavu, až se jí objevily na krku faldy jako vypasené kočce, a spokojeně se usmála, že bude po jejím. Jacob Potts ji vždy zavčasu informoval o výbušných tirádách jednoho irského žabce, který ji a jejího muže pošetile káral, jako by nebyli nic víc než umíněné děti. Shemaininy kritické poznámky začaly krátce po vyplutí, když zbičovali Annie Carverovou. Ta malá šedá myš si však výprask zasloužila, protože se chtěla zabít, potom co jí sebrali dítě. Shemaine patřil však mnohem horší trest. Odvážila se je zkritizovat před celou posádkou a ostatními vězni jako nějaké uličníky. Od té doby Gertrude toužila vidět Shemainino bezvládné tělo klesat do mořských hlubin, a tak pro ni vymýšlela ty nejhorší tresty. Bohužel žádné přesvědčování jejího muže nepřimělo, aby ji potrestal víc než čtyřmi dny izolace a zkrácenými příděly jídla. Ačkoli se ho dívčina nevybíravá slova také týkala, mávl nad incidentem rukou a prohlásil, že to není jeho věc a že vina leží na člověku, který to všechno spustil, když přikázal, aby Annie dítě vzali.

Opřela se o zábradlí a očima hledala na dolní palubě tu, kterou dvakrát odsoudila do temné kobky. Zahlédla špinavý roztřepaný šátek, který přikrýval ohnivé kadeře, ale ať byl jakkoli ošklivý, z krásy oválného obličeje, smaragdových očí a jemně vykrouženého obočí neubíral nic. Shemainina křehká krása Gertrude provokovala, a tak dala průchod své nenávistné povaze.

„Heleďme, kdopak se to dostal ven z temnot,“ popichovala. „Bylas tam dole tak dlouho, že máš na nohách pavučiny, co? A heleďme, to je ale legrační! Tys provedla změny na své vizáži! Copak ti to ještě nedošlo, Shemaine? To, že seš zrzavá čarodějnice, nikdy nezamaskuješ.“

Shemaine ji sledovala pohledem a v duchu se mračila. Jestli je tady někdo čarodějnice, pak rozhodně tahle přetékající bečka jedovatosti, která tak hazardovala se životy odsouzených. Strhla si šátek a hodila všechnu obezřetnost doslova za hlavu. Vlasy jí povlávaly ve větru a bezeslova se vyzývavě na starší ženu dívala. Té se zkřivila tvář vražednou záští.

„Seš hnusná čarodějnice, Shemaine O’Hearnová,“ syčela Gertrude skrz skřípající zuby. „Lituju toho blázna, který si tě koupí.“

Palubou náhle zavanul svěží větřík, a jako by Shemaine vlil energii do žil. Podívala se do nenávistně planoucích očí Gertrude Fitchové a došlo jí, že vlastně zvítězila. Překonala neskutečné podmínky a vydržela jedovaté urážky i týrání přichystané pro ni většinou právě touhle ženou. A přesto žila! A za to byla opravdu vděčná!

„Přeju moc hezký den, paní Fitchová,“ vložila do svého irského přízvuku co největší veselost, i když tu xantipu horoucně nenáviděla. „Ještě jsem vám ani nestihla říct, že jsem zase přežila kobku a jsem tady k vaší radosti!“

Gertrude se ušklíbla. „Tím hůř, Shemaine, tím hůř. V příštích sedmi letech tolik štěstí mít nemusíš.“

Plavčík dal píšťalou signál, že osadníci můžou na palubu. Ačkoli většina mužů mířila na London Pride s cílem získat pomocníka na farmu, kolem odsouzených žen procházeli pomalu, jako by vážně zamýšleli dohodnout obchod. Když došli k Morrise, která se provokativně pohupovala u křížového stěžně, zůstali na ni civět a nebyli schopni se pohnout z místa. Jejich manželky a ostatní ženy z vesnice okolo ní procházely se zdviženým nosem a zjevným pohrdáním. Ostentativně dávaly najevo, že sem přišly za praktickým účelem. Jeden starší proplešatělý muž zůstal stát s pusou otevřenou nad jejími štědrými půvaby, ale jakmile se ji pokusil oslovit, odehnala ho nevrlým mávnutím ruky.

„Zmiz, ty ropucho,“ zavrčela. „Čekám, že mě koupí vopravdovej chlap.“

Muž se na ni zamračil a na tváři mu naskákaly rudé skvrny, Morrisa však stáhla pohrdavě koutky a zasyčela jako had zastrašující predátora. Uražený muž se stáhl zpátky a zlostně si upravil kabát.

„Tahají sem pěkné čarodějnice!“ oznámil varovně a znechuceně frkl. Pak se přidal k ostatním mužům, kteří si prohlíželi Shemaine a další mladé ženy.

Pro Shemaine bylo téměř nepřekonatelné nechat se prohlížet jako zboží. Musela stát a pozorným očím ukazovat paže, ruce i zuby. Její slušné způsoby vyvolávaly u žen souhlasné přikyvování, ale záblesky v očích mužů dávaly tušit, že si v duchu malují i jiné radovánky. Představa, že by si ji někdo koupil k ukájení svých vášní, byla pro Shemaine děsivá, a potají prosila, aby padla do oka nějaké milé hospodyni, která by si ji vzala k ruce do domácnosti.

„Hej, ženy!“ zavolal Harper. „Pojďte rychle sem a věnujte pozornost tomuhle muži.“ Ukázal palcem za sebe, kde stál vysoký tmavovlasý osadník. „Jmenuje se Gage Thornton a hledá chůvu ke svému dvouletému synovi.“

Mezi místními se zvedla změť hlasů a zůstali na muže civět, jako by mu právě narostly dvě hlavy. Shemaine v něm poznala osadníka, který stál na molu dál od ostatních a který jediný mohl znamenat naději pro ubohou Annie. Přesto nedokázala pochopit, proč právě on přitahuje tolik pozornosti.

Obrátila se k přítelkyni a jemně ji popostrčila, aby jí dodala kuráže. „Pospěš si, Annie! Tohle by mohla být tvoje příležitost.“

Annie nemeškala, protože i ona toužila být mezi prvními ženami, které se hrnuly dopředu. Z jejich nadšení bylo patrné, že všechny dychtí získat uplatnění, které pan Thornton nabízel. Staré i mladé se bezohledně draly jedna přes druhou, protože povinnosti chůvy byly pochopitelně příjemnější než práce na poli nebo umývání nádobí.

„Pamatujte, že jste ženy,“ napomínal je Harper a v duchu si říkal, jestli za chvíli nebude muset ten chaos zarazit.

Shemaine jediná se držela stranou, ale Thorntona pozorovala se vzrůstající zvědavostí. Měl vyhrnuté rukávy, jako by právě přerušil nějakou důležitou práci a na loď si jen odskočil. Ze sevřených čelistí a napjatého výrazu bylo zřejmé, že ho úkol vůbec netěší, obzvlášť když se ocitl v obklíčení upřených pohledů a špinavých cárů. Umatlané prsty se mu sápaly po košili a kožených kalhotách a některé ženy byly tak troufalé, že se ho snažily dotknout i v rozkroku.

„No tak,“ peskoval je Harper popuzeně, „ruce pryč!“

„Tsss, nemusí snad bejt hned tak zle,“ zakňourala napůl ironicky, napůl vážně jakási prostitutka s vyraženými zuby. „Je to ten nejhezčí chlap, kterýho jsme poslední dobou viděly, to teda je! Kromě toho trochu špásování žádnýho mužskýho nezabilo. Proboha živýho! Dyť my ho potřebujem víc než von nás!“

Přestože Shemaine s touto spodinou sdílela dlouhé tři měsíce stejnou celu, zachovala si smysl pro slušnost. Zastyděla se, že je žena, a z mužova pohledu, který beze slova upřel k nebi, vycítila podrážděnost. Díval se vzhůru, jako by náhle litoval toho, že na London Pride vkročil, nebo možná jako by žádal o zásah shůry.

Na obojí už bylo pozdě. Stal se středem pozornosti a Shemaine musela připustit, že oprávněně.

V hezkém, dozlata opáleném obličeji zářily jantarově hnědé oči. Zastiňovalo je tmavé, pěkně vykroužené přemýšlivé obočí a husté řasy. Úzký nos modelovaný do aristokratické křivky by mu záviděl kdekterý antický hrdina stejně jako lehce vystupující lícní kosti. Neměl vousy a pod opálenou pokožkou se ostře rýsovaly čelisti. Byl to bezpochyby mužný obličej, který doplňoval mužné tělo.

Byl téměř o hlavu větší než sporý James Harper, a i když neměl ani mohutnou kostru, ani obrovské svaly, široká ramena i vypracovaný hrudník dávaly tušit sílu. Přecházely do úzkého pasu a štíhlých boků. Pevné svalnaté paže naznačovaly, že i zbytek bude pevný jako ocel.

Do pohledu se mu vkrádalo rozčarování, jak klouzal očima z jedné ženy na druhou. Když se k němu procpala Morrisa a prudkým pohybem boku bezohledně odhodila jinou ženu, která jí stála v cestě, svraštil prudce obočí. Ani trochu se nenechal vyvést z rovnováhy její rozhalenou blůzou.

„No, ty seš teda fešák,“ začala příst. Koketně mu přejížděla prstem po předloktí a usmívala se. „Mý méno je Morrisa Hatcherová, pane, a k smrti by mě těšilo se vo toho vašeho žabce starat.“

Gage Thornton dospěl k přesvědčení, že se musel zbláznit. Ještě před malou chvílí byl ochoten snášet neomalenost a drzost trestankyň v naději, že by mohl najít ženu, která by splňovala jeho předpoklady. Ale rychle ztrácel trpělivost. Jak si jen i v té nejdivočejší představivosti mohl myslet, že by na tak nejistém místě mohl najít to, co hledal. Byl rozhodnutý nespokojit se s ničím horším než se svou představou chůvy, ale začínalo být zřejmé, že taková žena na lodi s trestanci nebude.

„Mám na mysli trochu jiné kvality, než kterými vy oplýváte, slečno Hatcherová. Pro moje potřeby se nehodíte.“

Morrisa vědoucně kývala a ušklíbla se. „Bojíte se svý ženy, co?“

V Gageovi se všechno vařilo, ale ta prostitutka nemohla tušit, kolik si toho musel od Victoriiny smrti prožít, a žádné ostré odseknutí by jí nic nevysvětlilo. „Omyl,“ opáčil stroze. „Moje žena před rokem nešťastnou náhodou zemřela. Kdyby žila, ujišťuji vás, že bych tady nestál.“

S plachým výrazem ho za rukáv zatahala Annie. „Jmenuju se Annie Carverová, pane. Mý vlastní dítě mi prodali, sotva jsem se vocitla na lodi, tak hrozně moc toužím po ňákým maličkým, abych se vo něj mohla starat. Slibuju, že se k němu budu chovat jako k vlastnímu, pane.“ V náhlém zmatku se začervenala a mačkala si ruce. „Teda jestli za mě budete chtít dát peníze.“

Gageův ostrý pohled polevil, jakmile na drobnou ženu shlédl, ale její vyjadřování svědčilo o nedostatku vzdělání. „Doufal jsem, že najdu ženu, která bude schopná mého syna v budoucnu učit číst a psát. Dokázala byste to?“

„To ne, pane!“ vydechla zaraženě a zdrceně se otočila k odchodu. Pak ji ale něco napadlo. Znovu se k němu obrátila a kurážně se usmála. „Ale jednu takovou znám! Je to mylady, pane.“

„Dáma?“ nevěřil Gage, který si prohlédl téměř všechny ženy. „Tady na trestanecké lodi?“

„Jo, pane!“ odpověděla Annie přesvědčivě. „Mylady umí číst a psát, a dokonce počítá z hlavy. Viděla jsem to, pane.“

„A je jí bezpochyby devadesát,“ mračil se Gage. Nemohl si dovolit vydat peníze za někoho, kdo mu pravděpodobně pět minut po odchodu z lodi umře. Přestával doufat. Žádná dobře vychovaná mladá dáma by přece nespáchala tak hrozný zločin, aby ji poslali jako trestankyni do kolonií, ledaže by byla uvržena do vězení pro dlužníky. Ale i tak vážně pochyboval, že by ji zaplatil. Měl ještě další závazky a nemohl vydat velkou sumu.

Annie se spokojeně culila. „Ale kdepak. Mladá. Taky pěkná, pane.“

„Kde je ten zázrak?“ zeptal se Gage mírně. Byl přesvědčený, že si Annie pojem „dáma“ špatně vysvětluje, protože od chvíle, kdy vstoupil na palubu, nikoho takového neviděl.

Annie se otočila a pokynula tísnícím se ženám, aby se rozestoupily. Když se ve skupince vytvořila úzká ulička, napřáhla ruku k štíhlé postavě sedící na poklopu. „To je vona, pane. Shemaine O’Hearnová.“

Shemaine si uvědomila, že se nečekaně stala středem zájmu a že si ji překvapeně prohlížejí ty krásné hnědé oči. Nemusela se dohadovat, jestli osadníkovu pozornost vzbudila nebo ne, protože z ní nespustil pohled.

Gage Thornton si musel všechno, co v životě měl, příliš těžce vydobýt, než aby uvěřil, že by se jeho tužby tak bezbolestně vyřešily. Ta mladá dívka opravdu vypadala, že by mohla jeho požadavky splňovat, ale Gage byl nedůvěřivý a hledal nějakou skrytou vadu.

Naklonil se stranou k Annie. „Dáma, říkáte?“ Když se dočkal přikývnutí, následovala nevyhnutelná otázka. „A proč je tady?“

Annie ztišila hlas do šepotu. „Sebral ji člověk, kterej chytá zloděje, když byli její rodiče pryč. Vůbec jí nedovolili přivíst lidi, co ji znaj, takže nebyl nikdo, kdo by jen pípnul, když ten darebák přísahal, že ňáký jiný madam ukradla šperky.“

Gage jí příliš nevěřil, ale zájem o dívku neztrácel. I když měla špinavé tváře a rozcuchané vlasy jí divoce spadaly na hubená ramena a dolů po zádech, byla její krása nepopiratelná. Obličej měla vykroužený tak jemně, jako by nějaký malíř zachytil snovou představu a polibkem jí vdechl život. Původem byla nepochybně Irka, protože jen tento národ spojoval kombinaci ohnivě rudých vlasů, jiskřivých zelených očí a smetanově hebké pleti. Byla sice oblečená v hadrech, ale vznešené držení těla vypovídalo o určité vytříbenosti. Bradu držela lehce vzhůru a dívala se mu pevně do očí, jako by mu byla rovna.

Gage pocítil zvláštní zmatek a v duchu se ptal, co ho vyvedlo z míry víc. Zda možnost, že opravdu našel chůvu pro synka, kterou hledal, nebo dívku pro jiný účel. V to se ani neodvažoval doufat. Kdyby ji snad získal, jeho budoucí záměry by ohromily jak přátele, tak i nepřátele. Koneckonců by to nebylo poprvé, kdy by šel proti běžně přijímaným normám.

Rychle svoje letící myšlenky zarazil a s předstíranou nedbalostí na dívku ukázal. „Pane Harpere, chtěl bych si prohlédnout támhletu.“

James Harper natáhl krk, aby lépe viděl, koho si osadník vybral, právě když si před Shemaine stoupla stárnoucí prostitutka. Harper na ni kývl, ať jde blíž, a v duchu pochyboval o mužově vkusu a zdravém rozumu, ale Gage ji zarazil netrpělivým mávnutím. Stoupl si na místo, odkud ho Shemaine nemohla přehlédnout, a pokynul jí, aby šla k němu.

Shemaine se zvedla, vědomá si toho, že pozoruje každý její pohyb, a vklouzla mezi ženy, jejichž zamračené tváře dávaly tušit závist a smutek z neúspěchu. Najednou se jí do cesty postavila Morrisa.

„Kdybysem byla tebou, milánku, dala bych si setsakra bacha, jestli s tím chlápkem Thorntonem vodejdu. Abys pochopila, Shemaine. Nikdá sem, co sem na světě, takovýho hezouna neviděla a chci ho pro sebe. Jestli mě vo něj připravíš, nebudu to brát moc lehce. Sichr tě rozsekám na kaši.“

Shemaine docela překvapilo, že se ji Morrisa snaží stále zastrašovat. I hlupák by už pochopil, že je dost tvrdohlavá na to, aby couvla před nějakými hrozbami. „Kdybych já byla tebou, Morriso,“ procedila se zaťatými zuby, „zvážila bych trest, který by tě od toho muže čekal, kdyby ses pokusila uškodit jeho služebné, obzvlášť když by za ni zaplatil slušnou sumu.“

„Já si tě najdu, Shemaine, pamatuj na mý slova. A až tě najdu, donutím tě litovat, žes neposlechla mý varování. Až s tebou skončím, nebude tě ten chlápek už chtít.“

„Pak doufám, že nebudeš ani příliš překvapená, Morriso, jestliže pana Thorntona seznámím, s čím jsi mi právě vyhrožovala.“

Prostitutka jen podrážděně zavrčela, když Shemaine pokračovala v cestě. Její nezdařené pokusy vidět tu zrzku mrtvou nebo alespoň vážně zmrzačenou vyvstávaly teď s mnohem větší palčivostí, neboť se zdálo, že pro sebe urvala toho nejlepšího chlapa z nabídky. Zjizvená tvářička by ho určitě odradila.

James Harper se ani nenamáhal zvednout hlavu, když se před ním Shemaine zastavila. Pomalu mu z celého toho povyku kolem jednoho osadníka docházela trpělivost. Chtěl obchod už uzavřít a podobně jako Potts toužil dostat se na břeh, aby si mohl dát pořádný korbel piva. Prohlížel si seznam a úsečně se zeptal. „Jméno?“

„Shemaine O’Hearnová.“

Překvapený sametovým hlasem prudce vzhlédl. To jméno vyvolávalo jiné představy, než jak vypadala jeho nositelka. Štíhlé, rusovlasé krásky si však všiml už dřív, na dálku. Teď mohl její půvab obdivovat zblízka. Byla to jediná trestankyně, kterou by váhal prodat jinému muži. Dívka vzbuzovala naděje v každém námořníkovi, a dokonce učarovala i kapitánovi. Jen nejvěrnější členové posádky věděli, že bude mít kapitánova žena zakrátko důvod k žárlivosti. Everette Fitch měl totiž v úmyslu dívku ukrýt v nedalekém domě a udělat si z ní milenku. Ne že by toto řešení Harpera uspokojovalo, ale proti kapitánovi jít nemohl.

„Obávám se, že s touhle byste nebyl spokojený, pane,“ snažil se, protože měl od kapitána jasné rozkazy, aby odradil všechny potenciální kupce. „Má ostrý jazyk a dokáže s ním pěkně sekat. Zeptejte se kapitána Fitche a jeho paní, jestli mi nevěříte.“

Shemaine ho zaslechla a nevěřícně na něj upřela pohled. Nechápala, proč překrucuje události z toho dne, kdy je on osobně nechal shromáždit na palubě, aby sledovali Annino bičování. Nutili je dívat se, jak devítiocasá kočka trhá útlá záda, a přitom je varovali, že podobné přestupky potrestají stejně. Nejprve nechápali, ale po chvíli se jejich tázavé mumlání změnilo v rozhořčené reptání, protože jim došlo, za co je Annie trestaná. Všichni dobře věděli, proč se o sebevraždu pokusila. Jeden po druhém se otáčeli ke kapitánskému můstku. Shemaine si živě vybavila svůj vzrůstající odpor, když se dívala na kapitána stojícího bez hnutí vedle své škodolibé ženy. Se stejným vztekem a vzpurností, s jakou by zareagoval její otec, vyskočila na poklop a tvrdě manželskému páru vyčinila za to, jak barbarsky se k Annie chovají.

Dnes se však ozvala s mnohem menší mírou hněvu, než kterou předvedla před třemi měsíci. „Dáte mi možnost, abych vaše slova vysvětlila, pane Harpere?“

„Cožpak jsem neřekl pravdu?“ zeptal se, sám nerad, že když bude poslouchat rozkazy, popudí si ji naprosto proti sobě. Nebyl nakloněný ani tomu, aby si ji odvedl tento muž, ani aby si ji pro sebe nechal kapitán, ale co mohl dělat?

„Obvinil jste mě právem, pane,“ připustila Shemaine stroze a hrdě zvedla bradu, sotva se setkala s jeho znepokojeným pohledem. „Ale jednalo se o trochu víc, než jste přiznal. Zločin paní Fitchové - to, že nechala zbičovat trpící matku - se dá přirovnat snad jedině k tomu, že by někdo nechal zbičovat usouženou vdovu rmoutící se nad smrtí svého muže. Jediný zájem, proč chtěla Annie živou, byl čistě obchodní, ale vy, pane… cožpak nedokážete pochopit hloubku Annina utrpení a zoufalství, když se pokusila o sebevraždu? Nebo opravdu postrádáte tu trochu soucitu s ubohou matkou, které ukradli dítě? Opravdu jste sám považoval za nutné nechávat ji zbičovat?“

„Nemůžu neposlechnout nadřízeného,“ přel se Harper. „Ani mi nepřísluší s ním o jeho rozhodnutí diskutovat.“

„Takže svým mlčením jste souhlasil. Jak rytířské.“

Harper zčervenal a uvědomil si, že na její argumenty nemá odpověď. Kromě toho svým přesvědčivým proslovem v osadníkovi určitě vzbudila ještě větší zájem. Přesto pokračoval v hovoru dál a snažil se ospravedlnit svůj tehdejší postoj. „Rozhodně nebylo vaší věcí obviňovat kapitána a jeho ženu a navádět ke vzpouře.“

„Ke vzpouře?“ zasmála se Shemaine nevěřícně. „Vězni řekli s bídou svoje námitky. Věřte mi, pane, nedokázali se vzbouřit. Byli polomrtví hladem a zatížení takovým množstvím železa, že se stěží pohybovali.“

„Bocman má recht, pane,“ vložila se do toho Morrisa, když se pomocí ostrých loktů znovu drala dopředu. „Tahle irská ropucha má setsakra jedovatou a zlomyslnou náturu, to teda má. Párkrát mi taky dala co proto. A to jsem neměla páru, čím jsem jí nadzvedla.“

„Ty lhářko!“ vyjekla Annie. Popadla Morrisu za paži a trhla s ní tak prudce, až se zakymácela. Pak ji pustila a Morrisa bezmocně vletěla do klubka žen.

Během cesty se několikrát stalo, že Annin temperament Shemaine neuvěřitelně překvapil. Na začátku cesty působila jako nenápadná myška, ale od toho osudového dne, kdy byla zbičována, se změnila. Jako by se rozhodla, že se svým tyranům pomstí a Shemaine splatí všechno, co musela vytrpět za to, že se jí zastala.

Teď stála před Gagem Thorntonem a šermovala mu před nosem vztyčeným špinavým prstem. „Zbičovali mě na rozkaz kapitánovy ženy, ale mylady jí vynadala do podlejch a bezcitnejch potvor-“

„Jo,“ přerušila ji prostitutka s přeraženým zubem, „a spousta z nás s Shemaine souhlasila. Byli sme v řetězech, ale byli sme rozhodnutý ty železný tyče na nohách zlomit a někde si na ty pacholky z posádky počíhat, kdyby kapitán ten vejprask nezastavil.“

„A taky jsme protestovali, aby mylady byla zavřená do kobky,“ vedla Annie svou obhajovací řeč dál, „ale Shemaine nám řekla, ať si chráníme svou vlastní kůži. Přísahala, že paní Fitchový ukáže, jak vopravdu vypadá, a že není vo nic horší jen proto, že má na sobě… „

Shemaine v duchu úpěla. Taky Annie nemusela vykládat o všem. Byl to jen chvilkový bláznivý nápad, protože jí tenkrát došla trpělivost.

„Jedině to, že jí kapitán zkrátil trest ze čtyř tejdnů na čtyři dny, jí zachránilo krk,“ dodala Annie.

Její snaha Shemaine ospravedlnit měla popravdě řečeno na Gage jen nepatrný vliv. Rozhodl se už předtím, zatímco se dívka přela s Harperem. Ve svých protestech proti poddůstojníkovu obviňování prokázala nejen svou inteligenci, ale i vzdělání. Měl radost, že splňuje jeho požadavky. Alespoň nemusel svádět vnitřní bitvu, že ji chce získat, i když by nebyla pro svůj úkol vhodná.

Přesto nechtěl svoje nadšení dávat najevo, protože za ni musel ještě zaplatit, a musel počítat každou minci, kterou vydělal. Alespoň do doby, než dostaví loď, kterou navrhl, a najde pro ni vhodného kupce. Jednou se chtěl stát bohatým, ale teď neměl peněz nazbyt. Na majetek svého otce ztratil nárok po vážné roztržce a do kolonií odešel jako naprostý chudák. Vypracoval se jenom díky svému talentu a umu. Kdyby se však dokázal vzdát svého snu stavět loď, vydělal by se svými čtyřmi zaměstnanci výrobou nábytku slušné peníze, ale jak měl zapomenout na svůj životní sen?

„Nebude vám vadit, když si to děvče pořádně prohlédnu, že ne, pane Harpere?“ nadzvedl s cynickým výrazem obočí, protože napůl předpokládal, že poddůstojník odmítne.

Harper se zamračil. Mužova neústupnost ho popouzela. „To vám nebude k ničemu.“

„Proč ne?“ zeptal se Gage stroze. „Jestliže mi nevadí dívčina povaha, co jiného mi může v koupi zabránit?“

Námořník jen pokrčil rameny a zachmuřeně mlčel. Gage už beze slova zamířil k Annie, vedle níž stála Shemaine. Pobavily ho nezkrotné plamínky, které jí sem tam zazářily v zelených očích, a to pro něj v současné chvíli nebylo zanedbatelné. Od smrti své ženy se téměř zapomněl smát.

„Zdá se, že je polomrtvá hladem,“ podíval se vyzývavě na Harpera. Slyšel historky o tom, jak odsouzení na lodích strádají, ale kapitáni byli vždy hotovi přísahat, že je to jen nehorázné přehánění. Podle toho, jak vypadali vězni tady, by těm řečem s klidem uvěřil.

Harper se vzrůstajícím rozladěním zaťal zuby. Přestože sám protestoval proti krátícím se přídělům stravy, osadníkova poznámka ho rozčilila a přesvědčila ho, že ten muž chce vyvolat hádku. „To není vaše věc, v jakém stavu ta holka je nebo není. Už jsem vám řekl, že vám ji stejně nemůžu prodat.“

„Hnedka přibere, pane,“ povzbuzovala Gage Annie. „Když vám nebude vadit dát jí pořádný jídlo, ztloustne na to šup.“

„Pšt, Annie,“ blýskla po ní Shemaine rozzlobenýma očima. „Nejsem prasnice, kterou prodáváš.“

„Umíte vařit?“ zeptal se Gage.

Annie naklonila hlavu na stranu a rychle za přítelkyni odpověděla. „To víte, že jo, pane.“

„Budeš mlčet,“ sykla Shemaine hněvivě. „Ještě mě dostaneš do problémů!“

Gage byl přesvědčený, že výtku dobře slyšel, ale přesto se zeptal znovu, aby se ujistil. „Co jste říkala?“

Annie jen mávla rukou. „Ale nic, pane. Mylady si jen vodkašlala. Něco jí tu vadí ve vzduchu.“

„Annie!“ ozvalo se tónem připomínajícím unikající páru z konvice.

Gage k ní přistoupil a pozorně si ji ze všech stran prohlížel. I velký srub může působit tísnivě, když ho obývají dva lidé, kteří se nemohou vystát. Poslední dobou měl velké problémy vyjít s Roxanne Corbinovou, ženou, která se ho snažila úplně zadusit svou neustálou přítomností a pozorností. Kdyby tak zoufale nepotřeboval někoho k synkovi, vůbec by se s ní nebavil. A ona teď od něj čekala navíc něco, co on jí nehodlal nabídnout.

Natáhl se a zvědavě přejel prsty po Shemainině křehkém zápěstí. Dotyk byl tak troufalý a intimní, že ucukla. Pálil ji na kůži, jako by jí tam vtiskl ohnivé znamení.

„Prosím, ne,“ vydechla.

„Nechtěl jsem vás vylekat, Shemaine,“ omlouval se. „Jen jsem se chtěl podívat na vaše ruce… Můžu?“

Shemaine nestála o podrobné zkoumání, obzvlášť když byla tak špinavá. Nic jiného jí však nezbývalo, a tak velmi neochotně zvedla paže.

Gage si prohlédl jemné prsty, přejel po štíhlém zápěstí a zadíval se na dlaně, které byly měkké a hladké jako u skutečné dámy.

„Vypadá to, že nejste na práci moc připravená,“ pronesl překvapeně.

Shemaine se pod jeho pátravým pohledem vkrádala do tváří červeň. „Já se práce nebojím, pane,“ odpověděla opatrně, protože se bála, aby neztratila šanci. „Jen na ni nejsem příliš zvyklá.“

„Aha,“ zadumal se Gage. Možná Annie mluvila pravdu. Jen skutečný boháč si mohl dovolit obklopit své dítě služebnictvem, což by vysvětlovalo hladké dlaně nepoznamenané prací a chybějící zkušenosti.

„Doufám, že si dokážete poradit, Shemaine. Nemůžu si dovolit, abyste měla pro začátek někoho k ruce, a já na to nemám čas.“

„Učím se velmi rychle,“ ubezpečovala ho spěšně. „Kdybych mohla dostat nějaké knihy, kde je detailní návod, jak se stát hospodyní, můžu se vzdělávat sama.“

„Určitě se po nějaké poohlédnu.“

„To by mi pomohlo,“ odpověděla bázlivě.

„Umíte vůbec vařit?“ vyzvídal Gage a v duchu doufal, že nebudou hladovět, dokud se neseznámí alespoň se základy.

„Dokážu si obratně poradit se šitím, pane,“ vyhnula se Shemaine přímé odpovědi, protože si sama sebou nebyla jistá. Matka trvala na tom, že je moudré, aby se každá mladá dívka naučila všem dovednostem potřebným pro manželský život, a jejich kuchařka s ní vřele souhlasila. Shemaine nebyla bohužel pozorná žačka, a tak nemohla tvrdit něco, o čem nebyla přesvědčená.

Gage pochopil její odpověď jako zápornou a pochmurně si povzdechl. Představa, že bude muset vydržet počáteční pokusy, ho netěšila, ale ani Roxannino umění v téhle oblasti ho nedokázalo odradit od toho, co si začínal přát. Věděl, že pokouší osud, ale touha získat Shemaine začínala převažovat nad vším ostatním.

„Vypadáte velmi mladě,“ poznamenal, aby se nemusel vracet k předchozí otázce.

„Ani ne, pane, minulý měsíc mi bylo osmnáct.“

„Hmm,“ ušklíbl se Gage. „To jste dost mladá. Třiatřicet vám zřejmě připadá příliš.“

Shemaine jeho poznámku nechápala. „Co je na třiatřiceti tak zvláštního, pane?“

„Tolik je mně.“

Shemaine málem ujelo překvapené panebože, ale hned se zahanbeně zarazila. Ze strachu, aby si jejího údivu nevšiml, se mu vyhnula pohledem. Nemyslela si, že je tak starý!

Chvilku bylo nepříjemné ticho, ale potom k němu Shemaine celá zmatená zvedla oči. Čekala, že jí řekne, že si bude muset najít někoho jiného, ale on se na ni jen upřeně díval, jako by mu ze všeho nejvíc záleželo na tom, aby odkryl její tajemství.

„Takže,“ promluvil jakoby pro sebe, „jediné, co zbývá udělat, je přesvědčit pana Harpera, aby mi vás prodal.“

Shemaine se až zachvěla úlevou. Ačkoli si dřív přála, aby ji koupila žena, tenhle muž na ni působil přesvědčivě. Možná to zapříčinil jeho hněvivý pohled, když zjistil, že odsouzení strádali hlady.

Gage se vrátil k poddůstojníkovi a s dokonale předstíranou nedbalostí mu nabídl peníze. „Dám vám za ni patnáct liber.“ Harper se začínal ježit. Zřejmě promluvila jeho vlastní žárlivost, která vzplanula ve chvíli, když si Gage Shemaine prohlížel. Začínal si myslet, že ji nechce jako chůvu, ale jako milenku. „Kapitán mi dal o téhle dívce jasné rozkazy, pane Thorntone! Není na prodej.“

„Tak tedy dvacet liber,“ navrhl Gage už trochu popuzeně. Z velkého vaku, který mu visel na řemínku ze surové kůže křížem přes rameno, vyndal měšec a pečlivě odpočítal mince. „Tohle snad kapitána uspokojí,“ natáhl k Harperovi ruku.

„Řekl jsem vám, že to děvče není na prodej!“ trval na svém Harper a nataženou paži ignoroval.

„Kčertu, chlape!“ štěkl Gage. Cítil, že musí Shemaine získat stůj co stůj. „Přijedete do přístavu, vystavíte náklad, aby si ho mohli všichni prohlédnout, a pak odmítnete prodat jeho nejlepší část?“ Skepticky se uchechtl. „No tak, pane. Je to hra nebo co? Jestli ano, já nemám čas si hrát. Povězte mi, kolik za ni chcete.“

„Co se to tu děje?“ ozval se ostře Fitchův hlas.

„Pane, tenhle poutník,“ vysvětloval Harper výsměšným tónem a pohybem hlavy ukázal na Gage, „trvá na koupi Shemaine O’Hearnové. Jeho poslední nabídka byla dvacet liber. Ptá se, kolik za ni chcete.“

Kapitán si odhrnul rozepnutý redingot z objemného břicha a zastrčil si palce do kapes u vesty. Houpal se na podpatcích a pozorně si vysokého osadníka měřil. „Těžko máte dost peněz, abyste tu holku dostal, pane. Už je zamluvená.“

Shemaine překvapeně zadržela dech a spěšně k němu přistoupila. „Kdo si mě zamluvil, pane?“

Úkosem se na ni podíval a povytáhl tmavé huňaté obočí. Lstivý úsměv mu zapálil v očích žár tak výmluvný, až se Shemaine začervenala. S hrůzou jí došlo, že kapitán nějakým způsobem zařídil, aby ji získal sám pro sebe, i kdyby ji měl ukrýt přímo před nosem své ženy.

„Pane, prosím,“ téměř se rozplakala. Představa, že by se stala hračkou tohoto muže byla příšernější než cokoli jiného. „Prosím vás, kapitáne Fitchi, nerada bych vzbudila ještě větší hněv vaší ženy než doposud.“ Bylo jí jasné, že kdyby Gertrude zjistila, co má její muž za lubem, bičování by bylo jen nepatrnou odplatou. „Dovolte, aby mě koupil pan Thornton. Je to vdovec a jeho dítě potřebuje chůvu.“

Fitch za sebou náhle zaslechl těžké kroky své ženy a ztuhl. Po celou cestu se Gertrude neomylně objevovala vždycky tam, kde se jednalo o finanční záležitosti. Byla to uštěpačná jedovatá semetrika a Fitch toužil po nějaké mladé rozkošné a sladké dívce.

„Everette, potřebujou tě na můstku, abys podepsal smlouvu,“ prohlásila a při pohledu na Harpera nakrčila nos.

„Hned tam jsem, drahá,“ pokoušel se ji kapitán odeslat, odkud přišla. „Jen dohlédnu na tenhle obchod.“

Gage okamžitě využil situace. Rychle do váčku přidal jednou tolik mincí, aby upoutal její pozornost, a obrátil se přímo na ni. „Bylo mi řečeno, že na tuhle dívku, Shemaine O’Hearnovou, nemám dost peněz, a tudíž že není na prodej. Možná byste si je, madam, chtěla přepočítat sama.“

Gertrude se na něj úkosem podívala, když jí cpal do ruky váček, ale jakmile ucítila jeho váhu, vrhla na svého muže podezíravý pohled. Bleskurychle mince přepočítala.

Shemaine se chvěla strachy. Byla přesvědčená, že Gertrude obchod překazí, jestliže pozná, jak zoufale chce, aby ji tenhle muž koupil.

Gertrude však dospěla k vlastnímu závěru. Vrátila peníze do váčku a zadrhla řemínek gestem, který vzal jejímu muži poslední naději. Ačkoli si ze srdce přála vidět Shemaine mrtvou, tak velkou sumu nemohla ignorovat. „Podepiš jí papíry, Everette,“ nařídila. „Těžko dostaneme od jiného zájemce víc než čtyřicet liber.“

Kapitán se chystal protestovat, ale zarazil se, jakmile si všiml osadníkova sarkastického úsměvu. Došlo mu, že pokud chce ještě velet na lodi, musí papíry podepsat a Shemaine tomu muži předat. Podal mu dokumenty s nesouhlasným vrčením. „To tedy nevím, co mám povědět tomu druhému džentlmenovi, až si pro ni přijde.“

„Jsem si jistý, že vás něco napadne,“ dovolil si Gage strohý úsměv a sroloval pergamen. Zandal si ho do koženého vaku a podíval se na Shemaine. „Jste připravená?“

Toužila být pryč co nejrychleji, aby kapitán nestihl najít nějakou záminku a nechtěl je zdržet. Jen se rozhlédla po Annie. Plaše odpovídala malému muži, kterého Morrisa tak nevybíravě odmítla. Zamávala jí na rozloučenou a mrkáním zaháněla slzy, když jí Annie neznatelně pokývla, také se slzami v očích. Pak se obrátila ke Gageovi: „Nemám nic jiného než tyhle šaty, pane. Můžu odejít, kdykoli řeknete.“

„Tak tedy jdeme,“ utrousil Gage, a sotva se setkal s ledovým pohledem Jamese Harpera, dodal: „K vyřizování už tady nemám nic a zdá se, že se brzy strhne bouřka.“

Shemaine zvedla oči k temné obloze, ale když se rozhlédla a viděla rozzlobené obličeje mužů kolem sebe, pochopila, že osadník neměl na mysli jen počasí. Za tichého přihlížení okolo-stojících se vydala za ním na břeh.

Na muže, jenž poslední dobou považoval šetrnost za rozhodující pro uskutečnění svých cílů, dokázal Gage Thornton provést i pro něj nepochopitelnou věc. Potlačil všechny rozumné důvody, jen aby Shemaine O’Hearnovou získal. Nikdo by z jeho umíněného gesta, kdy nabídl tak vysokou sumu, nehádal, že nyní bude muset odložit nákup potřebného materiálu ke stavbě lodi, dokud nedostane zaplaceno za nábytek, který si u něj objednala bohatá rodina z Williamsburgu. To zpoždění by ho za normálních okolností netěšilo, ale na druhou stranu získal tolik potřebnou chůvu. Byl spokojený a ulevilo se mu, že vyřešil důležitou věc bez namáhavého plánování a šetření.

Shemaine se v duchu smiřovala se skutečností, že příštích sedm let bude její dokumenty vlastnit Gage Thornton a ona se mu bude starat o domácnost i dítě a bude vykonávat všechny další práce, jež se od služky očekávají. Ještě se uvidí, ale momentálně jí nepřipadalo, že by se ocitla v hrozné situaci. Popravdě řečeno byla šťastná, že to dopadlo takhle, a svůj odchod z London Pride považovala za vykoupení z pekla.

Gage sešel z lodní lávky na přístavní kamennou hráz a bezděčně se otočil, aby jí pomohl. Shemaine se ostýchavě podívala na nataženou, pečlivě vydrhnutou ruku a znovu si palčivě uvědomila, jak je její špinavá. Váhavě se jí chytila a cítila pevné štíhlé prsty a mozolnaté dlaně. Kůži však měl hladkou, jakoby natřenou nějakým zvláštním olejem nebo mastí.

Jakmile došlápla na kamenné molo, couvla zpátky. Bosé nohy ji studily a vítr, který šlehal neviditelným tunelem mezi zakotvenými loděmi a nedalekými skladišti, jí trhal chatrné oblečení.

Na drsné počasí nebyla ani připravená, ani oblečená. Roztřásla se a drkotala zuby. Marně se snažila chytit si alespoň neposlušné sukně, které jí chaoticky vířily kolem štíhlých lýtek.

Gage nikdy neodolal, aby neobdivoval pěkně tvarované kolníky, a dlouho už se mu podobná příležitost nenaskytla. Přesto nevěděl, jestli ho víc upoutává krásný tvar nohou nebo zrádné rudé pruhy od okovů. Tmavé modřiny na lýtkách dávaly tušit nedávné zranění. Nemohl odtrhnout oči, ale najednou si všiml, že dívka v rozpacích kroutí prsty u nohou a že jí je asi velmi nepříjemně. Váhavě zvedl oči a setkal se s jejím zeleným pohledem.

„Vy nemáte žádné boty?“ zeptal se a doufal, že nebude muset vydat další peníze, aby jí jedny pořídil. Trochu se zamračil a v duchu se sám sebe ptal, jestli by si takový nákup mohl vůbec dovolit.

Shemaine si urovnala povlávající pramínek vlasů. Viděla jeho výraz a nejradši by utekla. „Bohužel, pane Thorntone,“ zamumlala a nesnášela se za to, jak se jí zachvěl hlas, „ukradli mi je v Newgate krátce po mém zatčení.“ Znovu si s bolestí uvědomila, že nic neprovedla, aby si zasloužila takové ponížení, ale tím se teď nemohla zabývat. „Můžu vás ujistit, pane,“ vysvětlovala trhaně, jak s ní lomcoval ledový vítr, „že pro mě… ztráta těch bot… byla velmi bolestná. Byly neobvyklé a velmi krásně udělané… Otec za ně zaplatil hodně peněz, protože chtěl, aby na nich byly mé iniciály v podobě drobných zlatých přívěsků… Pro ševce to byl složitý úkol, ale umně je připevnil nad kotníky. Ve vězení však bylo rozumnější vydat je bez protestů. Obě ženy, které je chtěly, vážily dvakrát tolik co já a byly posedlé myšlenkou směnit je za gin. Ocitla bych se v ohrožení života, kdybych se nepodvolila. Nakonec jsem byla ještě ráda, že jezdecký oblek, který jsem měla na sobě, byl potrhaný a umazaný, protože jinak by se rozhodly prodat i moje šaty, a teď bych tu stála polonahá.“

Jantarové oči si ji prohlédly od hlavy až k patě, aniž by v nich poznala, co si její nový majitel myslí. „To je určitě škoda.“

„Prosím?“ zmátla Shemaine jeho odpověď. „Litujete ztráty mých bot nebo toho, že mám šaty?“

Prchavě se usmál beze stopy vřelosti. „Bot pochopitelně.“

Shemaine se zamyslela, kdo si ji to vlastně koupil. Najde pod neproniknutelným a nepřístupným chováním, které momentálně předváděl, bezcharakterního zhýralce? Má s ní tytéž plány jako kapitán Fitch? Nebo šlo o projev rozvernosti, který se vzpíral jeho obvyklé zamlklosti? Bylo na něm vidět, že ví, co od života chce, a také to už dokázal. Zároveň dal jasně najevo, že ho vůbec nezajímá ani smýšlení, ani řeči ostatních. Jakmile Harper oznámil důvod, proč Gage přišel na loď, začali osadníci brebentit, ale nevěnoval jim nejmenší pozornost. Ani teď, když je stíhaly zvědavé pohledy, si nikoho nevšímal. Bylo zřejmé, že je na řeči o své osobě zvyklý.

„Dokud se hadry nestanou módou, moje milá, nebudu s vámi asi souhlasit, že jste oblečená.“

Shemaine si bolestně uvědomovala, jak je otrhaná. „Koupil jste si opravdu chudou služebnou, pane Thorntone.“

Hnědé oči ji našly znovu a hluboce se zadívaly do jejích, jako by se jí snažily proniknout až do duše. Nebylo v nich ani stopy soucitu, ale chladu také ne. „Vezmu-li v úvahu, kam jsem šel služebnou hledat, Shemaine, měl jsem velké štěstí, že jsem tak vzácný poklad objevil.“

„Vy si nevyčítáte, že jste za mě zaplatil takovou sumu?“ zatvářila se překvapeně.

„Přišel jsem s jasným záměrem, takže si budu něco vyčítat, až se ukáže, že jsem se zachoval jako hlupák.“ Pak zvedl tázavě obočí. „Kdybych vás znal, jak se znáte jen vy sama, myslela byste si, že jste peníze vyhodila?“

„Pevně bych doufala, že ne,“ odpověděla nejistě. „Všechno závisí na tom, co ode mě budete potřebovat víc. Nechci se vychloubat, když říkám, že vašeho syna naučím psát, počítat a také číst, ale bohužel jste mohl získat mnohem lepší hospodyni, chůvu nebo kuchařku, kdybyste si koupil Annie nebo nějakou jinou ženu.“

Gage přemýšlivě svraštil čelo. „Svoje schopnosti a nedostatky jste dala dostatečně najevo, dřív než jsem vás koupil, Shemaine, takže nebudu tvrdit, že jste mě podvedla. Rozhodně vás nehodlám vrátit.“

„To je dobré vědět, pane,“ odpověděla s úlevou.

Nedbale ukázal na její jezdecký oblek, protože si všiml několika námořníků, kteří ji okukovali zpovzdáli. „Budeme muset něco udělat s vaším oblečením. Nechci, abyste přitahovala pozornost, ani vás zahanbovat nedostatkem velkorysosti.“

Znovu se na něj zahleděla a snažila se z jeho nevyzpytatelně svraštělého čela vyčíst, na co myslí, když si ji tak zevrubně prohlíží. Věděla, že by její zjev odradil i oddaného přítele, a tak váhavě navrhla: „Jestli nechcete, aby nás spolu viděli, můžu jít několik kroků za vámi, pane Thorntone, takže se nikdo nedozví, že k sobě patříme.“

„Nedal jsem za vás čtyřicet liber, děvče,“ učinil jejímu návrhu rázný konec, „aby mi vás někdo za zády ukradl. Netušíte, jak to tady chodí, jinak byste věděla, že žen, obzvlášť pěkných, tu není moc na výběr. Potuluje se tu spousta lovců a venkovanů a ti jsou pro dívku opravdu nebezpeční. Mnozí z nich by neváhali spáchat zločin, jen aby nějakou ženu získali. Pro takového člověka byste byla snadná kořist.“

„Jen jsem vás nechtěla zahanbovat.“

„Vím, co jste myslela, Shemaine, ale mýlíte se. I když jste vyhublá a špinavá, pořád jste ta nejkrásnější dívka, kterou tady osadníci za dlouhé měsíce viděli.“

Shemaine nepatřila k ženám, jež bylo možné získat několika shovívavými komplimenty. „Vaše lichotky by každé druhé pěkně zamotaly hlavu, pane Thorntone. Asi bych byla na jejich místě vděčná, ale já si bohužel uvědomuju, jak zoufale vypadám.“

„Časem si, děvče, zvyknete, že mluvím pravdu. Lhaním se nemám čas zdržovat,“ namítl popuzeně.

„A vy, pane, si časem uvědomíte, že nejsem jen pouhé děvče,“ opáčila Shemaine.

Všiml si, jak se jí vkrádá do tváří červeň. Zůstala strnule stát a čekala na pokárání. Naklonil se k ní a zadíval se jí do rozšířených očí. „Věřte mi, Shemaine, že už to vím teď.“

Úplně ji svým přístupem odzbrojil a znovu v ní vyvolal řadu otázek. Najednou si nebyla jistá, že ji chtěl opravdu jen pro svého syna. Kdyby jí právě tak oznámil, že si ji vybral i pro své potěšení, nevyvedl by ji víc z rovnováhy.

Moc dobře si uvědomovala, jak dokáže být umíněná, ale také věděla, že musí ukázat dobrou vůli, pokud s ním chce vycházet. Jestli ho rozzlobí, nemá žádnou záruku, že si ji nechá. Mohl by ji prodat prvnímu zájemci, který by mu zaplatil totéž, co za ni nabídl on. Ve vlastním zájmu se musela podřídit a soudit ho mohla, až by se o něco pokusil. Dřív by to nebylo ani moudré, ani čestné.

„Nemám žádné zkušenosti se službou, pane Thorntone,“ ozvala se potichu. „Asi vám chvílemi přijdu prostořeká. Možná i drzá.“

Nepřestával se na ni dívat. „Budu radši, když mi povíte, co si myslíte, než abyste se mě bála.“

„Mám spoustu chyb,“ připustila překvapená jeho odpovědí, „a jednou z nich je moje výbušná povaha. Podědila jsem ji po otci.“

„Jsem přesvědčený, že se v mých náladách časem vyznáte,“ přidal Gage svoje varování. „Mnohdy si budete myslet, že jsem tvrdohlavý surovec, ale nebojte se, bít vás nebudu.“

„To jsem ráda,“ zasmála se upřímně.

„Tak pojďme,“ vzal ji za ruku a vrhl zkoumavý pohled na oblohu. „Jestli tu zůstaneme, promokneme na kůži.“

Doslova ji za sebou po hrázi vlekl. Kráčel energicky, dlouhými kroky a jen potvrzoval její přesvědčení, že je mužem, který nemarní čas zbytečnostmi. Spěchal, aby se dostali domů, dřív než začne bouřka, ale neuvědomil si, že jeho nová služebná nemá dost sil.

Dlouhý pobyt v kobce ji velmi oslabil a nedokázala s Gagem udržet krok. Ještě než došli na konec mola, cítila, jak jí zeslábly nohy, a hrozilo, že vypovědí službu. Motala se a všechno kolem měla rozmazané. Když se zapotácela, slabým hlasem poprosila, jestli by si mohla odpočinout. Vzápětí se přidržela nejbližšího sloupu, zavřela oči a doufala, že se jí síly vrátí.

Gage si všiml, jak se jí třese ruka, kterou si tiskla k ústům. Z tváří jí zmizela veškerá barva. Stoupl si těsně k ní, protože čekal, že každou chvíli omdlí. „Je vám špatně?“

Opatrně k němu zvedla pohled, aby se s ní zem nezatočila ještě rychleji. Žaludek měla prázdný, ale přesto se jí chtělo zvracet. „Nechte mě, prosím, jen chvíli odpočinout,“ zašeptala s vypětím, jakmile nutkání potlačila. „Je to jen přechodná nevolnost. Hned mi bude dobře.“

Konečně si ji prohlédl zblízka a začalo mu svítat. Propadlé tváře a třesoucí se ruce vypovídaly o dlouhém hladovění. „Kdy jste jedla naposledy?“

Ačkoli ji chladný vítr okrádal o poslední zbytky sil, pokusila se o souvislou odpověď. „Za ty čtyři dny, co jsem byla zavřená, jsem dostala pár kůrek a vědro zteplalé vody… „ Znovu se zachvěla, ale když ji Gage chytil podpaží, chabě ho odstrčila. „Jsem polomrtvá hlady, pane… a mám pocit, že omdlím.“

Gage se rozhlédl a přivolal prodavače, který naštěstí procházel nedaleko nich. Koupil od něj pár pšeničných placek a vrátil se k Shemaine. „Tohle vám snad trochu pomůže.“

Shemaine se na jednu hned chtivě vrhla a hltavě si ji cpala do pusy, až se téměř dusila. Styděla se za tak příšerné chování a neodvažovala se na svého pána ani podívat. Stál těsně před ní a jeho vysoká postava ji chránila před zvědavci, kteří procházeli hlavní ulicí vesnice. Když spolkla poslední drobek a přerývavě se nadechla, váhavě zvedla oči. „Vidíte, a to jsem ještě měla oproti některým vězňům obrovské štěstí, pane. Ti hladem zemřeli. Bylo jich jednatřicet.“

Gageovi se vybavily obtloustlé postavy kapitána i jeho ženy. Ti rozhodně nestrádali. „Slyšel jsem různé historky o tom, jak vězni na trestaneckých lodích trpí. Já jsem sem naštěstí připlul jako normální cestující obchodní lodí před několika lety.“

„Jsem vděčná, že jsem zůstala naživu, pane, třebaže jsem někdy opravdu pochybovala, jestli se mi podaří přežít.“

Gage jí podal další placku a trpělivě čekal, až dojí. Už se dokázala ovládat a jedla spořádaněji, ale sotva spolkla poslední sousto, dostala obrovskou žízeň. Gage, jako by jí četl myšlenky, mávl na postaršího prodavače, aby přinesl pohár jablečného moštu.

Teprve když Shemaine utišila největší hlad a žízeň, všimla si, že přitahují pozornost téměř všech kolemjdoucích. Někteří lidé dokonce postávali opodál a zírali na ně s otevřenou pusou. Jiní se tvářili ostražitě a dělali, že se na ně vlastně vůbec nedívají. Pár bylo naopak tak drzých, že si hledali lepší místo, odkud by měli pořádný výhled. Poblíž stálo i několik britských vojáků, nepokrytě si ji prohlíželi a nahlas se smáli poznámkám kamarádů ze svého středu.

Dokázala si lehce představit, co si lidé kolem myslí nebo co říkají. Bez bot, v roztrhaných sukních, špinavá a s rozcuchanými vlasy musela vypadat jako rudovlasá pohanka. Brzy si však uvědomila, že kdykoli se na ni lidé podívali, okamžitě sklouzli očima k jejímu doprovodu, a jakmile zjistili, že je to Gage Thornton, zvědavost vystřídalo ohromení. Podobně jako osadníci, kteří se hrnuli na palubu London Pride, měli okamžitě velmi naspěch, aby unikli jeho ponurému pohledu.

Několika mužům kývl na pozdrav, ale ti se zatvářili tak zmateně, když je přistihl, jak civějí, že mu jen letmo odpověděli, a spěchali po svých. Gage neměl pro jejich chování žádné uspokojivé vysvětlení, a tak se zvědavě zadíval na Shemaine. Nepřipadalo mu divné, že přitahuje mužské pohledy. Museli by být slepí, kdyby i přes všechnu ušmudlanost nerozpoznali, jak je krásná. Měla křehkou stavbu těla stejně jako jeho zesnulá žena, ale tam veškerá podobnost s Victorií končila. Shemaine byla výraznější, o dost menší a celkově působila jemněji. Jedině poprsí měla větší než Victoria.

„Shemaine O’Hearnová,“ zašeptal zamyšleně. Uvědomil si, že promluvil nahlas, až když k němu tázavě vzhlédla.

„Prosím, pane?“

Nedokázal rychle přijít na žádnou věrohodnou výmluvu, proč si ji tak nepokrytě prohlíží, a tak se vrátil ke své předchozí myšlence. „Jste Irka, viďte?“

Smaragdové oči najednou hněvivě vzplály. Aha! Takže milý Gage Thornton bude patřit k většině Angličanů, kteří Iry opovrhují! Zvedla hrdě hlavu a úsečně odpověděla: „Ano, pane. Jmenuju se O’Hearnová! Shemaine Patrice O’Hearnová! Jsem dcerou Shemuse Patricka a Camille O’Hearnových! Pro vaši informaci jsem napůl Irka a napůl Angličanka, jestli vám to jako osadníkovi něco říká.“

Gage překvapeně zvedl obočí. Třebaže svoji poznámku myslel naprosto nevinně, probudil asi dívčinu vznětlivost, před kterou ho sama varovala. „Není přece žádný zločin být jedno nebo druhé, Shemaine, ani obojí dohromady,“ snažil se ji uklidnit. „Spíš mi vysvětlete tohle, jestli se vám chce. Annie tvrdila, že jste dáma, a i když jsem se o tom přesvědčil v dokladech, jedno nechápu. Jak jste se dostala na loď s trestanci?“

Když vycítila upřímnost jeho slov, byla popuzenost okamžitě tatam, ale přesto váhala s odpovědí. Vybavilo se jí, jak se o své nevině snažila přesvědčit Neda, který ji unesl jako zlodějku, i podmračené úředníky a žalářníka. Ale nikdo z nich nevěnoval jejím žalostným prosbám nejmenší pozornost. Často ji napadlo, zda je neohlušoval tučný úplatek. Ale ať už měli důvod jakýkoli, nevěřili jí a ona právem pochybovala, že jejímu příběhu uvěří tenhle cizinec.

„Nikoho jsem nezabila, pane Thorntone, jestli se ptáte na tohle.“

„To mě ani nenapadlo, Shemaine,“ zasmál se Gage.

Upřeně na ni hleděl a bylo jasné, že se s nějakou mlhavou výmluvou nespokojí. Povzdechla si a velmi neochotně se ponořila do vzpomínek. „Není to ještě ani osm měsíců, co jsem měla to štěstí nebo smůlu, že jsem byla zasnoubená s markýzem du Mercer z Londýna. Jeho babička, Edith du Mercer, nelibě nesla, že postrádám aristokratickou krev. Předpokládám, že to byla právě ona, nebo někdo v jejích službách, komu bezvýhradně věřila, kdo najal člověka, jenž mě unesl z domu mých rodičů, když nebyli doma. Tenkrát mě měla na starost jen má teta a pár služebných, což Edith velmi dobře věděla. Zřejmě to byl poslední zoufalý čin, jak překazit možnost, aby si mě Maurice vzal. Dokázal být velmi tvrdohlavý, jakmile se pro něco rozhodl, a ona ho pravděpodobně od svatby se mnou nedokázala odradit. Po zatčení mě obvinili z krádeže a odsoudili do vězení. Několikrát jsem se marně snažila někoho podplatil, aby se mí rodiče dozvěděli, co se se mnou stalo, ale nešlo to. Koneckonců i kdybych měla dost peněz, abych na ně žalářníky nebo klíčníky nalákala, stěží by došli dál než do nejbližší pivnice. Tak jsem raději ze strachu před znásilněním nebo možná i smrtí v Newgate připojila své jméno pod dlouhý seznam vězňů, kteří souhlasili, že je převezou do kolonií a prodají jako sluhy.“

Gage nepochyboval, že se mohla objevovat v aristokratických kruzích. Člověk s jemným sluchem sice okamžitě postřehl irskou zpěvnost, ale jinak se vyjadřovala velmi kultivovaně a pohotově a přes výbušnou povahu měla dokonalé chování. Pokud šlo o dívčinu nevinu, přijal zatím její vysvětlení a říkal si, že nebude soudit, dokud se nedozví něco jiného. „Zdá se, že vás ke mně přivedla nepřízeň osudu, Shemaine. Ale třebaže mi vás je líto, zřejmě chápete, že nebudu předstírat smutek, že jste se tady ocitla.“

„Mohla bych se dozvědět něco o vás?“ zeptala se nejistě, když z ní nespouštěl nehnutý pohled.

„Stavím lodě,“ odpověděl s očima upřenýma do dálky, „ale z nutnosti jsem začal vyrábět i nábytek. Mám nedaleko odsud na James River srub a truhlářskou dílnu. Právě teď pracuju na jedné brigantině, ale bude to ještě několik měsíců trvat. Až ji dokončím a prodám, chci hned začít stavět další. Doufám, že se časem vypracuju a stane se ze mě známý lodní stavitel. Do té doby musím platit za materiál a práci penězi, které vydělávám výrobou nábytku.“

Shemaine nedokázala pochopit, že tolik trval na její koupi, když neměl dostatek prostředků pro své vlastní plány. „Myslela jsem, pane Thorntone, že jste bohatý.“

„Přesně jste vyhovovala mým představám, Shemaine. Kdybych prohledal každou loď, která připlula a připluje do přístavu, nikoho vám podobného bych nenašel.“ Zarazil se, a jakmile znovu promluvil, aby jí vyprávěl o svých důvodech, proč do kolonií přijel, tvářil se zasmušile. „Musel jsem opustit Londýn před devíti lety. Pohádal jsem se s otcem, protože jsem odmítl oženit se s dívkou, která prohlašovala, že jsem ji zkompromitoval a že se mnou čeká dítě. Byla to dcera jeho starého známého a jsem si jistý, že mě otec nutil jen z loajality k němu. Asi se bál, že naši rodinu zostudím, když Christine nevyhovím a narychlo se s ní nenechám oddat. Striktně jsem odmítl být doživotně připoután ke lhářce a také jsem nechtěl, aby moje jméno nesl nějaký spratek jiného muže. Nikdy jsem se nedozvěděl, zda to byla jen lest, která mě měla vehnat do manželství, nebo zda byla Christine opravdu těhotná. Byla dost krásná na to, aby přitahovala houfy nápadníků i bez bohatství svého otce. Protože jsem se odmítl podřídit, vyhodil mě otec z domu. Tak vidíte, Shemaine, oba dva jsme se ocitli vydaní napospas osudu s tichým souhlasem nepřejících žen. A obě dvě ty semetriky by asi ranila mrtvice, kdyby se nám v téhle divočině dařilo.“

„Vy máte lepší šance než já, pane Thorntone,“ zhodnotila Shemaine ponuře situaci. „Mojí jedinou nadějí je, že se otci nějakým způsobem podaří zjistit, co se se mnou stalo, aby mě mohl vykoupit zpátky. Ale to zní víc než absurdně, když uvážím všechny svoje předchozí pokusy. Ani ve snu ho nenapadne pátrat v Newgate a já nemám o nic víc peněz, než jsem měla ve vězení, abych zaplatila poslíčka, který by mu v Anglii předal dopis. Kromě toho by se zpráva k mé rodině dostávala měsíce… pokud vůbec… a další měsíce by trvalo, než by dorazili do kolonií. Jestli by mě tady měli objevit, tento rok to rozhodně nebude.“

Gage mlčel. Chápal, jak by byla šťastná, kdyby ji její otec našel a odvezl zpátky domů, ale také věděl, že by musel podstoupit muka nového hledání. Protože sám prožil bolestný odchod od rodiny, snažil se ji uklidnit. „Někdy se stane, Shemaine, že když musíme opustit ochranné zdi domova, dospějeme a staneme se strůjci vlastního osudu. Roky jsem snil o tom, že postavím loď podle svého návrhu, ale můj otec mě potřeboval při stavění svých těžkých lodí, které vyráběl celá léta. Měl jsem pocit, že mým plánům nerozumí a že nevěří mému mládí. Několik let jsem se učil u velmi nadaného truhláře a závěrečnou práci jsem udělal lépe, než kterýkoli otcův zaměstnanec. Když mě potom otec v hněvu vyhodil a nenamáhal se ani uvažovat, jestli náhodou nejsem nevinnou obětí, osvobodil jsem se a začal jsem si plnit vlastní sny.“

Shemaine ho sice poslouchala, ale jediné, po čem opravdu toužila, bylo vidět své rodiče a ocitnout se znovu v bezpečí jejich péče. „To, co říkáte, pane, je určitě pravda, ale mým jediným přáním je setkat se znovu s rodiči a vrátit se domů.“

„No, uvidíme, jak se budete cítit za sedm let,“ poznamenal ne nelaskavě Gage.

Přesto jeho poznámka vyvolala v Shemaine neklid. Získala z jeho slov pocit, že léta služby jí může zkrátit jedině smrt. Mohla se jen domýšlet, co by se stalo, kdyby ji otec opravdu objevil. V anglických zákonech neexistovalo žádné nařízení, které by majitele nutilo prodat nevolníka, za něhož zaplatil. Stálo jeho právo nad vším ostatním? Třeba se tím zrušilo i její zasnoubení. Uvažovala, jestli by byl její nový pán tak bezcitný a přinutil ji zůstat s ním i proti její vůli.

Gage šestým smyslem vycítil, že je někdo pozoruje, a rozhlédl se. Nedaleko stála hubená starší žena a lačně natahovala krk, aby jí z jejich rozhovoru, jehož útržky k ní zanášel vítr, nic neušlo. Pod jeho pohledem se narovnala a rázně mu pokývla na pozdrav, aniž by ji zahanbilo, že ji přistihl, jak tajně naslouchá.

„No tak, Gagi Thorntone, copak vás dneska přivedlo do Newportes Newes?“

Gage dobře věděl, jak žena miluje klepy, i to, že očekává na svou otázku vyčerpávající odpověď. On ale nepatřil k lidem, kteří by všetečným drbnám vycházeli vstříc, a tak se omezil pouze na rezervovaný pozdrav. „Dobrý den, paní Pettycombová.“

Matrona úsečně kývla směrem k Shemaine. „Kdopak je tahle neznámá?“

Ačkoli Gage správně vytušil Shemaininu neochotu nechat se představit, vzal ji za paži a jemně ji otočil, aby místní klepně stála tváří v tvář. „Můžu vás seznámit se slečnou Shemaine O’Hearnovou z Anglie?“

Alma Pettycombová sklouzla tmavýma slídivýma očima dolů na bosé nohy a roztrhaný lem sukně. Téměř okamžitě prudce povytáhla prořídlé obočí nad obroučky mrňavých brejliček, které jí trůnily na hubeném jestřábím nose. Úplně vyvedená z míry nejnovějším obratem v truhlářově životě si položila ruku modře prokvetlou žilami na vyhublá prsa. Gage Thornton obyvatele vesnice pokaždé něčím překvapil. Každý normální muž by například držel smutek po smrti manželky jen několik měsíců, a potom by si našel jinou. Život v koloniích byl tvrdý a někdo se musel starat o osiřelé děti. Řada otců ve vesnici předpokládala, že se Gage začne jejich miláčkům dvořit, a byli by ho přijali příznivě. On se však uzavřel do sebe a raději zůstal vdovcem, než aby se oženil s nějakou místní dívkou. Jakékoli další naděje zmařil, když si najal kovářovu dceru, aby se mu o malého synka starala.

„Gagi Thorntone! Co jste to pro boha živého provedl?“ vyjekla Alma. „Vy jste si pro sebe koupil nevolnici z té hrozné trestanecké lodi? Cožpak jste se úplně pomátl na rozumu?“

„Neřekl bych, madam,“ odpověděl s chladnou odtažitostí. „Naopak jsem udělal přesně to, co jsem už dlouho zamýšlel.“

Prudký poryv větru připlácí ženě okraj čepečku k vrásčitému čelu, ale urovnala ho jediným netrpělivým pohybem a nepřestávala na Gage zírat s dotěrnou zvědavostí. „Chcete snad říct, že jste ještě před připlutím London Pride plánoval koupi trestankyně? Je to tak potrhlý nápad, že začínám mít pocit, že jste se úplně zbláznil.“

Gageovi zaškubaly lícní svaly, což svědčilo o jeho vzrůstající podrážděnosti, ale hlas se mu ani nezachvěl a ani nezměnil výraz. „Berte to, jak chcete, madam. Udělal jsem, co jsem udělat chtěl, a nikomu se nehodlám zpovídat.“

Paní Pettycombová nakrčila nos a přes brýle po něm úkosem zašilhala. „Ani kovářově dceři? Jestli je v téhle vesnici někdo, komu dlužíte vysvětlení a omluvu, pak je to nepochybně Roxanne Corbinová. Ten ubohý drahoušek k vám vzhlíží, jako byste byl bůh.“

„Už delší dobu jsem si říkal, že Roxanninu dobrou vůli příliš využívám,“ nehnul Gage brvou, „a že by měla žít svůj vlastní život, místo aby se mi starala o syna. Její otec vždycky vyžaduje, aby si splnila nejdřív povinnosti doma. Teď si navíc zlomil nohu a leží, takže ke mně Roxanne stejně nemůže chodit. Alespoň nějakou dobu. Protože k Andrewovi nikoho nemám, musel jsem se poohlédnout po jiné chůvě.“ Přesně totéž vysvětloval i Roxanne, která ho však prosila, aby dočasně požádal o pomoc některého ze svých sousedů. Odmítal přidělávat práci druhým a kromě toho nesouhlasil, aby byl Andrew tak dlouho mimo domov. „Takže Roxanne o tom, že někoho potřebuju, ví nejlépe ze všech, paní Pettycombová, proto to pro ni nebude žádné překvapení.“

Alma dávala ostentativně najevo, že s jeho vysvětlováním nesouhlasí. Stála čelem proti větru, dokud nedomluvil. Pak se k němu prudce obrátila a zamávala mu pod nosem karatelsky zdviženým prstem. „Vy víte velmi dobře, Gagi Thorntone, že Roxanne péči o vašeho syna nikdy nebrala jako břímě. Andrewa má ráda jako vlastního. Měl byste si uvědomit, jak je na něj hodná a jak je pro něj dobré, že ji má jako matku. Taky byste měl mít na paměti, jakým problémům budete muset čelit, když si přivedete pod střechu trestankyni. Nikdy jsem nesouhlasila, aby k našim břehům připlouvaly lodě s touhle chátrou. Ta holka může být vražedkyně. Co vy víte! Děláte téhle vesnici velkou službu.“

Gage měl sto chutí starou klepnu upozornit, že to není její záležitost, ale věděl, že by jen přilil oleje do ohně a že by její nelibost k Shemaine zdvojnásobil. Dívka stála vedle něj ledově klidná, ale za těch pár chvil ji už natolik poznal, že z její nehybné ztuhlosti vyčetl, jak trpí. „Jsem se svým výběrem docela spokojený, paní Pettycombová, a jsem rozhodnutý neměnit ho,“ odpověděl tiše, ale pevně.

„Ahá! No já dobře vím, co za tím vězí,“ protáhla jedovatě a vrhla k Shemaine pohrdavý pohled. Zdálo se, že svádí vnitřní boj, jako by chtěla říct víc. Pokušení nakonec zvítězilo, a když znovu promluvila, vypustila nelichotivou bouři kritiky. „Ve vsi je spousta lidí, kteří vás mají za blázna, Gagi Thorntone, a koupě odsouzené holky to jen potvrzuje! I stavba té vaší legrační lodě! Každý ví, že nikdy neopustí James River. Jen jste vyhodil všechny peníze, které jste vydělal!“

Nebylo to poprvé, kdy Alma Pettycombová vypustila unáhlený soud, a Gage Thornton nebyl první, na koho se její jízlivá slova snesla. Přesto jí dělalo zvláštní potěšení sledovat ho, kdykoli se objevil ve vesnici. Jeho mlčenlivost ji popouzela a zároveň v ní budila podezření. Dospěla k závěru, že tak zamlklý člověk určitě něco tají. Teď tu byl znovu, pohrdající společenskými konvencemi a odhodlaný bez stopy kajícnosti odvést si domů takovou stvůru. Potřeboval pořádné kázání.

Nedostatek taktu u ní Gage nepřekvapoval. Žil zde už devět let a za tu dobu si několikrát vyslechl podobné nehoráznosti, ať už přímo od ní nebo z úst někoho jiného. Pravidelně mluvila do věcí, do nichž jí nic nebylo, a štědře udílela rady. Nikdy nezapomněl na to odpoledne, kdy uložil Viktorii do rakve. Sám ji pro ni udělal a odvezl ji na voze do vesnice. Zpráva o její smrti se rozšířila rychle a paní Pettycombová stála v čele těch, kteří se domáhali vysvětlení, jak se přihodilo, že spadla z nedostavěné přídě, a jakou roli by v tom mohl hrát on. Objevily se dokonce spekulace, že ji v návalu vzteku mohl sám shodit. Koneckonců měsíc před tímto neštěstím spráskal ve vesnici bez zjevné příčiny nějakého muže.

Roxanne se ho však celá rozrušená zastávala. Připlula ke Gageově srubu chvilku po neštěstí a tvrdila, že by nemohl Victorii zavraždit a objevit se jen chvilku po jejím pádu tam, kde ho zahlédla. Mnozí se na její historku tvářili skepticky a naznačovali, že je do něj léta tak slepě poblázněná, že by udělala nebo řekla cokoli, jen aby ho očistila, i když by byl vinen.

Na přímý dotaz Gage její slova ani nepotvrdil, ani nevyvrátil. Jen řekl, že odvedl syna do srubu, aby ho umyl, a co se odehrálo mezi tím, kdy Victorii na lodi opustil a kdy připlula Roxanne na své loďce, opravdu neví. Vyšetřovatelé dospěli k závěru, že proti němu nemají žádný vážný důkaz a jeho alibi nemohou svévolně ignorovat, ať už mu je Roxanne oddána jakkoli.

„Moje loď patří na moře, paní Pettycombová. A ujišťuju vás, že odpluje hodně daleko z našich vod, až přijde její čas,“ odpověděl toporně.

„To tedy opravdu uvidíme,“ nedala se klepna.

Shemaine neznala ani jednoho z nich, ale byla přesvědčená, že ta žena nemůže mít všech pět pohromadě, když za Gageovým výrazem lhostejnosti nerozpozná chystající se bouři. Věděla, jak by v podobném případě zareagoval její otec. Před jeho slovním útokem by paní Pettycombová rychle prchala. Gageovo ovládání ji proto ohromovalo. Bylo vidět, že se krotí, ale ze svého neustoupil.

„Nečekám, že byste tomu rozuměla, madam. Pochopit význam mého projektu a ocenit možnosti, které skýtá, ještě před vlastním vyplutím lodi dokáže jen člověk, jenž má o loďařství značnou povědomost.“

Alma nepatřila k lidem schopným přiznat, že by něčemu na této straně oceánu nerozuměli, třebaže ve skutečnosti chápala mimo okruh svých omezených zájmů máloco. Nehodlala se nechat zahnat do úzkých a také nehodlala nechat Gage vyklouznout z debaty, kterou řídila ona. „Když neposloucháte rozumné důvody, Gagi Thorntone, nemá žádný smysl se o vaší lodi bavit. Plýtvejte si časem i penězi na své zálibě, jak chcete. Mě zajímá Roxanne. Bude velmi zklamaná touhle koupí. Těžko můžete čekat, že nabídku k sňatku přijme s radostí, budete-li mít tohle… tuhle kreaturu pod vlastní střechou.“

„Obávám se, že jste nesprávně informovaná, pokud si myslíte, že mezi mnou a Roxanne něco je nebo bude.“

Alma pokrčila čelo a sjela Shemaine nadutým pohledem. „To určitě ne, poněvadž jste si koupil tuhle holku.“

„Asi jste mi špatně rozuměla, madam, mezi námi nikdy nic nebylo.“

„Chcete popřít, že si Roxanne na výbavu vyšívá… vaše iniciály?“

Gage na vteřinu oněměl. Roxanne mu nadbíhala od okamžiku, kdy se před devíti lety seznámili, když potřeboval služby jejího otce kováře. I nedávno nadhazovala, že by pro sebe měli znamenat něco víc, ale on si dával dobrý pozor, aby v ní nevyvolával zbytečné naděje.

„Nikdy jsem s ní o svatbě nemluvil a ani jsem nenaznačoval, že by mezi námi mohlo k něčemu takovému dojít.“

Alma Pettycombová jen mávla rukou. „Mohl byste vědět, Gagi, že vaše slova nepadají na úrodnou půdu. Řekněte mi, kolik mužů na ženění v blízkém okolí má iniciály GHT? Všichni si myslíme, že to znamená Gage Harrison Thornton.“

„Pak se do jednoho mýlíte,“ odbyl ji ostře.

„Možná má Roxanne důvod věřit, že si ji vezmete, protože jste jí to nikdy nevyvrátil,“ pozorovala ho s ještě větší nedůvěrou. „Všem je přece jasné, že toužila být vaší ženou ještě dřív, než se v Newportes Newes objevila Victoria. Jestli nevidíte, že je do vás celá pryč, a to pěkně dlouho, pak to vidí ostatní. Měl jste jí říct, že nemá naději, a ne ji celá ta léta vodit za nos.“

Gage už byl z jejího tlachání nesmírně unavený, a tak ho stroze ukončil. „Nemám čas se o tom s vámi bavit, paní Pettycombová. Je mi líto, ale musím zpátky domů, k synovi.“

„Kdybyste byl chytrý, Gagi Thorntone,“ nenechala se jeho nevybíravým odmrštěním zarazit, „nechal byste si poradit. Když si vezmete tuhle -“ opovržlivě se ušklíbla, ale potom se přinutila ke slušnějšímu výrazu, než jaký chtěla použít, „- osobu domů, vyvoláte tím spoustu otázek, proč jste si ji vůbec koupil -“

„Spěchám,“ vpadl jí Gage do nekončící tirády.

„Spěchám, spěchám, spěchám,“ zahučela. „To je jediné, co děláte! Nemáte čas se zastavit a zamyslet se. Jinak byste poznal, kdy o vás žena stojí. Ale vy pracujete ustavičně, nikdy nepřestáváte. Proč se vůbec namáháte?“

„Kvůli Andrewovi, paní Pettycombová. Kvůli svému synovi.“ Protože na něj dopadlo pár prvních dešťových kapek, přestal si ženy všímat a obrátil se k Shemaine. Hlavou naznačil směr k řece. „Mám kousek odsud kánoi. Myslíte, že tam dojdete?“

„Vynasnažím se,“ kývla téměř neznatelně.

Ale jako výsměch jejímu tvrzení se v ní znovu vzbouřily vnitřnosti. Navíc se prudce rozpršelo a Shemaine mhouřící oči před těžkými kapkami se ze všech sil snažila dělat kroky. Její úsilí však nikam nevedlo a zdálo se, že ji zvedající se bouře uvězní na místě.

Gage se najednou zastavil a celý podmračený se obrátil. Shemaine se neznatelně přikrčila, protože čekala, že ji pokárá za zdržování. Jeho vysoká postava s širokými rameny jí chvíli skýtala útočiště před lijákem. Ale potom se shýbl a beze slova ji vzal do náručí.

„Pane Thorntone! Co to děláte? Pusťte mě!“ vydechla rozzlobeně, že se k ní chová tak důvěrně. Žádný muž se k ní s takovou troufalostí nikdy nechoval. Vadilo jí, že si ji k sobě tiskne, protože si uvědomovala nejen svoji fyzickou nemohoucnost, ale i to, jak je špinavá. Navíc se jí z jeho mužné vůně točila hlava. „L-lidé se dívají, pane,“ dodala slabě.

Gage vrhl letmý pohled přes rameno, kde paní Pettycombová dělala přesně to, na co ho upozorňovala Shemaine, a vůbec jí nevadilo, že jí déšť už poničil celý čepeček. „Jestli chce nějaká stará klepna stát v lijáku a civět na nás, já jí v tom bránit nebudu!“ zavrčel. „Pokud jde o mě, hodlám se dostat co nejdřív domů a nechci čekat, až se zmátoříte.“

Dal se do běhu a Shemaine se ho chtě nechtě musela chytit kolem krku, aby se udržela. Radši ani nedomýšlela, co by se stalo, kdyby při téhle rychlosti uklouzl a upadl. Podlitiny, které jí způsobil Potts, by proti tomu nebyly ničím hrozným.

Gage si zase v duchu říkal, že je jako pírko. Byla lehoučká, ale přesto ho ohromilo, jak žensky na něj působí. Připadal si jako abstinent, kterého omámil lok vína, a přemýšlel, jestli už není vdovcem příliš dlouho. Téměř zapomněl, jaké to je držet v náručí mladou, krásnou ženu.

Vběhli do lesa a stromy lemující řeku nad nimi vytvořili ochranný baldachýn. Na břehu postavil Gage Shemaine na zem a z nedalekého houští vytáhl kánoi. Spustil ji na vodu a beze slova dívce pokynul, aby se posadila na vzdálenější konec. Pak nastoupil sám a pádlem je odstrčil od břehu. Vtáhl je proud a loď se zakolébala. Shemaine se nervózně rozhlédla po široké řece a hrdlo se jí stáhlo strachem. Po všem, co prožila, by bylo skutečným výsměchem, kdyby se utopila chvíli poté, co vystoupila z London Pride.

Gage jí hodil kus plachty. „Tohle vás alespoň trochu zahřeje.“

Plná vděku, že má ochranu před deštěm, si plachtu roztáhla nad hlavou a schoulila se do jejích záhybů. Kapky ji pleskaly do obličeje, ale přesto se začala rozhlížet kolem, pátrajíc po známkách života. Hned za vesnicí se rozkládala rovinatá krajina, která se místy měnila v mokřiny, obývané vodními ptáky a plazy. Jinde přecházela v neproniknutelné husté křoviny, jimiž se mohli prodrat jen úplně malí živočichové. Shemaine krása divočiny okamžitě okouzlila, i když se jí zároveň trochu děsila, protože netušila, co od ní může čekat, a zda v ní dokáže přežít.

Sem tam zahlédla mezi stromy sruby s přístavky, některé dokonce rozestavěné. Na rozlehlé mýtině si všimla velkého domu, těsně před dokončením, a zarazila ji odvaha lidí, kteří se do takové stavby beze všech záruk a daleko od civilizace pustili.

Kánoe lehce klouzala po vodě. Gage pádloval pravidelnými silnými záběry a směroval loďku blíž ke břehu, kde jim jakousi ochranu před bouřkou skýtaly do šířky se rozpínající větve stromů. Kousek dál se na hladině pohupovalo velké množství růžovobílých okvětních plátků, které tam napadaly z ovocných stromů. Některé z nich strhl proud. Chvíli se chaoticky zmítaly ve vlnách a potom klesly ke dnu. Shemaine se cítila stejně zranitelně jako ony a uvědomila si podobnost mezi nimi a svým současným životem. Proti své vůli přeplula oceán, nechaná napospas temné budoucnosti. Jen čas mohl ukázat, jestli ji osud stáhne pod vodu jako ta kvítka nebo jestli zůstane šťastně na hladině, až skončí léta jejího nevolnictví.

Konečně se před nimi otevřel výhled na písčitou zátoku, kde na lešení spočívala rozestavěná loď. Nikdo nemusel Shemaine říkat, že tady je to místo, kde se Gage Thornton rozhodl uskutečnit svůj sen. Jak se blížili, loď se nad nimi vypínala stále víc do majestátní výše, štíhlá a elegantní. Byla mnohem větší, než si Shemaine představovala. Skutečná královna moří, pomyslela si a pocítila téměř posvátnou úctu, když si uvědomila, jak odvážný a podnikavý její nový pán je.

Za lodí na vyvýšeném pozemku stál velký srub. Špičatá střecha ostře trčela proti temné šedi, která se převalovala nad vysokými borovicemi a ostatními stromy, jež ho obklopovaly. V silných náporech větru se větve kývaly sem a tam a zdálo se, že si kvílivě stěžují na to, že je někdo ruší.

Gage přirazil ke břehu a vytáhl kánoi na mělčinu. Pak zvedl Shemaine znovu do náručí a spěchal s ní k domu. Schody bral po dvou, přeběhl krytou verandu, nadzvedl závoru a do roubených dveří se opřel ramenem. Jakmile byli uvnitř, kopnutím dveře zavřel, opatrně Shemaine postavil na zem a z police u dveří si vzal ručník. Otřel si obličej, paže a pokusil se trochu vysušit oblečení. Přitom rázoval po rozlehlé místnosti obložené cypřišovým dřevem a rozsvěcel svítilny, aby zahnal šero.

„Až se vítr utiší, otevřu okenice,“ prohlásil a přitáhl tak Shemaininu pozornost k pravidelně rozmístěným oknům z malých skleněných tabulí. Kromě těch, která na přední i zadní verandě chránila převislá střecha, byla ostatní zatemněna. „Zasklil jsem je pár měsíců před smrtí ženy. Nebyla to ani levná, ani jednoduchá záležitost, a tak když je bouře, zavírám okenice. Nechci, aby sklo popraskalo.“

Pohodlí i určitý půvab domu udělaly na Shemaine dojem. „Je to tu moc pěkné a útulné s těmi svítilnami.“

Pod strmě se zvedající střechou byla vybudována půda, která částečně tvořila patro, z něhož byl výhled do hlavní místnosti a jež ohraničovalo krásné sloupkové zábradlí. Vnitřek srubu dělila stěna, která však nevedla po celé délce patra, ale trochu ustupovala dozadu. Nalevo byl upravený prostor pro vaření a masivní kamenné ohniště. Hned vedle něj po pravé straně a přímo naproti hlavnímu vchodu vedly dveře do široké chodby, na jejímž konci bylo vidět okno a zadní východ. Vzadu vpravo zely ve vnitřní stěně dokořán jiné dveře a odhalovaly pečlivě uspořádanou komoru. Z přední části srubu vedla dozadu další stěna přiléhající k nosné zdi. Napravo od vchodu byly i v této stěně otevřené dveře, za nimiž si Shemaine všimla prostorné ložnice.

Nábytek byl dílem zkušeného a nadaného umělce a byl zrovna tak krásný a elegantní jako v domě jejích rodičů. K nejnádhernějším kusům bezesporu patřil vysoký sekretář u stěny poblíž ložnice. Měl půvabně zaoblené zásuvky, fládrovaná dvířka a byl umně zdobený vyřezávanými lasturami. Stahovací kožená roleta odkrývala malé zásuvky a přihrádky, v nichž se tísnily různé drobnosti. Nejzdobněji však působily dvě spirálovitě vyřezané křížové kytky na obou stranách a uprostřed další velká lastura. Poblíž sekretáře stály dva ušáky a divan, potažené látkou se vzorem skotské kostky. Shemaine se užasle rozhlížela. Na první pohled nebyla schopná všechno obsáhnout. Ani ve snu nepředpokládala, že v téhle divočině najde takový přepych.

V kuchyni, podél vnitřní zdi nalevo od ohniště, si všimla dřevěného dřezu, pracovního stolu a vysoké kredence. K vybavení patřila i máselnice a různé hrnce a džbány. Pár kroků odsud, u prostorného stolu s trnoží, zahlédla dvě dřevěné lavice s vysokými opěradly a dětskou židličku. Nedaleko krbu bylo umístěné pohodlné houpací křeslo.

Ohniště bylo na šířku skoro tak velké jako Shemaine vysoká. K jeho vybavení patřily různé háky a mříže, na něž se daly postavit konvice, kotlíky i pánve. Důkladně vybudovaný, mohutný komín fungoval nepochybně jako nosná část stavby.

„Celý srub a všechny tyhle věci jste zbudoval sám?“ obrátila se Shemaine ke Gageovi ohromeně.

„Ano. Když jsem sem připlul, postavil jsem si nejdřív malý srub jen pro sebe. Pak jsem se oženil s Victorií, tak jsem ho zvětšil a začal jsem pro ni vyrábět nábytek.“ Rozhlédl se po místnosti, jako by se chtěl očima dotknout všech známých koutů. „Ale domov pro nás vytvořila ona. Uměla neuvěřitelné věci s jehlou,“ mávl rukou k čalouněnému nábytku. „Přiměla mě, abych s jedním Skotem vyměnil stůl za tuhle látku. Když jsem k rámům připevnil nohy a područky, vycpala měkké části koňskými žíněmi, překryla plachtovinou a potáhla.“

„Musí vám velmi scházet,“ podotkla Shemaine, když zaslechla v jeho hlase nezvyklé napětí.

„Ano, moc mi chybí a často na ni myslím, když nepracuju,“ přikývl a pověsil ručník zpátky ke dveřím. „Ale donesou se k vám opačná tvrzení, až se dostanete do vesnice. Alma Pettycombová a ostatní klepny pochybují, že bych dokázal milovat něco nebo někoho jiného než svou loď.“

„Tomu, co říká paní Pettycombová, bych nepřikládala žádnou váhu,“ odpověděla Shemaine rozhodně, protože si názor na místní drbnu číslo jedna už utvořila. „Jestliže jste pro svou ženu udělal všechen tenhle nábytek, věřím, že jste ji velmi miloval.“

Gageovi se tváří mihl nepatrný úsměv, ale nic neřekl. Přistoupil k ohništi, prohrábl žhavý popel a přiložil.

Shemaine si najednou uvědomila, že ve srubu jsou jen oni dva. „Kde je váš syn?“

Gage zavěsil nad oheň, který se rozhořel, velkou konvici s vodou. Obrátil se k ní a ukázal rukou na západ. „Nechal jsem ho u sousedů, kteří žijí kus nahoru po řece. Kdyby Hannah Fieldsová neměla sedm vlastních dětí, poprosil bych ji, aby nám vařila a uklízela. Ale stejně jsem potřeboval někoho, kdo by mohl mého syna učit, což by ona nemohla. Jinak je to moc hodná a pracovitá žena. Andrew je vždycky bez sebe radostí, když si může hrát s jejími nejmladšími, Malcolmem a Duncanem. Určitě si ji oblíbíte, až se seznámíte. Je velmi laskavá a nesnáší drby.“

„Potřebovala bych někoho, kdo by mě zasvětil do všech povinností, které na mě čekají. Bohužel nepředpokládám, že by paní Fieldsová měla s tak početnou rodinou čas,“ pousmála se.

„Hned jak bouřka přestane, dojdu pro Andrewa,“ řekl Gage. „Při té příležitosti se Hannah zeptám, jestli by sem někdy nezaskočila a neřekla vám pár věcí k vaření. Určitě vás bude chtít poznat. Kromě těch dvou malých má ještě starší syny. Ti pomáhají otci. Její dvě dcery - myslím, že jedné je dvanáct a té druhé o něco víc - se o domácí práce moc nezajímají. Víc je baví ohlížet se po mládencích z okolí. Doma bývají zřejmě jen proto, kdyby k nim nějaký zaskočil na návštěvu.“ Vesele se ušklíbl, když dodal: „Jejich otec je nespustí z očí a podle velikosti jeho pušky si umím docela dobře představit, jak by vyprovodil náhodné neohlášené návštěvy.“

„Když budete pryč, mohla bych se tady zatím trochu porozhlédnout?“

„Jistě, ale bylo by lepší, kdybyste se vykoupala a převlékla. Budete tu mít víc soukromí. V truhle v ložnici jsou šaty, které byste si mohla přešít. Přinesu vám je.“

Plna zvědavosti šla za ním. Místnost byla velmi prostorná, vybavená obrovskou sloupkovou postelí, prádelníkem, a dalším potřebným nábytkem. Na podlaze před postelí ležela medvědí kožešina.

Původní místnost byla rozdělena tak, aby vytvářela malou oddělenou ložničku pro Andrewa. Mezi oběma pokoji neexistovaly dveře, jen průchod se závěsem, ušitým z plachtoviny. Bylo vidět, že se vůbec nezatahuje, protože se na něm utvořily viditelné záhyby. V dětském pokojíku stála houpací židlička, postýlka, truhla se skříňkou a nízká postel na kolečkách.

Gage nadzvedl vyřezávané víko truhly, stojící v nohách velké postele. „Tohle patřilo mé ženě. Byla vysoká a štíhlá a ruce i nohy měla útlé a poměrně dlouhé, takže si pravděpodobně budete muset zkrátit šaty a špičky bot vycpat. Zatím si nemůžu dovolit vám nic kupovat, ale tady si vyberte, co se vám bude líbit.“

Shemaine jeho štědrost vyvedla z míry. „Vy mi dovolíte nosit šaty vaší ženy?“

Gage jí z výrazu četl, jak je užaslá, ale odpověděl spíš úsečně. „Lepší tyhle šaty než hadry, které máte na sobě.“

Začervenala se jako pivoňka a přitáhla si utržený rukáv k rameni. „Vaše dobrota mě úplně ohromila, pane Thorntone. Myslela jsem, že by vám to vadilo.“

„Ty šaty vám poslouží líp než mým vzpomínkám,“ nepřestával být odměřený. „Zaplatil jsem za vás víc, než jsem předpokládal, a musím získat zase nějaké finance, abych koupil materiál na loď.“

„Nejsem nevděčná, pane,“ spěchala Shemaine s odpovědí. „Ve skutečnosti jsem čekala, že dostanu jen trochu jídla a nějaký koutek, kde si budu moct odpočinout.“

„Chlapec a já spíme tady dole. Vy můžete mít ložnici z půdy.“

Kývl na ni, aby ho následovala. Přešel velkou místnost a zamířil ke dveřím vedle kuchyně, které vedly do chodby, z níž byl přístup na zadní verandu. Na chodbě po pravé straně leželo pod vysokou nehlubokou skříňkou velké rýsovací prkno. Na půdu vedly schody po levé straně.

Gestem ji vyzval, aby šla napřed. Cestou po schodech si nemohl pomoci a sledoval, s jakou grácií se pohybuje. Nahoře ustoupil stranou a pozoroval ji, jak přechází po místnosti a rozhlíží se po skrovném zařízení. Zastavila se u úzké postele, pohledem zavadila o malý krb u komína a potom přešla k zábradlí a shlédla dolů do místnosti. Když se vrátila k posteli, zamyšleně přejížděla prstem po drsném povrchu stolku, který stál u ní.

„Je to tady trochu stísněné, já vím,“ ozval se Gage po chvíli, „ale je to to nejlepší, co vám můžu dopřát jako samostatný pokoj. Až se vrátím, připevním nad zábradlí provaz a zavěsím na něj plachtovinu, abyste měla alespoň trochu soukromí.“

„Je to víc, než jsem vůbec doufala, pane Thorntone,“ snažila se skrýt své dojetí, ale zradil ji hlas. „Ve srovnání s celou, kterou jsem sdílela s ostatními ženami, je to nádherný velký pokoj. Nedokážu si už ani představit soukromí jinde než v kobce v lanovišti.“

Gage se na ni zadíval, protože ho překvapilo, jak se jí chvěje hlas, a všiml si, že má plné oči slzí. Jakmile se odvrátila, zamířil ke schodům a sešel dolů do chodby, aby ji nepřiváděl do rozpaků.

„Tady jsem začal vyrábět nábytek,“ pustil se do vyprávění, poté co se k němu přidala. „Prvním objednaným kusem byl velmi neobvyklý skleník pro značně bohatou dámu, jež mě ujistila, že ho ode mě koupí, ale jedině bude-li se jí líbit. Od té doby jsem pro ni vyrobil už několik věcí. Právě dělám na další,“ ukázal k prknu, na kterém ležely poházené, precizně rozkreslené skicy. I ty výmluvně hovořily o talentu.

Shemaine zabloudila pohledem k nehluboké skříňce s přihrádkami. Téměř přetékala rozmanitými knihami, svitky pergamenu, náčrty a skicami.

„V posledních letech jsem dostal tolik objednávek, že jsem musel dílnu přesunout ven. Je teď ve velké kůlně na konci cesty, jež vede od zadní verandy. Dva z mých pomocníků pro mě pracují téměř od samého začátku. Nedokázali tenkrát rozeznat javor od dubu a práce s pilou pro ně byla něčím neznámým. Nemohl jsem jim svěřit nic důležitého, ale troufám si říct, že se během let Ramsey Tate i Sly Tucker vypracovali nad moje očekávání. Považuju je za dva z nejlepších truhlářů v okolí. Nedávno jsem si vzal dva nové učně. Mladého Němce a ještě jednoho chlapce z Yorktownu, ale ti se ještě nedostali dál než k pile. Obvykle s nimi v tuto dobu pracuju v dílně nebo pomáhám starému loďaři a jeho synovi, ale dneska jsem jim dal volno.“

„Jste opravdu velmi nadaný, pane Thorntone,“ pronesla Shemaine upřímně. „Stavbě lodí nerozumím, ale hezký nábytek poznám. Jestli vyrábíte takový, jaký je tady, potom budou lidé z okolí asi velmi nešťastní, až se nadobro truhlařiny vzdáte.“

Gage se pokusil o úsměv, ale bylo vidět, že už se zase zaposlouchává do zvuků zvenku. Lehké bubnování dešťových kapek naznačovalo, že se počasí uklidnilo. „Raději půjdu hned. Bouřka by se mohla vrátit.“

„Kde se můžu umýt?“ zeptala se Shemaine, protože nevěděla, jak si ve srubu lázeň připravit. Doma ji pro ni chystaly služebné.

„Voda se už ohřívá a u zadní verandy je studna, kdybyste jí potřebovala víc. Vanu najdete zavěšenou v komoře. Momentálně se s ní musíte spokojit. Je i pro chlapce a také se v ní pere, pokud se pere uvnitř. Mám v plánu komoru časem předělat na koupelnu. Já se koupu venku v potoce, když je přijatelně. Možná jste si ho cestou do domu všimla. Teče mezi stromy do zátoky. Pro ženu nenabízí mnoho soukromí, ale kdybyste někdy chtěla jít tam, ani já, ani mí muži bychom rozhodně nic nenamítali.“

„Dám přednost domu,“ odpověděla nebojácně, ale do tváří jí stoupla červeň.

Znovu se nad její odpovědí jen pousmál. „Hannah většinou chce, abych se u nich trochu zdržel, takže budete mít spoustu času, abyste se umyla a převlékla. Ale také záleží na počasí. Nebudete se tady bát?“ obrátil se na ni náhle.

„Budu šťastná, že mám chvíli soukromí. Na London Pride ho byl značný nedostatek.“

„Přední dveře si radši zavřete zevnitř na závoru, zatímco budu pryč,“ radil jí. „Třeba pro případ, že by se tu potuloval nějaký cizinec a chtěl se v domě porozhlédnout po jídle a cennostech. Nechtěl bych, aby vás tu našel samotnou. Asi bych nepřežil, kdyby mi vás někdo ukradl, dřív než bych měl příležitost vidět váš umytý obličej.“ Zase se letmo usmál svému vtipu a pokračoval: „Až se vrátím, třikrát zaklepu. Jinak se neukazujte ani u okna. V týdnu se pokusím najít čas, abych vás naučil zacházet s puškou. Nejsem často pryč, ale když odjedu, budete se cítit bezpečnější. Nikdy nemůžete vědět, kdy narazíte na medvěda, divokou kočku -“

„Nebo na indiána?“ přerušila ho, protože cestou sem slyšela historky o jejich krutosti.

„Nebo příležitostně i na indiána,“ připustil Gage. „Ale ti se většinou stáhli do hor a údolí za Appalačské pohoří. Tady je na ně příliš přelidněno všemi těmi Angličany, Němci, Skoty a Iry.“

Shemaine ho doprovodila ke dveřím a přemítala, zda by mu neměla říct o Pottsovi a jeho výhrůžkách. Raději však nápad zavrhla, protože se bála, aby neznervózněl, že přijde o peníze, a aby neměl záminku ji vrátit. Až bude vhodnější příležitost, říkala si, až nebude tak neklidný.

U dveří se zastavil a ukázal na kredenc v kuchyni. „Je tam chléb a sýr, kdybyste dostala hlad. Hannah mi většinou zabalí s sebou nějaké jídlo, když ví, že tu jsme s Andrewem sami. Takže dneska budeme mít jídla dost. Za zítřek neručím.“

Vyšel na verandu, rozhlédl se po okolí a pečlivě za sebou zavřel. Slyšela zavrzat prkna, jak mířil ke schodům, a potom se rozhostilo ticho. S lehkým úsměvem na tváři Shemaine zastrčila závoru a poprvé po mnoha měsících se v ní zvedla vlna naděje.

Teplá koupel udělala s její náladou divy. Sama žasla nad tou proměnou, když se navlékla do obnošené spodničky, již si vyndala z truhly s Victoriinými věcmi. Kdysi takové prádlo vyhazovala, ale po několikaměsíčním nuceném pobytu v jezdeckém úboru byla vděčná za cokoli, co bylo čisté a příliš nezničené. Třebaže našla mnohem hezčí, dokonce lemovanou krajkou, která byla zřejmě Victoriina nejlepší, nechtěla Gageovy dobroty zneužívat. Aby ho nemusela v nejbližších dnech obtěžovat, vytáhla si ještě jednu spodničku, zelené šaty, světle modré šaty, dvě dlouhé bílé zástěry a pár černých botek. Všechno vypadalo hodně obnošeně.

Poté co se vykoupala a umyla si vlasy, začala přemýšlet, jak by Gageovi vyjádřila svou vděčnost, že si ji koupil. Napadlo ji, že by se mohla předvést jako dobrá kuchařka a zdatná služebná. Chvíli trvalo, než si trochu odpočinula, ale potom se vydala do kuchyně, vlasy zabalené do ručníku a oblečená jen do spodničky.

Už uplynulo několik let od doby, kdy se v ní Bess Huxleyová, jejich domácí kuchařka, snažila vzbudit zájem o kulinářské umění a naučit ji základní techniky nepostradatelné pro úspěšně završenou práci. Shemaine plnila úkoly jen velmi neochotně, ale musela je stále opakovat, dokud nedosáhla dokonalosti, kterou po ní Bess vyžadovala. Vzpomínala, jak nesnášela to nekonečné míchání omáček, aby se nepřichytily, a šlehání bílků, aby vytvářely krásnou špičku. Tenkrát byla přesvědčená, že jen marní čas. Nedokázala si představit, že by její budoucí muž byl natolik bez prostředků, že by neměli služebnictvo.

Bess ji však napomínala, aby nebyla tolik namyšlená, protože nikdy nemůže vědět, kdo ji požádá o ruku, nebo do koho se zamiluje - když bude mít to štěstí a bude si moci vybrat. Bohužel i přes Bessino houževnaté úsilí řadu věcí zapomněla. Ale teď si musela vzpomenout, aby Gage nezklamala a dokázala mu své schopnosti.

Rozhodla se, že zkusí lívance. Připravila těsto, vymíchala ho, překryla plátnem a dala na teplo blíž k ohništi, aby mohlo kynout, než dokončí svou toaletu.

Posadila se před krb a snažila se rozčesat zacuchané, neposlušné vlasy. Trvalo jí to však déle, než čekala, a viditelného úspěchu stejně nedosáhla. Uvědomovala si, jak čas nezadržitelně ubíhá, a v zoufalství se rozhlížela po nůžkách. Našla pouze řeznický nůž, a tak raději nápad, udělat s vlasy krátký proces, rychle zavrhla.

Když se probírala věcmi v truhle, objevila i dámský kartáč s několika dlouhými blond vlasy. Třebaže jí Gage dovolil použít cokoli, nedokázala se přimět, aby si ho vypůjčila. Raději zamířila do jeho skříně. Většinu oblečení měl pečlivě složenou a roztříděnou, až na ranec čistých, ale zmačkaných košil, zastrčených úplně vzadu. Byly mnohem lepší kvality než ty, které běžně nosil, a ležely tam zřejmě velmi dlouho, protože načichly pachem dřeva. Shemaine si řekla, že jejím prvním úkolem bude vyprat, naškrobit a vyžehlit právě tyhle košile. Koneckonců bude jen na něm, zdaje potom bude nosit, ale alespoň je bude mít připravené.

Déšť znovu zesílil a Shemaine netušila, zda Gageův návrat urychlí, nebo oddálí. Už se neodvažovala s vlasy dál ztrácet čas. V zásuvce stolku na holení našla konečně kartáč, tak ho použila. Přestože měla kadeře ještě trochu vlhké, zapletla si dva copy a pevně si je zavinula do uzlu v týle. Potom kartáč rychle umyla, vysušila a vrátila zpátky.

Oboje šaty byly příliš dlouhé, jak Gage předpokládal, a malé přes prsa. Shemaine udivilo, že si Victoriiny proporce pamatoval i po roce s tak neomylnou přesností. Vybrala si zelené, protože se jí zdály poněkud kratší. Nazula si lehké kožené střevíce, přichytila je tenkými řemínky ze surové kůže a ty si ovázala kolem kotníků.

V kuchyni zkontrolovala těsto - k její úlevě pěkně vykynulo - a přidala další přísady. Když vykynulo znovu, položila na mříž nad ohniště lívanečník a pustila se do smažení. Nezapomněla ani na konvici s horkou vodou na čaj a doufala, že se Gage vrátí včas, aby obojí bylo horké a čerstvé.

Ačkoli od hodin vaření uplynulo už hodně vody, byly v její paměti neustálým opakováním nesmazatelně zapsány. Výsledkem byly skvělé lívance a nadšená Shemaine vděčně vzpomínala na Bess, která po ní kdysi nesmiřitelně vyžadovala dokonalost, ať dělala, co dělala. Kéž by si tak dokázala se stejným úspěchem vybavit i další Bessiny instrukce!

Náhle zaslechla na přední verandě kroky a vzápětí tři ostrá ťuknutí. Nechala lívance smažit a běžela ke dveřím. Odstrčila závoru a otevřela je dokořán.

Po celou cestu domů se Gage snažil pomocí plachty ochránit před lijákem nejen syna, jehož teď držel na ruce, ale i velký košík s jídlem, jenž vlekl v druhé. Vešel dovnitř, aniž si Shemaine příliš všiml, položil koš na hrubě otesaný stůl poblíž vchodu a ramenem přibouchl dveře. Potom vysvobodil synka z úkrytu. Jakmile si chlapeček všiml, že je uvnitř cizí člověk, přitiskl se ostýchavě k otcovu rameni a nehodlal opustit bezpečí, které mu skýtalo. Ale vůně, jež prostupovala srub, ho přiměla podívat se směrem ke kuchyni.

„Tatííí… Andee chce papat,“ obrátil ke Gageovi jantarově hnědé oči.

Příjemná vůně vzbudila i Gageovu zvědavost. Postavil synka na zem, vytahoval si promočenou košili z kalhot a tázavě se zadíval k ohništi. „Co to tady tak krásně voní?“

„Usmažila jsem lívance,“ usmála se Shemaine napůl pyšně a napůl ostýchavě.

Ať už chtěla dodat cokoli, slova jí odumřela na rtech, protože si Gage beze všech okolků stáhl košili přes hlavu a hodil ji do dřevěného vědra u dveří. Pohled na jeho štíhlý pas, široká svalnatá ramena a pevný hrudník ji vyvedl z míry. Neměla příliš zkušeností a na palubě London Pride vídala jen pupkaté námořníky s ochablými rameny, kteří se však před ženami naparovali bez košil, jako by byli mužnost sama.

Gage Thornton měl nádhernou postavu, ale bylo zřejmé, že si to neuvědomuje a že ho vůbec nenapadne, jaký zmatek v ní vyvolává. Zato jí postupně docházelo, že je vlastně poprvé sama, až na dítě, s neznámým mužem. S pocitem zahanbení se otočila k ohništi, protože nechtěla, aby ji přistihl, jak zbožně si ho prohlíží. Rozechvěným hlasem dodala: „Myslela jsem, že byste si s Andrewem rádi dali lívance k odpolednímu čaji.“

„Jen se svléknu z těch mokrých šatů a hned jsem u vás,“ utrousil Gage a spěchal do ložnice. Jediná věc, která mu kalila radost z chůvy pro Andrewa, bylo jeho přesvědčení, že neumí vařit. Nemohl si pomoci a pořád přemýšlel, jak vůbec přežijí. Teď se mu ohromně ulevilo, protože se dívka zřejmě značně podceňovala. Dokázala-li vytvořit něco, co tak vábně voní, byla naděje, že toho umí víc.

„Tatííí!“ zavřískal Andrew v náhlém návalu úzkosti, když mu došlo, že zůstal v místnosti s cizí ženou sám. Oči se mu rozšířily hrůzou a utíkal za otcem.

S úsměvem poslouchala, jak ho uklidňuje. „Neboj se, Andy. Shemaine tu bude s námi bydlet a bude se o všechno starat. A tatínek bude dělat stoly a skříně -“

„A veltou loď, tatí?“ vyptával se chlapeček skrz slzy.

„I velkou loď, Andy.“

Shemaine mezitím postavila na stůl konvici s čajem, šálek, dva malé talířky a ovocné zavařeniny, které našla v kredenci. O chvíli později se z ložnice vrátil Gage s Andrewem v náručí, převlečený do tmavě hnědých, kožených kalhot a košile s volnými rukávy. Shemaine se vždycky líbili elegantně oblečení muži a Maurice v redingotu, vestě z černého hedvábí a kalhotách stejné barvy patřil k těm nejdokonalejším. Ostrý kontrast mezi černým hedvábím, sněhobílou košilí a punčochami podtrhovaly jeho tmavé vlasy a oči. Obdivovaly ho bezvýhradně všechny ženy. Ale teď když se dívala na svého prostě oblečeného pána, uvažovala, jestli ji ještě někdy vznešeně nastrojení lordové v hedvábných punčochách dojmou.

Gage dal chlapce do židličky, uvázal mu kolem krku slintáček a posadil se vedle něj na lavici. Shemaine se naklonila přes stůl, aby k němu přistrčila talíř s lívanci. Když vzhlédl, aby jí poděkoval, uviděl jí poprvé od svého návratu jasně do tváře.

Vybavilo se jí, jak se jejich pohledy setkaly poprvé na London Pride a jak ji neoblomnost těch jiskřivých očí polekala. Teď se na ni díval úplně jinak. Jako by v ní poprvé viděl ženu, a ne majetek. Znepokojeně zadržela dech, protože se trochu bála, aby nezačal litovat, že jí dovolil vzít si Victoriiny šaty.

„Vypadáte úplně jinak…“ zamumlal nakonec. „Moc dobře.“ Skutečně. Je až příliš krásná pro muže, který žil poslední rok bez ženy, pomyslel si. Sklopil oči a usilovně pozoroval lívance. Téměř mechanicky po jednom sáhl, rozlomil ho a jednu půlku namazal pro synka marmeládou.

„Mám Andrewovi nalít čaj?“ zeptala se Shemaine nejistě, protože se v jeho náladách nevyznala. Zdál se jí ještě odtažitější než předtím.

Gage se záměrně pohledu na ni vyhnul a zvedl se od stolu. Bylo příliš bolestné být po tolika měsících zdrženlivosti pod jednou střechou s tak krásnou dívkou. „Chladím pro něj ve studni mléko,“ dostal ze sebe. „Jestli chcete, ukážu vám, kde to je.“

„Mám si vzít plachtu?“ vyptávala se, protože nechtěla znovu promoknout.

„Není potřeba. Postavil jsem nad zadní verandou střechu a protáhl ji až ke studni.“

Šel před ní a odstrčil závoru ze zadních dveří. Shemaine vyšla za ním a znovu musela obdivovat jeho šikovnost. Nevyráběl jen krásné věci, ale také přemýšlel, aby byly praktické.

Na vzdálenějším konci verandy stála studna, postavená z kamení a dřeva, o které hovořil. Ale všimla si i dalších věcí. Tam, kde končily schody, byly těsně k sobě položené placaté kameny. Vytvářely cestu vinoucí se daleko od srubu, po jejíchž obou stranách se mezi kvetoucími keři a ovocnými stromy krčily deštěm smáčené květiny a bylinky. Kousek od ní stál přístavek s vyrovnanými poleny dřeva a malá udírna. Vedle ní se zdvihal z hlíny navršený kopeček, do něhož vedla dvířka. Nepochybně sklípek na zeleninu, pomyslela si. Ve výběhu pro slepice byl kurník s kukaněmi vyrovnanými do řady, což usnadňovalo vybírání vajec. Nedaleko něho se rozprostíraly dva výběhy a stáje pro dva koně a krávu s teletem. Na konci cesty probleskovala mezi stromy plechová střecha dalšího stavení.

„Tam je dílna, kde vyrábíme nábytek,“ mávl Gage tím směrem. „Za ní je ještě velká kůlna, v níž se skladuje dřevo.“

„Tatíí!“ ozval se Andrewův úzkostný hlásek.

„Už jdu,“ uklidnil ho Gage. Vytáhl ze studny džbán s mlékem a přidržel Shemaine dveře, aby mohla vejít zpět do domu.

Uvnitř džbán postavil na stůl, ale sám zůstal stát vedle lavice. Shemaine chvíli trvalo, než jí došlo, že čeká na ni. Na její tázavý pohled ji gestem ruky vybídl, aby se posadila.

„Tady, Shemaine, jíme všichni pospolu. V mém domě budete patřit do rodiny a tak se k vám budou chovat všichni, kdo sem přijdou.“

„Děkuju, pane Thorntone,“ zašeptala vděčně.

„Gagi… Jmenuju se Gage,“ posadil se naproti ní, ale pohledem se jí vyhnul, protože si stále ještě nevěřil. Nikdy nevlastnil žádného otroka, a ačkoli slýchal historky o pánech, kteří přestupovali soudní nařízení, jež zakazovalo znásilňování a týrání takto smluvně koupených sloužících, nehodlal přidat svoje jméno k jejich. „Říkají mi tak všichni. Nesnáším oslovení ,pane Thorntone’… leda od svých nepřátel.“

Poslušně přikývla a ze všech sil se snažila skrýt slzy, deroucí se jí do očí. „Jak si přejete… Gagi.“

Ukázal na talíř s lívanci. „Najezte se, Shemaine. Jste na můj vkus moc hubená.“

„Ano, pane.“

Andrew jejich rozhovor napjatě sledoval a díval se z jednoho na druhého. Pak si přitiskl hlavičku téměř ke stolu a zvědavě po Shemaine, jež zůstala sedět se skloněnou hlavou, pokukoval. Vycítila jeho pohled a rychle se pokusila mrkáním zaplašit slzy. Přestože se na něj statečně usmála, obrátil se chlapeček s překvapeným výrazem ke svému otci.

„Pláče Sheeaim, tatí.“

Bezmocně zvedla hlavu a setkala se s Gageovým pátravým pohledem. Po tvářích se jí koulely slzy. Když si vzpomněla, jak rezolutně se postavila Morrisiným a Gertrudiným pokusům ji ponižovat a zničit, nedokázala pochopit, že se přestala ovládat, poté co k ní byl někdo laskavý. „Promiňte, pane Thorn -“ Zarazila se, ale důvěrnější oslovení ze sebe nevypravila, protože měla strach, že by se přestala ovládat už úplně. „Nečekala jsem… Víte, nemyslela jsem si, že se mnou bude někdo tak dobře zacházet. Už je to asi čtyři měsíce, možná víc, kdy jsem slyšela naposled milé slovo, kdy mi někdo přidržel dveře nebo čekal, až se posadím. Stydím se, že pláču, pane… ale nemůžu si pomoct.“

Gage sáhl do kapsy a podal jí čistý kapesník. Pak se zvedl, a zatímco si osušovala oči, vyndal z kredence dva hrnečky. Do jednoho nalil trochu mléka pro Andrewa, ale druhý naplnil až po okraj a postavil ho před ni. „Vypijte to, Shemaine. Potřebujete mléko víc než čaj. Pomůže vám uklidnit se.“ Roztrhl druhý lívanec, oba kusy potřel, položil na talířek a přistrčil jí ho. „A pochutnejte si na svých lívancích, děvče. Voní báječně.“

Přes slzy se zasmála a všimla si i jeho prchavého úsměvu. Trochu se jí ulevilo, že není pořád tak zasmušile vážný. Poslušně se napila. Mléko bylo chladné a chutné a lívance se jí opravdu povedly. Andrew ze svého hrníčku, který mu otec přidržoval, hlasitě srkal. Gage si nalil čaj a chvíli všichni beze slova jedli. Pak se Gage, který přemýšlel, jak by Shemaine rozptýlil, pustil do vyprávění o medvědovi, který ho před několika lety pěkně potrápil.

„Starý Jednoušák byl neuvěřitelně zákeřné stvoření a nenáviděl lidi. Ani nebylo divu, protože ho jakýsi lovec kožešin připravil o ucho. Sám z té potyčky jen tak tak vyvázl životem. Jednoušák se několikrát zatoulal i na můj pozemek, ale nikdy nenapáchal moc škody. Jedno mrazivé ráno jsem se vracel ze záchodu a načapal jsem ho, jak se snaží dostat mladé tele, které jsem před nedávnem koupil. Zřejmě si ho naplánoval k snídani, a když jsem se objevil já a vyrušil ho, tak se rozzuřil. Došlo mi hned, že se chce pomstít. Ručnici jsem si nechal ve srubu a stál jsem před ním naprosto bezmocný, jen v kalhotách. Neodvažoval jsem se ani pohnout. Victoria naštěstí zaslechla nezvyklý lomoz a vyběhla na zadní verandu s nabitou puškou. Měla těsně před porodem. Medvěd se otočil a rozehnal se po ní, ale nezaváhala ani vteřinu, opřela si pušku o rameno a trefila ho rovnou mezi oči.“ Po tváři se mu mihl úsměv. „A tak jsme získali kožešinu do ložnice. Vyčinil jsem ji a dal na Victoriinu stranu, aby v zimě neprochladla, když bude muset vstávat k malému.“

Shemaine přestala plakat a za zvlhlými řasami se jí v očích objevilo hřejivé světýlko. Opřela se loktem o stůl, bradu si položila do dlaně a usmála se na něj. „Asi byste mě měl naučit s tou ručnicí zacházet, pane Thorntone. Kvůli mému i vašemu bezpečí.“

„Do týdne se k tomu snad dostaneme,“ slíbil Gage.

Pomalu dojedli a Shemaine začala sklízet nádobí. Gage umyl Andrewovi ruce a pusinku a vzal ho do náručí. Zamířil s ním do ložnice, aby ho uložil. Chlapeček už zíval a pokládal si mu hlavičku na rameno. Když vyšel, zavřel za sebou potichu dveře a odnesl džbán s mlékem do studny. Po chvíli se vrátil a nesl malou nádobku.

„Tohle je hojivá mast, kterou používám téměř na všechno, na mozoly, škrábance a tak podobně, ale funguje i na vážnější poranění. Myslím, že by vám mohla ulevit od těch zarudlých pruhů na zápěstích a kotnících.“

Sundal víčko a Shemaine nakoukla dovnitř. Tmavě nažloutlá mastička nesmírně páchla. Když si Gage všiml, jak Shemaine nakrčila nos, zavtipkoval: „Já vím, že by ten puch zabil i skunka, ale je opravdu účinná.“

Snažila se nepokrčit rameny. „Co s ní mám dělat?“

„Musíte ji vetřít do postiženého místa. Jestli dovolíte, ukážu vám jak.“

Shemaine cítila, jak se jí při té představě dere do tváří horkost, a rychle jeho nabídku odmítla. „To by se asi nehodilo, pane.“

„A proč ne, jestli se můžu zeptat?“ ozval se stroze. „Vaše zápěstí a kotníky potřebují ošetřit, Shemaine, a tím, že je namažu, přece neohrozím vaši nevinnost. Věřte mi, že byste poznala, kdybych to někdy chtěl udělat. Rozhodně bych nezačal ani od kotníků, ani od zápěstí.“ Sklouzl jí pohledem na ňadra, zvýrazněná vypasovanými šaty, jako by naznačoval, kde by to místo bylo, ale potom zase rychle zvedl oči k jejímu ohromenému pohledu.

Zkřížila ruce na prsou a litovala, že je jí oblečení tak těsné. Tváře měla rozpálené, když se ohradila: „Můžu vás ujistit, pane, že obavy o mou ctnost byly to poslední, na co jsem myslela!“

Skepticky nadzvedl koutek. „Pak jste úplně jiná než většina žen tady v okolí. Řada z nich je přesvědčená, že každý vdovec je tak nadržený, že skočí na kteroukoli sukni a vezme si ji třeba násilím.“ Zaregistroval, jak se jí rozhořely tváře, a přemýšlel, jestli tím, že mluví tak neomaleně, nebo tím, že uhádl, na co myslí. „Můžete mi věřit, Shemaine, že jsem přece jen trochu víc vybíravý.“

„Já taky, pane!“ zvedla uraženě bradu. „A pokud dovolíte, mám výhrady k tomu, abyste mě srovnával se zdejšími ženami.

Ujišťuju vás, že nejsem náchylná k tomu, abych se vrhla k nohám jakéhokoli muže. Budu docela spokojená, když si dny služby odbudu jako nedotčená stará panna. A svoje kotníky a zápěstí si také nechám pro sebe, kdyby vám to nevadilo.“

Gage sevřel nazlobeně rty, natáhl ruku a vtiskl jí nádobku do dlaně. „Až se rozhodnete jinak, Shemaine, rád vám posloužím… a o své panenství se bát nemusíte.“

Obrátil se jako na obrtlíku a prudce vyrazil z pokoje. Dveřmi u zadního vchodu práskl tak silně, až nadskočila. Vztek ji okamžitě přešel a vystřídaly ho obavy a úzkost. V duchu se kárala, že měla jednat rozumněji a nemusela mu dávat najevo, jak se obává jeho doteku.

Ve vedlejším pokoji zafňukal Andrew, kterého zřejmě hlasité bouchnutí vzbudilo. Pospíchala k ložnici, potichu otevřela a nahlédla dovnitř. Chlapeček ležel stočený uprostřed velké postele. Oči měl zavřené, ale krabatil čelíčko, stahoval koutky pusinky a kňoural. Po špičkách došla k posteli, naklonila se nad něj a pohladila ho po tváři. Jakmile mu začala zpívat irskou ukolébavku, téměř okamžitě se uklidnil a začal spokojeně oddechovat. Pak si povzdychl a převalil se na záda. Shemaine nepřestávala broukat, lehce ho přikryla a obrátila se k odchodu. Zatajil se jí dech, když si všimla postavy ve dveřích. Stál tam Gage a pozoroval ji s naprosto vyrovnaným výrazem. Snažila se vybavit si, co v posledních vteřinách dělala. Nechápala, proč ji potají sleduje a nedá o sobě vědět. Spěchala ven, aby měl soukromí, ale k jejímu zděšení neustoupil ani o krok.

Zvedla k němu váhavě oči. Bylo jí jasné, že proti němu nemá šanci. Jestliže se rozhodl s ní naložit podle své vůle, věděla, jak to dopadne. S tlukoucím srdcem čekala, dokud necouvl do velké místnosti, aby ji nechal projít. Měla v úmyslu kolem něj rychle proklouznout, ale když ho míjela, chytil ji za paži. Otřásla jí podivná směsice pocitů. Byli sami, jeho syn usnul a on si možná myslel, že je vhodná chvíle, aby se jí zmocnil. Bránila by se zuby nehty. V očekávání nejhoršího se napřímila a podívala se mu opatrně do očí.

„Potřeboval jste ode mě něco, pane Thorntone?“

Gage se k ní naklonil, dobře si vědom, jak ztuhla, ale jen za ní opatrně zavřel dveře. „Přišel jsem se omluvit,“ pronesl tiše. „Vím, že jste si hodně užila a že se kapitán Fitch rozhodl udělat si z vás milenku, ale všichni muži nejsou takoví. Promiňte.“

Shemaine na něj ohromeně zírala. To je všechno, co chtěl? Omluvit se?

Zahanbeně se usmála. Styděla se, že bez příčiny zpanikařila. Jako by se opravdu musel chovat zhýrale jen proto, že je vdovcem. Postupně se uklidňovala a začínalo jí docházet, co řekl a jak bystře kapitána odhadl, třebaže ho viděl poprvé. Gertrude zřejmě nebyla tak prohnaná, jak se stavěla, když vůbec nic nevypozorovala.

„Omluvit bych se měla já, pane Thorntone, za svou dětinskost. Soustředila jsem se jen na to, že není vhodné, aby se svobodný muž takhle dotýkal ženy. Neuvědomila jsem si, že jste mně chtěl pomoci.“

A ne mě znásilnit, peskovala se v duchu.

„A ještě pořád chci,“ ujistil ji Gage mírně. Znovu se napomenula, že by měla víc poslouchat, co jí říká, a nenechat se unášet svou bujnou představivostí. „Po té mastičce vám zmizí zarudnutí a kůže se uklidní.“

„Můžete to tedy udělat,“ ozvala se potichu a váhavě se usmála. „Ale dejte prosím pozor na kotníky. Dneska ráno mě Jacob Potts srazil na zem. Nevím, jestli mám víc zhmožděné ty kotníky nebo zadek.“

„Rád vám namasíruju obě místa, když si budete přát.“ Vážnou tváří se mu mihl slabounký náznak úsměvu.

Nebylo divu, že ho Shemaine už předtím podezírala z nečistých úmyslů. Jeho způsob humoru k tomu plně vybízel.

Upřela na něj podezíravý pohled, jako by se snažila nahlédnout mu až do ledví. „Tedy pane Thorntone, kdybych měla pátrat po původu těch vašich letmých narážek, přísahala bych, že vás jako miminko ukradli skřítkové a učili vás, jak si z lidí dělat dobrý den.“

Její za vlasy přitažená domněnka ho pobavila. „No vida, a já si říkal, že mě učili mámit z jalové krávy tele.“ Ukázal rukou k houpacímu křeslu. „Posaďte se tamhle.“

„Nevím, jestli to vydržím až do konce,“ nakrčila Shemaine nos. „Z toho puchu se mi zvedá žaludek.“ Najednou ji něco napadlo. „Neděláte si s tou mastí ze mě legraci, že ne?“

Oči mu jiskřily. „Snáz bych vás vyčenichal, kdybyste mi utekla.“

Shemaine se prudce otočila, rozhodnutá odejít, ale se smíchem ji chytil za ruku.

„No tak, jen uplatňuju v praxi, co mě naučili skřítkové. Jste snad Irka, tak byste měla poznat, když si vás člověk dobírá.“

Nedůvěřivě pohodila hlavou. „Někdy jsou chvíle, kdy jsem schopná pochopit, proč Angličané Iry tolik nenávidí. Dokážou totiž vyděsit i ďábla. Jenže teď mám pocit, že se role obrátily.“

„Nebojte se, Shemaine,“ zadíval se na ni a v očích se mu odrážely nejen plameny z krbu, ale i hřejivý výraz. „Hned jak vás namasíruju, můžete si mast smýt, ale pach se ztratí ještě dřív.“ Usadila se do křesla a Gage k ní poklekl. Nechala si vyhrnout rukávy, ale poočku po něm pošilhávala, když nabral štíhlými prsty mast a začal jí třít zápěstí. Masíroval je pomalými, krouživými pohyby a zápach se opravdu zvolna vytrácel. Jak se tak nad ní skláněl, cítila Shemaine mnohem jemnější a příjemnější směsici vůní: látku jeho košile, kůži, z níž byly ušité kalhoty, mýdlo, jímž si před chvílí umyl ruce, a pak čistě mužskou vůni, která jí zrychlovala tep. Uvědomila si, že v ní jeho blízkost a doteky probouzejí smysly, jež dosud spaly jako zavinuté okvětní lístky.

„Být vámi, tak bych si tyhle kožené řemínky kolem kotníků už neuvazoval, alespoň dokud se vám nezahojí,“ odmotával jí je z nohou. „Dráždily by poranění.“

Vzal jí chodidlo do dlaně, ponořil prsty opět do balzámu a zdálo se, že si ani nepovšiml, jak znervózněla.

„Měla byste si vyhrnout šaty, aby se neušpinily.“

Váhavě povytáhla spodničku i šaty, jak nejméně to šlo. Když zvedl obočí a beze slova čekal, popotáhla je ještě trochu výš. Gage si jen povzdechl, opřel si její chodidlo o stehno a druhou rukou jí je vykasal téměř ke kolenu. Ignoroval vylekaný povzdech, uchopil ji znovu za nohu a začal roztírat mast kolem kotníku. Postupoval v malých soustředných kroužcích přes nárt a prsty až dolů na chodidlo. Jemné, pravidelné pohyby Shemaine postupně uklidnily, a tak si opřela hlavu o opěradlo křesla a vychutnávala odpočinek.

„Máte krásný hlas, Shemaine,“ ozval se Gage, když začal ošetřovat druhou nohu. „Victoria Andrewovi také zpívala. Už jako úplně malinký soustředěně poslouchal, dokud neusnul. Já to bohužel neumím.“

„Máte zase talent pro jiné věci. Obdivuju vaše nadání. Nedostatky má každý. Kdybyste dokázal všechno, nebyl byste člověk.“

„Člověk tedy jsem,“ přitakal a nepřestával jí třít útlou, krásně tvarovanou nohu. Napadlo ho, že si zatím u ní nevšiml ničeho, co by nebylo dokonalé.

„Všichni jsme jen lidi,“ povzdechla si. „Nikdo z nás není bez chyb, tak bychom neměli očekávat dokonalost od ostatních. Myslím si, že když člověk lépe porozumí svým vlastním nedostatkům, je trpělivější k druhým a nenechá se hned tak vyvést z míry. Kdyby lidé dokázali odpouštět stejně rychle, jako vyvolávají války, žili bychom v klidu a míru. Bohužel ale existují jedinci tak špatní, že je tolerovat nelze.“

„Setkala jste se na London Pride s někým takovým?“

„Tam jich bylo několik. Gertrude Fitchová, kapitánova žena. Jacob Potts. Morrisa Hatcherová. Ta z těch tří byla nejmazanější. Pořád strojila nějaké úklady a Pottse měla omotaného kolem prstu, protože mu naslibovala, jak na něj bude milá. A on to zase uměl s paní Fitchovou. Jeho lži ji vždycky vyprovokovaly k nějaké odvetě proti nám. Každému, kdo nepodlézal, hrozil trest především z příkazu paní Fitchové, která si to vydobyla na svém muži. I když si o sobě myslela, jak je chytrá, byla z těch tří nejhloupější, protože Potts dobře věděl, co dostane od Morrisy oplátkou. Byl to začarovaný kruh, z něhož měla největší prospěch Morrisa. Dokázala se svým nepřátelům pěkně mstít a na mě měla spadeno nejvíc. Ostatně by to udělalo nesmírnou radost všem třem, kdybych cestu nepřežila.“

„Myslíte si, že o váš život budou usilovat i tady?“ zeptal se Gage, který vycítil, že se Shemaine něčeho bojí.

„Paní Fitchová by mou smrt uvítala, ale tady mě rozhodně ohrožovat nebude. Jedna věc je neomezeně vládnout na lodi, patřící jejímu otci, a druhá zodpovídat se britským úřadům v neznámé zemi. Morrisa s Pottsem jsou něco jiného. Slíbili mi pomstu, a dokud budou tady, nedají si pokoj. Morrisa Pottse určitě pošle, aby mě zabil, a pak se bude v bezpečí smát.“

„Potts je ten muž z lodě?“

„Ne. To byl bocman James Harper. Nechal ho zavřít do kobky chvíli předtím, než jste se objevil. Potts je obrovský rudolící chlap, o dobrou polovinu vyšší než vy, má slámově žluté vlasy a nos jako cibuli.“

„Podle vašeho popisu bych řekl, že vás pronásleduje i ve snech,“ nadzvedl Gage trochu pobaveně koutky.

„Poznám ho i na dálku,“ ujistila ho.

„Doufám, že budete mít dost času, abyste mě varovala, až ho uvidíte.“

„Slíbil jste, že mě naučíte zacházet s pušku,“ připomněla mu nervózně, protože jí bylo jasné, že budou dny, kdy zůstane ve srubu úplně sama.

„Myslíte si, že byste dokázala zastřelit člověka?“ zvedl Gage skepticky obočí.

„Jestliže mě Potts najde, budu muset. Jinak by mě zabil on.“

„Obvykle to tady funguje tak, že jakmile já nebo mí zaměstnanci zahlédneme na řece loďku, jde se někdo z nás podívat ke břehu. Bohužel máme někdy tolik práce, že se ani nepodíváme z okna. Kdybyste Pottse zpozorovala a my byli v dílně, rozhoupejte zvon, který visí u předních schodů. Nebo křičte. Určitě bychom vás slyšeli.“

„Bohužel si asi nedokážete představit, pane Thorntone, čemu byste buď vy, nebo vaši muži čelili. Je to bestie. Surové zvíře. Museli byste na něj být dva.“

„Obvykle se dokážu postarat o sebe i o to, co mi patří,“ ujistil ji, ačkoli chápal, že nedokáže předvídat, jaké problémy se v budoucnu mohou vyskytnout. „Ale nemusíte se bát. Pro všechny případy vás s tou puškou naučím zacházet.“

Setřel jí ručníkem přebytečnou mast a pohodlně usazený na podlaze si do něj otíral ruce.

Shemaine si s překvapením uvědomila, že ji poranění bolí mnohem méně. „Kromě toho, že jste muž mnoha schopností, pane Thorntone, jste navíc ještě zkušený doktor. Cítím se mnohem lépe. Děkuju vám.“

Gage přijal její poklonu s lehkým kývnutím. Okouzloval ho způsob, jak artikulovala a jak na jejích rtech znělo jeho jméno. Trval sice na tom, aby mu říkala Gagi, ale z míry ho dokázalo vyvést i to, jak pronesla jeho příjmení. Dívčin hlas zněl jako stříbrné zvonečky a výslovnost nepochybně ovlivnil irský původ.

„Za pár dnů budou kotníky téměř v pořádku a zarudnutí zmizí do měsíce. Pak už vám snad budu moci pořídit boty.“

„S tím se nemusíte znepokojovat, pane. Jsem vděčná za tyhle, které jste mi dal. Správně jste předpokládal, že mi budou větší, ale to vůbec nevadí. Moc dobře vím, jaké to je chodit bez nich a cítit každý kamínek, takže jsem šťastná, že nějaké mám.“

„Nebylo těžké odhadnout, že vám nepadnou. Victoria byla sice křehká, ale dobře o půl hlavy větší než vy.“

„Andrew bude taky velký,“ předpovídala Shemaine a sklouzla pohledem na Gageovy dlouhé, štíhlé prsty s krásně tvarovanými nehty. „Jak by taky nebyl, když má tak vysokého otce. Jsem si jistá, že vám bude neuvěřitelně podobný, až vyroste.“

„Victoria říkala totéž, když se Andrew narodil,“ vzpomínal Gage. „Asi to tak bude, protože ona byla světlý typ. Vlasy měla plavé jakoby s hedvábným leskem. Vždycky jsem se díval, jak jí povívají ve větru, a ohromovalo mě, že se jí nikdy nezacuchaly.“

Shemaine si bezděky odhrnula nepoddajnou kadeř z obličeje. Její vlasy rozhodně nebyly hladké a jemné, spíš husté a vzpurné. Zkrotit je dokázaly jedině zapletené copy nebo důmyslně vyčesané účesy, které však zvládl jen zkušený a trpělivý kadeřník. Její komorná v Anglii se v podobných kreacích vyžívala a vždycky ráda vyzdvihovala zlatavý lesk jejích vlasů. Ale Nola ji česala od deseti let a byla poněkud zaujatá. Často prohlašovala, že tak skvěle upravené nechodí ani aristokratické dcerky.

„Já je mám hrozné,“ postěžovala si Shemaine a litovala, že nemá ani kapku Nolina talentu. „Dneska odpoledne jsem si je málem ostříhala, abych se zbavila těch zacuchanců.“

Gage se díval, jak se neposlušná kadeř svezla okamžitě zpátky, a měl sto chutí ji promnout mezi prsty, aby cítil její hebkost. Raději se však ovládl, aby Shemaine zase nevyděsil, protože už dokázal odhadnout její reakce. Skutečnost, že se od něj nechala ošetřit, byla velmi výjimečná. „Mně se vaše vlasy líbí, Shemaine, a vůbec by se mi nezamlouvalo, kdybyste se ostříhala.“

Shemaine přemítala, jestli se má přiznat, co provedla. Protože měla strach, že si dovolila příliš, rozhodla se, že mu to řekne, dřív než na to přijde sám. „Snad se nebudete zlobit, pane Thorntone…“ začala úzkostně. „Hned jak jsem ho použila, tak jsem ho umyla a vrátila zpátky na místo… „

„Cože!“ povytáhl Gage ostražitě obočí. „O čem to mluvíte?“

„O vašem kartáči, pane. Musela jsem si ho půjčit, abych se rozčesala.“

„To je všechno?“ usmál se. „Podle vašeho chování jsem měl pocit, že jste spáchala něco hrozného.“

„Vám nevadí, že jsem si ho vzala? Opravdu se nezlobíte?“ divila se Shemaine.

„Měl bych?“ blýsklo mu čertovsky v očích. „Čeká mě snad nějaké překvapení, až se učešu?“

„To rozhodně ne,“ zavrtěla Shemaine hlavou a také se usmála. „Vši určitě nemám.“

Gage si mnul bradu a nepřestával si ji dobírat. „Možná byste se měla zeptat, jak jsem na tom já. Říkala jste, že jste ho umyla, až když jste se učesala, ne před tím, viďte?“

Shemaine si podepřela ruce o kolena a vrhla na něj tázavý pohled. „Jste si jistý, že jste Angličan, pane Thorntone?“

„Pokud jsem synem svého otce, pak pocházím z dlouhé rodové linie Angličanů. Matka alespoň tvrdila, že podobou i tvrdohlavostí jsem celý William Thornton.“

„Tatíí,“ ozval se rozespale Andrew z ložnice.

„Už jdu, Andy,“ odpověděl Gage. Rychle se zvedl a přešel pokoj, aniž vnímal pohled smaragdově zelených očí, které ho pozorně sledovaly. Když vešel do ložnice, Shemaine se pohodlně opřela a zaposlouchala se do jeho tichého hlasu. Mísil se s rozespalým dětským hláskem. Slova, jež říkal, nebyla důležitá, ale mluvil jemným hřejivým tónem. Ten uklidňoval nejen Andrewa, ale i ji.

Pomalu se snesl večer a spolu s ním i hustá mlha, zahalující celý srub, jako by z něj chtěla vytvořit malý ostrov sám pro sebe. Zvenku se ozývalo houkání sovy a ticho v domě rušilo jen praskání a syčení ohně a skřípání pera po pergamenu, jak Gage v zadní chodbě zapisoval údaje do účetní knihy. Byl tak zabraný do svého počítání, že ženu, již si ten den koupil, vůbec nevnímal. Zato Shemaine na něj pohlédla, kdykoli zvedla hlavu od šití. Seděla v houpacím křesle vpravo od ohniště a otevřenými dveřmi viděla téměř polovinu zadní chodby. Jakmile snědli jídlo od Hannah, přenesl Gage Andrewa do jeho malého koutku vedle ložnice a posadil se k rýsovacímu prknu. Shemaine nachystala věci na snídani a uklidila kuchyň. Potom se posadila k šití, aby si zkrátila modré šaty a druhou spodničku.

Nechtěla srovnávat svého snoubence s novým pánem, ale při práci s jehlou se jí zatoulaly myšlenky. V mnoha ohledech si ti dva byli podobní. Oba měli vlasy černé jako havran. Gage je nosil nakrátko ostříhané, zatímco Maurice se pyšnil pečlivě učesaným, tlustým copem, protože parukami nebo pudrem opovrhoval. Ve výšce byl nepatrný rozdíl. Oba byli vysocí, měli široká ramena a štíhlou svalnatou postavu, jež vynikala v jakémkoli oblečení. Ať už v prosté košili a kožených kalhotách, ve kterých viděla Gage, nebo v elegantních šatech, v nichž se ukazoval Maurice. Uvědomila si, že ačkoli její velmi pohledný snoubenec dává ze všech barev a materiálů přednost vznešenému černému hedvábí, nevypadá tak působivě jako prostě oblečený Gage. Tomu mohl kdekterý světák závidět štíhlý pas i boky a pevná svalnatá stehna, jejichž obrysy byly pod vypasovanými kalhotami víc než dobře patrné.

Maurice du Mercer měl také značnou sílu, přela se v duchu sama se sebou, jak se snažila zůstat objektivní. Dokonale ovládal meč i koně a patřil k vynikajícím tanečníkům. Přesto o odlišnosti obou mužů nejlépe hovořily ruce. Gage měl štíhlé a pevné prsty, v jejichž silném sevření by bledé a práci nepřivyklé ruce markýze mohly dojít úhony.

Kdysi - teď měla pocit, že to bylo před několika stoletími - byla o výjimečné kráse svého snoubence neotřesitelně přesvědčena. Skutečně nikdo nemohl zpochybňovat jeho jemné aristokratické rysy a nádherné tmavé oči s dlouhými černými řasami. Když se Shemainina matka, která si zakládala na zdravém rozumu své dcery a nikdy to neopomněla zdůraznit, dozvěděla o nabídce k sňatku, prohlásila, že jsou oba ovlivněni spíš svým zevnějškem než vzájemným hlubokým citem.

Ve stejném duchu hovořila i se svým mužem, a ačkoli byl Shemus O’Hearn náchylný rychle vzplanout a přít se, tentokrát se nechal přesvědčit. Odmítli dát ke svatbě souhlas a snažili se Mauriceovi vysvětlit, že pouze chtějí, aby si Shemaine uvědomila, co by pro ni život markýzy znamenal. Mladík se však zapřísahal, že ji opravdu miluje a chce se s ní oženit z čisté lásky. Po měsíci váhání O’Hearnovi konečně dali svolení, přesvědčeni neustálým Shemaininým vysvětlováním, že se s Mauricem, tak jak ho zná ona, nemůže měřit žádný muž, kterého poznala nebo snad pozná.

To se stalo před osmi měsíci v Anglii.

Teď žila na jiném kontinentě, v jiném čase.

Už nebyla mladá dáma z dobré rodiny, ale služka, kterou si koupil osadník, jenž si utrhoval od úst, aby si ve zdejších podmínkách vybudoval slušnou pozici a splnil své sny.

Usilovně se snažila vybavit si Mauriceovu tvář, ale trvalo jí to velmi dlouho, protože kdykoli zvedla oči, padl jí pohled na pracujícího Gage.

Ten právě dokončil zápisy, vrátil pero do kalamáře a zvedl se ze židle. Než sfoukl všechny svíčky v pokoji, připálil od jedné hořící novou a přinesl ji Shemaine. „Cestou nahoru ji budete potřebovat,“ vysvětloval. „Zatímco jste pracovala v kuchyni, natáhl jsem od jednoho konce zábradlí k druhému provaz a zavěsil na něj plachtovinu. Už stačí jenom zatáhnout. A v truhle u postele máte přikrývku.“

Shemaine rychle složila spodničku, kterou zkracovala, a poděkovala mu. Zmateně ho sledovala, jak si bere lucernu a míří do ložnice. Odpoledne si totiž z Victoriiny truhly nevzala nic na spaní.

Gage se ale u dveří obrátil, aby jí popřál dobrou noc. Zdálo se, že mu náhle něco došlo. „Úplně jsem se vás zapomněl zeptat, Shemaine, jestli nepotřebujete ještě nějaké oblečení.“

„Noční košili a něco přes ni,“ připustila plaše. „Tak si to pojďte vzít. Nemusíte se ostýchat.“

Když vešla do ložnice za ním, už stál u truhly a probíral se jejím obsahem. Obnošené noční košile, ležící hned navrchu, si ani nevšiml a zavrtal se níž. Vytáhl tu, již odpoledne obdivovala jako nejhezčí, potom ještě jednu a přidal k nim jediný pléd, který našel.

„Pro služebnou jsou příliš pěkné,“ protestovala Shemaine, jakmile jí všechny tři kusy podal.

„Nemá smysl je tu nechávat ležet, Shemaine,“ nutil jí je.

„Můžete si je nechat pro svou ženu, jestli se znovu oženíte,“ přesvědčovala ho a bezmocně si k sobě raneček tiskla. Zamyšleně ji pozoroval, jako by zvažoval, co řekla. „Jestli se mi v ní budete líbit, třeba si vás vezmu.“

Shemaine na něj zůstala zírat s otevřenou pusou. Byla tak ohromená, že se nezmohla na slovo.

Gage jí s ďábelsky samolibým úsměvem dal ukazováček pod bradu a ústa jí zavřel.

„Netvařte se tak vyděšeně, Shemaine. Tady v koloniích by to nebyla ani první, ani poslední svatba z příležitosti. Je tu takový nedostatek žen, že není výjimečné, ožení-li se muž s neznámou ženou. A pokud je neprůbojný, může se mu stát, že mu ji vyfoukne někdo dřív, než stihne otevřít pusu.“

Shemaine se konečně vrátil hlas. „Já jsem vám ale nechtěla navrhnout, abyste si mě vzal, pane Thorntone,“ ujišťovala ho. „Nikdy jsem… Nic takového mě nenapadlo… Chci říct… Tedy já… Byla jsem zasnoubená, víte…“ Zarazila se, protože si uvědomila, že protestuje až příliš.

„Je moc pozdě, abychom se pouštěli do takových debat, Shemaine. Převlékněte se a běžte si lehnout. Hlavně si odpočiňte, abyste zase nabrala síly. Zanedlouho budu muset se svými muži dopravit nábytek zákazníkům do Williamsburgu. Ať vyrazíme za dva týdny nebo za měsíc, chci vzít Andrewa s sebou. Takže budu potřebovat i vás, abyste na něj dávala pozor. Těžko můžu nakládat a vykládat nábytek a současně o něj pečovat. Budete potřebovat spoustu síly, abyste vydržela mít ho celý den na starosti.“

„Pokusím se dát co nejrychleji dohromady, pane Thorntone.“

Gage šel za ní až ke dveřím a opřel se předloktím o zárubeň. Její pohled nehnutě opětoval. „Nevím, jestli si to uvědomujete, Shemaine O’Hearnová, ale máte moc pěkný přízvuk. Naprosto jasně ho registruju, když mě oslovujete příjmením, a protože se mému křestnímu jménu vyhýbáte, máte mé svolení říkat mi pane Thorntone.“ V očích mu škádlivě blýsklo. „Pochopitelně jen do svatby.“

„Jasné působení skřítků,“ zamumlala dotčeně a otočila se na podpatku. Cestou na půdu ji doprovázel jeho smích, takže se sama neubránila úsměvu.

V tichu, které se ve srubu rozhostilo, dolehly ke Gageovi její spěšné kroky po schodech a ještě dlouhou dobu poté poslouchal, jak nahoře přechází. Byl šťastný, že po mnoha měsících slyší milé domácké zvuky, a ne vyděšený křik Victorie, který ho nepřestával pronásledovat.

Odjakživa bylo v Thorntonově domácnosti pro dospělé nepsaným pravidlem vstávat před úsvitem. Shemaine na něco podobného nebyla z domova zvyklá, protože byla jako každý jedináček rodiči hýčkána a mohla vyspávat do pozdního dopoledne. Přesto ji matka a stará kuchařka nepřestávaly ubezpečovat, že se všechno radikálně změní, až se stane paní vlastní domácnosti. Na London Pride usnula, kdykoli jen mohla, ale spánek jí stejně nepřinášel žádnou úlevu. Zato první noc v Gageově srubu byla příjemná. Probudila se odpočatá, ačkoli si okamžitě uvědomila, že nemůže polehávat.

Nejprve jen mlhavě vnímala zvuk otevíraných dveří od ložnice, jakmile však zaslechla Gageovy kroky v zadní chodbě, probrala se úplně. Lekla se, že jde nahoru, aby jí vynadal a vyhnal ji z postele. Místo toho se ozvalo jen tiché vrznutí. Pochopila, že šel ven, a srdce jí přestalo tak zběsile tlouci.

Když se zvedla z postele a pomocí křesadla zapálila svíčku, stále se ještě třásla. Přehodila si přes noční košili Victoriin pléd a spěchala dolů. Rozhodla se, že s úpravou zevnějšku musí počkat na později, protože měla plno práce. Rozsvítila lucernu, přiživila oheň na ohništi a dala se do chystání snídaně.

Už včera večer nenechala nic náhodě, a než šla spát, dala kynout jednu várku chlebových žemlí. Bess Huxleyová před ní vždycky zdůrazňovala, jak je pro ženu důležité zorganizovat si čas, a snažila se jí ten názor vštípit. Teprve nyní však dala Shemaine své učitelce za pravdu. Pohled na žemle zlátnoucí v peci, na plátky uzené zvěřiny škvířící se na ploténce a tuhnoucí vejce, která míchala v kotlíku nad ohněm, ji naplňoval radostí, jež se rozhodně nedala srovnat s nudou provázející tyto činnosti v rodném domě.

Okny začaly do srubu dopadat první sluneční paprsky, jak Gage zvenku otevíral okenice. Dokončil práci venku a vešel dovnitř s čerstvě nadojeným mlékem a košíkem vajec. Nasál nádhernou vůni pečených žemlí a smaženého masa, a když prošel kolem Shemaine do kuchyně, zůstal v údivu zírat na připravené jídlo.

„Ukazuje se, že jste pěkně lhala, Shemaine,“ odložil vědro i košík na postranní stolek. Prohlížel si žemle a vzpomínal, kdy viděl tak nádherný chléb.

„Jak to, pane?“ Jeho poznámka vyvedla Shemaine z míry.

„Protože vařit umíte. Možná tak dobře, že byste Roxanne zahanbila. Proč jste se mě snažila přesvědčit o opaku?“

Pozorně se na ni zadíval, ale jeho přemýšlivě podmračený výraz se pozvolna měnil, když klouzal očima od neupravených copů až dolů k bosým palcům, jež vykukovaly zpod obruby košile. Cestou zpět se pohledem zastavil na měkkých kulatých ňadrech.

Shemaine si byla dobře vědomá toho, jak je neupravená. Položila si ruku křížem přes prsa a přitáhla si krajkou lemovaný límeček blíž ke krku. Kdyby bylo oblečení průhledné a ona před ním stála celá obnažená, necítila by se hůř než teď. Jeho nehnutý pohled ji znervózňoval, protože nikde neměla záruku, že se k ní bude chovat stejně zdvořile jako dosud. Koneckonců nebyla nic víc než služebná. Neměla ve vesnici žádné útočiště a nikdo by ji nechránil. Jestli správně pochopila ustrašenost místních, když se na ně Gage jen podíval, mohla si být jistá, že by se chovali zbaběle a kvůli ní s takovým mužem nic neriskovali. Lidé jako Alma Pettycombová možná ano, protože však nesnášeli trestance stejně jako jeho, asi by se vůbec nenamáhali.

Gage se jí konečně podíval do očí. Shemaine se rychle odvrátila, aby před ním skryla, jak se červená. Snažila se soustředit na hotová vajíčka, která přendávala lžící do misky, ale v jeho blízkosti se v ní chvěl každý nerv.

„Když jste se mě ptal,“ odpověděla s nadějí, že potom poodejde, „netušila jsem, co všechno jsem si zapamatovala. Moje matka považovala za důležité, abych se naučila vařit, ale já jsem to nesnášela. Nepřipadalo mi to důležité a zdržovalo mě to od mé oblíbené činnosti.“

Vzala misku s vejci a dřevěné prkénko s masem a natáhla se přes stůl, aby je postavila ke dvěma talířům, připraveným pro Gage a Andrewa. Nemusela ani sledovat, kam se dívá, protože jeho pohled cítila v zádech.

„A tou bylo co?“ zeptal se a nedokázal odtrhnout pohled od šatů, které jí přiléhaly k zadku a zvýrazňovaly každý detail.

„Jízda na koni, pane,“ odpověděla s nádechem zahanbení pro svou vášeň. Edith du Mercer opovrhovala i jen představou mladé dámy, která se prohání po krajině na silném hřebci, jehož nedokázala ovládnout řada mužů. Shemaine naučil jezdit otec už v útlém věku. Pouze Maurice uměl jezdit stejně dobře jako on. „Můj otec vlastnil pár koní z výborného chovu a na hřbet mě vysadil, když mi byly asi dva roky. Moje matka už tenkrát prohlásila, že mě tahle láska jednou přivede do neštěstí. Svým způsobem měla pravdu. Člověk, který mě odvedl do vězení, mě totiž chytil ve stájích.“

„Myslíte si, že mu o vaší zálibě v koních řekla babička vašeho snoubence?“ vyptával se Gage a vůbec mu nevadilo, že se k němu obrátila čelem, protože i tady se bylo na co dívat.

„Spíš někdo, koho si najala. Jsem si víc než jistá. Měla jsem spoustu času přemýšlet a způsob, jakým to bylo provedeno, mě přesvědčil, že moje zmizení mělo zůstat utajené. Když mě ten člověk chytil, byla jsem úplně sama. Štolbové odešli se zrním pro koně do výběhů. Jestli jsou moje dohady mylné, pak té paní hrozně křivdím, ale nemyslím si to.“

„Kdyby vás vaše rodina našla, zabránilo by vám tohle podezření provdat se za toho vašeho snoubence? Toho… Maurice du Mercer?“

Tatáž otázka Shemaine trápila téměř od chvíle, kdy ji zavřeli do vězení. Nedokázala dospět k žádnému rozhodnutí, ale teď jí to ani nepřipadalo důležité, protože si neuměla představit markýze, jenž by se oženil s trestankyní. „Je velmi nepravděpodobné, že by mé rodiče nebo Maurice někdy napadlo hledat mě tady. Kromě toho pochybuju, že by na to Maurice našel čas. Má v Anglii řadu povinností, jež vyžadují jeho stálou pozornost, a spravuje rozsáhlý majetek. Neumím si představit, že by všeho nechal a odjel sem.“

„Ani aby našel svou snoubenku?“ divil se Gage, protože nechápal, jak by někdo mohl zapomenout na tak krásnou ženu.

„Maurice neměl nikdy nouzi o vznešené dívky s titulem, než jsme se zasnoubili,“ přiznávala Shemaine neochotně. „Určitě už se porozhlédl jinde.“

Gage ji pozorně studoval, než položil další otázku. „Takže tuhle část svého života jste provždy uzavřela?“

Shemaine nedůvěřovala svému hlasu a bála se, že znovu propadne smutku a beznaději, tak raději jen lehce přikývla a došla pro máslo a zavařeninu.

Gage se natáhl pro žemli, ale nepřestával o jejích slovech přemýšlet. Když si však poprvé kousl, rozsvítily se mu nadšeně oči. Nic tak dobrého nejedl ode dne, kdy odešel z rodného domu. Tak výborný chleba nepekla dokonce ani Victoria.

„Tohle se vymyká i srovnání s Roxanne Corbinovou, Shemaine. Nepřeháním, ale jste nejlepší kuchařka v okolí.“

„Znamená to, že si mě necháte, pane Thorntone?“

„Jistě, Shemaine,“ odpověděl překvapeně. „Už jsem vám přece řekl, že vás nevrátím. Cožpak jste mi nevěřila?“

„Někteří muži něco slíbí, ale něco jiného udělají.“

„Já takový nejsem.“

Dveře ložnice pomalu zavrzaly a objevil se Andrew. Cupital k nim bosý a v krátké noční košilce s rozcuchanými tmavými kudrnami, které mu padaly do očí, byl tak sladký, že Shemaine měla chuť chytit ho do náručí. Ale uvědomovala si, že pro něj není nic víc než neznámý člověk a že se jí pořád ostýchá.

Andrew si zívl a důvěřivě natáhl ruce ke Gageovi, který ho popadl a vyzdvihl vysoko nad hlavu. Chlapeček se vesele chichotal a potom se pohodlně uvelebil v otcově objetí.

„Hned jsme zpátky, Shemaine,“ řekl Gage a zamířil do zadní chodby. „Andy používá sice nočník, ale radši chodí ven jako velký kluk. Budete muset chodit s ním, až tu nebudu.“

„Jistě, pane,“ odvrátila se, aby neviděl, že se zase červená. V Anglii občas při cestování po venkově vídala oknem svého kočáru malé děti, hrající si nahé v dešti nebo ve vodních kanálech. Sice trošku nahlédla do anatomie opačného pohlaví, znalostí však neměla rozhodně tolik, kolik Gage zřejmě předpokládal.

Po chvíli se oba vrátili, a když Gage Andrewovi myl v kuchyni obličej a ruce, rozléhalo se srubem další veselé chichotání.

Shemaine jim připravila všechno potřebné na stůl a chtěla se jít převléci, aby se na ni tak neupravenou nemuseli dívat. Mířila k zadní chodbě, ale Gage, usazující právě Andrewa do vysoké židličky, se otočil, jako by vycítil její úmysly, a chytil ji za paži.

„Přejete si ještě něco, pane Thorntone?“ zeptala se roztřeseně, protože si před ním nebyla jistá, stejně jako Andrew před ní.

„Ano, Shemaine. Abyste se s námi nasnídala.“

„Nejsem pořádně oblečená, pane.“

„Vypadáte dobře,“ uklidňoval ji a pohledem přelétl obličej a kudrny, které ho rámovaly. Překvapovalo ho, jak přitažlivě vypadá Victoria, když ráno pobíhala v noční košili a bosá po kuchyni. Od její smrti cítil v domě divné prázdno. Nezaplnila ho ani Roxannina přítomnost, ale tahle dívka s copy rozcuchanými od spánku a popraškem mouky na přidrzlém nosíku do jeho domova vnesla život.

„Nikdy jsme s Andrewem neměli tak dobrou snídani. Roxanne se musela nejdřív postarat o otce, takže jsem často jídlo chystal sám. I když jsem se snažil, nebylo to ono. A také jsme už dlouho neseděli u stolu s hezkou ženou. Určitě od té doby, kdy od nás Victoria odešla. Takže bych byl rád, kdybyste zůstala, jak jste. Ano?“

„Jestli je to vaše přání, pane.“ Když se jí díval do obličeje, znervózňoval ji stejně, jako když si před chvílí prohlížel její postavu.

„Je,“ zašeptal a naklonil se jí k vlasům. „Taky příjemně voníte.“

Rozrušená jeho blízkostí si prsty přičísla uvolněné pramínky na spáncích a toužebně si přála zmizet do soukromí svého pokojíku. „Asi jsem cítit chlebem -“

„Jako každá žena pracující v kuchyni,“ poznamenal Gage a rukou ukázal na lavici, na níž seděla včera večer.

Poslušně na ni vklouzla a vzala si od něj šálek čaje. Andrew nakláněl hlavičku na stranu a zvědavě ji pozoroval. Natáhla se projeden bochánek, ze kterého ráno vykrájela postavičku.

„Tohle je pro tebe, Andrew,“ nabídla mu ji.

„Tatíí,“ vykřikl vzrušeně, „Sheeaim upetla panáčta.“

Zasmála se, napřáhla k němu ruku a pocuchala mu vlasy. Chlapeček se radostně rozesmál, nakrčil na ni nos a malými prstíky utrhl figurce ruku. Strčil si ji do pusinky a s chutí žvýkal. Potom se zadíval na tátu a zahihňal se.

„Panáčet je mňam mňam, tatíí.“

Gage si nandával míchaná vajíčka ozdobená pažitkou a usmíval se. „Já vím, Andy. Mně taky ten chleba chutná.“

„Máš taty panáčta?“ nakláněl se, aby dohlédl otci na talíř.

„Ne, Andy. Shemaine upekla figurku jenom pro tebe, ale pro nás oba připravila báječnou snídani.“

„Sheeaim je hodná, tatíí?“

„Shemaine je moc hodná, Andy.“

Důraz, který Gage na slovo položil, ji přiměl vzhlédnout. Na krátkou chvíli ji svým hřejivým pohledem chytil do pasti. Potom ale poprosil Andrew o vajíčka a on se mu okamžitě začal věnovat.

Shemaine se chuť k jídlu zdaleka nevrátila. Po pár soustech cítila, jak se jí zvedá žaludek. I když se statečně snažila dojíst to, co měla na talíři, radši posléze pokus vzdala. Odvrátila od prostřeného stolu pohled a složila ruce do klína. Otec a syn svoje jídlo vychutnávali a rozhodně nespěchali, takže únik na půdu se zdál v nedohlednu.

Gage Thornton si v duchu nařídil, že ji nesmí stále pozorovat, třebaže to pro něj nebylo jednoduché, obzvlášť dnes, když na sobě měla oblečení, jež tolik nezakrývalo její půvaby. Plná mladá ňadra přímo vyzývala k doteku a v Gageovi jeho prudká touha vyvolávala zmatek, protože si bolestně uvědomoval, jak moc by si přál ji ukojit.

Nechtěl, aby odešla od stolu, ale nemohl dále ignorovat její neklid. Jakmile se zvedla, aby mu nalila další šálek čaje, sledoval, jak se na něj opatrně podívala, a uvědomil si, že se cítí asi jako pták v kleci. Neměl na vybranou. „Asi jsem neměl trvat na tom, abyste tu s námi byla, Shemaine. Jestli chcete, můžete jít nahoru a obléknout se.“

„Děkuju, pane,“ usmála se s úlevou. „Není mi moc dobře, protože jsem se přinutila toho hodně sníst.“

„To je pochopitelné vzhledem k tomu, čím jste prošla,“ odpověděl a v duchu litoval, že ji tak dlouho zdržoval. „Řekněte mi, až se budete cítit líp. Za hodinu přijedou mí zaměstnanci a já vám budu muset nechat Andrewa, abych mohl jít pracovat s nimi.“

„Nebude to dlouho trvat, pane.“

Musela nutně zmizet, protože se jí při pohledu na jídlo dělalo špatně. Když se opláchla studenou vodou, podstatně se jí ulevilo. Rozložila si modré šaty, ale všimla si, že vzadu na krku je uvolněná krajka. Neodvážila se však ztrácet čas spravováním, a tak se oblékla, učesala si vlasy do střízlivého účesu, trochu poklidila a odhrnula plachtovinu.

Dole našla Gage v houpacím křesle. Seděl s Andrewem na klíně a četl mu pohádku. Chlapeček nehodlal opustit bezpečí otcovy náruče, dokud si na něj nevymyslela hravou lest. Spustila irský popěvek, jejž se naučila jako malá, a omotala si ruku kouskem látky. Namalovala na něj obličej a na palec s ukazováčkem vyznačila ústa. Svoji paži schovala za Gageovu, vystrčila jen ruku nastrojenou za loutku a pohybovala prsty, jako by mluvila. Pohyby doprovázela pištivým hlasem, dokud nezískala Andrewovu pozornost. Brzy se šťastně pochechtával a usmívat se začal i Gage. Shemaine potom loutku schovala za Gageovu paži a Andrew se zvědavě otci vyklonil z klína. V ten moment k jeho nadšení a překvapení hupsla s loutkou nahoru a zavolala: „Kuk! Já tě vidím!“

Soustředěná jen na chlapečkův smích si ani nevšimla Gage, který naklonil hlavu, aby zachytil její vůni, a očima hladil malé ouško a pečlivě spletený cop, jenž si zamotala do uzlu v zátylku. Kdyby k němu zvedla hlavu, určitě by jí neušel jeho dychtivý pohled.

Andrew se konečně rozhodl, že se od ní nechá pochovat, a zdálo se, že je spokojený. Potichounku mu zpívala a šla za Gagem, který mířil na zadní verandu. Tam chlapečka pobídla, aby tatínkovi udělal pápá.

„Pá, tatí,“ zavolal a nakrčil nosík, když se na něj Gage otočil.

Už scházel po schodech, ale vrátil se, prstem mu nadzvedl bradičku a políbil ho na čelo. „Buď tu hodný, Andy.“

Andrew otočil doširoka otevřené oči na Shemaine, která ho chovala, a potom se pátravě zadíval na otce. „Pusu Sheeaim, tatí?“

„To ne, Andrew,“ vydechla zděšeně a rychle zavrtěla hlavou. Doufala, že si Gage nemyslí, že ho naváděla. Ten však ochotně poslechl, nadzvedl jí obličej stejně jako synkovi a vtiskl jí na rozevřené rty polibek. S letmým políbením mezi cizími lidmi však neměl co dělat. Byl vášnivý jako od Maurice.

Shemaine omámeně couvla. Ohromilo ji, že v ní tak krátké setkání úst vyvolalo bouřlivou smršť pocitů. S prchavým náznakem úsměvu jí zasalutoval, otočil se na podpatku a dlouhými, rychlými kroky odcházel. Jeho spěch hovořil i o jeho lhostejnosti, která Shemaine, jež se snažila svou rozechvělost potlačit, velmi ranila.

Vzpomínala na Mauriceovy roztoužené polibky. Ten ji hned po zásnubách plný touhy několikrát přemlouval, aby se mu oddala. Naléhal na ni a sliboval, že bude jemný a diskrétní a že se o tom nikdo nedozví. Tenkrát se však osvědčila pragmatická výchova její matky. Shemaine se podařilo Maurice přesvědčit, že bude lepší, když s intimnostmi počkají na svatební noc. Vysvětlila mu, že kdyby se mu nešťastnou náhodou něco stalo, mohla by zůstat sama a těhotná.

Gage jim ještě jednou mávl a rychle mířil pěšinou k dílně. Úzkou cestou vinoucí se lesem už přijížděli muži na koních. Dnes museli zabalit vyrobený nábytek, který čekal na dopravu do Williamsburgu. Pevné datum ještě nebylo stanoveno, ale zabalenému nábytku hrozilo menší nebezpečí, že se poničí. Gage doufal, že si ho zákazník vyzvedne brzy, protože potřeboval peníze. Do té doby bude muset starý loďař Flannery Morgan pracovat na lodi jen se synem Gillianem, protože omezené zásoby materiálu nedovolí rychlejší postup a jeho pomoci a dohledu nebude třeba.

Když jednotlivé kusy obložili a zabalili, pustila se pětice mužů do přípravy beden. Gage vyšel před dílnu s Ramseym Tatem, vysokým ramenatým čtyřicátníkem, a začali připravovat prkna na hromadu. Pracovali bez přestávky, dokud Gage pohledem nezabloudil ke srubu. Pomalu se narovnal a Ramsey sledoval, co vzbudilo jeho pozornost. U studny stála rusovlasá dívka a nabírala vodu.

„To je ta tvoje služebná?“ zeptal se Ramsey, i když odpověď znal předem.

Gage pomalu a roztržitě přikývl.

Ramsey si zaclonil oči. „Vocaď vypadá dost pěkně.“

„To taky je.“

„S těma zrzavejma vlasama se tvý ženě moc nepodobá.“

„Ani trochu.“

„Chceš si ji nějakou dobu nechat?“

„Tak dlouho, jak to půjde.“

Ramsey si přemýšlivě promnul špičku převislého knírku a tázavě povytáhl huňaté obočí. „Jak dlouho půjde co?“

Štíhlá postava zmizela ve srubu a Gage obrátil pozornost ke složeným prknům, jejichž jeden konec chtěl zvednout, aniž si všiml Ramseyho hloubavého pohledu. Když se jeho kolega neměl k tomu, aby zvedl prkna na druhé straně, štěkl po něm: „Co je s tebou, Ramsey? Prober se!“

Ramsey odfrkl, ale shýbl se k hromadě. „Jestlis mi neodpověděl, tak jsem asi tnul do živýho.“

„O čem to ksakru mluvíš?“

„Vo čem myslíš?“ odsekl Ramsey. „Ta malá zrzavá holka se vobjeví na verandě a ty úplně zjankovatíš. Nikdy jsem tě takhle vedle neviděl. Před natřásající se Roxanne ses rozhodně netvářil jako blahem slintající pes.“

„A rozhodně nebudu,“ zamumlal Gage.

„Tak co s ní budeš dělat?“

Gage se na něj zadíval, jako by právě přišel o rozum. „S kým? S Roxanne?“

Ramsey zvedl nevěřícně oči k nebesům a téměř zakřičel: „Kruci s tou ne! S tou zrzkou!“

„Dám ti vědět, až na to přijdu,“ zavrčel Gage. „Ale do té doby si, ty rejpale, všímej svého.“

Ramsey dělal uraženého. „Nono, pane Thorntone, tak sem ti krapet pocuchal peříčka. A rád bych ti připomenul, že si svýho všímám. To mý seš totiž ty. Bez tebe bych já a taky vostatní neměli ani na slanou vodu! A kdybych neměl náhodou strach vo tebe, tak se zaručeně starám vo svou kůži a rodinu.“

Gage jen mávl rukou. „Nech si ty poznámky a přestaň se chovat jako můj táta. Nemáš na to věk a svých vlastních synů máš dost, tak mě laskavě vynech.“

„Nojo, tak mě ber jako kamaráda,“ zařehtal se Ramsey. „A jen tak mimochodem, ty krapet poradit potřebuješ. Seš chlap a máš svý potřeby. S tímhle chtivým pohledem nebudeš šťastnej, když se jí budeš motat kolem sukní a nedostaneš se pod ně.“

Gage se při jeho kárání znepokojeně mračil. Ramsey uhodil hřebík na hlavičku, protože poznal, co ho vnitřně sžírá. Gageovi vadilo, že je pro své okolí tak čitelný. Nikdy nehledal útěchu u prostitutek a svoje problémy se snažil řešit tím, že se cele oddal práci. Polibek, který dal Shemaine, ho překvapil možná víc než ji, protože si připadal, jako by mu tělem projelo rozžhavené železo. Nechtěl, aby si všimla, jak moc na něj zapůsobila, a proto se vytratil jako zpráskaný pes. I teď před Ramseym všechno popíral.

„Tvoje poznámka, kamaráde, je objevná asi tak stejně, jako bys mi tvrdil, že kohout potřebuje slepice. Mně jde však o víc.“

Ramsey se jen ušklíbl a s přimhouřenýma očima se zadíval ke srubu. „Jo, to jsem si všiml.“

Shemaine do dnešního dne netušila, že si umí získat srdce malých dětí. Neměla s nimi žádné zkušenosti, ale přesto svým chlebovým mužíčkem a improvizovaným maňáskem vzbudila u Andrewa zvědavost i důvěru. Už se od ní neodtahoval a při koupání vesele spolupracoval. Namydlila si ruce a vyfukovala mýdlové bubliny, až se chlapeček smíchy zajíkal. Snažil se ty nejbližší propíchnout prstíkem a ohromně se radoval, jakmile se rozprskly.

Právě ho v Gageově ložnici oblékala, když se od předních dveří ozvalo naléhavé klepání. Zabalila Andrewa do malé pokrývky a s ním v náručí šla otevřít. Na prahu stála vysoká žena s hrubými rysy a se slámově žlutými vlasy, které měla stažené na šíji do uzlu. Na Shemainino obezřelé kývnutí na pozdrav vyloudila křečovitý úsměv.

„Jsem Roxanne Corbinová… „ Šedýma očima přejela Shemaininu štíhlou postavu a důvěrně známé obnošené šaty. Victoria Thorntonová je nosila často, když třeba zahradničila nebo dělala jiné práce, při nichž si nechtěla zničit své lepší oblečení. Skutečnost, že má trestankyně na sobě tyhle šaty, vyvolala v Roxanne okamžitě nevraživost. „Ty seš ta nevolnice, Shemaine O’Hearnová, co?“

Shemaine si nadhodila Andrewa v náručí a odpověděla jen dalším pokývnutím. „Jestli jste přišla za panem Thorntonem, tak je v dílně.“

„Popravdě řečeno jsem přišla za tebou.“ Pod pronikavým chladem v jejím podmračeném výraze se Shemaine otřásla. „Abych viděla, jakou chůvu se Gageovi podařilo koupit na lodi s odsouzenci.“

Shemaine se rozhořely tváře nad tak dobře patrným, urážlivým posměchem. Litovala, že ženu nemůže poslat pryč a vrátit se s Andrewem do srubu, protože neměla v zesláblých pažích moc síly. Bála se, aby ho nepustila, ale nedokázala vymyslet žádnou slušnou výmluvu, aby nenadálou návštěvnici vypudila.

Přes všechno ujišťování paní Pettycombové, jak Andrew Roxanne zbožňuje, Shemaine neušlo, že se na svou bývalou opatrovnici téměř ani nepodíval. Mnohem víc ho zajímalo tahání neposedných kudrnek, které se mu stáčely na spáncích.

S vypětím sil si ho znovu nadhodila v náručí a byla vděčná, že se jí chlapeček chytil kolem krku. Asi aby se cítil bezpečněji, zahákl prstíčky pod roztrženou krajku na límečku.

„Přejete si něco, Roxanne?“ snažila se o rychlé ukončení nepříjemné situace. „Pokud ne, musím jít Andrewa obléci.“

„Pro tebe slečno Roxanne,“ zareagovala blondýnka nadutě. „Jestli ses nenaučila nic jiného, tak bys aspoň měla vědět, jak oslovovat lepší lidi.“

„Slečno Roxanne, když chcete,“ vyhověla jí Shemaine ztuhle.

Slyšela, jak se otevírají a zavírají zadní dveře. Mužské kroky přeměřily chodbu a ozvalo se šustění papíru. Gage něco hledal na stole.

Shemaine se ulevilo. „Pan Thornton je tady,“ oznámila ženě pohotově, „zřejmě se s ním budete chtít setkat.“

Gage zaslechl hlas, ale pokračoval v hledání. Jen na ni zavolal: „Je tu někdo, Shemaine?“

„Máte návštěvu, pane Thorntone,“ oznámila mu Shemaine přes rameno. V dalším okamžiku téměř ztratila rovnováhu, jak do ni Roxanne, hrnoucí se dovnitř, vrazila.

Gage právě vešel kuchyňskými dveřmi, ale když ji uviděl, zarazil se a zůstal stát. Snažil se svou rozmrzelost zamaskovat, avšak svraštil otráveně obočí, protože tušil, co bude následovat. „Překvapuje mě, že tě tu vidím, Roxanne. Myslel jsem, že se staráš o otce.“

Blondýnka zvedla bradu a nasadila výraz mučednice. „Přišla jsem, abych zjistila, co sis to koupil, Gagi, protože ses nenamáhal mi o svých úmyslech říci. Zato paní Pettycombová se celá tetelila, jen aby mi sdělila novinku o tvém nákupu. Bylo od tebe opravdu milé, jakým způsobem jsi mi dal vědět, že sis našel někoho jiného a mě už nebudeš potřebovat.“

„Vysvětloval jsem ti to už dřív, Roxanne, že tu někoho k Andrewovi musím mít a že nemůžu čekat, až se tvůj otec zase postaví na nohy. To bys přece měla chápat líp než kdokoli jiný. Je mi líto, že jsem včera neměl čas, abych se u vás zastavil. Byla bouřka a potřeboval jsem se dostat rychle domů. Dneska jsem se chystal do města a chtěl jsem zaskočit,“ povzdechl si, protože nechtěl prodlužovat její trápení. Mrzelo ho, že se stala terčem klepů, ale několikrát ji jasně varoval. Nechtěla rozumět. „Mělo mi dojít, že paní Pettycombová k tobě hned najde cestu, aby ti tu zprávu sdělila jako první. Omlouvám se -“

„Proč sis ze všech žen tady v okolí musel ke svému synovi vybrat právě trestankyni?“ přerušila ho, jako by ho ani nevnímala. „A ještě takovouhle?“ Změnila tón a mluvila téměř podbízivě. „Cožpak nemáš strach z toho, co by mu mohla taková kreatura udělat?“

Gageovi se při jejích otázkách ježily všechny chlupy, přesto se snažil zachovat klidnou tvář. Neměl v úmyslu ji ranit, a proto si nepříjemnou pravdu, že byl rozhodnutý se jí zbavit ještě dřív, než jejímu otci přerazil kůň nohu, nechal pro sebe. Odmítal však nechat se peskovat za to, že si vybral podle svého. „Jsem dospělý a umím zvážit, jakou ženu mám zaměstnat jako chůvu, Roxanne. Shemaine je přesně to, co jsem hledal.“

Nepřestával mít na mysli, jak rozhovor na dívku působí, a tak k ní zabloudil očima. Vypadala poplašeně, ale hlavním důvodem byl Andrew. Bylo vidět, že ji opouštějí síly a chlapečka už dlouho neudrží. Vypětím se celá třásla.

Rychleji přispěchal na pomoc, aniž ho napadlo, že jeho gesto v Roxanne okamžitě zažehne žárlivost. Shemaine se vděčně naklonila, že mu synka předá, ale jak mezi ni a Andrewa vklouzl rukou, přejel jí náhodou po ňadru. Zrudla a snažila se couvnout, cosi ji však zadrželo. Zjistila, že se stala Andrewovým vězněm, protože se mu zamotaly prstíčky do roztržené krajky. Poslepu si sahala na krk ve snaze ho vyprostit.

„Já to udělám,“ odtáhl jí Gage jednu ruku. „Jen to zhoršujete.“

Poslušně se poddala, i když si palčivě uvědomovala jeho blízkost. Protože byl Andrew mezi nimi, musel se Gage naklonit, aby jí viděl dozadu na krk. Shemaine ani nevzhlédla. Nehnutě upírala oči na chlapečka, jenž trpělivě snášel jejich pokusy odtrhnout ho od ní.

Gage mohl stěží nevnímat něžný tlak ňader na své paži, ale nemohl si dovolit nechat se unést. Obzvlášť ne s Roxanne za zády.

Ta je pozorovala a bojovala se záchvěvy touhy, jež ji během jejího dlouholetého blouznění o Gageovi často stravovaly. Z celého srdce si přála stát na místě Shemaine, ale byla sama a pro tuto chvíli zapomenutá. Nebylo to poprvé, kdy se ocitla ve hře další žena. Jen to byla jiná tvář a jiná doba.

Zpráva, že ji Gage vyměnil za trestankyni, znamenala pro Roxanne nesmírnou pohanu. V koutku duše však doufala, že ji Alma Pettycombová tvrzením, jak je ta holka hezká, záměrně provokovala. Prý je možná dokonce roztomilejší než Victoria. Byla podrážděná, protože v Alminých slovech vycítila nevyslovenou urážku. Místní klepna nikdy nikoho nechválila, pouze pokud chtěla svého posluchače ponížit. Roxanne musela Shemaine vidět na vlastní oči, avšak nad její výjimečnou krásou se jí teď sevřelo srdce. Alma tentokrát nelhala. Roxanne stála ve skutečnosti mnohem víc o Gageovu náklonnost než o místo chůvy, ale teď hrozilo nebezpečí, že o ni přijde. Strach ze ztráty si prožila už jednou a ozvala se v ní stará zášť.

Nemohla se na ně dívat ani o vteřinu déle a v duchu si přísahala, že tuhle nechutnou a urážlivou frašku překazí všemi prostředky. Vyrazila směrem k nim a pohledem metala blesky. Zuřila tak, že všechno viděla jakoby v rudém oparu.

Konečně se Gageovi podařilo Andrewa osvobodit a Shemaine se s úlevou odtáhla. Než se však stačila uklidnit, pronikly jí do vědomí rázné kroky. Vzhlédla a setkala se s tak hrozivým projevem vzteku, že vedle něj všechny Morrisiny výpady bledly. Ze strachu z útoku bezděčně ucouvla.

„Ty intrikánská malá děvko - ,“ zaútočila na ni Roxanne.

„Roxanne!“ Obhroublá nadávka Gage vyvedla z míry. Třebaže ho dívka před lety nenechala na pochybách, jak moc se jí dotkl svatbou s jinou ženou, nikdy na Victorii slovně nezaútočila. Kdyby to udělala, netoleroval by to o nic víc než teď. „Ve svém domě nebudu poslouchat žádné urážky! Rozumíš?“

Ostrý tón se jí zabodl do vzteky zatemněného mozku jako šíp. Ohromeně se na něj otočila s bolestně prosebným výrazem. „Copak nevidíš, jak je lstivá, Gagi? Nevšiml sis, jak po tobě jela… Nechala se osahávat…!“

Shemaine hořel obličej nad tím obviněním a otevřela ústa, aby se bránila. Slova však nepřicházela. Kolikrát se jen snažila obhájit před soudem, přesto byla nakonec odsouzena do vězení. Teď bylo vysvětlování také marné.

Gage Roxannino chování znepokojilo. Z tváří jí zmizela barva a víčka se jí třepotala nad vyhaslýma očima, jako by balancovala na pokraji šílenství. Nedokázal odhadnout, jestli příští vteřinu neomdlí, nebo jestli se na Shemaine nevrhne holýma rukama.

Zaštítil proto svou novou chůvu zády a znovu se pokusil klidným hlasem Roxanne vysvětlit svoje důvody ve snaze ji uklidnit.

„Myslel jsem, že to chápeš, Roxanne. Nemůžu čekat na uzdravení tvého otce. Potřeboval jsem chůvu. Někoho, kdo v první řadě poslechne mé příkazy a ne příkazy někoho jiného. Někoho, kdo v budoucnu naučí Andrewa číst a počítat. Shemaine má vzdělání, a tudíž dobré předpoklady, takže jsem nemohl její schopnosti přehlížet, protože jsem potřeboval -“

„Potřeboval!“ zavrčela Roxanne odmítavě a znovu se v ní vzmáhal vztek. „Chabá výmluva, jen aby ses mě zbavil.“ Už téměř slyšela vesničany, jak se jí za zády smějí, šeptají si a krutě jí předhazují, jaký to byla blázen, když si představovala, že si ji, právě ji ze všech žen v okolí, Gage Thornton vezme za manželku. Ignoroval dívky mnohem půvabnější a oženil se nakonec s kráskou, s níž se žádná nemohla srovnávat. Budou se jí vysmívat, jak byla hloupá, že vůbec na nějakou svatbu pomýšlela. Ze ve svých představách o Gageově dvoření mířila příliš vysoko. Ona, nevzhledná dcera kováře, kterému kvůli jeho bezcitnosti před lety utekla žena s mužem, jenž vesnicí jen projížděl. I tenkrát je provázely soustrastné pohledy, vážné vrtění hlavou a dlouhé ostré jazyky, syčící svoje pomluvy, kdekoli se objevila. „Vrátila bych se hned, jak by otec sundal dlahu. Do té doby ho mohla hlídat Hannah.“

Andrew polekaný jejím rozzlobeným hlasem se k otci přitiskl a začal fňukat. Gage se odvrátil a snažil se ho utěšit, ale cítil, jak se třese.

„Víš, že říkám pravdu,“ obvinila ho Roxanne hrubě a pohnula se směrem k němu.

Naštvaně se po ní přes rameno podíval a úplně ji přimrazil k zemi. „Budeme si o tom muset promluvit později, Roxanne. Lekáš Andrewa -“

„Já že ho lekám?“ ohradila se vzteky bez sebe nad tou urážkou. S úšklebkem hodila bradou k Shemaine. „A co tenhle špinavý fracek, kterého sis pořídil? Tvůj syn má mnohem víc důvodů se bát jí! Vždyť nevíš, co spáchala, Gagi! Mohla někoho zavraždit! Co ty víš?!“

Gage se po ní zuřivě otočil, ale jakmile Andrew vyděšeně vykřikl, ovládl se a svoji ostrou poznámku spolkl. Podal vzlykajícího synka zpátky Shemaine a němě jí naznačil, že má jít do ložnice. Zavřel za nimi a potom chytil Roxanne za loket. Jemně, jak jen byl v téhle vypjaté chvíli schopen, ji vyvedl ze dveří na verandu. Ale tam se nezastavil. Rázně ji svedl ze schodů a cestou, jež vedla k řece, ji táhl ke břehu, kde si všiml loďky. Teprve poté co minuli rozestavěnou loď, na níž pracovali dva jeho muži, a byli z doslechu, dokázal normálně promluvit a nezařvat.

„Roxanne, ty a tvůj otec jste patřili mezi první lidi, se kterými jsem se po příjezdu do Virginie seznámil,“ spustil úsečně, ale snažil se o klidný tón. Konečněji taky pustil a postavil se přímo proti ní. „Nosila jsi mi košíky s jídlem, než jsem si postavil srub a zabydlel se, ale už tenkrát jsem se ti snažil vysvětlit, že tě nechci dostat do řečí. Když do kolonií přijela Victoria s rodiči, byla jsi k nim milá a s ní ses dokonce spřátelila.“ Zarazil se a s bolestivým bodnutím si vzpomněl, že to byla Victoria, kdo vzal Roxanne pod ochranná křídla, protože starou pannu litovala. Nedokázal jí však bez obalu připomenout, že byla bez přátel, dokud se jí jeho ženě nezželelo. „Po smrti jejích rodičů jsi šla Victorii vyjádřit svou soustrast. Vím, že jsi naši svatbu cítila jako zradu. V podstatě jsi to i řekla. Ale potom jsi nás začala zase navštěvovat a já jsem měl pocit, že jsi mi odpustila. Přišla jsi s ostatními i tu noc, kdy rodila. Byla jsi to ty, kdo mě ujišťoval, že všechno dobře dopadne… Že je Victoria dost silná a při porodu nezemře. Pak jsi tady byla nesčíslněkrát, abys s Andrewem pomohla. Krátce po její smrti ses nabídla, že se o něj postaráš a uklidíš srub. Tvrdila jsi, že když budeš tady, vyrovnáš se líp se svým zármutkem.

Během celé té doby jsem tě, Roxanne, ani jednou vědomě nepovzbudil, ani jsem ti neposkytl záminku, abys očekávala víc než přátelství. Ale ty jsi chtěla něco jiného, něco, co jsem ti nebyl schopen poskytnout. Je mi jasné, že musím jednou provždy tohle vyjasnit, aby v budoucnu nedocházelo k dalším nedorozuměním. Jestli sis někdy myslela, že my dva můžeme být víc než přáteli, tak ses mýlila, Roxanne, a očekávala jsi příliš.“

V Roxanne by se krve nedořezal. Během vteřiny se všechna láska, kterou k němu cítila, změnila v zuřivou nenávist. „Tys očekával příliš, Gagi Thorntone. Jestli čekáš, že budu o Victorii mlčet…“

Gage cítil, jak mu naskočila husí kůže, a srdce se mu téměř zastavilo. Od Victoriiny smrti mu otevřeně nikdy nevyhrazovala, ale teď měla záminku. „Co tím chceš říct?“

„Věřila jsem ti…“ přeskočil jí hlas, jak vyhrkla. „Milovala jsem tě. Nikdy jsem skutečně nevěřila, že bys byl schopen zabít svou ženu. Ale jen jsem ignorovala fakta. Připlula jsem, až když byla Victoria mrtvá, až když jsi odnesl Andrewa do srubu. Nikdo tu ten den nebyl. Tví zaměstnanci měli volno, pamatuješ? Pořád jsem o tom přemýšlela, a tak jsem pak na příď vylezla sama, abych se přesvědčila. Došlo mi, že hodit Victorii přes zábradlí mohl jen silný chlap. Jestliže neměla důvod spáchat sebevraždu, seš ty jediný, kdo ji mohl zabít. Možná žes to udělal v záchvatu vzteku, jak naznačovali lidé z vesnice, a pak ses to snažil svést na nešťastnou náhodu. Ať už je pravda jakákoli, nezbývá mi nic jiného než věřit, žes mě viděl na řece, shodil jsi Victorii přes zábradlí a běžel s Andrewem zpátky do srubu, abych já byla první, kdo ji najde. Moc dobře jsi věděl, co k tobě cítím! Předpokládal jsi, že ochotně uvěřím všemu, co mi naservíruješ. Ale teď už jsem chytřejší a je mi jasné, žes Victorii zabil.“

„To je lež!“ štěkl Gage. „Vešel jsem do srubu a slyšel jsem Victorii vykřiknout. Když jsem doběhl zpátky, stála jsi nad jejím mrtvým tělem ty! Kdyby mě jen na vteřinu napadlo, že bys mohla mít dost síly ji shodit, hned ten den bych tě nechal zatknout. Ale jak jsi řekla, musel to udělat silný muž. Přesto jsem dodnes nepřišel na nikoho, kdo by měl nějaký důvod jí ublížit, natož ji zabít.“

„Kdo tady lže, seš ty, Gagi Thorntone! Ne já. A všude to taky rozhlásím.“

Sžíravě se její hrozbě uchechtl. „Kdo ti uvěří, když jsi přísahala, že jsi slyšela Victoriin výkřik a dostala ses na břeh právě včas, abys viděla, jak běžím od srubu? Tvrdila jsi, že jsem byl moc daleko na to, abych běžel od lodi. Vážně pochybuju, že by tvoje nová verze lidi ve vesnici ovlivnila, Roxanne. Každému je jasné, že kvůli Shemaine neuvěřitelně žárlíš.“

„Tys ji zavraždil!“ zaječela a napřáhla ruku. S vyceněnými zuby a rozběsněným pohledem mu vyťala políček, ale okamžitě ruku stáhla, protože ji po úderu bolestivě štípala. Takhle jednoduše se však svého vzteku nezbavila. Potřebovala se pomstít pořádně, aby svoji nenávistnou zlost ukojila.

Gage zůstal vteřinu stát se zavřenýma očima a zaťatými zuby. Ztělesněné ovládání. Potom se k ní ale otočil, povytáhl obočí a chladně si ji měřil.

„Tohle se už neodvažuj udělat podruhé, Roxanne. Jinak poznáš, čeho jsem schopný.“

„Hodíš mě taky přes zábradlí jako Victorii,“ popichovala ho.

Zarazila se, protože ji přejel tak mrazivým pohledem, který v jeho obvykle laskavých očích nikdy neviděla. Pak se prudce otočil a odešel.

Dveře do ložnice byly ještě zavřené, když se vrátil do srubu. Dlouhou dobu za nimi stál a poslouchal Shemaine, která Andrewovi prozpěvovala dětské říkánky. Chlapeček se vesele chichotal, protože na konci každý verš důrazně protáhla, a Gage si mohl jen představovat, že ho přitom asi vždycky polechtala na bradičce. Setřel si z koutku úst stružku krve a zamířil dovnitř. Andrew byl už oblečený a seděl na kraji postele. Shemaine klečela vedle ní a objímala ho. Jakmile zaslechla kroky, vzhlédla a okamžitě zavadila pohledem o Gagovu hořící tvář.

Pokusil se na ni usmát, aby ji uklidnil, ale jeho snaha nepůsobila věrohodně. „Dneska odpoledne musím jet do města, Shemaine, a byl bych rád, abyste jela s Andrewem se mnou.“ Neodvažoval se je tu nechat, pokud hrozilo nebezpečí, že by se Roxanne mohla vrátit a dívku napadnout. „Jeden z mých mužů mi řekl, že se tu objevila vdova a chce si u mě objednat kredenc. Kdybychom se dohodli, měl bych peníze na další materiál pro loď a vám bych mohl pořídit boty.“

„Pane Thorntone, už jsem vám jednou řekla, že jsem spokojená s tím, co jste mi dal. Nepotřebuju nové boty.“

Gageovi se konečně podařil alespoň náznak úsměvu. „Bohužel ano, moje milá. Klapání vašich vycpaných botek by každého normálního člověka dohnalo k šílenství. Tak běžte se teď obléknout. A pospěšte si.“

„Ano, pane,“ zazubila se na něj oslnivě.

Ale u dveří se zastavila, skopla boty a vzala je do ruky. Potom na něj hodila přes rameno rozesmátý pohled a vyběhla ven. Její veselí bylo nakažlivé a Gage cítil, že se mu po dlouhé době zlepšuje nálada.

Newportes Newes založil před sto lety jakýsi Ir a od té doby se vesnice víceméně nezměnila. Shemaine by se v ní pravděpodobně cítila volně a svobodně, kdyby znala lépe její obyvatele, ale poté co se setkala s paní Almou Pettycombovou a Roxanne, měla dobrý důvod chovat se obezřele. Také si nedokázala představit, jak ji lidé přijmou, když o ní vědí, že je trestankyní z Newgate. A že už se to díky Almině lásce ke klepům doslechl každý, byla stoprocentně přesvědčená.

Z obchodu se smíšeným zbožím vyšla drobná bělovlasá žena právě v okamžiku, kdy před ním Gage zastavoval povoz. Seskočil dolů, aby uvázal koně, a pak se při pozdravu dotkl okraje klobouku. „Dobrý den, paní McGeeová.“

„Moc dobrý den i vám, Gagi Thorntone,“ zahlaholila vesele a cestou k nim se opírala o hůl. „Copak vás přivádí do naší fajn vesnice v tohle fajn odpoledne se synkem a s tak pěknou mladou cizinkou?“

Gage se pokusil napodobit působivý irský přízvuk. „To by byla vzácnost najít na celém světě hezčí irské děvče než vdovu Mary Margaret McGeeovou!“

„Cože?“ pohodila Mary Margaret nevěřícně hlavou, ale v očích jí potěšené blýsklo. „Máte pocit, že ženská, chytrá jako já, bude věřit těm vašim výmyslům, vy jeden roztomilý ďáble?“ dobírala si pobaveně Gage, který právě pomáhal Andrewovi z vozu. „Nedovolím, abyste si myslel, že jsem jak ty na hlavu padlé děvenky, které slintají blahem, jen zjistí, že míříte do města. Ale je prima, že jste dorazil. Aspoň na vlastní oči uvidím, co jste to provedl. Donesly se ke mně divoké zvěsti, už už jsem skoro zapřahala, abych vyrazila do té vaší divočiny a zjistila, co je na nich pravdy.“ Očima sklouzla na Shemaine a pomalu pokývala hlavou. „Jo, jo, drbny tentokrát nelhaly. Prý blátotlačka, jak tvrdil jeden zapšklý chlapík, který téměř půl dne cucal v hospodě whisky.“ Ukázala jemnou rukou k vedlejšímu domu a potom odhalila v širokém úsměvu drobné bílé zuby. „Aby bylo jasno, kdyby byl ten neomalený trouba jen trochu moje váha, seřezala bych ho holí. Pomlouvat Iry, tak vznešený národ, že jsou blátošlapové… jako by ta neohrabaná treska nikdy neviděla v Anglii bláto!“

Shemainino rozechvění vlivem neodolatelného humoru paní McGeeové bralo rychle za své. Po předchozích dvou zkušenostech působila vdova jako milá změna a byla naděje, že i ostatní obyvatelé by mohli být příjemní.

Mary Margaret velitelským gestem Gage popohnala, aby Shemaine pomohl z vozu. „No tak! Zapomněl jste na slušné vychování? Nebo si myslíte, že když vám patří, tak nepotřebuje pomoct dolů?“

Gage se po jejích pichlavých slovech trochu ošil, ale otočil se k vozu a kývl na Shemaine. Chytil ji kolem štíhlého pasu a postavil na chodník. Všimla si, že pod opálením zčervenal, jako by se zastyděl, že by ho snad mohla považovat za neomaleného. V tak statném muži nečekala takovou chlapeckou reakci a moc ji potěšilo, že ho zajímá, co si o něm myslí.

„Madam, můžu vám představit slečnu Shemaine O’Hearnovou?“ smekl nonšalantně klobouk a snažil se nemyslet na chvilkový dotyk, kdy jí prsty objal téměř celý pas. Pak zdvořile pokynul k vdově. „Shemaine, tato dáma je zřejmě nejvznešenějším členkou a ozdobou zdejší malé komunity. Dovolte, abych vám představil naši milou vdovu, paní Mary Margaret McGeeovou.“

„Ale no tak!“ zakuckala se vdova smíchy a mávla nad jeho vzletnou řečí rukou. Pak se zadívala na Shemaine, usmála se a sevřela jí ruku ve své. „Je to radost se s vámi seznámit, drahoušku, a jestli v tomhle místě není nikdo jiný, kdo by vám to pověděl, tak aspoň já bych vám ráda řekla vítejte.“

„Děkuju za milá slova,“ odpověděla Shemaine s upřímnou radostí.

Mary Margaret se s tázavě povytaženým obočím podívala na Gage, který choval Andrewa. „Měl by ušlechtilý džentlmen něco proti tomu, kdyby si stará vdova chtěla vypůjčit jeho služebnou, provedla ji po vesnici a seznámila s pár usedlíky?“

Gage se tvářil přemýšlivě. Pozorně se rozhlédl ulicí a všiml si několika svobodných mladíků, kteří byli Shemaine věkově blíž než on. I když měl vdovu rád, znal její slabost pro romantiku. Mezi novými osadníky irského původu a starousedlíky zosnovala už nejméně tři svatby. Nesl by dost nelibě, kdyby dodala odvahu nějakému chlapíkovi, který by ho potom otravoval, aby mu Shemaine prodal. „Svěřím vám ji, Mary Margaret, ale prosím vás, abyste za mými zády neprováděla žádnou neplechu.“

„No teda,“ rozhořčila se žena, Jaké neplechy by podle vás byla schopná bezmocná vdova, Gagi Thorntone?“

„Jako důvtipná dohazovačka dokážete vynalézt různé nástrahy, Mary Margaret,“ zůstal Gage neoblomný. „Nerad bych, abyste podporovala hluboké city nějakého Romea, který by zatoužil vzít si Shemaine za ženu a po mně by chtěl, abych mu ji prodal. Vyjádřil jsem se jasně?“

Vdova povytáhla s hranou nevinností obočí a potlačovala spokojený úsměv. „Copak to říkáte, pane Thorntone? Mám si myslet, že si ji schováváte pro sebe?“

„Myslete si, co chcete, Mary Margaret,“ snažil se pod jejím upřeným pohledem o klid, „ale pokud chcete zůstat mou přítelkyní, dejte pozor, jak budete zacházet s mým majetkem.“

„Beru si vaše varování k srdci, pane. Dám na ni obzvláštní pozor,“ kývala Irka hlavou.

„Dobře tedy,“ rozloučil se s ní strohou úklonou a s Andrewem v náručí zamířil do koloniálu.

Mary Margaret se vědoucně usmívala. Když se obrátila k Shemaine, opřela si obě ruce o hlavici hole a podrobila dívku pozorné prohlídce. „Jste opravdu moc hezká, to teda ano,“ prohlásila nakonec. „Bezpochyby budete solí v očích všem dívkám a starým pannám v okolí, to vám garantuju. Jen doufám, že se jim tuhle nejlepší rybu široko daleko nepodaří ulovit. Mají na ni políčené sítě už pěkných pár měsíců. Speciálně jedna z nich, před kterou bych vás chtěla varovat, ale možná jste se už setkaly.“

Shemaine se tvářila naschvál naivně a pečlivě se vyhnula ženině zkoumavému pohledu. „Nevím, koho máte na mysli, madam.“

Mary Margaret z ní nespouštěla oči, dokud se na ni Shemaine nepodívala zpříma. „Předpokládám, drahoušku, že jste inteligentní děvče, takže nemusím nic vysvětlovat. Dejte si pozor na Roxanne. Je do vašeho pána úplný cvok a poslední dobou se chová jako pomatená. Vlastně už celých osm nebo devět let, určitě předtím, než se seznámil a oženil s Victorií. Přesvědčuje teď každého ve vesnici, že si ji chce Gage vzít, a chystá si i výbavu. Mluví o něm, jako by jí už patřil. Jestliže si ji Gage nevezme, bude z toho vinit vás. Pokud ano, obratem ruky vás prodá, ještě dřív než bude svatba.“ Zarazila se a sledovala, dá-li dívka najevo nějaké zklamání, ale Shemaine nehnula ani brvou. Pocítila k ní obdiv, protože řada mladých hezkých děvčat se chovala ukvapeně a lehkovážně a každé tajemství rozhlásila, aniž pomyslela na následky. Zadumaně si povzdechla. „Ale nemyslím, že k tomu dojde, když mě tak vehementně upozornil, abych nevzbuzovala v ostatních mužích žádné naděje.“

„Pan Thornton je laskavý a zdvořilý džentlmen,“ pronesla Shemaine opatrně. „Chová se ke mně mnohem lépe, než jsem ve své situaci očekávala, a žádné nevhodné požadavky na mě neměl.“ Záměrně se snažila ještě v zárodku popřít klevety, které by o nich mohly začít kolovat, protože tušila, že je lidé budou pomlouvat. Paní Pettycombová to dala jasně najevo.

Mary Margaret souhlasně přikyvovala, jako by zastávala stejný názor, a potom ukázala holí dolů uličkou. „Pojďme se projít. Neodvažuju se vás vzít daleko, když vidím, jak se Gage úzkostlivě snaží utajit vás před horkokrevnými mladíky. Ale popravdě řečeno je ve vesnici nedostatek slušných žen, takže tu ta druhá sorta má ráj na zemi. Naštěstí pro nás se věší na krk chlapíkům v hospodě a ve dne se na ulici neukazují.“

Shemaine se k ní beze slova přidala a rozhlížela se po budovách, na které ji Mary Margaret upozorňovala buď mávnutím ruky, nebo kývnutím. Zaujal ji obchod lékárníka, obzvlášť když vdova popsala jeho majitele, Sidneyho Pettycomba, jako milého a význačného člena místní komunity. Po setkání s jeho manželkou si soud o něm radši nechala na později.

Z lékárny se vyhrnulo několik tlachajících žen, jež nezajímalo nic jiného než právě to, o čem klevetily. Ovšem pouze do chvíle, než si všimly dvou blížících se žen. Málem o sebe zakoply, jak se hrnuly zpátky do obchodu a vzrušeně se cpaly k oknu, aby zaujaly výhodné místo. Ve snaze vidět co nejlépe natahovaly krky a nakláněly hlavy v čepečcích jako hejno rozčilených hus.

„Těmi slepicemi se nenechte vyvést z míry, drahoušku,“ naklonila paní McGeeová hlavu směrem ke skupince. „Patří ke kohortě paní Pettycombové. Stoprocentně o vás už slyšely a touží si vás detailně rozebrat.“

Shemaine se úkosem podívala po tvářích tisknoucích se ke sklu, ale skupinka poplašeně couvla, jakmile na ni paní McGeeová zamávala a ženy jmenovitě srdečně pozdravila. „Dobrý den, Agnes, Sarah… Mabel… Phoebe… Josephine. To máme dnes ale krásné počasí, že?“

Jestli si matrony představovaly, že jsou za oknem nenápadné, vzalo jejich přesvědčení za své, když je vdova tak nekompromisně oslovila jménem. Shemaine se pobaveně usmála. Nejen kvůli tomu, že Irka drbnám zhatila plány, ale i jejímu štiplavému humoru.

Vdova se šibalsky ušklíbla a v očích jí svítila škodolibá radost. „Řekla bych, že si spousta z nich myslí, že jsou za tím sklem neviditelné. Jsou jak myšičky, které se choulí v koutě.“

Vzhledem k tomu, že se ani o jedné z nich nedalo říci, že by byla štíhlá, vyzněla vdovina poznámka ještě o něco ironičtěji. Shemaine se jí podívala do nebesky modrých očí a začala se chichotat. Cítila se v její společnosti svobodně a moc dobře.

Pokračovaly dál, ale když prošly kolem jediné místní hospody, vdova se zastavila a ukázala směrem k okraji vesnice.

„Tamhle žije Roxanne a její otec, ale ani jeden z nich nemá rád cizince. Ostatně ani sousedy,“ pokrčila rameny. „Hugh Corbin je hrubý neotesanec stejně jako kdysi, kdy měl oddanou mladou ženu. Ale Leona od rodiny před lety utekla a Roxanne zakusila z první ruky, co to znamená mít za tátu surovce. Jeden by řekl, že z ní vyroste zakřiknutá dívka, když ji pořád tyranizoval, avšak jeho krev jí setsakra koluje v žilách. Jestli mu jednou nerozrazí lebku kvůli tomu, jak ji sekýruje, bude to zázrak. To mi věřte.“

„Spíš by ji měl člověk politovat,“ ozvala se Shemaine potichu.

Mary Margaret na ni vrhla vylekaný pohled. „Jejejej, o tomhle před ní nesmíte ani pípnout, jinak se na vás vrhne jako satorie. Věřte mi. Nesnáší, když vycítí něčí účast. Tohle ji teď dohání k šílenství. Má pocit, že ji litujeme, protože je stará panna.“ Smutně se pousmála. „Máte dobré srdce a pronikavý pohled, Shemaine O’Hearnová. Je to zraněná duše a soucit potřebuje. V žádném případě bychom ji neměli odsuzovat, když vidíme, s jakým starým mrzoutem musela tolik let žít.“

„Proč je pan Corbin takový?“ vyptávala se Shemaine. Její otec rodinu miloval a staral se o ni, třebaže se cizí lidé i náhodní známí v jeho přítomnosti někdy necítili dobře. Byl prchlivý, a pokud měl důvod, dokázal svůj vztek okamžitě projevit. Kdo byl moudrý, dával si před ním pozor.

Mary Margaret se zasmála. „Moje drahá, kdybych to věděla, byla bych vědma. Přesto si celou tu dobu myslím, že byl posedlý myšlenkou zplodit syna a nikdy své ženě neodpustil, že o první dítě přišli. Byl to chlapeček, a ačkoli ho Leona donosila, narodil se mrtvý. Nebo to alespoň všude říkali. Hugh k nim nikoho nepustil a nikomu nedovolil, aby jim pomohl. O čtyři roky později porodila Leona znovu, ale Hugh špatně nesl, že to je holčička. Potom už žádné další dítě neměli, a když bylo Roxanne pět let, Leona si koupila u obchodního cestujícího ozdobný hřeben. Ten lakomec Hugh na ni řval a udělal hrozný bengál, že jí nedává peníze na utrácení za nesmysly, přestože ona taky pracovala. Brala si domů prádlo, aby rodině vypomohla. Druhý den odpoledne se u nich cesťák objevil znovu. Leona vyklouzla ven a od té doby ji už nikdo neviděl. Věřte mi, byla moc hezká. Nikdo jí nemohl dávat vinu, že tomu hrubiánovi utekla. Choval se k ní hrozně. Bohužel je škoda, že je Roxanne po otci a ne po matce.“

Náhle se tichem rozlehl nelidský křik. Obě ženy se vyděšeně podívaly směrem k hospodě. Na chodníku před ní se v hrůze krčil groteskně zdeformovaný hrbáč u nohou vysokého hřmotného chlapa se zplihlými vlasy. Hrubián se hlasitě chechtal a mlátil do ubožáka tlustou holí. Údery prokládal surovými kopanci do břicha a přitom mu sprostě nadával.

Před pár měsíci se Shemaine tahle mohutná postava tyčící se nad znetvořeným chudákem nesmazatelně zapsala do vědomí. Kromě toho, že se v ní vzteky všechno vzedmulo nad hrozným bezprávím, pohled na Jacoba Pottse ji přiměl vrhnout se k oběma mužům. Vykasala si sukně a utíkala, jako by měla křídla.

„Shemaine!“ volala Mary Margaret. „Dávejte pozor, dítě!“

Shemainina zuřivost neznala mezí, když viděla, že na ubožáka dopadají další a další rány. „Ty hnusná krvežíznivá svině! Nech toho muže být!“ rozkřičela se ze všech sil.

Třebaže její hlas dosahoval pronikavější výšky než na London Pride, Jacob Potts by ho kdykoli kdekoli rozpoznal. Konečně si mohl zchladit svou zlost na té blátotlačce, která z něj tolikrát udělala blbce. Žádná ušmudlaná Irka neměla právo chovat se tak arogantně a pyšně. Podle rozkazu, který dala Morrisa téměř před třemi měsíci, jí měl podříznout krk. To by však byla příliš rychlá smrt, ačkoli jeho touhu po pomstě by ukojila. Mnohem radši by však viděl její dlouhé a bolestné umírání.

Odhodil hůl, zkřížil ruce na prsou, zahleděl se na ni a vyčkával. Nadutě se usmíval a v očích mu zlomyslně blýskalo, protože cíl, po němž tak dlouho prahnul, byl na dosah. „Helemese, snad to nejni zase ten irskej smrad, kterej rád strká nos do mejch věcí.“

„Ty ubohá napodobenino člověka,“ drtila Shemaine mezi zuby. „Už mám dost toho, jak týráš nevinné.“ Míjela právě koloniál a ze sudu, v němž byly nastrkané násady na sekyry, jednu popadla. Doběhla k Pottsovi, rozmáchla se a vší silou ho udeřila. Zasáhla ho přes ucho a ze strany do hlavy. Námořník hlasitě zavyl bolestí. Z hospody se vyhrnuli muži a křiklavě oblečené ženy. Nevěřícně na ně zůstali civět. Hromotluk si držel krvácející ucho a nepřestával skučet, ale Shemaine nehodlala přestat. Zvedla svůj provizorní kyj, chytila ho oběma rukama a máchla s ním se zuřivým odhodláním znovu. Tentokrát trefila klouby prstů, jimiž si chránil bolavé ucho, a temeno hlavy. Kdyby třímala nůž, získala by skvělý skalp. Potts zuřivě zařval a masitou rukou popadl násadu. Vykroutil jí Shemaine ze sevření a mrštil s ní stranou. V očích měl neovladatelný běs, když se natáhl a popadl dívku za krk. Zvedl ji na špičky a přitáhl si ji k sobě. Shemaine lapala po dechu a zalykala se pachem kyselé whisky, který z něj táhl. Potts ohrnul v radostném šklebu odulé pysky.

„To je tvoje poslední vteřina, ty děvko!“ syčel a zesílil stisk. „A piš si, že tu nejni žádnej Harper, aby ti zachránil kůži.“

Shemaine se snažila prsty odtrhnout. Neměla však dost sil a už nemohla ani dýchat. Statečně bojovala dál, ale energie z ní pomalu vyprchávala. Postava před ní, obličeje lidí kolem i slunce na obloze se začaly rozmazávat. Mlhavě si uvědomila, že se k ní blíží nějaký muž, asi hrbáč, který si razil cestu shlukem lidí. Ale zdálo se jí, že je příliš daleko, aby ji zachránil před tím železným stiskem a jistou smrtí. Paže se jí svezly bezvládně k tělu.

Gage vyšel z obchodu, protože chtěl zjistit, co se děje. Zamířil ke shromáždění a přes ramena a hlavy nakoukl dovnitř kruhu. Při pohledu na Shemaine visící za krk v sevření nějaké obludy se rozběsnil. Divoce zaklel, nejbližšího diváka popadl za zátylek a odmrštil ho stranou. Pak si začal razit uličku do středu a prudce odstrkoval přihlížející napravo nalevo. Cestou sebral odhozenou násadu, a jakmile se ocitl před Pottsem, vrazil mu její tupý konec do měkkého vypouklého břicha takovou silou, že se hrubián se skučením zkroutil, Shemaine pustil a zavrávoral. Gage se otočil, aby dívku zachytil, neboť se bezvládně sunula k zemi. Vzali ji do náručí a pátravě se na ni díval. Ležela mu na rukou bez stopy života, hlavu skleslou na jeho rameno. Začal si lokty prorážet cestu zpět a ke koloniálu, kde čekal vylekaný Andrew, už skoro utíkal.

Zvuk běžících nohou a varovný výkřik paní McGeeové ho přiměly hbitě uskočit stranou. Kolos, který se ho zezadu chystal napadnout a najednou se neměl čeho zachytit, prosupěl kolem. Gage ho pro všechny případy ještě stihl nakopnout do tlustého zadku. Potts sletěl z chodníku a přistál obličejem v obrovské hromadě bláta, do níž se během dne házel i koňský hnůj. Vydávil špínu, jíž si lokl, vyhrabal se na všechny čtyři a snažil se zvednout. Ale na kluzkém povrchu se mu smekly nohy a znovu se po nose zabořil do nevábné kaluže. Druhý pokus vyšel nastejno a i třetí rychle skončil nezdarem. Jeho zoufalou snahu doprovázel nevázaný řehot, a sotva se konečně vyštrachal, ozývaly se z rozjařeného davu výkřiky fuj a blátožrout. Provokující přezdívka ho doprovázela, i když se vlekl ulicí pryč.

„Sheeaim má bebí?“ ptal se Andrew polekaně, jakmile zašel za otcem do obchodu.

Gage položil dívku na koženou pohovku a poklekl vedle. Ještě se neprohrála z bezvědomí, ale dýchala, a to mu dávalo nepatrnou naději. Podíval se na synka, kterému se doširoka otevřené oči plnily slzami, a pokusil se ho utěšit. „Shemaine bude v pořádku, Andy. Neboj se.“

Andrew popotáhl a otřel si slzičky. To už u nich byla Mary Margaret a majitel obchodu, Adam Foster, který přispěchal s lavorem vody. Nevědomky si stoupl chlapci do výhledu.

„To je příšerné,“ rozčiloval se a nervózně přešlapoval. „Takhle surově napadnout ženu! Měli by ho chytit a rozčtvrtit!“

Mary Margaret si smutně povzdechla. „Bohužel tenhle trest není v koloniích povolen.“

Andrew, který se neodvážil kvůli cizím lidem ani k Shemaine, ani k otci, se bezcílně rozhlížel po obchodě a u vchodu si všiml nějakého pohybu. Pozorně se zahleděl do stínu za lopaty, rýče a motyky opřené v malém sudu. Přišoural se blíž, protože ho napadlo, že se do obchodu zaběhl třeba pes nebo kočka. Když přivykl šeru, oči se mu prudce rozšířily. Krčila se tam tmavě oblečená příšerná postava. Měla krátké nohy a dlouhé paže, přes vystouplé obočí jí visely střapaté chomáče vlasů. To bylo na Andrewa moc. Vyděšeně vykřikl a rychle se obrátil. Proklopýtal kolem dospělých, vrhl se otci do náruče a zoufale se k němu přitiskl.

Gage ho zvedl a rozhlížel se, co synka tak poděsilo. Pak si všiml zdeformovaného muže, který se nemotorně vyšoural ze svého úkrytu.

„Co je, Kaine?“ zeptal se laskavým tónem a zvedl se. „Co chceš?“ Překvapovalo ho, že je hrbáč v obchodě, protože se obvykle lidem vyhýbal. Do vesnice zavítal, jen pokud něco směňoval s Adamem Fosterem, nebo když potřeboval okovat mezka.

Kain na pokřivených nohou přikulhal ostražitě blíž, ale nerozhodně se zarazil, protože Andrew začal znovu vyděšeně vřískat. Gage ho tichými slovy uklidňoval a postavil ho vedle paní McGeeové. Vdova vzala chlapečka za ruku a odvedla ho k velké dóze se sladkostmi.

Kain nachýlil hlavu na stranu a úkosem se na Gage díval. Osadník si uvědomil, že to je poprvé, co vidí hrbáče zblízka. Nešťastník většinou před lidmi prchal, protože si zřejmě víc než kdo jiný uvědomoval, jak je škaredý. Ze znetvořeného obličeje trčel podivně rozpláclý, velký nos, pod převislým chundelatým obočím měl každé oko posazené jinak. Mohutná ústa, která zela přihlouple dokořán, odhalovala řídké zuby. Chvílemi vyplazoval nekontrolovatelně jazyk. Vše doplňovalo několik rozdrásaných ran a škrábanců, v nichž mokvala krev a které vypovídaly o nedávném týrání. „Potřebuješ něco, Kaine?“ zeptal se ho Gage znovu.

Hrbáč ukázal dlouhou chlupatou rukou směrem k nehybné Shemaine. Pak znovu upřel oči na Gage a vysoukal ze sebe zkomoleně: „Ji mvá?“

Gage se zamračil a snažil se v duchu rozluštit smysl. Pak mu svitlo. „Ne, není mrtvá. Jen omdlela. Za chvíli přijde k sobě.“

Kain strčil nemotorně ruku do kapsy svého tenkého obnošeného kabátu a vytáhl pár střevíců, které Shemaine spadly, když bezmocně visela v Pottsově sevření. „Jaj batj.“

„Děkuju,“ odpověděl Gage a zmateně vraštil čelo, zatímco si od něj bral boty. Bylo podivuhodné, že Kain projevuje o někoho jiného tolik zájmu a vrací i jeho věci, ačkoli to pro něj znamená ukázat se před osadníky. „Povím Shemaine, že jsi jí je přinesl. Bude ti moc vděčná.“

„Shamaun?“

„Shemaine O’Hearnová,“ vyslovoval Gage zřetelně, třebaže nechápal, čím dívka Kaina tolik upoutala. Žil tu už devět let a nikdy hrbáče neslyšel říci tolik slov. Někteří obyvatelé vesnice si dokonce mysleli, že mluvit neumí, ale ti ho považovali za dementního a udržovali si od něj odstup.

Kaina jako novorozeně kdosi pohodil před chatrč bláznivé stařeny, která žila sama v lesích. Kvůli znetvoření ho pojmenovala Kain a tvrdila, že je poznamenán rukou boží. Během let však statná rázná žena sešla a před Kainovými devátými narozeninami zemřela. Od té doby byl ponechán sám sobě napospas. Naštěstí ho už v útlém věku ta žena naučila, jak si obstarat obživu. Bydlel dál v polorozpadlé chatrči a příliš se mezi lidmi neobjevoval. Pouze když potřeboval základní potraviny, přišel do koloniálu a nabídl za ně různé kožešiny. I v obchodě se však držel stranou, dokud mu pan Foster jídlo nepřichystal.

Velice zřídka a jen na vytrvalé naléhání majitele někdy přinesl do koloniálu dřevěné ptáky a dovolil, aby je pan Foster prodal. Na vyřezávaní měl talent, ale podle obchodníka se nedokázal se svými figurkami rozloučit, protože je považoval za své přátele. Ačkoli mu za ně Foster nabízel dost peněz, několik let mu už nepřinesl žádné.

Lidé se ho až na pár výjimek, jako byl pan Foster, Mary Margaret, Hugh a Roxanne Corbinovi, báli, a jakmile se k nim přiblížil, odháněli ho vším, co jim přišlo pod ruku. Brali na něj košťata, hole, a dokonce po něm házeli kamení, ale Gage si nevybavoval, že by Kain někdy někomu ublížil. Podle toho, co slyšel a na vlastní oči viděl, byl přesvědčený, že obávat by se měl především hrbáč. Místní mladíci si ho vybrali za obětního beránka a dokazovali si na něm svou mužnost - či spíš její nedostatek.

Do dveří padl stín. Gage vzhlédl a ve vchodu uviděl Roxanne. Stála nerozhodně na prahu. Přestože v sobě stále dusil její výhrůžky, pozdravil ji úsečným pokývnutím. Hrbáč se nemotorně otočil, aby si nově příchozího prohlédl.

„Kain jí neublížil, že ne?“ zeptala se s obavami v hlase a zadívala se na nehybnou Shemaine.

„Pokud vím, tak s tím Kain nemá nic společného,“ odměřoval Gage slova. „Muž, který ji napadl, byl námořník z London Pride. Nevím, jak to celé začalo, ale zdálo se mi, že je rozhodnutý ji zabít.“

„Já vám povím, co se stalo,“ nabízela se Mary Margaret, jež k nim došla s Andrewem v závěsu. „Viděla jsem to na vlastní oči.“

I když zastavili kousek od Kaina, chlapeček na jeho přítomnost téměř zapomněl, protože držel v ruce lízátko, a čekal na dovolení sníst ho.

Gage se cele soustředil na Mary Margaret. „Co jste viděla?“

Vdova ukázala k pohovce. „Ten odvážný drahoušek se pustil holí do jakéhosi odporného námořníka, který surově mlátil Kaina. Málem kvůli tomu vypustila duši, ačkoli kolem stálo spousta opilců a civělo na ně. Kdybych byla chlap, dala bych těm tupcům pár facek, aby se z té své opilecké strnulosti probrali! Popravdě řečeno, měli pěkně nakoupeno. Je mi líto, že Irové tak rádi tlachají a nasávají. Čím víc chlastají, tím víc žvaní.“

„Shemaine bude v pořádku, viďte?“ ujišťovala se Roxanne.

Mary Margaret její zájem překvapil. „Jistěže ano, bude jí fajn jako kdy jindy. Jen potřebuje pořádnou péči a odpočinek.“

Roxanne se strnule usmála a otočila se na Gage. „S klidem mi dej vědět, jestli budeš potřebovat pomoc.“

Gage si neuměl představit, že by byl tak bláhový a obrátil se na ni. Věděl sice, že je náladová jako počasí a všechno závisí na tom, jak to vidí ona sama, přesto ho změna chování znovu zarazila. „Není potřeba, aby sis dělala starosti, Roxanne.“

Beze slova jim kývla na pozdrav a pohybem ruky vyzvala Kaina, aby šel s ní. „Pojď, půjdeme, než se dostaneš do maléru.“

Hrbáč vrhl pohled směrem k Shemaine a potom poslušně opustil obchod. Pajdal svou těžkopádnou chůzí směrem ke kovářově domku.

„Chudák,“ povzdychla si Mary Margaret, když se za ním dívala skrz dveře. „Je jako zbloudilá zmrzačená ovce, hledající pastýře. Byl by věrný komukoli, kdo by k němu byl vlídný.“

„Nepřipadá vám divné, že se o něj zajímá právě Roxanne?“ zeptal se Gage, který si sedl na pohovku vedle Shemaine a začal jí omývat obličej studenou vodou.

Vdova si jen povzdychla. „Oba jsou zbloudilé ovečky, na okraji zájmu téhle vesnice a celého světa.“

Shemaine pomalinku proplouvala divnou mlhou a začala si uvědomovat nepříjemně sevřený pocit v hrdle. Polkla, ale bolestí téměř znovu omdlela. Stočila hlavu na stranu a štěrbinami pootevřených očí se snažila zaměřit na andělský obličejíček, který spočíval na dvou malých pěstičkách. Víčka ji tlačila, až jí vyhrkly slzy. „Andrew,“ zašeptala přiškrceně, „mohl bys někomu říct o sklenici vody?“

„Tatíí!“ podíval se chlapeček na otce, ale ten se k dívce už skláněl s malým šálkem.

„Tady máte, Shemaine.“ Vsunul jí ruku pod záda a nadzvedl ji, aby se mohla napít. Přiložil jí šálek opatrně ke rtům a znovu ho udivilo, jak je v jeho rukou lehká a křehká.

Přes Andrewovu hlavu dívku pozorovala Mary Margaret opřená o hůl. S úlevou si všimla, že se Shemaine vrací do tváří barva, protože už měla strach, že bude mít Pottsův útok nějaké trvalé následky. „Co jste pro Kaina udělala, bylo moc statečné, má milá, ale taky pošetilé, když uvážíme rozměry toho hromotluka.“

„Pro Kaina?“ zasípala Shemaine a zmateně svraštila obočí, protože si nebyla schopná vzpomenout na nikoho toho jména. „Kdo to…?“

„Ten hrbáč,“ vysvětlila jí vdova. „Jeho nevlastní matka si myslela, že se to jméno k němu hodí.“

Gage odložil šálek, a protože se ujistil, že není vážně zraněná, nedokázal už dál mlčet. „Proč jste mě nezavolala, Shemaine? Mohl jsem to vyřídit sám. Nebyl jsem zase tak daleko, abych vás neslyšel.“ Naklonil se nad ni, aby ho vnímala. „Nedovolím, abyste znovu takhle riskovala život, slyšíte?“

Shemaine se cítila jako dítě plísněné otcem. Musela si přiznat, že má pravdu, ale nebylo příjemné vzpomínat, jak pošetile se zachovala a jaké následky mohl její čin mít, kdyby ji Gage nezachránil. Potts ji mohl zabít. Bylo to nezodpovědné i vůči Gageovi, jenž by musel sehnat další služebnou a dostal by se tak do finančních potíží. Vedle toho by zřejmě nějakou dobu zůstal bez chůvy úplně.

„Promiňte, pane Thorntone. Docela jsem ztratila hlavu, když jsem viděla Pottse, jak toho chudáka mučí,“ omlouvala se kajícně. „Vím, že jste za mě zaplatil spoustu peněz. Měla jsem si to uvědomit. Propříště už budu opatrnější. Slibuju.“

„Vy si opravdu myslíte, že čtyřicet liber je víc než váš život?“ zeptal se popuzeně. „Mluvím o pošetilosti, s níž jste se vystavila nebezpečí. Kromě toho, co to bylo za chlapa? Snad ne ten, před nímž jste mě už varovala?“

„Ano, Jacob Potts. Námořník z London Pride“ chrčela chraptivě. „Než jsem opustila loď, přísahal, že mě zabije.“

„Což taky skoro udělal,“ poznamenal Gage. Zlobil se, že tak slepě ignorovala mužovy výhrůžky a vrhla se na něj. Určitě v něm vzbudila ještě silnější touhu po pomstě. Doufal kvůli ní, že nebude trvat dlouho a námořník bude zpátky na moři.

Shemaine měla všechno zastřené jakoby mlžným oparem a nedokázala si nic vybavit. Nechápala, co ji před Pottsem zachránilo. „Jak to, že mě pustil?“

„Pan Thornton vás zachránil, drahoušku,“ odpověděla místo Gage vdova. Pozorně naslouchala, když Shemaine káral, a potěšilo ji, že ho zajímá víc to děvče než peníze. Slýchala pomluvy, které Gage označovaly za chladného a bezcitného člověka, ale se svým názorem si dávala načas. Čekala na nezvratný důkaz, než ho odsoudí jako většina obyvatel. Místo toho si ho během let oblíbila téměř jako syna, kterého jí osud nedopřál. Navíc se domnívala, že se v lidských duších vyzná, a nemyslela si, že by se v něm spletla. Vrahem podle ní rozhodně nebyl. „Měla jste vidět, jak se pan Thornton vrhl mezi ty čumily, aby se k vám dostal.“

Gage k ní vyslal znepokojený pohled. Tušil, že v nich vidí nadějný manželský pár, jako ostatně ve všech nesezdaných dvojicích, jež jí zkřížily cestu. Také si však dobře uvědomoval riziko, kdyby takové řeči začaly kolovat po vesnici. Roxanne svoje hrozby mínila vážně a vdovino bezstarostné švitoření by ho mohlo dostat do nepříjemností. „Nedělejte z toho víc, než co to bylo, Mary Margaret.“

Irka se sladce usmála, aniž by si káravá slova brala k srdci. Pokud si vzpomínala, Gage Thornton byl vždycky skoupý na slovo, když šlo o něj, a jakékoli chvále se usilovně vyhýbal. Kdysi zachránil čtyřletou dívenku, topící se v řece. Když mu její rodiče a většina lidí z vesnice, kteří stáli na břehu, přichystali ovace, tleskali mu a chtěli ho plácat po zádech, předal holčičku matce s ostrým napomenutím, aby na ni příště dávala větší pozor. Otočil se na podpatku, sebral ze země vak a pušku, které tam pohodil, než skočil do řeky, a spustil na vodu kánoi. Naprosto nezúčastněně odpádloval pryč, jak ostatně řada lidí od něj očekávala.

Skutečnost, že popřel, jak se dívce vrhl na pomoc, v Mary Margaret vyvolala řadu domněnek. Styděl se za bojovného ducha? Nebo se bál, aby ho okolí nepodezřívalo, že se stejně jako mnoho ostatních mužů do děvčete zakoukal?

Při myšlence, že je tenhle vysoký drsný chlapík tak citlivý, se jen usmála. Potvrzovalo se jí, jak je lidský, o čemž řada usedlíků otevřeně pochybovala. Svoje soudy však vynášeli zpovzdálí a pečlivě schovaní za okny, podobně jako hejno obtloustlých drben v lékárníkově obchodě.

Od dnešního dne má nového nepřítele, říkala si Mary Margaret v duchu a před očima viděla námořníka válejícího se v blátě. Ale snad jen na pár týdnů, než odpluje. „Jsem si jistá, že ten pan Potts bude hořet touhou po odvetě, když byl pro smích celé vesnici. Pozabíjí nás všechny, jestli někdo v jeho přítomnosti řekne slovo blátožrout.“

„Uřízl si pořádnou ostudu. Těžko se bude chtít v Newportes Newes ukázat,“ soudil Gage.

Shemaine se zamračila. „Ze zkušenosti vím, že každou urážku splácí dvojnásob. Nedá si pokoj, dokud se nepomstí.“

„Pak ho vy dva rozhodně uvidíte znovu,“ předpovídala vdova pochmurně, „protože jste ho urazili do hloubi duše. Jen si představte! Takové tintítko a ona mu dá takhle do těla! A aby toho nebylo dost, tak se objeví její pán, nakopne ho a on spadne do bláta. Utrpěla jeho pýcha a s tím se jen tak nesrovná.“

Gage se zvedl a změnil téma, aby se Shemaine znovu neznepokojila. „Musím tady něco zařídit, Mary Margaret. Jestli by vás to neobtěžovalo, rád bych vám Shemaine ještě svěřil, aby si odpočinula.“

„Bude mi potěšením pozvat ji k sobě a Andrewa také. Je to tak hodný a roztomilý chlapeček. Jsem s ním moc ráda. Než se vrátíte, připravíme si něco k jídlu, aby vydrželi cestu domů.“

„Jste laskavá,“ usmál se Gage a rozhlížel se po prodavači. „Jestli mě teď omluvíte, musím najít pana Fostera a poděkovat mu, než odejdeme.“

Na voze si Shemaine vzala Andrewa na klín, aby paní McGeeové udělala místo, a Gage vzal do ruky otěže. Projeli Newportes Newes a za chvíli stavěli před malebným domkem téměř na okraji vesnice. Gage odnesl Andrewa dovnitř a počkal, až se Shemaine, odmítající jeho pomoc, v klidu usadí. Slíbil, že se vrátí co nejdřív, a odešel.

O tři hodiny později dokončil nakládání materiálu a získal zakázku na několik kusů nábytku do jídelny. Objednala si je u něj jedna bohatá žena z Richmondu. Díky tomu se mu vrátila téměř polovina sumy, kterou dal za Shemaine. Ulevilo se mu, protože se tím vyřešila dost napjatá finanční situace, do níž se dostal, a svitla naděje, že bude moci nerušeně pokračovat ve stavbě lodi.

Když se vrátil k paní McGeeové, pozvala ho s ukazováčkem na rtech dál a v předsíni mu ukázala na jedny zavřené dveře.

„Shemaine šla asi před hodinou uložit Andrewa,“ zašeptala. „Od té doby jsem ani jednoho neslyšela pípnout.“

Gage na ně jemně zaklepal, a protože se nedočkal žádné odpovědi, potichu otevřel. Naskytl se mu dojemný pohled, který už neviděl mnoho měsíců. Shemaine i Andrew tvrdě spali na jednom polštáři, přitulení k sobě. Andrew ležel na boku a opíral se zádíčky dívce o hrudník. Ona měla tvář zabořenou do jeho kudrnek a jednou rukou ho objímala. Vypadali jako matka se synem.

„Nedal byste si šálek čaje,“ ozvala se za ním paní McGeeová šeptem. Usmívala se na něj, jakmile nerozhodně nachýlil hlavu, protože si nebyl jistý, jestli má dost času. Potřeboval vyrazit k domovu, a to ještě nebyl u ševce objednat pro Shemaine boty.

„Byl by to hřích rušit takový mír, nemyslíte, pane Thorntone?“

Gage se znovu zadíval k posteli. Shemaine ve spánku vypadala křehce a krásně jako nějaká květina. Měkké růžové rty měla lehce pootevřené, jako by čekala na polibek neviditelného milence. Hedvábné, tmavě hnědé řasy se lehounce chvěly a tváře jí spánkem zrůžověly. Plná kulatá ňadra, která se dotýkala chlapečkových zad, se pomalu zdvihala a klesala a Gage na moment synkovi téměř záviděl.

„Musí být nesmírně vyčerpaná, když tak tvrdě spí,“ poznamenal Gage potichu. „Nedovedu si představit, čím musela cestou sem projít.“

Paní McGeeová sledovala jeho pohled a trochu naklonila hlavu na stranu. „Je až neuvěřitelně krásná, viďte?“

Gage se na vdovu jen tázavě zadíval a povytáhl obočí. Nechtěl se ale teď vyptávat, kam svou poznámkou míří.

„Je ten čaj už hotový, nebo je mám vzbudit, abychom vyrazili?“

„S klidem si zase urovnejte to svoje načepýřené peří,“ dobírala si ho Mary Margaret a kývla na něj, aby šel za ní k ohništi. Nalila mu čaj a prohlásila: „Jestli vám mám k té dívce něco říct, pak jen to, že mě těší, že budete mít s Andrewem u sebe hodného člověka.“

„Jak to můžete tvrdit, když o ní nic nevíte?“

Vdova se zasmála a zaťukala si prstem na spánek. „Tady mám trochu rozumu. Taky nejsem slepá a vidím.“

„Co vidíte, Mary Margaret?“

„Shemaine je slušná dívka a opravdová dáma. Všímám si, jak chodí, jak se nese a vyjadřuje. Má sebejistou, jemnou eleganci člověka, kterému se dostalo patřičné společenské výchovy. Stojí za ty peníze, které jste za ni dal, pokud o tom pochybujete.“

„Máte pravdu,“ souhlasil Gage. „Dokonce má spoustu dalších kvalit. Andrewa si už úplně získala. Možná jste si všimla, jak se staral, když měl strach, že je zraněná. Chová se k němu moc hezky, mnohem lépe než -“ Zarazil se, protože si uvědomil, že se svěřuje až příliš.

„Roxanne?“ doplnila vdova jemným tónem. Přála si, aby s ní Gage mluvil otevřeně.

„Shemaine je velmi svá,“ vyhnul se raději přímé odpovědi. „Velmi nadaná.“

„Bezpochyby. Bezpochyby,“ usrkla vdova ze svého šálku a zavrtěla se v houpacím křesle, v němž se před chvílí uvelebila. Dlouhou dobu zírala do poskakujících plamenů a potom na Gage vrhla kradmý pohled. „Musím vás ale varovat. Po vesnici už začínají kolovat klepy hlavně díky paní Pettycombové. Ta kdyby si hleděla svého jako cizího, tak je blahořečená svatá.“

„Dokážu si představit, že to není nic lichotivého. Ostatně jako nikdy,“ zamumlal Gage do šálku.

„Když jste tak hezký, jak jste, mluvit se o vás bude vždycky. Pokud si navrch seženete tak nádhernou dívku, jako je Shemaine, a ta s vámi bude žít pod jednou střechou… , tak co čekáte. Někteří už o ní mluví dost nevybíravě a o vás se šíří, že jste si ji vybral pro vlastní zábavu. Myslím, že ji budou pozorně sledovat, jestli jí neroste břicho.“

Gage zaťal umíněně zuby, ale potom pronesl. „Koupil jsem Shemaine, protože bude schopná naučit Andrewa v budoucnu číst a psát.“

„To byl jediný důvod?“ vyptávala se Mary Margaret potichu.

Gage se na ni překvapeně zahleděl, ale za nic na světě nedokázal její nevyřčenou domněnku popřít, protože by lhal.

„Kdybych já byla tak hezký a příjemný muž jako vy a vlastnila dívku tak půvabnou, jako je Shemaine,“ odvážila se Mary Margaret, „nenechala bych žádný prostor pomluvám. Jednoduše bych se s ní oženila a před těmi starými krůtami bych se naparovala pýchou, až by se jí to bříško začalo kulatět.“

Gage tázavě povytáhl obočí. „Vy se nikdy nevzdáváte, Mary Margaret, že ne?“

„Co tím u všech všudy myslíte?“ předstírala sladce nevinný úsměv.

„To víte moc dobře,“ dobíral si ji Gage. „Dřív začnou růst na stromech koláče, než vy přestanete dávat lidi dohromady. Jste velice tvrdohlavá dáma.“

„Co jste čekal? Jsem přece Irka!“ šklebila se na něj Mary Margaret vesele a krčila rameny.

Gage obrátil prosebně oči k nebesům. „Bůh mě ochraňuj před všemi Irkami na světě!“

Ševcovská dílna byla téměř ve středu Newportes Newes, a ačkoli se už odpoledne hodně nachýlilo, Gage odmítl odjet z vesnice, dokud nevyřídí všechno, co si předsevzal. Zbývalo objednat nové boty pro Shemaine. Zastavil vůz a snesl na chodník nejprve Andrewa a potom ji. Všiml si, že se opodál zastavují lidé a s neskrývanou zvědavostí je pozorují. Především si prohlíželi Shemaine a pro Gage nebylo složité domyslet si, o čem přemýšlejí. Nejen kvůli předchozímu rozhovoru s paní McGeeovou, ale také kvůli potyčce s Pottsem. Řeči se už zaručeně roznesly do všech koutů a lidé se museli na vlastní oči přesvědčit, jak Shemaine dopadla.

Několik svobodných mládenců popošlo blíž, aby ji viděli lépe. Gage si neuměl představit, že by Shemaininu krásu vychválila nepřející paní Pettycombová. Ale lidé, kteří se na palubě stali svědky koupě, byli zřejmě ochotní dívku podrobně popsat, což vzbudilo zájem mladých mužů.

Gage některé znal. Dva z nich pro něj kdysi pracovali jako učni, ale neodpovídali jeho požadavkům, tak je propustil. Věděl, jaký je to problém najít v tomto kraji vhodnou dívku pro manželství. Zažil si své ještě před tím, než se oženil s Victorií, a po její smrti na tom byl stejně. Osud ostatních ho však nezajímal. Nemuseli se přece ohlížet na pobožnůstkářské názory místních klepen a mohli jít na London Pride stejně jako on. Neudělali to a on jim teď přece nenechá sebrat smetanu. Shemaine byla jeho, a až na možnost, že by ji našli rodiče, neměl v úmyslu ji prodávat, ani kdyby na ní vydělal. Byla to přesně ta, jakou si přál najít. Možná lepší a krásnější, než si odvažoval doufat, což byl pádný důvod, aby odmítl jakékoli nabídky.

„Heleme, jestli to není pan Thornton a Shemaine O’Hearnová!“ ozval se za nimi jízlivý ženský hlas.

Gageovi byl povědomý jen trochu, za to Shemaine ho poznala okamžitě. Kousavý tón v ní vyvolal temné vzpomínky na dlouhé hodiny strávené v kobce a hrůzyplné okamžiky, kdy námořníci vrhali do moře bezvládná těla. Zhluboka se nadechla, aby se uklidnila, a neochotně se otočila k ženě, kterou s ostatními trestanci ironicky pojmenovali „kapitánka Fitchová“.

„Madam,“ dotkl se Gage klobouku, jakmile ji poznal. Stejně úsečně pozdravil i jejího podmračeného muže: „Kapitáne Fitchi.“

Gertrude si slídivě měřila předmět své nenávisti a s hořkostí si uvědomila, že Shemaine vypadá mnohem lépe. Přesto se zlomyslně ušklíbla. „Život služky ti náramně svědčí, Shemaine.“

Gertrude, puzena obrovskou záští, chtěla zjistit, jak se té zpropadené Irce daří. Neustále se domáhala procházky po vesnici, protože se těšila, že se z poznámek, jež místní utrousí, dozví, jak příšerně se Shemaine vede. Když si všimla, jak se Gage natáhl a vzal dívku za ruku, málem se zalkla vzteky. Ať už ji chtěl uklidnit, nebo (co hůř) jí jen projevit náklonnost, v Gertrude se rozhořela ještě větší nenávist. Gage dal jasně najevo, že je Shemaine pod jeho ochranou, takže jí v budoucnu rozhodně nečeká žádná újma.

Rozhostilo se ticho, v němž Gertrude zabodávala do Shemaine nenávistný pohled, ale kapitán s jejím zjevným nepřátelstvím neprojevil sebemenší soucit. Naopak se zdálo, že se v jeho úlisném úsměvu mihl zlomyslný úsměšek. „Tohle je poprvé, kdy se má žena vypravila za hranice Anglie. Byla na kolonii tak zvědavá, že mně vyhrožovala mučením, pokud ji nevezmu na břeh.“ Snažil se svoji nelibost zamaskovat jakýmsi zachechtáním, zhoupl se na patách a rozmrzele se podíval dolů po místní hlavní ulici. Velmi dobře věděl, že sem Gertrude hnala touha slyšet historky o Shemainině neštěstí, a tak si neodpustil skrytou narážku. „Vysvětloval jsem jí, že tu nebude nic zajímavého k vidění, ale nedala si říct. Myslím, že toužila najít nějakou nepatrnou cetku nebo alespoň slyšet nějaké novinky, které by jí udělaly radost.“

Při svém povídání si letmo prohlížel Shemaine. S vlasy sčesanými do zapleteného uzlu vypadala přesně tak ostýchavě a roztomile, jak si představoval, že by v lepších podmínkách mohla vypadat. Gertrude musela být bez sebe vzteky.

Gage si jeho pohledu velmi dobře všiml. I mučivé touhy, jež se mu blýskla v šedých očích. Dobře rozpoznal, kam kapitán mířil, a pohotově odpověděl. „Dají se tu nalézt poklady… ale jen v ryzí, skryté podobě. Tomu, kdo po cennostech vytrvale pase, mohou připadat nedůležité. Pro jiné však mají nedozírnou cenu. Popravdě řečeno, existují dokonce muži, kteří by dali nevímco, aby je měli na dosah.“

Posměšný podtón kapitána tak navztekal, že se do Gageových jantarových očí nemohl ani podívat. Natož na muže promluvit. Ještě se nevyrovnal s tím, že Shemaine ztratil, ale mnohem víc ho rozčilovalo, že si tenhle nestoudný vetřelec dovolil nabídnout obchod Gertrude, a vědomě tak obejít jeho pozici kapitána. Jako kdyby věděl, že rozhodující slovo má právě jeho žena. Skutečnost, že mu ukradl Shemaine, by byla hrozivým výsměchem pýše každého muže, ale pro Everettea byla navíc spojena s podezřením, že J. Horace Turnbull zařídil naschvál všechno tak, aby ho Gertrude kontrolovala v každém okamžiku, už třeba jen pro radost z jeho ponížení.

Gertrude jejich tichou bitvu nevnímala. Prohlížela si bahnitou ulici a chodník, který lemovaly dřevěné stavby, a došla k vlastnímu závěru. Posměšným frknutím dala najevo, jak je znechucená. „V téhle díře jsem neviděla nic, kvůli čemu bych sem chtěla přijet ještě jednou.“

Gage se pokusil o tolerantní úsměv. „Newportes Newes je jen batole proti Londýnu, madam. Přesto jsou v této oblasti města, jež jsou velmi působivá. Například Williamsburg. Guvernérův palác je nesmírně výstavní budova a nedá se srovnávat s ničím, co vidíte v našem přístavu. Pokud jde o mě, dávám přednost životu u řeky a cením si svobody a volnosti, kterou mi poskytuje.“

Gertrude vůbec nezajímalo mínění jakéhosi zálesáka, o němž si navíc myslela, že má nízký původ. „Jsem si jistá, že vás podobná divočina vzrušuje, pane, ale já dávám přednost civilizované Anglii před touto mrňavou špinavou vesnicí. Je to pochopitelné, protože jen vzdělaný Angličan si dokáže vážit svého kulturního dědictví.“

Andrewa její jízlivý tón lekal. Slyšel od svého kamaráda Malcolma Fieldse o čarodějnicích a bál se, že právě jedna stojí před ním. Rozčileně přešlapoval a schovával si obličej v tátových kalhotách. Zoufale si přál, aby ta ošklivá žena s hrubým hlasem zmizela.

Gage ho konejšivě hladil po vlasech a pokračoval v hovoru. „Londýn znám velmi dobře, madam. Vyrostl jsem tam a nedaleko od něj jsem stavěl lodě pro svého otce. Setkával jsem se s aristokraty, kteří si mysleli, že jsou chytřejší než obyčejní lidé. Někteří byli, ale většina ne. Jejich názory často pramenily z omezenosti a předsudků.“

Gertrude arogantně zafuněla. Takový křupan by potřeboval, aby mu někdo ukázal, kde je jeho místo. Nejlepší způsob, jak to udělat, bylo zlehčit jeho původ. „Tvrdíte, že je váš otec loďař, ale pochybuju, že ho v Anglii někdo zná. To byste nežil tady, kdyby byl jen trochu úspěšný. Jakpak se asi jmenuje?“

„William Medford Thornton,“ odpověděl Gage a záměrně vynechal titul lorda.

Gertrude vrtěla hlavou, protože o nikom toho jména neslyšela, ale bohužel si neuvědomovala, že její znalosti jsou víc než kusé a okruh známých nepatrný. V nezměrné pýše pronesla další výsměšnou poznámku. „To o mém otci jste určitě slyšel. Je známý v nejlepších kruzích. Téměř všichni v obchodě s loděmi vědí, kdo je J. Horace Turnbull.“

Gage zvedl pobaveně obočí. „J. Horace Turnbull?“

„Takže jste o něm slyšel, co?“

„No jistě,“ odpověděl rozhodně, ale s jakýmsi záhadným podtónem.

Gertrude těšilo, že vítězí, a tvářila se samolibě. „Zdá se, že se jeho věhlas šíří i za oceánem. Ale vysvětlete mi, pane Thorntone, jak je možné, že mého otce znáte?“

„Nevím, jestli bych vám to měl vyprávět,“ podíval se na ni pochybovačně.

„To musíte! Na tom trvám!“ naléhala.

Gage sklouzl pohledem na Shemaine. Ta se k němu stejně jako Andrew přikradla blíž, jako by hledala ochranu. Jeho odpověď pro ni bude zřejmě jedinou pomstou, které se na paní Fitchové dočká. Povzbudivě jí stiskl ruku.

„Asi před deseti lety mě můj otec vyslal na cesty, abych našel vašeho otce, madam. Dřív než se tak stalo, totiž váš otec převzal loď, objednanou u mého otce, a předal nám skříňku s penězi. Při uzavření smlouvy byl obsah skříňky pečlivě přepočítán a váš otec s lodí odplul. Odnesli jsme skříňku do londýnské banky, ale obsahovala jen kulky do muškety. Vašemu otci se podařilo zaměnit dvě totožné skříňky, bohužel s jiným obsahem, což - jak jsme se později dozvěděli -, plánoval s tichou podporou Lendona Crocketa, jemuž jsme kdysi bezvýhradně důvěřovali.“

Odmlčel se, když Gertrude nesouhlasně zalapala po dechu, a všiml si, že je kapitán Fitch jeho příběhem podivně rozradostněný. Zajíkavé pokusy jeho manželky, která se snažila je přesvědčit o otcově bezúhonnosti, vyzněly naprázdno. „Ačkoli Turnbull Crocketa ujistil, že vina padne na bankéře a nikdo se nikdy nedozví, jak tučný úplatek dostal,“ pokračoval Gage, „ukázalo se, že chce všechnu vinu svalit právě na našeho muže. Naštěstí byl pan Crocket natolik chytrý, že pochopil, jak moc byl podveden, a všechno řekl. Alespoň si zkrátil už tak dlouhý trest v Newgate.

Třebaže mně bylo v té době něco málo přes dvacet, poslal mě můj otec na lodi se speciální posádkou, abych Turnbulla dostihl třeba na druhém konci světa. Narazili jsme na něj v Portsmouthu, kde doplňoval zásoby. Vyčkali jsme večera před odplutím, kdy si většina posádky užívala poslední pitky po krčmách, a pronikli jsme na loď. Ty, kteří tam zbyli, jsme naházeli přes palubu a odpluli zpátky na Temži. Náklad otec prodal a peníze si nechal jako úroky za to, co se mu váš otec pokoušel ukrást. Turnbull zuřil a prohlašoval, že jde o zlodějnu, ale zapomněl na našeho člověka v Newgate. Ten toužil svědčit proti němu v náš prospěch.“

„Nikdy jsem neslyšela nic absurdnějšího!“ zapištěla Gertrude nasupeně. „Nechápu, o co vám jde, pane Thorntone, ale vím jistě, že je ta vaše historka jen zlomyslná a pomlouvačná lež!“

Podívala se na Shemaine a oči se jí vzteky rozsvítily. „Ty zatracená děvko! To tys přesvědčila svého pána, aby o mém otci roztrušoval takové pomluvy!“ I když dívka nesouhlasně zavrtěla hlavou, až jí rusé vlasy poletovaly, vrčela Gertrude opovržlivě. „Copak za to pan Thornton chtěl? Povyražení v posteli?“

„To by stačilo,“ štěkl Gage ostře. „Shemaine s tím nemá nic společného! Trvala jste na tom, že to chcete slyšet, a já jsem vám vyhověl, madam! Když jste tak nachystaná pořád někoho urážet, promluvte si nejdřív se svým otcem, až ho zase uvidíte. Snad vám řekne pravdu. Ale tuhle dívku vynechte! Nic neudělala!“

„Tsss!“ syčela Gertrude. „Udělala by cokoli, aby mě viděla zahanbenou.“

„Zahanbujete se sama,“ odsekl Gage. „Obviňujete druhé ze zášti, a pak je soudíte podle svých zavrženíhodných měřítek a zlomyslného charakteru. Jestliže sklidíte se svým otcem jakékoli nactiutrhání a ostudu, můžete si za to sami. Přeju dobrý den.“ S těmito slovy vzal Shemaine za loket a jemně ji nasměroval ke vchodu do ševcovy dílny. Cítil, jak se chvěje, a přál si, aby ji mohl uklidnit, ale se ševcem v krámku před nimi a s pěnící paní Fitchovou za zády neměli naději na soukromí.

Andrew se coural za nimi a na mohutnou ženu vrhl bojácný pohled. Ve svém krátkém životě neviděl nikoho, kdo by vypadal tak děsivě a kdo by tak ošklivě změnil barvu. Rychle proťapal dveřmi za otcem a zatahal ho za kalhoty. Když se k němu Gage sklonil, ukázal ustrašeně na postavu se sytě fialovorudým obličejem.

„Tlustá čalodějnice zlobí, tatíí?“

Znepokojená otázka měla na Gage zvláštní vliv. Konečně ho zbavila napětí, které cítil od příjezdu do vesnice. Zavadil pohledem o Gertrude Fitchovou a stěží potlačoval veselí. Než za sebou zavřel dveře, smál se už z plných plic. Shemaine na něj překvapeně zírala.

„Co vás tak pobavilo, pane Thorntone?“

„Tlustá čalodějnice zlobí,“ napodobil Andrewa a hodil hlavou směrem ke Gertrude, jež jim vyhrožovala i skrz sklo a drtila mezi zuby kletby. „Máte pocit, že to nevystihuje situaci?“

Shemaine se zahleděla na zuřící ženu a cítila, jak se v ní zvedá zvláštní pocit zadostiučinění, že jí konečně někdo trochu srazil hřebínek.

To mi oba zaplatíte! přísahala Gertrude v duchu.

Nevěděla, jestli ji neklame sluch, ale za ní se ozval sametově předoucí hlas. „Co s těma dvěma budete dělat, paní Fitchová? Snad nenecháte Shemaininýho milence nadávat vašemu tatíkovi do zlodějů, nebo jo?“

Gertrude se toporně otočila a stála tváří v tvář sebevědomě se usmívající Morrise Hatcherové, která se lenivě vyloudala ven na ulici ze dveří sousední budovy, kde záměrně celý rozhovor poslouchala. Kapitánova žena ji viděla naposledy, když se naparovala v povznesené náladě po boku jakési kuplířky, jež ji koupila. Morrisa rozhazovala polibky námořníkům, kteří na ni volali, a zvala je, aby ji navštívili v krčmě.

„Co tě to zajímá, Morriso?“ opáčila nadutě.

„Jasný, že to není moje věc, paní Fitchová. Jen jsem měla pocit, že byste chtěla umlčet všechny ty lživý kecy, co povídaj vo vašem tatíkovi,“ protáhla Morrisa lhostejně. Rozladilo ji, že se Pottsovi nepodařilo Shemaine při posledním pokusu odstranit, a v Gertrude viděla další želízko v ohni. Na lodi jí posloužila hodně, třebaže prostřednictvím Pottse, ale kdyby s ní správně zacházela, určitě by ji dostala tam, kde ji chtěla mít, a získala by dalšího cenného spojence. Podle toho, co Gertrude vyprávěla na lodi, nemělo to už dlouho trvat a její otec se vylodí někde severně od Virginie. „Kdyby tady dneska lord Turnbull byl, vsadím poslední spodničku, že by to těm dvěma jen tak lehce neprošlo.“

Gertrude pod vychytralými tahy zkušené intrikánky roztála jako sníh. Lichotilo jí, že prostitutka jejího otce tak vychválila, a uráčila se nad jejím návrhem zamyslet. Věděla, že otec připluje během čtrnácti dnů až měsíce do přístavu New York na obchodní lodi Black Prince, která patřila k jeho největším a nejlepším. Kdyby zařídila, aby ho tam čekal vzkaz, možná by se rozhodl připlout sem a s tím osadníkem by zatočil. Až by on i ta jeho děvka čelili otcovu hněvu, rychle by jim došlo, jak bylo pošetilé proti němu tak urážlivě mluvit.

Věnovala Morrise odměřený cynický úsměv jako výraz vděku. „Nemusíš se těmito věcmi rozčilovat, Morriso. Jsem si jistá, že nebude dlouho trvat a oba sklidí, co zasili.“

Morrisa hrála starostlivou a nespokojeně se zamračila. „Když člověk vidí, jak je pan Turnbull známej a váženej, mylady, tak ho to úplně praští, že si takovej vobyčejnej křupan dovolí zvostudit jeho méno.“ Usmála se a upejpavě zamávala na kapitána, jenž rozpaky a zuřivostí zrudl. Než odešla, mávla stejným způsobem i na Gertrude, třebaže tím kapitánovi příliš neulehčila.

Gertrude s pohrdavým výrazem sledovala, jak mizí zpátky v krčmě, a potom blýskla očima po manželovi, který pečlivě sledoval jakýsi neidentifikovatelný bod na opačné straně. Od nepříjemné povinnosti zodpovídat se ze spousty žárlivých obvinění ho zachránila pouze skutečnost, že ho Gertrude od vyplutí z Anglie hlídala na každém kroku. Byl jejím vězněm stejně jako odsouzenci na London Pride.

Gertrude se ještě jednou zaměřila na mladou dívku, která stála v dílně za oknem. Nenávistně se zašklebila a zvedla tlustý prst, jako by kárala malé dítě. „Počkej, ty irská děvko. Ty budeš litovat.“

Shemaine nad zamumlanou hrozbou jen pokrčila rameny a znovu se obrátila ke Gageovi. „Mám pocit, že jste tu ženu záměrně vyprovokoval, a nejradši bych vás za to políbila.“

Gage se k ní naklonil se širokým úsměvem. „Jestli je to slib, vyberu si ho, jakmile budeme doma.“

„Tedy já jsem… Chci říct, že… Jenom jsem.“ Ohromovalo ji, jak snadno ji už poněkolikáté vyvedl z míry. Tohle se nedařilo ani Mauriceovi, a to byl její snoubenec!

Uvědomovala si, že švec netrpělivě čeká opodál a bezmocným gestem na něj ukázala. „Neměli bychom objednat ty boty, abychom se dostali domů, než bude úplná tma?“

Gage kývl na muže, aby šel k nim. „Milesi, potřebuju pro tohle děvče boty. Můžeš je udělat?“

„Jistá věc, Gagi,“ přispěchal šedovlasý muž dychtivě.

„Shemaine…,“ začal je Gage představovat, „tohle je pan Miles Becker. Milesi, slečna Shemaine O’Hearnová.“

„Pro vás Miles, slečno O’Hearnová,“ kývl švec na pozdrav. Ukázal jí na židli a sám si sedl před ní na malou stoličku, aby jí mohl vzít míru. Stáhl jí jednu velkou botu a v duchu obdivoval jemně utvářené chodidlo. Pak zvedl pohled k těm nejzelenějším očím, jaké kdy viděl, a zrychlil se mu tep. Raději mlčel, protože se na svůj hlas nemohl spolehnout. Změřil jí nohu a načrtl si obrys na kus dřeva. Působila na něj tak opojně jako těžké víno, které by momentálně velmi uvítal.

Gage jen nepatrně nakrčil obočí, když si jeho nervozity všiml. Důvod byl zřejmý. Pobývat v těsné blízkosti Shemaine mělo i svoje nevýhody, a pokud dokázala zviklat starého mládence, jako byl Miles, pouhým nevinným pohledem, pak před její krásou a šarmem nebyl bezpečný nikdo.

„Jaké boty si budete přát, slečno?“ odkašlal si Miles a doufal, že jeho nervozitu nezpozoruje.

„Hlavně praktické,“ odpověděla Shemaine a zamyslela se nad svou proměnou. Nebylo to tak dávno, kdy si objednávala tu nejjemnější kůži, aniž přemýšlela, jak dlouho jí takové boty vydrží. Ale tenkrát za ni platil všechno otec. Teď musela mít na paměti omezené možnosti muže, který ji vlastnil, a měla by se snažit nebýt pro něj zátěží. „Je potřeba, aby se dobře nosily a nesmějí moc stát.“

„Takové tady mám dvoje.“ Došel k pracovnímu stolu a z promíchané hromady vytáhl dva páry, o nichž si myslel, že by jí vyhovovaly. „Tyhle jsou trošku neforemné a na pohled nic moc, ale hodně vydrží.“

Shemaine zaskočilo, jak jsou oboje ošklivé, a dumala, zda je dokáže mít na noze, aniž by ji chytala křeč. Bohužel si nemohla vybírat. „Jestli připadají dobré panu Thorntonovi…“

Ke Gageovi zamířily dva páry očí. Vzal si obě boty a důkladně si je prohlédl ze všech stran. Vyzkoušel, jak jsou ohebné a těžké, a potom je s výčitkou v hlase podal ševci zpátky. „Nechystáte podkovy pro koně, Milesi. To děvče potřebuje něco lehčího a poddajnějšího než tyhle tvrdé klády.“

„Lepší kůže tě bude stát víc peněz, Gagi, a nevydrží tak dlouho.“

„O moji peněženku se nestarej. Ukaž mi, co tu máš dalšího. Nenechám Shemaine zchromit.“

Miles vyhověl a po chvíli se dohodli na vhodnějším a hezčím páru. Gage odpočítal mince, kývl na rozloučenou a vzal Andrewa do náručí. Když vyšli ven, bylo už přítmí a v nedaleké krčmě svítily lucerny. Z jejích dveří se ven linul hlučný řehot a zvuk houslí.

„Tatíí… mám hladík… „

„Já taky, Andy,“ odpověděl Gage a uvědomil si, že se od rána nezastavil, aby něco snědl. „Takový hlad, že to domů nevydržím.“

Podíval se na Shemaine a kývl hlavou ke krčmě. „Není to žádná kavárna ani slušná hospoda, jaké jsem navštěvoval v Karolíně. Hodně se tam hýří a pije. Možná víc, než dobře vychovaná dívka snese. Ale v Newportes Newes je to nejlepší místo, kde se dá najíst, když je člověk mimo domov. Jestli ale nechcete… „

Shemaine se nepatrně usmála. Po incidentu s Pottsem neměla u paní McGeeové na jídlo ani pomyšlení. „Já už taky hlady umírám. A pokud se dá uvnitř jíst, může to být pro mě za mě stodola.“

„Pravděpodobně tam narazíme na námořníky z London Pride a jejich slečny.“

Pokrčila rameny. Gage se zjevně snažil připravit ji na jakoukoli nečekanou událost, ale co mohlo být horšího než zážitky z lodi. Tři měsíce s Morrisou by si už opravdu nechtěla zopakovat. „Snesu i další výstup s paní Fitchovou, když to bude znamenat jídlo.“

Gage si přehodil Andrewa v náručí na jednu ruku a druhou jí zlehka položil dolů na záda a vedl ji po chodníku ke krčmě. Shemaine si příliš dobře uvědomovala vysokého hezkého muže po boku i jeho ruku na svém pase a kráčela poněkud strnule, jak se snažila o rezervovanou odtažitost.

Gage náhle zarazil kradmý pohyb ve výklenku u vchodu do koloniálu. V náhlé předtuše pokynul i Shemaine, aby se zastavila, a Andrewa postavil na zem vedle ní. Opatrně se plížil dopředu. V hlavě mu blesklo, jestli se nevrátil Jacob Potts. Když se přiblížil na dohled, s úlevou si oddechl. Ve stínu se krčil hrbáč.

Ten pochopil, že ho Gage objevil, a vykulhal ven. Natahoval se dopředu a pokukoval po Shemaine. V ruce svíral vadnoucí kytici polních květin. Podal ji Gageovi, ale když si ji od něj odmítl vzít, zvedl ruku a ukázal směrem k dívce.

„Kvaty… prau… Shamawn. Dau jau… kvaty. Prsaum.“

„Dej jí je ty,“ pobídl ho Gage a kývl na Shemaine, aby šla blíž. „Všechno je v pořádku. Je to Kain a rád by vám něco dal.“

Shemaine se sklonila, aby vzala Andrewa za ruku. Ten však tvrdošíjně odmítal, byť i jen představu, že by se měl ke Kainovi přiblížit, a vytrvale vrtěl hlavou. Nepomohlo ani jemné domlouvání, a tak ho Shemaine nechala stát a zamířila ke Gageovi. Kain se znovu stáhl do stínu, jako by nechtěl, aby ho viděla zblízka, ale jakmile se na něj usmála, dodal si odvahy a neohrabaně vylezl, aby jí květiny podal.

„Děkuju ti, Kaine. Jsou nádherné,“ pronesla laskavým tónem. Potom se z náhlého popudu naklonila a vtiskla mu na tvář polibek.

Hrbáč couvl a civěl na ni s otevřenou pusou. Pak se úplně zmatený, jako by tomu nevěřil, zlehka dotkl místa, kde zavadila rty.

„Zdá se, že jste si navždy získala jeho srdce,“ ozval se Gage, kterého její čin také udivil.

Od svého zatčení viděla Shemaine mnoho srdceryvných scén a v mnoha případech ji ničila její vlastní nemohoucnost. Nebylo nic horšího než nelidské věznění, jež v člověku vyvolávalo hlad po laskavém slovu a dobrotivém skutku. Nenávistné urážky a obhroublé obtěžování, kterým byla ve vězení vystavena, v ní vyvolaly hluboký soucit s ubožáky. Nebylo těžké postřehnout, že tento ošklivý, nevzhledný a od narození poznamenaný muž zoufale touží po přátelství a citu.

Přitiskla si kytičku na prsa. „Moc si vašeho dárku vážím, Kaine. A ještě jednou vám děkuju za vaši laskavost a za to, že jste mi vrátil boty. Neznám ve vesnici moc lidí, takže kdyby vám to nevadilo, chtěla bych ve vás mít přítele.“

Chudák nevěděl, co má odpovědět. Naklonil hlavu a pokukoval po Gageovi, jako by čekal, že mu on, který dívku zná, trochu pomůže. Ale Gage mu nemohl nabídnout nic, protože ho Shemainin soucit ohromil stejně jako jeho.

Kain, stále vyvedený z míry a s pocitem zbožné úcty, se otočil a štrachal se pryč jiným směrem, než stál vylekaný Andrew.

Gage se k synkovi vrátil a popadl ho do náruče. Andrew se mu okamžitě pověsil na krk, celý šťastný, že je u otce a netvor je pryč.

„Máš ještě hlad?“ zaklonil Gage hlavu, aby mu viděl do obličeje. Chlapeček nadšeně přikývl a v náhlém popudu se usmál, popadl otce kolem krku a pevně se k němu přitiskl. Gage mu objetí vrátil a podíval se po Shemaine, která je nevnímala a prohlížela si květiny. Pak zašeptal Andrewovi do ouška. „A co Shemaine?“

„Pojď… Sheeaim,“ zavolal na ni Andrew a mával rukou. „Tatíí… hladík.“

Když viděla jejich rozveselené tváře, rozesmála se a na rozvernou melodii, která se linula z krčmy a povzbudila její irský temperament, zatančila k velké Andrewově radosti pár kroků džigu.

Gage jí znovu položil ruku k pasu. Bylo mu to příjemné, protože se jí rád dotýkal, a vůbec ho nezajímalo, jaké řeči o jeho motivech, proč si ji koupil, po vesnici kolují.

„Raději bych vás měl odvézt brzy domů,“ poznamenal a v potlačovaném úsměvu se mu zvedaly koutky. „Nebo budu muset odhánět hejna mužských. A věřte mi, že se k vám nepohrnou ze stejného důvodu jako Potts, ale protože mi vás budou chtít ukrást!“

Shemaine se vybavila pyšná a elegantní Edith du Mercer, která by asi při pohledu na její dovádění omdlela. Ve snaze napodobit její povýšené způsoby, zvedla ruku, jako by si ji chtěla opřít o stříbrnou rukojeť hole, bez které Edith nikdy nevycházela, a velitelsky vystrčila bradu. „Předpokládám, pane, že si přejete, abych se tvářila nezúčastněně a chovala uhlazeně.“

Gageovi pobaveně svítily oči. „My vás máme s Andrewem rádi takovou, jaká jste.“

Shemaine se zvedla na špičky, zatočila se a klesla do hlubokého, půvabného pukrlete, které dřív dělávala na plesech. Při jejich potlesku se zasmála a živě rozhodila rukama. „Můžete to svést na mou irskou krev, pane Thorntone. Je nezkrotná a žije si svůj život. Někdy nade mnou nabyde vrchu, i když se ji snažím ovládat. A pak mě nutí šaškovat.“

Gage její pitvoření okouzlovalo. „Přinesla jste s sebou lehkost a rozptýlení, které jsme s Adrewem oba potřebovali a moc nám v posledních měsících chybělo.“

„Teší mě, že jste šťastný, pane,“ rozzářila se a opět se uklonila. Když se Gage začal znovu smát, zatleskal Andrew ručičkama. „Sheeaim je leglační, tatíí!“

„Ty jsi legrační,“ dobírala si ho Shemaine a s veselým chichotáním k němu tiskla obličej z jedné a hned zase z druhé strany. Potom se odtáhla a zlehka ho cvrnkla do nosíku, až se Andrew zalykal smíchem.

Jakmile vešli do krčmy, ohlušila je nesmírná vřava. Andrew si okamžitě zakryl ouška a Shemaine se celá přikrčila a toužila udělat totéž. Gageovi blesklo hlavou, jestli jsou schopni v tom blázinci vůbec vydržet. Místnost byla plná opilých námořníků a křiklavě oblečených prostitutek. Shemaine zahlédla Morrisu Hatcherovou. Seděla na klíně nějakému muži, lenivě upíjela z půllitru piva a pozorovala ho, jak hraje nějakou hazardní hru. Její šaty byly stejně nestoudné jako její povolání, v němž evidentně pokračovala, tentokrát za dohledu nové majitelky. Zatím si jich nevšimla a Shemaine upřímně doufala, že než se tak stane, najdou nějaký odlehlý kout. Pozornost jim nevěnoval nikdo. Všichni se oddávali své zábavě nebo se věnovali práci a co se odehrávalo mimo jejich zúžený prostor vnímání, je nezajímalo. Mezi zákazníky se proplétaly ušmudlané holky, které roznášely misky s jídlem a půllitry.

„Snad to bude tamhle za rohem klidnější,“ řekl Gage a vzal Shemaine za ruku.

Tou dobou, když si James Harper všiml vysokého tmavovlasého muže, v němž zaručeně poznal osadníka, jenž koupil Shemaine, už v sobě měl úctyhodné množství piva. Něco zavrčel a prodral se mezi svými společníky s jasným úmyslem zablokovat Gageovi cestu. Jakmile se k němu dostal, zvedl se na špičky a upřeně se na Gage zahleděl. „Nemám vás rád, pane Thorntone,“ vyrazil ze sebe přiopile a snažil se zaostřit. Vzápětí se zapotácel, ale okamžitě se napřímil, škubnutím si urovnal kabát a udělal krok dopředu. „Podle mě jste nejzatvrzelejší intrikánskej lump, jakej se kdy narodil. A aby bylo jasno, Shemaine O’Hearnový je pro vás škoda.“

„Přišel jsem se najíst,“ opáčil Gage nevrle. „Jestli se chcete prát, bezevšeho, ale jindy. Dneska mám s sebou Shemaine a syna.“

James Harper zvedl obočí, jak se snažil dohlédnout na ženu, která stála za Gagem a jejíž krása ho nedávno okouzlila. Upřel na ni kalné oči, okamžitě se zatvářil chtivě a rozpřáhl ruce. Snažil se k ní dovrávorat, jako by ji chtěl obejmout, ale Gage ho zarazil. Jednou rukou ho popadl za klopu a prudce s ním škubl k sobě.

„Držte se zpátky, pane Harpere,“ zavrčel, a ačkoli na druhé ruce držel Andrewa, dokázal podsaditého muže vytáhnout na špičky. „Teď je moje, ne vaše, a jestli se na ni ještě jednou pokusíte sáhnout, přerazím vám ty vaše nenechavé ruce. Rozumíte mi?“

„Vy mě nevyděsíte,“ mumlal Harper proti zaťaté pěsti, která mu svírala kabát. „Jste jen tupej křupán… „

Gage s ním vztekle zatřásl. „Jsem možná ,tupej křupan’, ale vy jste blázen, pokud si myslíte, že vás nemůžu před ostatními námořníky znemožnit. Budete mi lízat prach z bot, ještě dřív než s vámi skončím. Už mi rozumíte?“ Aby dodal své hrozbě důraz, nadzvedl ho trochu nad podlahu.

Harper se pokoušel nadechnout, ale nemohl, protože ho Gage držel příliš pevně. Trochu se mu rozbřesklo a dostal strach o holý život. Raději rychle kývl a Gage ho okamžitě postavil na zem a uvolnil pěst. Pak vzal znovu Shemaine za ruku a provedl ji přihlížejícími, kteří se přestali věnovat své zábavě a civěli na ně.

James Harper polkl a natáhl krk, aby se ujistil, že mu Gage nepoškodil nic důležitého. Na člověka, který toho vypil až příliš, měl náhle celkem jasnou hlavu. Doštrachal se k židli a bezvládně se na ni sesunul. V duchu děkoval, že je naživu, a zhluboka si oddechl.

Zastavilo se před ním děvče, jež nosilo pivo, a nejprve si prohlédlo jeho a potom dvojici mířící na druhý konec krčmy.

„No teda šéfe, měl ste kliku,“ oznámila mu. „Ten chlapík Thornton dokáže bejt pěkně tvrdej, když teda chce. Jednou sem ho viděla, jak dal za vyučenou chlapovi dvakrát tak velkýmu, jak byl von, protože vobtěžoval jeho ženu. Tady na chodníku před krčmou. Pani Thorntonová je teda už po smrti a někdo třeba řiká, že ji zabil von, protože viděj, jak je ke všem hrubej. Ale to by byla děsná škoda, protože je fakt pěknej.“

Harper měl problém rozluštit, co mu vlastně říká. Ale postupně mu to docházelo, takže k ní zvedl vyjevený zděšený pohled.

„Nemusíte se tak děsně bát,“ poplácala ho konejšivě po rameni, protože ji jeho vylekané oči taky vyvedly z míry. „Ten už vo vás dávno neví.“

Davem si razila cestu pomocí loktů Morrisa Hatcherová. Když míjela poddůstojníka, obsluhující dívku doslova odhodila stranou.

Harper sledoval rozostřeným pohledem její mohutné, vlnící se boky, ale prostitutka mu ve spěchu za svou úhlavní sokyní nevěnovala sebemenší pozornost. Zastavila se u stolu, který Gage vybral, zaujala smyslnou pózu a přejela si rukou bujné křivky, protože čekala, že si jí Gage hned všimne. Ten však posadil Andrewa na židli mezi sebe a Shemaine, povytáhl židli i pro ni, a teprve pak se podíval na Morrisu. Nejlepší pozdrav, který svedl, byly těsně sevřené rty.

„Morrisa Hatcherová, pokud se nepletu.“

„Naprostá pravda, pane.“ Pohnula rukou, tak aby jí z ramene sklouzl rukáv. „Koukala sem po vás, kdy zaskočíte. Jen sem nevěděla, že vás napadne přivíst i kluka. Je to moc pěknej chlapeček, to teda jo.“ Chvíli si Andrewa pečlivě prohlížela, než prohlásila: „Neni těžký poznat, že ste to s jeho mámou fakt dělal. Jako by vám z voka vypad.“

„Chtěla jste něco?“ zeptal se Gage netrpělivě, protože neměl chuť poslouchat její obhroublosti.

„Nic, co by bylo zrovna důležitý, pane,“ pokrčila rameny a tím gestem se jí podařilo posunout výstřih hlouběji, aby jí bylo vidět poprsí. „Jen sem myslela, že bysem vás na momentík pozvala, kdyby vám na podolku nevisel kluk a Shemaine. Kdybyste měl chuť, uďála bych vám pomyšlení. Vím, co na takovýho chlapa, jako jste vy, platí. I bysem vás pár věcí naučila, kdybyste chtěl.“

Shemaine vháněly její nestoudné nabídky do tváří nach. Rychle se podívala po Andrewovi, jehož nosík stěží dosahoval okraje stolu. Vyskočila, aby vzala malý soudek, který stál poblíž, a když Gage chlapečka zvedl, podsunula ho pod něj.

Jakmile byl Andrew usazený, Gage se na prostitutku znovu otočil, celý nevrlý, že neodešla sama od sebe. Otráveně si povzdechl. „Morriso, jediné, co opravdu chci, je mít tady se synem a Shemaine trochu soukromí. Upřímně doufám, že ani od vás, ani od nikoho jiného nežádám moc.“

„Vy teda nejste moc přátelskej chlapík, co?“ ušklíbla se.

„Ne, nejsem,“ souhlasil Gage. „Zdá se, že ať se dneska ocitnu kdekoli, všude narazím na někoho z London Pride a zatím to vždycky skončilo nějakou rvačkou. Takže vás prosím, abyste nás nechala na pokoji, než se doopravdy rozčílím.“

„Jak myslíte, pane,“ štěkla Morrisa uraženě. „Jen sem se snažila nabídnout svý služby… , když vidím, že máte pod střechou takový budižkničemu.“

Už se obracela k odchodu, ale zarazila se a bleskla pohledem po Shemaine. Poté co ji Gage zachránil z Pottsových rukou, změnilo se Morrisino zadostiučinění ve zklamání a měla sto chutí ji zabít sama. Kolem však byla spousta svědků, proto se rozhodla pro mnohem přijatelnější formu týrání. „Doneslo se mi, Shemaine, že Annie koupila ňáká ukvičená myš. Včera si nás byl prohlídnout na palubě. Je svobodnej, takže se Annie vo žádný děti nebude moct starat, řekla bych. Spíš bych si tipla, že bude co nejdřív potřebovat vochranu. Vona taková malá myš jako Samuel Myers dokáže bejt hnusnější než pěkně velká krysa, když sme u toho.“

„Už jste skončila?“ osopil se na ni Gage, který prohlédl její taktiku. Koneckonců Shemainino svraštělé obočí hovořilo o tom, že má o přítelkyni skutečně obavy.

„To je všechno, pane! Takže nashle někdy tady… Až vás přestane bavit vaše slečna Zlodějka.“ S těmi slovy pohodila Morrisa tmavou hřívou, povzneseně se vypjala a s přehnaným kroucením boků odešla.

Shemaine se naklonila, aby upoutala Gageovu pozornost. „Pane Thorntone, opravdu by ten muž, ten Myers, mohl Annie týrat? Je skutečně v nebezpečí?“

„Nevím, Shemaine. Ale jestli chcete, můžu se pár lidí, kteří ho znají lépe, zeptat, jaký to je člověk.“

„To bych vám byla vděčná, pane. Annie si už toho tolik prožila. Moc ráda bych ji viděla spokojenou.“

„Uvidíme, co zjistím.“

Ke stolu dorazila obsluha a znuděným hlasem oznámila: „Máme suchary a burgoo. Berte nebo nechte bejt.“

„Dáme si,“ odpověděl Gage a ukázal na Andrewa. „Chlapci ale míň.“

„Burgoo a suchary?“ opakovala zmateně Shemaine, jakmile žena odešla. Pár tvrdých sucharů dostávala, když byla zavřená ve vlhké kobce, ale slovo burgoo jí neříkalo nic.

„Burgoo je dušené maso se zeleninou. Různé druhy. A suchary jsou tady něco jako chleba… Jsou rozhodně mnohem lepší než ty lodní, jež člověk musí přetrpět cestou.“

Jídlo se před nimi ocitlo za chvíli a Shemaine následovala Gageova příkladu, který vzal suchar a namazal ho Andrewovi máslem. Nepatrně si ukousla a ke svému překvapení zjistila, že chutná výborně.

Gage se usmíval, když si všiml, jak se jí rozsvítily oči. „Je to dobré?“

„Moc,“ přikývla Shemaine.

„Doblé, tati,“ zubil se Andrew.

„Tak mi odpustíte, že jsem vás sem zavedl?“

Shemaine překvapilo, že se zabývá jejími pocity, když on je ten, kdo rozhoduje. „Není co odpouštět, pane Thorntone. Za chování druhých nenesete přece žádnou zodpovědnost. Morrise a panu Harperovi můžete nařizovat asi tak stejně jako slunci, aby šlo, kam chcete vy, a čekat, že poslechne.“

„Koneckonců jsem tím trochu pokoušel osud. Námořníci sem chodí za pochybnou zábavou už několik let.“

Dokázala si živě představit, o jakou pochybnou zábavu jde, když tam byla Morrisa. „Ptal jste se mě, jestli sem chci, takže jsem mohla odmítnout. Popravdě řečeno, pane Thorntone, na London Pride jsem viděla i slyšela horší věci než dneska večer tady. Před svým zatčením jsem byla možná naivní, pokud jde o život, ale teď už ne. Během těch několika měsíců jsem poznala tolik, že bych na to snad radši zapomněla. Nejsem z cukru a nerozpadnu se na tisíc kousků, pokud mi osud zrovna nepřeje. To bych tady neseděla, kdybych byla tak křehká. Pravděpodobně bych podlehla týrání paní Fitchové nebo by mě zničilo Morrisino zlovolné chování ještě dřív, než bychom dopluli do přístavu.“

„Dobře, že to vím, Shemaine. Tahle země je tvrdá a někdy taky krutá. Slabí tady těžko přežívají a strádání dokáže přemoci nebo dokonce zlomit i silné, pokud na nástrahy divočiny nejsou připraveni. Proto je důležité umět se přizpůsobit.“

„Vyrůstala jsem v bezpečí své rodiny a nikdy mě ani nenapadlo, že by jednou mohl přijít den, kdy budu muset čelit nějaké pohromě,“ vyprávěla Shemaine spíš pro sebe. „Před svým zatčením jsem se už viděla markýzou. Pochopitelně jsem nepředpokládala, že budu najednou vystavena zlobě a hrubosti druhých, kteří budou mít tu moc, aby rozhodovali o mém osudu. Ani to, že se budu muset srovnat se životem, o němž nic nevím a na který nejsem připravená. Od chvíle, kdy mě unesl ten ,lovec zlodějů’, jsem dostala řadu tvrdých lekcí, ale uvědomila jsem si, že mám dost sil i energie. Bůh dá a dalších sedm let prožiju spokojeně a třeba sobě ku prospěchu.“

„Od včerejška se s vámi udála změna,“ usmál se Gage.

Začervenala se, protože ji napadlo, jestli její slova nezněla jako vychloubání a přeceňování sil. „Vím, že všechno dobré, co mi tahle léta přinesou, bude záležet jen na vaší shovívavosti k mým nedostatkům. Ale když se mnou budete mít trpělivost, pokusím se všechny chyby překonat.“

„Jste pro mě a Andrewa větším požehnáním, než si dokážete představit, Shemaine,“ pronesl Gage upřímně. „Působíte jako svěží jarní přeháňka po dlouhé a tuhé zimě. Zatím na vás vidím samé klady, takže jsem si ještě nestihl všimnout žádných chyb.“

Shemaine se nad tou chválou potěšené usmála. „Jestli nepojedeme domů moc pozdě, možná budete mít s Andrewem před spaním ještě chuť na koláč se žloutkovým krémem. Připravila jsem ho pro vás, než jsme odjeli do vesnice.“ Nedaleká lampa házela Gageovi na obličej zlatavý třpyt a propůjčovala jeho vznešeným rysům bronzový nádech. Oči mu v tom světle zářily jako kousky jantaru a Shemaine měla pocit, že se dívá na sochu nějakého bájného boha, který právě ožil. Ale byl to spíš jeho oslnivý úsměv, který ji naplnil podivnou dojemnou vroucností.

Když vyšli z krčmy, byla už tma, ale od jihu vál mírný vítr. Shemaine, pro niž byl v posledních dnech každý doušek čerstvého vzduchu vzácností, se zhluboka nadechovala. Gage jí pomohl vylézt na vůz a podal jí ospalého synka. Potom se sklonil, aby odvázal koně, ale vzápětí potichu zaklel. „Stalo se něco?“ vylekala se.

„Kobyla ztratila podkovu,“ zaskřípal Gage zuby. Ztěžka si povzdechl. „Není úniku. Budeme muset navštívit Corbinovy.“

Při představě, že se znovu setká s Roxanne, se Shemaine otřásla, ale neřekla nic, protože Gage z toho byl zjevně také nesvůj. „Máme slézt dolů, abyste mohl vypřáhnout?“

„Zůstaňte sedět. Dovedu kobylu ke kováři a vypřáhnu tam.“ Když dojeli na kraj vesnice ke kovářovu domu, pomohl jí dolů a podal jí do náručí Andrewa. Pak zavedl koně do krytého přístavku, kde ještě sálala výheň.

Ze dveří srubu vykulhal velký muž s vystouplým břichem a podpíral se o provizorní berli. Zlomenou nohu v dřevěné dlaze držel opatrně nad zemí a belhal se na konec verandy. Když se zastavil, zadíval se pozorně na temné stíny návštěvníků. Pak do noci zaburácel jeho drsný hlas. „Kdo je to?“

„Gage Thornton, pane Corbine. Můj kůň ztratil podkovu.“ Hugh Corbin odpověděl hlasitým podrážděným zasupěním. „Tohle je zatraceně mizerná hodina na to, abyste sem dojel s koněm, kterej potřebuje vokovat. Každej rozumnej chlap je v tuhle dobu dávno doma, ale vy takovej typ nejste, co?“

„Můžete mi pomoct, nebo ne?“ zeptal se Gage nevrle a urážku ignoroval.

„Mám pocit, že mi nic jinýho nezbyde, když chci, abyste vocaď vypad,“ odštěkl kovář zlostně. „Přinesu z domu lucernu.“

Roxanne zaslechla Gageův hlas a vyšla také ven s lucernou, kterou spěšně rozsvítila. Rychle si přes noční košili přehazovala vlněný pléd a rozpuštěné vlasy jí splývaly volně po zádech.

„Voblíkni si na sebe ňáký šaty!“ houkl na ni Hugh, když si od ní chtěl vzít lucernu.

„Vždyť mám,“ odsekla ostře a odtáhla svítidlo z jeho dosahu. Rychle sešla schody a k přístavku téměř doběhla. Na otce, pajdajícího za ní, nebrala žádný ohled. V očích jí radostně blýskalo, dokud světlo nedopadlo na štíhlou postavu, jež stála za Gagem. Výraz jí okamžitě ztvrdl. Doufala, že se Shemaine po útoku ještě neprobrala a že si Gage rozvážil, co vlastně chce, a přišel se omluvit. Bohužel byl stejně neústupný jako její otec.

Přiloudala se tedy k Shemaine a změřila si ji nenávistným pohledem. „No vida, Shemaine. Vidím, že ses vzpamatovala. Nebyla jsi na tom zřejmě tak špatně, jak ses stavěla. Že by fígl, abys získala od svého pána trochu soucitu?“

„Myslete si, co chcete, slečno Corbinová,“ usmála se na ni Shemaine mírně. „Je mi jasné, že ať řeknu cokoli, vaše přesvědčení nezměním.“

Roxanne zvedla povýšeně bradu a zostra udeřila: „Víš, že ses trefila. Nikdy mě ani zbla nezajímá, co tvrdí trestanci.“

Prudce se otočila k muži, jemuž kdysi věnovala srdce a který ji po měsících oddané pomoci necitelně odvrhl, a jak se jí vzedmuly sukně, vypadala, jako by na nich plula. „Myslela jsem, že ses přišel omluvit, Gagi,“ spustila tichým, ublíženým hlasem. „Třeba mi i říct, že ses té holky zbavil. Ale ty neustoupíš. Budeš věrný své povaze. Tvrdohlavý jako vždycky, co?“ Lítostivě zavrtěla hlavou. „Škoda… pro tebe i pro tvého syna.“

Gage v jejích slovech vycítil skrytou hrozbu a upřel na ni nehybný pohled, ale neřekl slovo. Nechtěl se dostat do další slovní potyčky ani s ní, ani s nikým jiným, když byla Shemaine na doslech. Celý den byl zatahován do nějakých debat a přitom jediné, po čem toužil, bylo odjet domů a prožít klidný večer se svým synem a jeho novou chůvou.

Hugh konečně dokulhal k výhni, opřel se o berli a vyštěkl:

„Rozfoukejte voheň a koukejte mi pomoct, jestli chcete, abych vám toho koně vokoval. Sám to dělat nemůžu.“

„Já si ho okovám, když vám to nebude vadit. Potřebuju jen, abyste mi půjčil náčiní.“

„Zaplatíte ale stejně,“ upozornil ho kovář stručně. „Hlupáka vám dělat nebudu.“

„To ani nechci,“ odsekl Gage. S rostoucím hněvem začal rozdmýchávat uhlíky ve výhni.

Kovář se otočil a přemýšlivě si Shemaine změřil. Snažil se jí svým opovržlivým pohledem vyvést z rovnováhy, ale dívka se se stoickým výrazem otočila a odnesla Andrewa k velkému pařezu kus od kovárny. Posadila se s ním a doufala, že je dostatečně daleko od Corbinova pozemku. Hugh se jí líbil asi tak, jako jeho dcera.

Přitiskla si chlapečka k sobě a začala mu zpívat a kolébat ho. Andrew se pomalu utišoval a po chvíli mu klesla víčka. Z pootevřené pusinky mu unikl slabý povzdech a už spal, přitulený k jejím měkkým ňadrům.

Hugh bojoval vnitřní boj, zatímco ji sledoval, jak dítě konejší. Zuřivý nepokoj se mu vzmáhal nejen v mysli, ale i v srdci a on ho nedokázal potlačit. Z hlubin dlouho pohřbených vzpomínek se vynořovaly mučivé představy a nesmírně ho popouzely. Obrátil se ke Gageovi s temnou závistí v hlase, neodpustil si však přidat jízlivý úsměšek: „Koupil sis pěknou holku. Když jí teďko vlastníš a můžeš si svý chutě uspokojit lusknutím prstů, pochybuju, že budeš mít zájem se voženit s mojí holkou.“

Gage se nakláněl nad výhní a kontroloval, jak je podkova rozpálená, ale při jeho slovech zvedl oči k Roxanne. Ta pod jeho pohledem znejistěla a měla najednou plné ruce práce s pověšením lucerny na nedaleký sloupek. „Bohužel se hrozně mýlíte,“ obrátil se zamračeně na kováře, „když si myslíte, že jsem někdy vaši dceru požádal, aby si mě vzala. A proto nemám pocit, že bych vám dlužil jakékoli vysvětlení, proč jsem Shemaine koupil. Stručně a jasně, pane Corbine, hleďte si svého.“

„Vy zatracenej grázle! Já vás naučím, jak se máte chovat ke starším!“ Zuřivostí bez sebe popadl Hugh konec berle, zvedl ji jako klacek a po jedné noze skákal ke Gageovi, aby mu uštědřil výprask.

Gage se narovnal do celé své výše a s povytaženým obočím kováře pozoroval. „Jestli mě chcete uhodit, pane Corbine, upozorňuju vás, že tu nebudu trpně stát. Oplatím vám všechno, co vy jen začnete. To mi můžete věřit.“

Chladný výraz v jeho očích Hughův vztek značně zkrotil. Vzpomínka na bolest, již prožil, když na něj upadl kůň, kterého koval, byla ještě příliš čerstvá a o další zranění nestál. Nevěděl však, jak z nepříjemné situace vycouvat bez ztráty důstojnosti, tak jen vztekle hodil rukou a zavrčel: „Dodělejte to tady a vypadněte vocaď. Moje holka ani já vás tady nechcem. To platí i pro tu malou couru. Slyšíte!“

Gage stálo nezměrné úsilí, aby potlačil chuť srazit Hugha pěstí, a hlavou mu bleskly všechny důvody proti. Hugh Corbin byl dvakrát tak starší než on a momentálně chromý. Kdyby ho udeřil, nebyl by o nic lepší než Potts, který zmlátil Kaina.

„Shemaine není žádná courá a vy ji tak nebudete nazývat. Bohužel musím okovat koně. Jinak bych vás už dávno poslal do horoucích pekel. Ale škoda slov. S vaší mizernou povahou se tam tak jako tak dostanete.“

Ve vzduchu se chvělo napětí, jak se nehnutě pozorovali. Hugh měl pořád sto chutí Gage napadnout, ale bál se odplaty. Protentokrát v něm zvítězil rozum, i když se v něm všechno vařilo zlostí.

Nemotorně se otočil a dokulhal k verandě, kde se usadil. Z vyvýšeného místa měl přehled a mohl sledovat, jak Gage pracuje. Ačkoli neměl nikdy důvod ho podezřívat, že by ho chtěl podvést, pokud šlo o majetek nevěřil Hugh nikomu. Jen co dostane zaplaceno, pošle toho truhláře pryč.

Roxanne se lenivým krokem znovu přiblížila a opřela se o sloupek, odkud na Gage dobře viděla. Prohlížela si ho, jak stojí skloněný nad řeřavým uhlím, a ohromovalo ji, že i teď touží dívat se na ten hezký obličej. Stačil by jí jen nepatrný úsměv, aby ji povzbudil. Místo toho jí neušlo obočí, stažené do přísné linky, jako by ho rozčilovalo, že je u něj tak blízko. Ta myšlenka ji popudila. „Co hodláš dělat, Gagi? Prát se s každým, kdo urazí tvou služku?“

„Když budu muset!“ odsekl, aniž vzhlédl.

„Seš pěkně tvrdohlavej, Gagi Thorntone, a teď se navíc chováš jako blázen. Shemaine si tvou ochranu nezasluhuje.“

Nevěnoval jí ani pohled. „Tvoje názory mě nezajímají, Roxanne. A nikdy nezajímaly.“

Slova ji zasáhla jako políček a cítila, jak s ní začíná lomcovat vztek nad takovou do nebe volající nespravedlivostí. Kolikrát se mu za těch devět let, co ho znala, bezelstně nabídla? A kolikrát se on tvářil, že si nevšiml? Nebo to od něj bylo záměrné? Málem zešílela, protože ho chtěla získat a on ji vždycky odmítl. Jako kdyby si nedokázal představit, že by se mohla stát jeho milenkou… nebo manželkou. Tak necitelný ke své služce určitě nebude. Ne! S tou má jiné plány!

„Ty si tu běhnu chceš vzít do postele, co?“ vybuchla rozrušeně. „Chtěl jsi to od první chvíle, kdy jsi ji uviděl. Smilnit s děvkou!“

„A co kdyby ano?“ opáčil Gage vztekle. Původně neměl v úmyslu zase rozdmýchat její nemístnou žárlivost, ale teď ji vyváděl z míry naprosto záměrně. Opřel se dlaněmi o kamenný okraj výhně a zabodl do ní pátravý pohled. „Řekni mi, Roxanne, je to snad tvoje věc, co se já rozhodnu dělat se Shemaine ve svém vlastním domě… nebo v posteli?“

Roxanne stočila koutky do příšerné grimasy a z hrdla se jí vydralo hrozivé chrčení, které se změnilo v nelidský vřískot. Se vší zuřivostí zavržené ženy se otočila na patě, až jí kolem bosých nohou zavlály sukně, a jako noční přízrak prchala zpátky k domu. Proletěla po verandě kolem sedícího otce a jako vichřice vrazila do dveří. Ozvalo se ohlušující prásknutí a Hugh Corbin jen sklonil hlavu, jako by čekal, že dveře vypadnou z pantů.

Při dlouhé cestě domů seděla Shemaine mlčky vedle Gage a v náručí držela spícího Andrewa. Nad stromy vyšel měsíc a všechno kolem zalil stříbrným světlem, v němž viděla, jak zlověstně se Gage mračí. Neodvažovala se zeptat, co ho trápí, protože se vůbec nehodilo, aby se ona jako služebná vyptávala na soukromí svého pána. Nemohla si ale pomoci a přemítala, co mu Corbinovi řekli, že se tak zachmuřil. Musela by být naprosto nevšímavá, aby nepostřehla, jak se Hugh Corbin rozmachoval vztekle berlí a jak zuřivě se chovala Roxanne, než prchla zpátky do domu. Vítr však odnesl všechna slova, takže nic neslyšela. Vzhledem k tomu, že k první výměně názorů došlo chvíli poté, co si ji Hugh prohlédl, byla přesvědčená, že o ní něco prohlásil.

Gage podvědomě cítil pohled, který na něj Shemaine upírala, ale ujeli mnoho mil, než se na ni dokázal podívat. „Něco vás trápí, Shemaine?“ zadíval se jí do očí, v nichž se odrážel měsíční svit.

„Ne, ale vidím, že se zlobíte,“ odpověděla plaše, „a přemýšlím, co bych mohla udělat, abyste se uklidnil. Mám totiž pocit, že za to můžu já.“

„Vaše chyba to není!“ ujistil ji energicky.

Opravdu ne, pokračoval pro sebe v duchu. Problémy začaly hned po jeho příjezdu do Newportes Newes. Netrvalo dlouho a Roxanne si usmyslela, že se stane jeho ženou. Byla tím úplně posedlá a zkoušela různé triky, aby ho ke svatbě dohnala. S hranou nevinností o něj vždy jakoby náhodou zavadila v naději, že vzbudí jeho touhu. Gage si byl vědom vlastní zranitelnosti, a tak si dával velký pozor a všechny její pokusy ignoroval i za cenu toho, že vypadal jako natvrdlý. Neodplul však z Anglii a od krásné Christine, aby koketoval se ženou, na niž by se druhý den ráno nemohl ani podívat. Snažil se proto cele věnovat své práci.

Když si o několik let později vzal Victorii, Roxanne se zavřela v domě svého otce a truchlila, jako by měl nastat konec světa. Objevila se po velmi dlouhé době a ke Gageovi se chovala jako k hejskovi - se vším pohrdáním a nenávistí zneuctěné panny, již nejprve zneužil a potom odhodil. Hořkost se po čase proměnila v letmé úsměvy, toužebné pohledy a posléze i opatrné nadbíhání, takže Gage došel tak daleko, že si Roxanniny návštěvy začal hnusit. Victoria její uskoky nikdy neprohlédla a on jí o nich nechtěl říkat. Jeho žena starou pannu litovala a svým způsobem byla tou nejlepší přítelkyní, kterou Roxanne kdy měla.

Po Victoriině smrti Roxanne znovu ukázala, jak je umanutá zaujímat v Gageově soukromém životě významné místo. Protože byla poblíž, když došlo k osudnému pádu, dospěla k závěru, že má na Gage něco, čím ho dožene k oltáři. Nikdy svoji hrozbu nevyřkla, ale ta se pořád mezi nimi vznášela. Mohla tenkrát mluvit pravdu, mohla lhát, teď však byla rozhodnutá získat ho stůj co stůj… , anebo mu nenechat vůbec nic.

Když se vydal na London Pride, aby si doslova vykoupil svobodu a začal žít svůj život, odlišný od toho, který pro něj plánovala Roxanne, tušil, co riskuje. V Roxanniných představách byla kterákoli jiná žena nepochybně stejný problém jako dřív Victoria. Bohužel se ukázalo, že všechno předvídal přesně tak, jak se teď dělo.

S Hughem Corbinem byly potíže podobného rázu. Gage tušil, že Shemaininy přítomnosti okamžitě využije, aby s ním začal hádku. Ostatně, stačila by mu jakákoli maličkost. Z každého slova, které vyštěkl, čišela obrovská nenávist.

„Za těch osm nebo devět let, co Hugha znám,“ podíval se po straně na Shemaine, „se vždycky choval hrubě a svárlivě, ale poslední dobou je naprosto nesnesitelný. Tvrdohlavý a zlomyslný stejně jako starý medvěd Jednoušák. Napadá mě a provokuje, obzvlášť když se někde objevím s rodinou… nebo, jak je vidět, s vámi. Není to tak dlouho, co jsem ho přistihl, jak si prohlíží Andrewa s takovým podivným výrazem. Dost mě to znepokojilo. Nevím, čeho by byl schopen… Jestli by dokázal ublížit dítěti, ale jeho chování mě děsí. Roxanne mně v minulosti několikrát nabízela, že si Andrewa vezme k sobě domů přes noc, ale nikdy jsem to nedovolil. Prostě jsem Hughovi nevěřil.“

„Paní McGeeová mi vyprávěla, že pan Corbin toužil po vlastním synovi,“ ozvala se Shemaine. „Jednoho prý měl. Narodil se o čtyři roky dřív než Roxanne, ale mrtvý. Když vás vidí s Andrewem, tak si na něj vzpomene. Třeba je to spíš závist než nenávist.“

Musel uznat, že na jejích slovech může něco být. Nedůtklivého kováře a jeho tenkrát devatenáctiletou dceru potkal krátce po svém příjezdu do kolonií, ale projevy takové nesnášenlivosti u něj pozoroval teprve poslední dva roky.

Gage překvapeně zavrtěl hlavou, že ho to nenapadlo dřív a že ho na to musí přivést dívka o patnáct let mladší. „Jste velmi vnímavá, Shemaine. Mnohem víc než já. Nedokázal jsem pochopit, proč ke mně má Hugh najednou takový odpor.“

„Třeba jste se dostal příliš blízko k jeho tajemství. Asi se bál, že odkryjete důvod jeho žárlivosti,“ dohadovala se. Podívala se na něj a zahřálo ji, že se tváří mírněji a na rtech má náznak úsměvu. Když k ní obrátil oči, jen zadržela dech. Měl téměř něžný výraz, jako by se s jejím obličejem mazlil. Potom sklouzl pohledem dolů na malou hlavičku, která jí spočívala na prsou.

„Musí vás bolet paže,“ prohlásil a přehodil si otěže do jedné ruky. Druhou zvedl a položil ji za ní na horní část sedadla. Dával si pozor, aby se jí nedotkl a nezahnal ji na vzdálenější konec. „Přisuňte se ke mně trochu blíž a položte mi ho do klína. Aspoň si ulevíte a pojede se vám pohodlněji.“

Shemaine přišla jeho nabídka vhod, protože ji už chytaly křeče, ale nedokázala se s chlapečkem v náručí zároveň zvednout a posunout. Po několika nezdařených pokusech se vzdala. „Je mi líto, pane Thorntone, nesvedu to.“

Gage sevřel otěže mezi stehny, pravou rukou ji chytil kolem pasu a levou pod koleny. Nemusel ani vyvinout žádné velké úsilí, aby si ji přitáhl k sobě. Horní ruku nechal vzadu jako oporu, když vytahovala svoji paži zpod chlapečkových ramen a pokládala tmavou hlavičku Gageovi do klína. Andrew si hluboce povzdechl, ale neprobudil se.

Gage se podíval na malý obličejík, zalitý měsíčním světlem a otočený vzhůru k němu. Dlouhé řasy spočívaly pokojně na buclatých tvářičkách, a jak hluboce spal, otevřela se mu pusinka. Shemaine se natáhla, opatrně mu položila levou ruku na tvář a palcem mu pusinku zavřela. Andrew se však nečekaně zavrtěl a otočil se na pravý bok, takže jí ruku uvěznil mezi svou tvář a Gageovy slabiny.

Jen se vyděšeně nadechla a usilovně se ze sevření snažila vyprostit. Třebaže to netrvalo ani vteřinu, měla pocit, že má ruku uvězněnou celou věčnost.

Gageovi se v žilách rozlilo horko, jakmile se ho dotkla, a velmi intenzivně si uvědomil touhu, jež ho spalovala. Ve slabinách mu nepřestávala pulzovat palčivá bolest, která s mučivou silou bojovala s jeho snahou se ovládat dávno poté, co Shemaine rychle stáhla ruku do klína. Každičkým nervem si uvědomoval dívčinu prchavou sladkou vůni, stoupající mu do hlavy pokaždé, jakmile se k ní dnes přiblížil nebo se jí dotkl. Nemohl se ubránit, aby mu pohled nesklouzl na její něžná ňadra, a když konečně vzhlédl, díval se do rozšířených očí naplněných úlekem. I v tak skrovném světle si všiml, že se jí po jeho zevrubném zkoumání zbarvily temně tváře.

„Promiňte,“ zašeptala napjatě. Ruku, jíž se ho dotkla, si tiskla k hrudi, ale přesto na ní pořád cítila jako vypálený cejch neočekávanou a prudce se měnící tvrdost jeho mužství. Instinkty jí napovídaly, aby mlčela a chovala se jakoby nic, přesto se rozhodla omluvit, aby vyvrátila jakoukoli domněnku, že to snad udělala naschvál. „Nechtěla jsem se vás dotknout, pane Thorntone.“

Gage sledoval potemnělou cestu před sebou a neřekl ani slovo.

Jen mlaskl na koně, aby přidal do kroku. Ignorovat křehkou postavu vedle sebe a její nechtěný jemný dotyk však nedokázal.

O týden později bylo Shemaine jasné, že nějakou dobu potrvá, než se zaběhne do každodenní rutiny. Gage jí však dal najevo, že její prvotní starostí bude péče o Andrewa. Přesto zjistila, že je schopná mezi vařením a staráním se o chlapce zvládnout víc, než předpokládala.

Gage v těch dnech dostal od svého zákazníka z Williamsburgu zprávu, že se převoz nábytku odkládá na neurčito, protože práce na jeho domě ještě neskončily, a on tudíž nemohl převzít nábytek, protože by nebyl kam dát. Začal tedy pracovat na nábytku pro jídelnu, na němž se domluvil při minulé návštěvě v Newportes Newes. Po večerech kreslil náčrty, vymýšlel tvar nového příborníku a vzory pro područky a nohy. Během dne dělal se svými muži v dílně a pravidelně se objevoval na rozestavěné lodi, kde pomáhal Flannerymu se složitějšími úkoly.

Ten den ráno, než odešel, oznámil Shemaine, že bude celý den na lodi. Požádal ji, zda by kolem poledne nepřivedla Andrewa a nepřinesla dost jídla, jak pro loďaře, tak i pro truhláře, pokud to bude v jejích silách. Všechno nasvědčovalo tomu, že bude krásný a slunný den, a tak navrhl, že by mohli poobědvat všichni společně na palubě.

„Zazvoňte na zvon u předních schodů, až budete hotová,“ instruoval ji, když ho ujistila, že to zvládne, „a já někoho pošlu, aby vám pomohl.“

Před několika dny si prohlížela okolí domu a zašla i do sklípku, který Gage vyhloubil nedaleko ve svahu. Teď tam zamířila s Andrewem pro mrkev, cibuli a další potřebnou zeleninu na guláš ze zvěřiny. Chystala se připravit vlastní obdobu irského guláše, který jejímu otci často vařila Bess. Za chvíli už všechno kypělo v kotlíku nad ohněm.

Brzo ráno, jakmile vstala, si dala kynout těsto na chléb. Teď ho znovu zpracovala, rozdělila na dva bochníky a ty položila poblíž teplého ohniště, aby znovu vzešly. Oškrábala brambory, dala je vařit a hned zadělala na kořeněný koláč. Když se pekl, spěchala za dalšími povinnostmi.

Nedílnou součástí výchovy, které se jí od matky dostalo, byly i instrukce, jak správně prát. Tenkrát to však bylo míněno tak, aby dokázala ohlídat dům plný služebnictva. Nicméně jí teď rady přišly vhod a nečinilo jí žádný problém vzpomenout si na správný postup. S Andrewovou nadšenou pomocí stáhla povlečení a vyprala je spolu s několika lněnými ručníky, chlapečkovým oblečením a Gageovými košilemi, na něž narazila v jeho skříni krátce po svém příjezdu. Prádlo pověsila ven, aby vonělo svěžím vzduchem a sluncem, a zatímco se sušilo, vyvětrala peřiny, zametla a setřela podlahu, již předtím vydrhla rejžákem, vyleštila nábytek a uklidila celý vnitřek domu, až zářil. Každou činnost převedla ve hru, aby Andrewa zabavila, a dokonce ho začala učit písničku s počítáním. Vesele se smála nad jeho výslovností. Chlapeček byl taky nadšený, a když se ze všech sil pokoušel napodobit její mimiku, rozjařeně výskal. Aby se mohli venku pohodlně najíst, připravila dostatečné množství náčiní, cínové talíře a poháry, jež našla ve skládku, ubrus a ubrousky a všechno zabalila do velkého košíku spolu s koláčem, na který ještě udělala polevu. Nakrájela chleba, svázala ho do čisté utěrky a část dala stranou, aby ji mohl odnést Andrew. Ze studny vytáhla džbán chladného moštu, z ohniště sundala kotlík s gulášem, zakryla ho a postavila k ostatním věcem na přední verandu. Nakonec rozmačkala brambory, okořenila je, nádobu přiklopila poklicí a ovázala dekou, aby jídlo nevychladlo.

Chvíli poté, co rozhoupala zvonek, doběhl ke srubu vysoký muž s klátivými pohyby a ostře řezaným obličejem. Se supěním zastavil na schodech a zdvořile se dotkl klobouku, aby ji pozdravil. Když se usmál, vypadal celkem sympaticky. Měl ty nejčernější vlasy a nejmodřejší oči, které Shemaine kdy viděla.

„Zdravím, slečno,“ spustil vesele. „Jsem Gillian Morgan. Kapitán mě posílá, abych pomoh s jídlem na loď.“

„Kapitán?“ nechápala Shemaine.

„Pan Thornton,“ vysvětloval pohotově. „Nemá to sice rád, ale je to šéf a platí nás a navíc je o třináct let starší než já, tak se táta postavil proti, abych mu říkal křestním jménem. No a tak jsme ho překřtili na kapitána.“

„Aha,“ usmála se Shemaine. „Mně pan Thornton také říkal, že má averzi k lidem, kteří ho oslovují příjmením, ale já mu křestním nedokážu říct. Přijde mi to moc důvěrné.“

„Averzi?“ nechápal Gillian.

„Nechuť, odpor,“ objasnila mu význam slova Shemaine a přemýšlivě naklonila hlavu na stranu. „Vyprávěl vám někdy, proč to tak nesnáší?“

„Říkal, že když ještě stavěl lodě pro svýho tátu, trval jeho otec na tom, aby mu ostatní říkali pane Thorntone, protože byl majitelův syn. Kapitánovi to přišlo hloupý. To je jasný.“

Shemaine ukázala na přikrytý kotlík a mísu s brambory. „Tak raději půjdeme, aby jídlo nevychladlo. To by se panu Thorntonovi asi taky nelíbilo.“

„Jo, jo. To by z nás stáhl kůži,“ uchechtl se Gillian. „Ten dokáže dát najevo, když se naštve.“

„Ale není zlý, nebo ano?“

„Ne, to ne. Ale pokud jde o práci, čeká, že budeme pracovat nejlíp, jak umíme. Měla byste to taky dělat, slečno. Neodpustí nic.“

„Budu se snažit,“ povzdechla si Shemaine trochu ustaraně.

Zavěsila Andrewovi raneček s chlebem přes rameno, chytila ho za ruku a do druhé vzala košík. Gillian pobral zbytek a vyrazil první, protože ona musela jít s chlapečkem pomaleji. Když došli k lodi, přišel jim Gage naproti. Vzal Andrewa do náručí, od ní přebral košík a vedl ji na částečně dokončenou palubu.

Už tam na ně s přátelskou zvědavostí čekali všichni čtyři truhláři i starý loďař a dávali značně hlasitě najevo, že by bylo načase, aby se Gage přestal bát, že mu ji někdo z nich odloudí, a představil jim ji. Gillian si vzal od Gage Andrewa a začal s ním naoko bojovat a válet se po zemi, až chlapeček nadšením výskal. Gage mezitím seznamoval Shemaine se svými zaměstnanci. V Ramseym Tateovi poznala muže, který Gageovi pomáhal před dílnou den poté, co ji koupil. Sly Tucker, vysoký a poněkud tělnatý muž se světle zrzavými vlasy, byl další dospělý. Dvěma učňům nebylo víc než dvaadvacet třiadvacet let. Erich Wernher, Němec, měl souměrné rysy, tmavé vlasy i oči. Druhý, pohledný mladík se světlehnědými vlasy a šedýma očima, se jmenoval Tom Whittaker a patřil k místním. Flannery Morgan byl prošedivělý a v ošlehaném obličeji měl tolik vrásek jako noční obloha hvězd. Jeho řízný humor a poznámky dokázaly muže pobavit tak, až řičeli smíchy.

Všichni se k Shemaine chovali jako k opravdové dámě, což ona považovala za projev úcty k jejich zaměstnavateli. Jakmile vyndala ubrus, překotně začali připravovat provizorní stůl z prken a truhlářských koz. Pak jí pomohli prostřít a Sly Tucker, který působil také jako metodistický kazatel, pronesl modlitbu. Sotva se muži pustili do jídla, začaly se ozývat výkřiky nadšení a slova chvály. Džbán s chladným moštem koloval několikrát, aby naplnil cínové poháry, a poté co přišel na řadu kořeněný koláč, někteří z nich už přejedením funěli.

Shemaine byla poprvé od té doby, kdy ji Gage koupil, schopná sníst všechno, co si nandala na talíř. Přesto jí ztěžkl žaludek a cítila se ospale. Ze všeho nejvíc si přála vzít Andrewa a jít ho uložit, ale bylo jí jasné, že se chlapečkovi nebude chtít, když má nablízku Gilliana.

Gage seděl na vzdálené straně stolu, na soudku s hřebíky. Odstrčil talíř, zhoupl se a opřel se o zábradlí, které měl za sebou. Pozoroval muže, jak si pochutnávají, a byl přesvědčený, že i kdyby byla Shemaine stará ošklivá ropucha, jeho zaměstnanci by ji nosili na rukou jen za to, jaká je dokonalá kuchařka.

Po obědě dovolil, aby si všichni trochu odpočinuli, protože po takové hostině se nemohli hned pustit do práce. Mladíci dostali za úkol sebrat špinavé nádobí a odnést je spolu s kotlíkem a zbytkem jídla do srubu. Shemaine se ještě zdržela s Andrewem na lodi. Procházela se po ní a obdivovala dokonalou řemeslnou práci, zatímco Gage řešil s Flannerym problémy, které způsobilo špatně vyschlé dřevo, jež přinesl Gillian z dílny.

„Praskliny se rozštípnou, dřív než uplyne tejden, kapitáne. Budeme muset ty trámy vyndat a vyměnit je.“

„Pak to udělejte, jestli je to potřeba,“ souhlasil Gage. „Zdá se, že stejně nemáme na vybranou.“

Andrew mezitím vypátral racka, který se vznášel kousek nad přídí lodi, a rozběhl se za ním v naději, že ho chytí. Shemaine pospíchala za ním, ale chlapeček byl jako veverka a šplhal z jedné paluby na druhou, aby se dostal co nejblíž. Pták neustále poletoval nad ním, jako by ho chtěl pozlobit. Shemaine se ze všech sil snažila překonat svou malátnost a drápala se za ním. Přeskakovala rozházené dříví a prodírala se vzpěrami, jen aby mu stačila. Ohromovalo ji, kolik má tak malé dítě energie a jak dokáže lézt. Než se nadála, zaujalo Andrewa něco jiného a začal rychle slézat dolů na hlavní palubu, kde mezi fošnami skákala žába. Shemaine zjistila, že je na přídi blízko okraje, ale přitahována úchvatnou vyhlídkou, udělala ještě pár kroků ke strmému srázu. Dole zahlédla obrovské kameny, navršené kolem opěrných klád lešení, ale když se podívala před sebe, měla před očima nádhernou scenerii.

„Krucinál, Shemaine!“ zaburácel hlas za ní, že se téměř zapotácela. „Okamžitě dolů! Copak chcete spadnout?!“

Shemaine si uvědomila, že za ní Gage doslova letí, a než stihla poslechnout, byl u ní a strhl ji zpátky. Když se dostali na hlavní palubu, popadl ji za ramena a začal s ní vztekle třást.

„Tam nahoru už nikdy nechoďte! Slyšíte?! Není to tam bezpečné! Tak se držte zpátky!“

Shemaine ustrašeně přikyvovala, vyděšená jeho zlobou. „A-ano… a-ano, pane Thorntone,“ vykoktala a zadržovala slzy, které jí do očí vháněla bolest. Drtil ji ramena takovou silou, že jí určitě nadělal modřiny. Snažila se ucuknout a vysvobodit z mučivého sevření. „Prosím, pane Thorntone, bolí mě to.“

Jakoby zaražen vlastní zuřivostí ji Gage pustil a o krok couvl. „Promiňte,“ dostal ze sebe chraplavě, „to jsem nechtěl…“

Prudce se otočil a rázným krokem zamířil z lodi. Shemaine i muži se za ním dívali jako vytesaní z kamene. Seběhl dolů z můstku a hnal se k dílně, jako by mu za patami hořelo. O vteřinu později k nim dolehlo vzdálené prásknutí dveřmi, které se v tom tichu, jež nastalo po jeho odchodu, rozlehlo jako hrom.

Shemaine se otočila na Gilliana, celá otřesená Gageovým výbuchem vzteku. „Co jsem udělala? Proč se na mě tak rozzlobil?“

„Netrapte se, slečno. Nezlobil se na vás,“ mumlal mladík a hledal slova, jak by ji utěšil. „Byl to jen ten pohled na vás a to zábradlí. Vylezla tam tenkrát i jeho žena a votamtuď spadla.“

Shemaine se vydral zoufalý povzdech i přes dlaň, kterou si položila na ústa. Jak mohla udělat takovou chybu?

„Možná byste měla vzít Andyho a jít s ním domů. Jestli tady něco zbylo, tak to přinesu,“ navrhoval Gillian.

Poslechla jeho radu a odvedla Andrewa z lodi. Uvítala, že mladíci opláchli talíře i poháry v řece a nechali je v košíku za dveřmi. Trvalo už jen chvíli, než je umyla v mýdlové vodě a osušila a uklidila kuchyň.

Přinesla vyvětrané přikrývky a polštáře, ustlala, a potom vzala chlapečka nahoru do podkroví. Lehla si s ním a četla mu, dokud neusnul. Zůstala ležet, jeho hlavičku opřenou o rameno, a dlouho se dívala do stropu. Vybavovala si Gageovu zuřivou reakci, když ji uviděl u zábradlí. Ačkoli chápala jeho rozpoložení, na kratičký moment, kdy s ní třásl a křičel na ni, mu zahlédla v očích mučivý výraz bolesti, který tam nikdy předtím nebyl. Pronásledovaly ho nepochybně děsivé vzpomínky, možná čin, jenž spáchal, nebo se mu ho spáchat nepodařilo, a jenž ještě nepropadl do milosrdného zapomnění. Co jí o tom neštěstí zůstalo utajeno? Co se tehdy vlastně opravdu stalo? Co mohlo být větší neštěstí než smrt mladé ženy a matky? Proč měla tahle tragédie nad silným dospělým mužem takovou moc, že se zmítal v úzkostném trápení?

Probírala všechny možnosti, ale hrozně ji to psychicky vyčerpávalo, protože na svoje otázky nedokázala najít odpovědi. Nakonec se přitulila k Andrewovi, objala ho a poddala se dřímotě, která se jí pomalu zmocňovala.

Ramsey Tate došel k dílně a zlehka zaklepal. Na zamumlané ,dále‘ vešel a potichu za sebou zavřel. Gage stál u okna, mračil se a zamyšleně zíral ven. Letmo příchozího přejel přísným pohledem a Ramsey zaváhal, zda jeho přítomnost vůbec snese.

„Sly a ostatní se sem bojej přijít. Myslej, že by tě rušili,“ pronesl celý nesvůj. „Poslali mě, abych se tě zeptal, jestli chceš, aby pokračovali v práci.“

Gage jen frkl a zamračil se ještě o něco víc. „Co myslíš?“

„Jo, taky jsem jim povídal, že budeš chtít, aby dělali jako obvykle,“ povytáhl Ramsey huňaté obočí, „i když jseš sebenevrlejší a cítíš se pod psa. Taky ti snad nemusím říkat, jak jsi poděsil tu svou holku. Měla strach, že tě něčím urazila, dokud jí Gillian nevysvětlil, že se trápíš kvůli svý ženě.“

Gage záměrně jeho jasnou narážku přešel. Věděl lépe než kdokoli jiný, jak Shemaine vystrašil. Když ji však uviděl, jak se naklání přes zábradlí, mihl se mu před očima mučivý přelud Victorie. Na prchavý okamžik se realita propletla se sítí trýznivých představ, které ho pronásledovaly v hrůzných nočních můrách, kdy se mu znovu a znovu vracela vidina smrtelného pádu. Byly to otřesné paralyzující vize, jež se mu vracely od Victoriiny smrti a vytrhávaly ho ze spánku, takže zbytek noci pak trávil jako lapené zvíře v kleci. Tentokrát však padala na balvany pod zábradlím Shemaine, zatímco on se nakláněl bezmocně za ní.

„Moje nálada nemá s tím, co očekávám, nic společného,“ vybafl nakonec. „A očekávám, že muži dokončí svoji práci jako kdykoli jindy, aby si zasloužili plat. Zkontroloval jsem, jaké připravili vzorky na nové kusy, a myslím, že je potřeba vzít dřevo s lepší kresbou. Já už jsem nějaké opracoval na dvířka a vybral jsem odpovídající materiál na zásuvky.“

„Možná bys nám měl ukázat, jak si co představuješ,“ navrhl Ramsey, protože mu bylo jasné, že ani on, ani nikdo jiný si nedokážou představit hotový kus tak jasně a přesně jako Gage. Mimo jiné věděl, že na jeho trápení může práce působit jako hojivý balzám, alespoň do té doby, než se rozhodne znovu si najít ženu.

„Tak je zavolej. Ukážu vám, co mám na mysli.“

„A Morganovi?“ zeptal se Ramsey nejistě. „Také nevědí, jestli mají dneska na lodi ještě pokračovat.“

„Flannery musí vyměnit nějaká prkna. K tomu mě nepotřebuje,“ odpověděl Gage stroze.

Když Ramsey odešel, přejel si Gage rukou oči a ponuře si povzdechl. Silou vůle se snažil oprostit od představy, jak Shemaine padá přes zábradlí, a dumal, jestli bude vůbec kdy schopen osvobodit se od tísnivého neklidu, který ho už téměř rok ničil.

K večeři si dali vydatnou polévku, a zatímco Shemaine myla nádobí, přečetl Gage Andrewovi pohádku a potom ho šel uložit. Když se vrátil do kuchyně, Shemaine tam na něj čekala.

„Je mi líto, že jsem vás dneska na lodi rozčílila, pane Thorntone,“ začala omluvně. „Netušila jsem, jak vaše žena zemřela.“

Dokázal jen nepatrně zvednout koutky v náznaku úsměvu. „Jenom jsem se vyděsil, když jsem vás viděl jít tak blízko ke kraji, a napadlo mě, že přesně takhle se to mohlo stát s Victorií.“

„Nemám teď nic důležitého na práci, pane,“ pronesla tiše. „Třeba byste se cítil líp, kdybyste si o tom mohl popovídat.“

V jejím návrhu zazněl takový soucit, že ji nedokázal odmítnout. „Nebyl jsem u toho… , když moje žena… spadla,“ spustil nakonec váhavě. „Odnesl jsem Andrewa do srubu, abych mu umyl ruce, protože se na lodi umazal kolomazí. Pak jsem zaslechl Victoriin výkřik. Zněl vystrašeně. Ani ne vteřinu nato se ozval další. A další. Nechal jsem Andyho v postýlce a utíkal jsem k lodi. Když jsem se tam dostal, našel jsem Roxanne v hysterickém pláči nad mrtvým tělem mé ženy. Tvrdila mi, že akorát vytahovala svou kánoi na mělčinu a vtom Victorii zaslechla. Došla k lodi a našla ji ležet na kamenech pod přídí. Zlomila si vaz. Už jsem nemohl vůbec nic dělat. Jen jsem jí vyrobil rakev a odvezl do vesnice, abych ji pohřbil na hřbitově vedle jejích rodičů.“

Vynechal, co si prožil po příjezdu do Newportes Newes. Rozhodně mu nepřidalo, že se v předchozích letech postavil proti některým místním lidem a poukázal na nesmyslnost zákonů, které se snažili pro tuto oblast prosadit. Dívali se na něj jako na nepřítele a jejich touha po pomstě se po Victoriině smrti stala naprosto zřejmá. Nakonec zasáhly britské úřady, které usoudily, že vyšetřování nebylo nic jiného než zlovolně zaměřený výslech a že jeho žena mohla z přídě uklouznout nešťastnou náhodou. Většina lidí z vesnice s výrokem souhlasila, ale pomluvám stejně nebyl konec.

„Po té nehodě jsem měl pocit, že se už nikdy nevzpamatuju. Jako by mě někdo hodil do hluboké kobky, ze které jsem se už nikdy neměl dostat. Ale čas přináší úlevu a mně pomohlo hodně to, že jsem se musel starat o Andrewa.“

„Váš syn je kouzelný, pane Thorntone,“ ozvala se Shemaine jemně. „Musí si získat srdce každého.“

„Je pro mě požehnáním v mnoha směrech,“ povzdychl si Gage. Odmlčel se a po chvíli ticha kývl hlavou k zadní chodbě. „Můžete se vykoupat, Shemaine, jestli chcete. Dneska večer nebudu pracovat, tak budete mít soukromí.“

„Děkuju,“ usmála se na něj. „Cesta na London Pride bez možnosti koupele byla pro mě skutečným očistcem. Neznám nic lepšího, než se naložit do teplé vody.“

„Tak to udělejte,“ pobídl ji Gage. „Budu si v kuchyni chvíli číst, takže asi budu ještě vzhůru, až se vykoupete.“

Spěchala si připravit lázeň. Nanosila tři vědra teplé vody a pak šla pro další dvě do studny. Odpoledne, jakmile se Andrew vyspal, mu četla na zadní verandě, a když si potom chlapeček chvíli hrál, sebrala a poskládala suché prádlo. Dala ho do koše, ručníky navrch, a postavila vedle své židle. Ve spěchu na něj zapomněla, protože musela chystat večeři a předtím ještě vykoupat Andrewa. A tak s posledním vědrem s sebou vzala i proutěný koš a postavila ho na Gageovu stoličku.

Vzápětí vklouzla do horké vody a rozkošnicky si povzdechla. Neležela ve zdobené vaně a mýdlo nepatřilo k nejjemnějším, přesto měla pocit, že si užívá tu nejnádhernější královskou lázeň s hromadou sloužících okolo. Zůstala tam, dokud se jí na prstech neudělaly vrásky a voda nevychladla.

Zvedla se a natáhla pro ručník. Vzala ho za růžek, ale jak zatáhla, udivila ji podivná tíha. V následující vteřině zkameněla hrůzou a zděšeně vydechla, protože na zem spadl obrovský had. Okamžitě se přetočil, syčel a svíjel se. Hypnotizoval ji zlověstnýma očima a ze zubaté tlamy šlehal každou chvilku úzký jazyk. Vyrušený ze svého klidu zvedl vyboulený ocas a začal s ním třást. Vydával zvláštní chřestění.

Pak hadí hlava vystřelila vpřed a Shemaine couvla co nejdále a hrůzou vyjekla. Zaslechla zvuk překocené židle a rychlé kroky. Gage ji polekaně volal jménem, ale nemohla mu odpovědět, protože had zaútočil znovu. Jen vykřikla. Tiskla k sobě ručník, a jak stále couvala, vrazila do stolu. Dveře z kuchyně se právě otevřely. Chřestýš, soustředěný na svůj cíl, se plazil kolem vany a byl právě poblíž dveří, když se v nich objevil nový vetřelec. Zaútočil, ale Gage rychle uskočil a pádil do skládku. Objevil se téměř okamžitě a v ruce držel nebezpečně vyhlížející nůž. Had ho výhružně sledoval a čekal na příležitost se do něj zakousnout. Gage i před dalším výpadem uskočil, a poté co se chřestýš stáhl, byl připravený. Udělal pár prudkých kroků, rozmáchl se a přišpendlil mu hlavu k podlaze.

Shemaine pevně svírala ručník a celá se třásla. S hrůzou sledovala, jak se chřestýš ve smrtelných křečích svíjí. Gage mezitím otevřel zadní dveře, čepelí naplocho podebral hadovu roztříštěnou hlavu a druhou rukou ho chytil za šupinaté tělo poblíž ocasu, aby ho mohl vynést ven.

Shemaine se s úlevou opřela o stůl. Pak ji napadlo, že by v košíku mohl být další. Všechen ten vzruch by už ho snad vyplašil, snažila se vzápětí přesvědčit sama sebe. Gage hada zabil, jsem v bezpečí, ujišťovala se v duchu, ale pořád se jí třásly nohy.

Ze zadní verandy se ozvalo šplíchnutí vody a Shemaine si uvědomila, jak spoře je zahalená a že propásla příležitost zmizet. Spěšně zamířila ke schodům, ale jakmile zaslechla u otevřených dveří kroky, ztuhla na místě. Nahoru nemohla odejít, protože by ji Gage viděl nahou zezadu. Zůstane-li, krátký a vlhký lněný ručník jí také moc nepomůže, protože ji zepředu zakrývá jen částečně. Nervózně si kousala ret a pohled jí sklouzl na koš, který stál u vzdálenější strany vany. Druhý ručník by hodně napravil, ale dostane se pro něj včas?

Gage právě vešel a udělal jejímu dumání konec. Zoufale zacouvala mezi zeď a stůl, jednu ruku si držela přes prsa a druhou šikmo přes břicho. Víc dělat nemohla. I tak jí rozrušeně bušilo srdce.

Gage překvapilo, že neutekla do svého pokojíku, a když si všiml, jak hledá útočiště za jeho stolem, rozbouřila se v něm ohromná směsice pocitů. Ramenem strčil do dveří, aby se zavřely, a vešel do chodby pomalým odměřeným krokem. Celou svou pozornost vědomě soustředil na čištění nože. Naolejovaným hadříkem, který měl pro podobné příležitosti v bedně u dveří, vysušoval mokré skvrny. Zastavil se u ní a mechanicky přejížděl po čepeli, jež už zase zářila.

„Měla jste štěstí, Shemaine,“ snažil se o nedbalý tón, ale moc se mu nedařil. „Byl to jedovatý had. Mohl vás uštknout. Nevíte, kde se tam vzal?“ Věděl, co s ním pohled na její spoře zahalenou postavu udělá, za nic na světě by si ho však nenechal ujít.

Shemaine nedokázala ovládnout nervózní chvění. Zážitek s hadem a to, že byla téměř nahá s Gagem v jedné místnosti, ji naprosto vyvedlo z míry. „H-had si musel vlézt do k-koše s prádlem,“ zajíkala se. „Nechala jsem ho o-odpoledne na verandě. A-asi se stočil pod ručník a s-spal.“

„Můžete děkovat všem svatým, že nezaútočil, když jste koš nesla dovnitř.“

Shemaine zvedla oči a setkala se s jeho pohledem. Ačkoli byly Gageovy úmysly ty nejpočestnější, její pouhý pohled ho rozpoltil vedví a zvedla se v něm touha s tou nejintenzivnější prudkostí. Byl muž a už dlouho hladověl, a proto nemohl odtrhnout oči od nádherných, téměř nezakrytých křivek. Donedávna ho tyto ručníky pokaždé rozčílily, protože byly úzké a krátké, takže se mu do nich špatně utíralo. Momentálně tuto jejich nevýhodu velice oceňoval.

Oči mu sklouzly dolů ze smetanově bílých ramenou na pevná kulatá prsa, která se vyklenula nad pevně sevřenou paží. Okraj ručníku pod ní nebyl téměř vidět a Gage ze své výšky mohl na vteřinu zahlédnout, jak se provizorní živůtek na okamžik sesmekl a odhalil něžně růžovou pleť. Plný bezmoci zatoužil vidět víc.

Tam, kde jeho výhledu nebránily paže, odhalovala vlhká látka téměř každou křivku. Celá strana dolů od pravého prsu až k nádherně tvarovanému stehnu byla nechtěně vystavena jeho putujícím nenasytným očím. Pokožku měla hladkou a jemnou, přesně takovou, jakou si představoval. Vsadil by se, že stejně rozkošná a sladká musela být na dotek.

Když se znovu podíval vzhůru, v očích mu temně hořelo a Shemaine si s palčivou intenzitou uvědomila, jak moc je před ním bezbranná. Kdyby se rozhodl, že si s ní udělá, co sám bude chtít, nic by mu v tom nezabránilo.

Chvíle se nekonečně protahovala a v Shemaine se nakonec ozval její irský temperament. Popuzovalo ji, jak neomaleně si ji prohlíží, a tak dala svému rozladění průchod. „Nevadilo by vám, kdybych se šla obléct, pane Thorntone?“ pokusila se o ironickou otázku. „Jestli jste si náhodou nevšiml, tenhle ručník se za vhodné oblečení rozhodně považovat nedá.“

„Promiňte, Shemaine,“ škublo Gageovi pobaveně v koutcích, „pohled na vás je tak příjemný, že jsem si neuvědomil, že by vám to mohlo vadit.“

Zvedla uraženě bradu a blesklo jí hlavou, zda ho nepovzbudila svým mlčením. Okamžitě to napravila. „Ano, vadí mi to, pane Thorntone. A to, co vám vidím v očích, mě zneklidňuje. Nemáte-li v úmyslu mě zneužít, pak vás prosím, abyste odešel, než si to rozmyslíte.“

Po další zevrubné prohlídce kývl Gage hlavou, jako by chtěl vyjádřit souhlas, a vešel do dveří vedoucích do kuchyně. Nezastavil se, ani se neotočil a potichu je za sebou zavřel. O chvíli později slyšela, jak zvedá překocenou židli.

„To je mi teda pochlebování,“ syčela si Shemaine pro sebe a odhodila ručník. Naštvaně vrtěla hlavou a šeptem parodovala Gageovu bezstarostnou omluvu. „Skoro jsem zapomněl, Shemaine, že by vám mohlo vadit nedostatečné oblečení. Teda pane Thorntone! Co to na mě zkoušíte za triky?“

Popadla noční košili, přehodila přes ni pléd a pevně si ho ovinula kolem pasu, třebaže vážně pochybovala, že by jakékoli oblečení mohlo být dostatečnou ochranou proti vášni, kterou Gageovi zahlédla v očích. Neměla s druhým pohlavím žádné zkušenosti, ale bylo jí jasné, že jakmile se muž podívá na ženu takovým způsobem, jakým to před chvílí udělal Gage Thornton, myslí jenom na milování.

Když o chvíli později odhrnul Gage pokrývky a vklouzl do postele, udeřila ho do nosu příjemná svěžest. Všechno bylo vyvětrané a Gage si uvědomil, jaký je mezi Shemaine a Roxanne obrovský rozdíl. Kovářova dcera měla v hlavě jen to, aby mu nadbíhala. Rozkošnicky si načechral polštář a zhluboka nadechoval příjemnou sladkou vůni. Celé odpoledne strávil přemýšlením a těšil se, že si odpočine. Cítil se jako dítě, které uložili po dobrém jídle ke spánku. Z mysli však nedokázal vypudit představu Shemaininých plných prsou, zakrytých jen ručníkem, ani slastné fantazie, jaké by to bylo je líbat.

K výuce střelby se dostali asi o čtyři dny později, krátce po večeři, když Shemaine utřela a uložila všechno nádobí. Gage přikázal Andrewovi, aby si hrál s kostkami na zadní verandě, kde na něj mohli bez problémů dohlížet, zatímco terč umístil právě na opačné straně. Pak Shemaine vysvětlil, jak se mušketa správně láduje a připravuje ke střelbě, a sám jí ještě všechno názorně předvedl. Na ukázku jednou vystřelil a pak už ji jen pozorně sledoval, jak připravuje pušku k dalšímu výstřelu.

Dříve než jí Gage dovolil poprvé zacílit, dopodrobna jí vysvětlil, k čemu před výstřelem dochází, a ukázal jí správný postoj a držení zbraně, aby se neunavila víc, než bylo nutné. Přitom si stoupl těsně za ni a silnými pažemi ji objal kolem ramen, aby jí poopravil způsob držení. Bezprostřední kontakt s jeho vysokým, mohutným tělem, z něhož vyzařovalo hřejivé teplo, Shemaine úplně vyvedl z rovnováhy. Dech se jí úžil a srdce se jí rozbušilo jako o závod. Reakce vlastního těla na jeho fyzickou přítomnost ji samotnou překvapila. Bylo to pro ni něco dosud nepoznaného. Stěží by ho mohla ještě odsuzovat za tu smyslnou touhu, kterou onehdy zahlédla v jeho očích, když se teď sama chvěla po celém těle a srdce jí bilo jako splašené. Několikrát maně zavadil o její ňadro a stehnem se jí tu a tam otřel o nohu. Ani několik sukní ji neochránilo, aby každý takový dotek nevnímala, jako by jí po těle přejížděl kusem rozžhaveného železa. Na to by potřebovala přinejmenším brnění. Bylo jí jasné, že její poplašená reakce nezůstala Gageovi utajena. Nevěděla, co si se sebou počít. Měla tisíc chutí vytrhnout se z jeho náruče a utéct pryč. Avšak i přes své rozrušení z Gageovy blízkosti a jisté obavy z pušky, která při výstřelu vydávala ohlušující ránu a ještě ji při zpětném rázu pažba pokaždé udeřila do ramene, takže neupadla jen díky tomu, že ji Gage vlastně držel v náručí, se Shemaine podařilo hned při první lekci pochytit mnohé o tom, jak správně s mušketou zacházet. Gage měl vzácný dar udělat z výuky zábavné dobrodružství, jež bylo pro Shemaine stejně nové a vzrušující jako kdysi návštěva prvního plesu. Navíc její úspěšnost ve střelbě na pevný terč byla u úplné začátečnice pozoruhodná.

„Vypadá to, že máte opravdu talent,“ pochválil ji po skončení lekce Gage. „Zítra vyzkoušíme střelbu na pohyblivý cíl.“

Příštího dne se k nim přidal ještě Gillian. Jeho úkolem bylo vyhazovat do výše cínový talíř, sloužící Shemaine za pohyblivý terč. Gage stál opět těsně za ní. Pomáhal jí správně zacílit a tlumit zpětný náraz, který ji po každém výstřelu vrhal vzad. Nemohl si proto nevšimnout, že se celá chvěje, což samozřejmě přičítal jejímu strachu z pušky.

„Na začátečníka vám to šlo včera báječně, Shemaine,“ snažil se ji povzbudit. „Tak se trochu uvolněte. Ukážu vám, jak správně zacílit, a vyzkoušíte si to sama.“

Shemaine však velice dobře věděla, že se těžko může uvolnit, protože příčinou jejího vnitřního napětí nebyla puška, ale on. Na ránu se nedokázala vůbec soustředit, a tak nebylo divu, že střela minula vyhozený talíř o dobrého půl metru. Zpětný náraz ji vrhl Gageovi do náruče. Ze rtů se jí vydral poplašený výkřik, jak se spěšně snažila z ní vyvinout. Kdyby se spálila o řeřavé uhlíky, nebyla by její reakce prudší.

„Tohle bylo horší než včera,“ konstatoval zklamaně Gage. „Ale zkusíme to znovu,“ ujistil ji a naklonil se přes její rameno, aby jí opravil držení pušky. I pro něj byla bezprostřední blízkost jejího těla zneklidňující, umínil si však, že všechny neslušné myšlenky ze své hlavy vypudí. Alespoň během střelby. „Přece nemáte proč být nervózní, Shemaine. Uklidněte se.“

Mám tisíc důvodů být nervózní! říkala si v duchu Shemaine, protože se k ní znovu přitiskl, aby nadlehčil pušku, na jejíž delší držení jí nestačily síly. Najednou měla pocit, že se zadusí, že jestli hned neuteče, stane se něco strašného.

Odhodila pušku, kterou Gage jen taktak zachytil, a o překot se rozběhla k domu. „Musím zamíchat chlebové těsto. Už nemám čas!“ křikla bez dechu první výmluvu, jež jí přišla na jazyk.

„Shemaine, kam běžíte? Vraťte se!“ volal za ní Gage, ale místo aby ho poslechla, nadzdvihla si Shemaine sukně a pádila k zápraží. Gage si vyměnil s Gillianem nechápavý pohled. Hoch jen pokrčil rameny a pak upřel pohled na nedotčený cínový talíř. „Aspoň z něj můžete dál jíst,“ podotkl s úsměvem, když mu ho podával.

Následující den k nim k velké Andrewově radosti zavítala na návštěvu Hannah Fieldsová se svými dvěma nejmladšími syny. Zatímco všichni tři chlapci skotačili na dvorku, Hannah se Shemaine je z verandy pozorovaly a využívaly příležitosti lépe se vzájemně poznat.

„Tvůj pán má chlapečka k zulíbání,“ podotkla Hannah s pohledem upřeným na hochy. Z její kulaté tváře se na svět kolem smály upřímné, milé oči. „A snaží se ho vychovávat, jak se patří.“

„Znáte pana Thorntona už dlouho?“ zeptala se Shemaine ve snaze dozvědět se o svém pánovi něco víc. Při onom incidentu s hadem sice zahlédla v jeho očích smyslnou touhu, jež by jejich společný pobyt pod jednou střechou činila nesnesitelným, od té doby se k ní však Gage Thornton choval jako pravý džentlmen. Jeho myšlenky ale samozřejmě číst nedokázala a občas, když ho přistihla, jak se na ni dívá s takovou zvláštní dychtivostí v očích, litovala, že neví, co se mu honí hlavou.

„Od tý doby, co tu žije,“ odpověděla Hannah. „My jsme sem přišli už o několik let dřív. Jeho žena, to byla doopravdická dáma. Ne nějaká namyšlená nebo povýšená, ale laskavá a milá. Neznám žádnou jinou, která by tak milovala svýho muže jako ona. Některý lidi říkaj, že si ji nezasloužil, protože má rád jen ty svý lodě. Já si ale myslím, že všechnu tu práci dělal stejně tak pro ni jako pro sebe.“

„Je vidět, že pan Thornton je pracovitý a talentovaný muž,“ podotkla Shemaine, ukazujíc rukou na úpravnou cestičku, klikatící se od zápraží mezi ovocnými stromy k hospodářským stavením a dílně, které Gage vybudoval vlastníma rukama. „Je to vidět, když se člověk podívá kolem.“

Hannah pohlédla úkosem na Shemaine, jako by se snažila vypátrat z její tváře, co o svém pánovi slyšela. Zdálo se jí velice nepravděpodobné, že by Shemaine byla takhle smířená s tím, kam ji osud trestankyně zavál, kdyby zaslechla i jen něco málo z toho, co paní Pettycombová a další klepny rozhlašovaly za Gageovými zády. Ty dámy si přímo libovaly v nejrůznějších fantastických spekulacích a pouštěly uzdu své obrazotvornosti natolik, že leckdo jejich výpady často nevydržel. Gage ano. Se stoickým odhodláním se dál věnoval své každodenní práci, připravený postavit se každému, kdo by se odvážil říci mu ty smyšlenky do očí. Ať už byla pravda o Victoriině smrti jakákoli, Hannah by si nikdy nedovolila roztrušovat po vesnici nějaké své domněnky. Nespravedlivě nařknout nevinného muže z vraždy vlastní ženy, to byl v jejích očích smrtelný hřích. Však Almu Pettycombovou a jí podobné jednou Bůh za jejich ostré jazyky jistě potrestá.

„Myslela jsem si, že tě naučím tu trochu svýho kuchařskýho umění,“ podotkla Hannah s pobaveným úsměvem. „Ale tvůj pán mě ujistil, že vaříš výborně. Tak si myslím, že mou pomoc ani nebudeš potřebovat.“

„Víte, co bych se chtěla naučit? Péct ty suchary, co dělají v hospodě ve vesnici…, jestli je umíte,“ spustila Shemaine horlivě. „Dávali nám je i cestou sem na lodi, ale to se s těmi z vesnice nedá vůbec srovnat. Na ty na lodi člověk potřeboval opravdu silný žaludek, aby strávil všechny ty červy, a co se v nich ještě našlo.“

„Můžeme jednu dávku upíct,“ navrhla Hannah. „Přinesla jsem s sebou něco k obědu, abys dnes nemusela vařit. Takže si suchary pak můžeme dát jako moučník.“

„Asi bychom měli vzít chlapce dovnitř, aby si hráli tam, až budeme péct,“ podotkla Shemaine s obavami. „Nedávno mě tu vystrašil had, bojím se, že se tu může objevit další.“

„Mně z nich taky pokaždý tuhne krev v žilách. Tomu jednomu se říká chřestýš. A jestli ses s ním už setkala, tak víš proč.“

„Setkala a zblízka, takže jsem si ho mohla pořádně prohlédnout,“ přiznala se Shemaine a znovu se při té představě otřásla hrůzou.

Hannah několikrát hlasitě zatleskala, aby přilákala pozornost chlapců. „Pojďte, hoši, půjdeme dovnitř. Malcolme a Duncane, koukejte se chovat slušně. Nechci, aby si Shemaine myslela, že jste banda chuligánů.“

Chlapci se uvnitř začali velice brzy pošťuchovat, až z toho byla opravdová mela. Andrew to jako nejmladší přirozeně odnášel nejvíc. Shemaine ho chtěla chránit, a tak se snažila odtrhnout je od sebe, ale Andrew se navzdory škrábancům vrhal s vervou do rvačky znovu, dokud Hannah své syny neokřikla.

„Říkala jsem vám, že se tu budete chovat slušně! Jestli hned nepřestanete, ohnu vás přes koleno a dostane jich na holou, co se do vás vejde. A vy víte, že si nedělám legraci.“

Od té chvíle byli oba bratři jako dva andílci, až na ty čertovské jiskřičky, které jim stále probleskovaly v očích. Bylo však zřejmé, že hrozby své matky berou velice vážně, protože souhlasili dokonce s tím, že si s Andrewem půjdou po obědě na chvíli zdřímnout, zatímco Shemaine s Hannah poklízely kuchyň.

Hannah měla doma na celý den navařeno a před svým odchodem pověřila dcery, aby jídlo, pokud by se snad na návštěvě zdržela déle, večer ohřály. Proto se nijak nezdráhala, když jí Gage nabídl, aby zůstala i na večeři. Byla ráda, že alespoň pro jednou vypadla z monotónního kolotoče svých domácích povinností. Jídlo, které Shemaine uvařila, jí očividně velice chutnalo, dokonce si na Gageovo vyzvání ještě přidala, a po večeři se od stolu doslova odvalila s těžkým funěním.

„Doufám, že se s námi člun nepotopí. Asi bych k břehu s takhle nacpaným břichem nedoplavala. Chudák Charlie by mi nikdy neodpustil, kdybych mu tu samotnýmu nechala na krku kupu dětí.“

„Mám tě odvézt domů?“ nabídl jí galantně Gage.

Hannah na něho pohlédla se šibalským úsměvem. „Měla bych tu tvou nabídku přijmout, za trest, že jste mě tady tak přecpali,“ škádlila ho. „Ale děkuju, nějak to zvládnu sama. No a když se člun začne potápět, hodím Malcolma a Duncana přes palubu. Však oni domů už nějak doplavou.“

„Mami!“ vykřikli oba chlapci jednohlasně a celí zkoprnělí zírali na matku. Jakmile z jejího následného smíchu pochopili, že šlo o žert, začali se pošťuchovat.

„Malcolm půjde první!“

„Ne, mami, vyhodíš nejdřív Duncana. Chci ho vidět, jak bude plavat!“

„Vyhodím vás oba najednou!“ usadila je Hannah, aby zabránila další rvačce.

Pak vrhla na Gage ztrápený pohled, jako by u něj hledala oporu. „Nenechaj jeden druhýho chvilku na pokoji. Bude to zázrak, jestli se ve zdraví dožijou dospělosti.“

„Vypadá to, že z nich jednou budeš mít statečné vojáky nebo tak něco,“ podotkl Gage s úsměvem. „Tyhle zkušenosti se jim jednou budou náramně hodit.“

„No, možná. Ale někdy si říkám, že by mi chvilka příměří neuškodila. Měla bych aspoň čas vymyslet si vlastní válečnou strategii. Třeba jak jim otlouct makovice o sebe a nepřijít při tom o prsty.“

Černý humor té ženy byl už na Shemaine příliš. Chystala právě Andrewovi koupel a poslední poznámka Hannah ji tak rozesmála, že skoro nemohla uzvednout vědro s horkou vodou. Snažila se svůj smích zvládnout, ale to bylo prakticky nemožné. Brzy svým smíchem nakazila i všechny kolem, Andrewem počínaje až po Hannah i Gage. Takové veselí čtyři stěny Gageova domu nezažily už pěknou řadu měsíců. A pro Gage to byl zázračný elixír, který mu hojil duši.

Když se jim konečně podařilo smích utišit, začala se Hannah chystat k odchodu. „Nevadí, Gagi, že jsem ti tu nechala dvě židle na opravu? Vůbec to nespěchá, ale byla bych docela ráda, kdybych je měla na Vánoce doma. Na první pohled nevypadaj tak zle, ale opěradlo na nich drží už jen silou vůle. Skoro se na nich nedá sedět.“

„Uvidím, co se dá dělat, Hannah,“ slíbil jí Gage. „Určitě je nebudeš potřebovat dřív?“

„Určitě ne. Sami pro sebe máme židlí dost, ale na Vánoce přijedou Charlieho sestry a bratři a těch je tolik, že to bude jako invaze.“

„To jsem rád, že na ně nespěcháš,“ usmál se Gage. „Teď mám nějakou práci, ale do Vánoc je budeš mít dávno doma. Kdybys je potřebovala dřív, dej mi vědět. Nechám si je tady na verandě, abych na ně nezapomněl.“

Hannah na okamžik zpozorněla a zaposlouchala se do písně, kterou vzadu zpívala Shemaine při koupání Andrewovi. Byla to svěží, veselá melodie, zjevně irská a Shemaine měla čistý, sladký hlas, jaký Hannah dosud nikdy neslyšela. S melancholickým úsměvem se obrátila znovu ke Gageovi. „Určitě se mnou budeš souhlasit, že bych se od Shemaine lecčemu přiučila. A nejen ve vaření. Má hlavu otevřenou. A hlas jako anděl! Mohla bych občas přijít na hodinu, až začne Andrewa učit číst. Na to já jsem nikdy moc nebyla.“

„Musím přiznat, že Shemaine umí všechno, co jsem si představoval, a ještě mnohem víc,“ připustil Gage.

„Vidíš, a tys tvrdil, že neumí vařit,“ popichovala ho Hannah.

Gage pokrčil rozpačitě rameny. „Shemaine si snad ani sama neuvědomuje, co všechno umí. Vaří báječně a o Andrewa se stará, jako by byl její vlastní. Úplně na ní visí.“

„Všimla jsem si toho dnes dopoledne, když se ho Shemaine snažila chránit před těma mejma rošťákama. Nevěděla, jak má zasáhnout, aby se mě nějak nedotkla, a já jsem schválně kluky ještě chvíli nechala, protože jsem byla zvědavá, co udělá. A musím ti říct, že se žádná kvočna nestará o svoje kuřátka líp, než jak ona pečuje o tvýho synka.“

„Zdá se, že má Shemaine vrozený mateřský pud,“ přikyvoval Gage. „A vzácný dar dát tomu dítěti pocit jistoty, klidu, bezpečí. A lásky.“

Hannah se spokojeně usmála při pohledu na tu změnu, která se udála nejen s chlapcem, ale i s jeho otcem. Všechny ty jím uváděné klady byly totiž přínosem i pro Gage samotného. Dalo se poznat, že je daleko uvolněnější a vyrovnanější, než kdy byl od Victoriiny smrtil. „S Shemaine jsi měl opravdu štěstí. Druhou takovou nenajdeš, kdybys kraj světa prošel.“

Shemaine zaslechla ve snu vzdálený pláč, ale snažila se ho nevnímat, jako by to byl nevítaný vetřelec, který jí kazil dokonalý požitek z jízdy. Zase jednou byla totiž v sedle svého hřebce Donogala a hnala se s ním přes pozemky svého otce. Prudký vítr jí cuchal vlasy a rval z ní plášť, ale ji naplňoval pocit volnosti a svobody.

Pláč se však dral Shemaine do snu stále pronikavěji, a snad i proto se rozkvetlé, šťavnaté louky proměnily v zatuchlou tmavou kobku vězení Newgate. Všude kolem ní se ozýval nářek a sténání a míhaly se stíny, jejichž neklidné těkání bylo neodmyslitelně doprovázeno řinčením řetězů. Zachvátila ji ta nejhlubší beznaděj a stísněnost, až skoro nemohla dýchat.

Prudce se posadila na posteli a zhluboka se nadechla. Srdce v hrudi jí divoce bušilo a jeho zběsilé tempo se jen pomalu uklidňovalo, když ve tmě kolem sebe nerozeznávala žádnou z tváří ztroskotanců z Newgate. Hrůza, která ji ochromila, pozvolna mizela. Postupně se probrala a byla schopná rozlišit skutečnost od noční můry, jež ji pronásledovala. Konečně si uvědomila, že pláč, který ve snu slyšela, přichází z přízemí z ložnice a že to je Andrew. Zbystřila pozornost ve snaze zachytit nějaký zvuk, svědčící o tom, že chlapečka utěšuje Gage. Místo toho však nářek sílil. Nedokázala si představit, že její pán klidně spí, zatímco chlapec takhle křičí. Zmocnil se jí neklid. Co když se Gageovi něco stalo? Nebo šel možná na záchod a Andrewa neslyší.

Ve spěchu odhodila přikrývku a cestou dolů po schodech si přehodila přes ramena vlněný pléd. Dveře do Gageovy ložnice byly otevřené a v tom málu světla, které sem pronikalo z kuchyňského krbu a zvenčí oknem nad postelí, Shemaine viděla, že Gage není ani v pokoji, ani v ložnici. Opatrně se proplížila kolem jeho postele až k Andrewově postýlce, plná strachu, že na něj přece jen někde narazí. Její obavy však byly liché. Nebyl tam nikdo jiný než plačící Andrew.

Shemaine vzala chlapce do náručí, něžně ho k sobě přivinula a začala s ním přecházet po místnosti sem a tam. Slíbávala mu slzy z mokrých tvářiček a potichu zpívala ukolébavku. Brzy se utišil a zdálo se, že usnul. Když jej však chtěla položit do postýlky, rozplakal se nanovo. Nosila ho tedy dál, dokud neměla pocit, že spí opravdu hlubokým a klidným spánkem. Pak přestala zpívat a občas se zastavila. Ještě však několik okamžiků vyčkávala, aby měla úplnou jistotu, že se chlapeček neprobudí, ani když ho uloží do postýlky.

Chvíli se kochala pohledem na jeho jemnou tvář, která v měsíčním světle vypadala snad ještě krásnější než ve dne. Náhle uslyšela něčí kroky. Ohlédla se ke dveřím, v nichž se objevil Gage, a chtěla začít vysvětlovat důvod své přítomnosti v jeho ložnici. Ze rtů jí však nevyšla ani hláska, jen poplašeně hleděla na jeho nahé mokré tělo. V měsíčních paprscích se kapky vody na Gageově hrudi i pažích třpytily jako diamanty. Kolem hlavy měl omotaný ručník, jímž si usilovně třel vlasy, a o její přítomnosti proto neměl evidentně ani nejmenší tušení.

Zato Shemaine si jeho přítomnost uvědomovala velice intenzivně a všemi svými smysly. Nikdy předtím nahého muže neviděla a to, co se teď naskýtalo jejím očím, daleko předčilo její panenské očekávání. Stála celá ohromená jeho krásou a mužností. Měl široká ramena, takže vycpávky, pro jiné muže naprosto neodmyslitelnou součást oděvu, vůbec nepotřeboval. Mohutná hruď přecházela do štíhlého pasu a úzkých boků. Prsa i ploché, svalnaté břicho pokrývaly jemné chloupky a její oči nemohly odolat, aby nesklouzly ještě níže do jejich hustých chomáčků.

Cítila, jak se jí krev hrne do tváří, přesto tam stála dál jako přikovaná a nedokázala odtrhnout oči. Jediné, co si v té chvíli uvědomovala, byl rozpor mezi matčiným útlocitným, někdy snad až trochu rozpačitým popisem mužské fyziognomie, intimních vztahů mezi mužem a ženou a tím, co teď viděla.

Aby na poslední chvíli zachránila, co se dá, rozhodla se po špičkách ustoupit zpátky k Andrewově postýlce. Krev jí však bušila v žilách jako na poplach, protože cesta ven vedla jedině kolem Gageovy postele.

Vzápětí se však zarazila, neschopna jakéhokoli pohybu. Na Gageově těle v místech, která ji přitahovala jako magnet, se odehrála změna, jež ji docela paralyzovala.

Když konečně dokázala odtrhnout pohled, setkala se s Gageovýma usmívajícíma se očima, v nichž se mihotaly paprsky měsíčního světla. Ručník měl už stočený kolem šíje a jeho mokré černé vlasy se matně leskly.

„Promiňte,“ vypravila ze sebe Shemaine, ochromená trapností celé situace. „Andrew plakal a já jsem neměla tušení, kde jste.“

V nastalém tichu se rychle otočila zpět k postýlce a opatrně do ní chlapce uložila. Cítila, jak jí žhnou studem zrudlé tváře. Na okamžik zavřela oči, aby přemohla rozrušení a sebrala zbytky sebeovládání. V duchu však před sebou stále viděla ten obraz, který se jí navždy vryl do paměti.

Pak se prudce otočila a proběhla kolem Gage s očima odvrácenýma stranou. Letěla ke schodům, ale hned na prvním schodu zakopla. Zaťala zuby ve snaze přemoci palčivou bolest v holeni a běžela dál. Vrhla se na svou postel, pokrývku si přetáhla přes hlavu a toužebně si přála, aby svět kolem ní přestal existovat.

Shemaine hleděla vstříc novému ránu s obavami. Bála se setkání s Gagem, měla nepříjemný pocit, že bude muset být v jeho blízkosti, když oba dva budou sotva moci myslet na něco jiného než na uplynulý večer, kdy ji přistihl, jak okukuje jeho mužství jako nějaká nestoudná prostitutka. Už to, jak se onehdy nechtíc dotkla oněch partií, bylo dost trapné. Ale vzpomínka na včerejší večer pro ni byla ještě mnohem víc pokořující. Toužila zůstat v posteli, dokud Gage neodejde do dílny, ale její povinnosti jí v žádném případě nedovolovaly skrývat se ve vlastním pokoji. Musí jejich nevyhnutelné setkání zvládnout co nejlépe, i když by se nejraději stala neviditelnou.

Opatrně sešla dolů a s úlevou zjistila, že Gage již odešel za svou ranní prací. Když se vrátil, jako obvykle s košíkem vajec a vědrem mléka, byla už oblečená a na stole měla připravenou snídani. S potěšením se podíval na prostřený stůl a pak vedle ní na odkládací pultík položil košík i vědro mléka.

„Voní to báječně, Shemaine.“ Od té doby, co u něj Shemaine žila, se Gage na snídani těšil ze všeho nejvíc, protože vařila vynikající jídla, která si pamatoval z dětství, z rodného domu v Anglii. „Najíme se? Mám hrozný hlad.“

Bála se setkat s jeho pohledem, a tak se zarputilou soustředěností přelévala obsah malé pánve do omáčníku. „Můžeme jíst, jen co přeleju tuhle omáčku. Mám probudit Andrewa?“

„Nechte ho spát. Měl dneska chudák špatnou noc.“

I když to byla docela nevinná poznámka, Shemaine připadala jako neotesaná připomínka jejího nočního trapasu. Sběračka, kterou chtěla vložit do omáčky, jí vyklouzla z prstů a ona jen vyděšeně sledovala, jak se odrazila od hrany stolu a s cinknutím dopadla na podlahu. Prudce se sehnula, aby ji zvedla, málem se však srazila s Gagem, jenž zareagoval rychleji. Hbitě po ní hrábl a s galantním gestem jí sběračku podával zpět. Nervózně na něho pohlédla a to vzbudilo jeho zvědavost. Nemohl si nevšimnout, jak se červená a nejistě po něm pokukuje. Snažil se zachytit výraz jejích očí, ale Shemaine předstírala, že nutně potřebuje další sběračku, a už se na něj nepodívala.

Gage se ale nehodlal nechat tak snadno odbýt. Vzal ji lehce za bradu a natočil si její hezkou tvář tak, aby na ni dopadalo přímé světlo. „Co vás trápí, Shemaine?“ zeptal se něžně. „Copak si vážně myslíte, že mi vadí, že jste mě včera v noci viděla nahého? Dobrý bože, musela jste uspokojit svou zvědavost a já přece chápu, že jste tam nepřišla, abyste mě sváděla, ale abyste uchlácholila mého syna, a jsem vám za to vděčný. Naopak se musím omluvit já. Vyděsil jsem vás, muž však nemá vždycky pod kontrolou to, jak jeho tělo bude reagovat na přítomnost krásné ženy. Nebyl jsem s žádnou od té doby, co Victoria zemřela. V naší vesnici rozhodně není jediná, kterou bych toužil dostat do postele. A pohled na vás ve mně probudil všechny ty touhy, které se snažím v sobě potlačit od doby, kdy jsem ovdověl. Jsem prostě jen obyčejný muž, Shemaine, se všemi touhami a chybami, jež muži mívají. Obdivuju vaši krásu a jsem moc rád, že vás tu mám. Rád se na vás dívám. Jste něžná, svůdná, jemná a laskavá. Prosvětlujete náš dům i můj život jako nádherná květina svou vůní a krásou. Za ten krátký čas, co se známe, jsem si uvědomil, jak velmi po vás jako po ženě toužím. Nikdy bych vás ale k ničemu nenutil, Shemaine. Nechtěl bych vám ublížit. Chci pro vás jen to nejlepší, tak už si nedělejte starosti s tím, co se včera večer stalo. Asi tušíte, že mě vzrušilo, když jste se na mě dívala. Můžete mě za to odsoudit, nebo mě prostě přijmout takového, jaký jsem. Jako muže, který má o vás zájem.“

Ze rtů se jí vydral tichý vzdech. „Nechtěla jsem vám dnes vůbec přijít na oči,“ přiznala ostýchavě. „Říkala jsem si, že to nevydržím.“

„Přede mnou se nemáte za co stydět, Shemaine. Nikdy vás nebudu kárat za upřímné city nebo přirozené lidské reakce.“ Shemaine si však stále nebyla jistá sama sebou a ještě méně svou momentální situací. Obrátila se ke stolu a tiše zašeptala: „Stydne vám snídaně, pane Thorntone.“

„Až po vás, slečno O’Hearnová,“ zareagoval Gage a vybídl ji ke stolu.

„Tatí, kde si?“ ozval se z ložnice Andrew a za okamžik přicupital do pokoje.

„Tady jsi, ty spáči,“ uvítal ho Gage radostně. Dřepl si a rozpřáhl doširoka ruce.

Chlapeček vběhl otci se smíchem do náruče a ten ho vyhodil do vzduchu. Když znovu bezpečně dopadl do otcova objetí, Gage ho s hrozivým zavrčením štípl přes noční košilku do bříška. Odměnou mu byl dovádivý smích a hlasité výkřiky.

Pak ho konečně posadil do dětské stoličky a Andrew přehlédl pátravým pohledem prostřený stůl. Vzápětí obdařil Shemaine veselým pohledem. „Jupí, jupí!“

Gage na ni také pohlédl. „Řekl bych, že tím Andrew myslel, že se do těch dobrot pustí. Pomůžeme mu?“

Shemaine se nemohla těm dvěma nezasmát a přes svou dosavadní rezervovanost vysekla obřadné pukrle. „Jsem k vašim službám, vaše lordstvo.“

„Veškeré nároky na tenhle titul jsem nechal v Anglii,“ podotkl Gage jen tak mimochodem.

Shemaine svraštila obočí a přemítala o tom, co tou poznámkou mínil. „Existuje nějaký lord Thornton?“

„Můj otec, William, lord Thornhedge.“ Gage nedbale pokrčil rameny a máchl rukou nad bezvýznamností takového titulu. „Markýz by asi udělal větší dojem, ale tady v koloniích titul stejně nemá pro většinu lidí žádný význam, snad kromě britských církevních hodnostářů.“

Už beze slova ukázal na lavici a pozval Shemaine ke stolu. Poté co usedla, vklouzl na lavici naproti ní. Už jednou jí vyprávěl příběh, aby ji rozptýlil. Tenkrát to bylo o starém Jednoušákovi a dneska se pustil do historky o Slyi Tuckerovi a o tom, jak se onehdy snažil utéct před včelou, když vykládal zásoby z vozu.

„Sly chtěl vyskočit, ale palec levé nohy se mu dostal do jedné z děr na podlaze vozu. Spadl na zem jako pytel ovsa a odřel si nos tak, že se každý popadal smíchy za břicho, jakmile ho viděl. Sly je normálně holubičí povaha, ale všichni se mu tak chechtali, že ho to doopravdy vytočilo. Celé odpoledne si potom mumlal, že by býval udělal mnohem líp, kdyby si nechal dát žihadlo, než si takhle rozbít nos a být všem pro legraci.“

Shemaine se neubránila smíchu, a když na Gage pohlédla, zjistila, že se na ni dívá šťastnýma, rozzářenýma očima, spokojený, že se mu podařilo zahnat její nervozitu. Sklonila hlavu, protože si uvědomila, čeho dosáhl. „Děkuji vám, pane Thorntone.“

Gage předstíral dokonalou naivitu. „A za co?“

„Vždyť to dobře víte,“ odpověděla. „Byla jsem hrozně rozpačitá z toho, co se stalo včera večer. Teď jste mě ale rozesmál, takže jsem na okamžik na ten hrozný trapas zapomněla.“

Dal hlavu na stranu a ironicky se na ni zadíval. „A co na tom bylo tak hrozného?“

Jeho otázka Shemaine zaskočila, neuměla mu hned vysvětlit, co všechno cítila, jakmile si uvědomila, že si všiml jejího pohledu. Když se konečně zmohla na odpověď, nedokázala se mu dívat zpříma do očí, ačkoli hovořila upřímně. „Mohl byste si myslet, že se chovám vyzývavě.“

Gage odmítavě mávl rukou. „Vím, že jste nevinná dívka. A také vím, že to byla jen zvědavost. U nezkušeného mládí to je přece přirozené.“

„Zdá se, že toho o ženách víte hodně, pane Thorntone,“ neodpustila si.

S úsměvem přijal její poznámku jako výzvu. „Určitě víc, než toho víte vy o mužích, slečno O’Hearnová.“

Shemaine se na něho polekaně podívala, ale neodvážila se odporovat. Jen tiše vzdechla a sklopila oči ke svému talíři. „Musím se o nich ještě hodně naučit.“

Gage se zasněně zadíval na její skloněnou hlavu, protože v duchu uvažoval o tom, jak by bylo nádherné stát se jejím učitelem.

Ještě snídali, když na zadní dveře zaklepal Ramsey Tate a nakoukl dovnitř. „Můžu dál?“

„Á, Ramsey, pojď dál,“ vybídl ho Gage a odsunul se, aby mu udělal vedle sebe na lavici místo. Okamžitě si všiml tmavých kruhů pod očima svého přítele, na nic se ale nevyptával. „Už jsi jedl?“

„Rozhodně nic, co by vypadalo tak pěkně,“ řekl Ramsey a uculoval se. Jakmile se ale Shemaine zvedla, aby podala další talíř, mávnutím ruky ji zadržel. „Ne, slečno, radši ne. Co jsem ráno snědl, mi leží jako balvan v břiše. Vařil jsem si to sám a už teď toho lituju.“

„Jsi tady mnohem dřív než obvykle,“ podotkl Gage. „Stalo se něco?“

„Ale, s mou drahou polovičkou je to nějaký špatný,“ přiznal Ramsey zachmuřeně. „Mám o ni strach, chtěl bych bejt radši s ní doma, kdyby něco potřebovala.“

Gage byl upřímně znepokojen. „Vezmi si volno, na jak dlouho budeš potřebovat. Můžeme pro tebe něco udělat?“

„No, nejsem žádnej kuchtík. Kdybyste mi mohli posílat nějaký jídlo pro Calley a mýho nejmladšího, byl bych moc rád. Mně stačí to, co si sám uklohním, ale vařit pořádně jsem se nikdy nenaučil a nějak mi nepřipadá správný, aby Calley trpěla kvůli tomu ještě víc, než už trpí. Starší chlapci pracujou až do svatýho Jana u svýho strýce, takže teď jsme doma jen my tři.“

Gage se zdráhal poslat Shemaine k Ramseymu, dokud se nepřesvědčí o tom, že se nejedná o nakažlivé onemocnění. Pokud bude nutné donášet tam jídlo, bude to dělat on a tak, aby neohrozil chlapce ani Shemaine. „Co jí je?“

Ramsey ustaraně vzdychl. „Možná si vzpomínáš, že jsem ti před časem říkal, že Calley bude mít koncem jara další dítě. Teď to ale vypadá, že o ně přijde. Podle ní je ještě příliš brzy, aby se dítě narodilo.“

„Rozhodně by ji měl vidět doktor,“ prohlásil rezolutně Gage. „Kdyby ti to nevadilo, přivedu k vám dopoledne Shemaine s Andrewem a dojedu do vesnice pro doktora Ferrise. Co říkáš?“

Ramsey dojatě zamžikal očima, aby zaplašil slzy. „Byl bych ti hrozně vděčnej, Gagi.“

„Běž teď domů a dávej pozor na Calley,“ vybídl ho Gage. „Přijdeme co nejdřív.“

„Moc ti děkuju,“ obrátil se už ve dveřích Ramsey.

O několik hodin později zastavil Gage se svým povozem před srubem Tateových a doprovodil Shemaine a Andrewa dovnitř. Andrew a tříletý Robbie si okamžitě začali hrát v kuchyni na podlaze s dřevěnými zvířátky, která pro svého nejmladšího synka mladý truhlář vyřezal. Ramsey pak odvedl Gage a Shemaine do zadní části srubu, kde ležela jeho nemocná žena. Přistoupil k jejímu lůžku a vzal ji jemně za ruku, aby jí představil nově příchozí.

„Calley, to je nová služka pana Thorntona, slečna Shemaine. Uvaří něco pro tebe a pro malýho.“

Gage pokročil kupředu. „Shemaine na tebe i na chlapce dá pozor, dokud nepřivezu doktora. Budeš v dobrých rukou, Calley.“

Calley jen mlčky pokývla hlavou a snažila se vyloudit úsměv, poté co se obrátila k Shemaine. „Jsem moc ráda, že vás poznávám, slečno. Jenom bych si přála, aby to bylo za jinejch okolností.“

Jakmile Gage a Ramsey odešli, dala se Shemaine do naklepávání polštářů a urovnávání postele a pak se starostlivě zeptala: „S čím vám můžu pomoct?“

„Můžete mi chvilku dělat společnost,“ navrhla Calley a pokusila se o úsměv. „Ramsey je vždycky tak nervózní, pokud někdo z nás onemocní. Hned mi je líp, když se odhodlá jít něco dělat. Ten jeho neklid se přenáší i na mě.“

„Je vidět, že svou rodinu miluje a má strach, jakmile někdo z vás onemocní,“ poznamenala Shemaine.

„Já vím, já vím,“ přikývla Calley a zasmála se. Vzápětí jí však útrobami projela palčivá bolest a ona se zaťatými zuby čekala, až poleví. Pak pohlédla na Shemaine očima plnýma slz. „Doufala jsem, že to tentokrát bude holka. Máme už pět kluků a tohle těhotenství je úplně jiný než předchozí. Tak jsem si říkala, že to bude konečně holčička.“

Shemaine jí jemně stiskla útlou ruku. „Neztrácejte naději, paní Tateová, snad vám doktor pomůže.“

Nemocné ženě se chvěly rty úzkostí. „Nikdy dřív jsem takovýhle problémy neměla. Hrozně se o to mý malý děťátko bojím.“

Shemaine se opřela o matraci a naklonila se nad Calley, aby upoutala její pozornost. „Tak to jste měla až doteď opravdu štěstí, paní Tateová. Brzy po tom, co jsem se narodila, přišla moje matka o dítě a další už nemohla mít. Tak vidíte, jak nad vámi Bůh drží ochrannou ruku.“

Calley se se zavřenýma očima kroutila v bolestech. „Podle toho, jak se cítím teď, bude už pozdě, až doktor Ferris přijde.“

Shemaine spěchala do kuchyně. Gage byl už dávno pryč a Ramsey přecházel sem a tam jako tělo bez duše. „Měl byste dát vařit nějakou vodu, mohla by se hodit,“ vybídla ho, aby ho trošku rozhýbala. „A připravte nějaká prostěradla a ručníky, ale nenoste je do ložnice, dokud vám neřeknu.“

„Ano, ano,“ spěšně přikývl Ramsey a vydal se plnit její příkazy.

Shemaine si vyhrnula rukávy a vydala se zpět do ložnice. V duchu si přitom mumlala svoji vlastní modlitbu. „Vy o těchhle věcech víte daleko víc, paní Tateová. Já ale nejsem žádná prudérní netykavka. Cesta z Anglie mě zbavila jakýchkoli předsudků, které jsem snad kdy měla. Jestli mi věříte, zůstanu tu s vámi a do příjezdu doktora udělám, co bude potřeba.“

„Věřím vám,“ zašeptala Calley. Začala se bolestí znovu kroutit. Pevně svírala prostěradlo, aby zaplašila křeče i lítost nad nevyhnutelně se blížícím neštěstím.

„Odpočiňte si trošku, jestli můžete,“ uklidňovala ji Shemaine. Měla v živé paměti, jak její přítelkyně Annie na lodi pomáhala při porodu jedné z jejich spoluvězeňkyň. Dítě se narodilo těžce postižené, snad kvůli nedostatečné výživě matky, a nežilo déle než den. Annie se ale podařilo porod dobře zvládnout a matku ošetřit. Shemaine si uvědomovala, že tohle není stejná situace, ale byla připravena Calley pomoci, jak nejlépe bude umět. Kromě jedné zkušenosti se ale na nic jiného nemohla spolehnout. „Nejvíc děťátku pomůžete, zůstanete-li klidná. Nerozčilujte se, netrapte se, aby nemělo pocit, že není tady na světě vítáno. Musí cítit teplo a bezpečí. Zavřete oči a snažte se představit si, jak je vaše holčička krásná. Bude určitě celá po vás, slámové vlásky a nebesky modré oči. Bratři ji budou ochraňovat jako drahokam.“

Calley přikývla, s víčky pevně sevřenými, a představovala si svou dosud nenarozenou dcerušku. Začala jako zázrakem klidněji dýchat a na tváři se jí rozhostil úsměv. „Ano, bude moc roztomilá.“

Shemaine se naklonila dopředu, aby jí mohla šeptat přímo do ucha. „Představte si, že držíte svou holčičku u prsu a lehce jí kolíbáte do rytmu ukolébavky.“

Calley zasněně vydechla. „Má moc ráda, když jí zpívám.“

„Vidíte, už se usmíváte, paní Tateová,“ zašeptala Shemaine, a když Calley překvapeně otevřela oči, tiše se zasmála. „A bolest je pryč.“

„Opravdu!“ Calley pohlédla na Shemaine s nevýslovným údivem. „Je to možný? Opravdu bych mohla sama sebe přesvědčit, že to dítě zachráním?“

„Já nevím, paní Tateová,“ přiznala Shemaine upřímně. „Ale věřím, že pokud matka neztrácí naději a je v klidu, je to pro ni i pro dítě lepší než se nervovat a být netrpělivá.“

„Říkejte mi Calley,“ zaprosila žena. „Musím říct, že jste skutečná dáma, právě jako pan Thornton je opravdový džentlmen. Potřeboval by ženu jako vy.“

„Jsem jenom jeho služka,“ oponovala jí Shemaine. Poslední, co chtěla, zvlášť po těch včerejších mukách, bylo, aby v téhle ženě živila přesvědčení, že si ji její pán chce vzít za manželku. Ještě by se před ním o tom mohla zmínit.

„Tak to přece nezůstane věčně,“ přesvědčovala ji Calley. „Ramsey říká, že je do vás pan Thornton už zamilovanej.“

„Pan Thornton je zamilovaný do mého vaření,“ odbyla ji Shemaine. „Nic víc. Váš manžel se mýlí.“

Calley byla překvapená, jak Shemaine rázně odmítá jakýkoli vztah s Gagem Thorntonem. „Copak byste si ho nevzala, kdyby vás požádal o ruku?“

„Byla jsem zasnoubená, než jsem sem přijela.“ Slova se jí zadrhla v hrdle, nebyla schopna dokončit větu. Vzpomínka na její zasnoubení jí připadala neuvěřitelně vzdálená.

„Anglie je odsud hodně daleko a pana Thorntona máte po ruce. Nemyslíte si, že by to byl pěknej manžel?“

„To určitě, ale já… „ Hlas jí opět selhal.

„Ten člověk, co jste s ním byla zasnoubená v Anglii, byl taky tak hezkej jako pan Thornton?“

„Já nevím,“ zaúpěla nešťastně Shemaine. Takovéhle otázky ji uváděly do velkých rozpaků. Podle měřítek snad každé mladé dámy byl Maurice du Mercer tím nejpřitažlivějším mužem v celém Londýně. A přece by Gage Thornton vzbuzoval v srdcích těch dívek jistě stejný zmatek jako teď v jejím. Připadalo jí vůči jejímu bývalému snoubenci nespravedlivé považovat ho za méně přitažlivého. Navíc bylo hloupé trápit se tím, kdo z nich je fyzicky krásnější. Je-li teď přesvědčená, že to je Gage Thornton, je to jen proto, že ho má nablízku a Maurice je tak daleko.

„Pořád svýho snoubence milujete?“

„Kdysi jsem ho milovala,“ tvrdila Shemaine nepřesvědčivě.

„Ale teď mi to připadá tak strašně dávno, od té doby se mnoho věcí změnilo. Pan Thornton si mě koupil, a i kdyby mě Maurice našel, nemohla bych si ho vzít, pokud by mě pan Thornton nebyl ochoten propustit. Ostatně, možná by mě Maurice už ani nechtěl kvůli tomu zatčení a tak.“

„Pan Thornton vás chce, to je jistý.“

„Nechme toho, nikam to nevede,“ odpověděla Shemaine, aby zabránila vytváření dalších nepodložených domněnek. „Nikdo přece neví, co si pan Thornton ve skutečnosti myslí. Jsem jen jeho služka, a dokud se sám nevyjádří, nemají všechny tyhle diskuse o manželství smysl.“

„To vážně není správný dohadovat se o tom, co pan Thornton udělá,“ připustila Calley. „Takovejch bude určitě dost i bez nás.“

Shemaine s úlevou vydechla, vzala Calley znovu za ruku a usmála se na ni. „Jak je vám?“

„Jsem trochu unavená,“ přiznala se Calley. „Ale je to lepší.“

„Chvilka odpočinku prospěje vám i dítěti.“

„Snad bych si teď mohla trochu zdřímnout.“

„Nechám vás o samotě. Kdybyste mě potřebovala, jsem vedle v kuchyni.“

Calley ulehčené vydechla, zavřela oči a Shemaine tiše vyklouzla do kuchyně. Ramsey stál u krbu a jeho ztrápený výraz ji přiměl, aby ho rychle přivedla na jiné myšlenky.

„Vaše žena se už cítí mnohem líp, teď snad na chvíli usne.“ Napětí uplynulých hodin se muži hluboce vrylo do tváře, až to Shemaine dojímalo. „Snad byste si měl taky zdřímnout,“ navrhla mu. „Zavolám vás, kdyby se něco dělo.“

Gage Thornton zastavil se svým vozem před lékařovým domem. Na vedlejším dvorku vytrhávala drobná žena plevel z malého záhonku, a jakmile ho uviděla přicházet, vzpřímila se, mhouříc oči do slunce. Když zaklepal na domovní dveře, zavolala na něj: „Jestli ste přijel za doktorem, tak neni doma. Jel nahoru po řece kvůli nějaký zlomený noze. Hned tak se nevrátí. Pokavaď umíte psát, můžete mu nechat vzkaz, kam má přijet. Doktor Ferris mi řek, abych tohle vyřídila každýmu, kdo přijde. Taky nechal na zápraží pero a všechno vostatní na psaní.“

Gage Thornton pohlédl na ženu v šedých hadrech a přemítal o tom, kde ji už viděl. Její hlas mu připadal povědomý. Jak šel po trávníku směrem k ní, všiml si, že má celou jednu tvář odřenou a napuchlou. I přesto v ní vzápětí poznal ženu, která ho na lodi London Pride povzbuzovala v jeho rozhodnutí koupit Shemaine.

„Annie Carverová?“ Její odřená tvář vypadale zblízka ještě hůř a Gage se nemohl nezeptat: „Proboha, co se ti stalo?“

Annie si zaclonila oči před slunečními paprsky rukou špinavou od hlíny, aby lépe viděla. „Kdo jste?“

„Gage Thornton. Koupil jsem Shemaine O’Hearnovou, vzpomínáš si?“

Žena překvapeně vykřikla a pleskla se rukou do čela. „Jakpak by ne. Jestli si na vás vzpomínám? Copak bych na vás mohla zapomenout? Jenom sem vás pořádně kvůli slunci neviděla. Jak se má Shemaine?“ Náhle se jí v očích objevil starostlivý výraz. „Není zraněná, že ne? Nepřišel ste za doktorem kvůli ní?“

„Ne, je v pořádku. Jsem tady kvůli jednomu příteli. Jeho žena by měla mít koncem jara dítě, ale má potíže. Vypadá to, že by o ně mohla přijít.“

„Něco vo porodech dětí vim,“ podotkla Annie nesměle. „Než moje matka vonemocněla, dělala porodní bábu. Naučila mě, co a jak. Ale můj pán by mi nikdy nedovolil s váma jít.“

„To ti udělal tvůj pán?“ zeptal se Gage a ukázal na její zmodralou tvář.

Annie rozpačitě pokrčila rameny. „Pan Myers si asi myslel, že si zasloužím pár facek za to, že sem mu spálila večeři. Řek mi, abych šla ven a nasekala nějaký dřevo, protože v pokoji byla zima. Trvalo mi to vo trošku dýl, než sem myslela.“ Přes neveselý obsah slov se na Gage šibalsky podívala. „A jak je u vás? Dá se jíst to, co vám Shemaine navaří?“

„Musím říct, že je vynikající kuchařka. Takovou bych nenašel, ani kdybych hledal až v Londýně.“

Annie se na něj dlouze zadívala zpytavým pohledem. „Včera večer přišla paní Pettycombová za mym pánem. Že prej ste si koupil trestankyni, aby vám byla po vůli, a že ste málem zabil bocmana z London Pride, když se vám ji snažil sebrat.“

Gage už zlobila usilovná snaha, se kterou ta stará drbna roznášela informace po celé vesnici. „Paní Pettycombová obvykle zveličuje všechno, co slyší, Annie. Na tvém místě bych tomu moc nevěřil. Záměrně překrucuje fakta, aby ty její klepy byly zajímavější.“

Annie doufala, že se Gage o důvodech, proč Shemaine koupil, rozhovoří podrobněji. Ten však neměl nejmenší chuť se tomuto tématu věnovat, protože nepovažoval za nutné ospravedlňovat se před každým, kdo dopřeje sluchu nestoudným pověstem, které se o něm šířily. Stejně by jim nikdy neučinil přítrž, protože ta stará matrona a drbny kolem ní ho měly ustavičně na tapetě.

Hlavní dveře se prudce rozlétly a na jejich prahu se objevil Samuel Myers, jednu ruku schovanou za zády. Nasupeně na ně zíral a pak se rozkřikl, rudý ve tváři jako nějaký diktátor: „Ty líná děvko! Nekoupil jsem tě, aby ses tu vybavovala s každým, kdo jde kolem. Koukej zase začít makat, nebo budeš mít celej ksicht modrej. A varuju tě. Koukej bejt pilná, i když tu nebudu, nebo tě stáhnu z kůže. Nemůžu odcházet z dílny hodinu co hodinu, jen abych tě kontroloval, jestli nelelkuješ. Zákazníci by si začali myslet, že jsem se odstěhoval z vesnice.“

Při pohledu na zuřícího muže se Gage zamračil. Protentokrát musel souhlasit s Morrisou Hatcherovou. Tenhle skrček byl odpornější než krysa. Představa, že nechá Annie v jeho spárech, aniž by se pokusil jí pomoci, mu najednou nepřipadala vůbec správná. „Pane Myersi, bylo by možné vypůjčit si za poplatek vaši trestankyni?“

Samuel Myers vypadal zaskočeně. Posunul si brýle na nose a s potutelným úsměvem se na Gage zadíval. „Copak, copak, pane Thornton? Jedna děvka vám nestačí? Musíte mít v posteli dvě?“

Pokud bylo záměrem toho člověka Gage urazit, tak se mu to skutečně podařilo. Gage cítil, jak v něm vůči posměváčkovi narůstá odpor, a zpražil ho naštvaným pohledem. Myers o něm očividně slyšel už spoustu sprostých pomluv, zatímco on sám věděl jen tolik, že je tenhle hulvát obchodník s pánským prádlem. A protože drbnám, které klepy roznášely, šlo především o to, dostat někoho do řečí, Gage by se nedivil, kdyby si Samuel Myers o něm myslel, že je nebezpečný. Dokazovala to i ruka za zády. Gage byl přesvědčený, že v ní drží pistoli. Nedovedl si totiž představit, že by ten starý chytrák byl tak neopatrný, zvlášť když určitě věřil všem těm povídačkám, jež o něm kolovaly.

„Žena jednoho mýho zaměstnance asi potratí,“ odpověděl Gage s pečlivě odměřovanou zdvořilostí. Nebyla to pistole, která ho k ní přiměla, ale skutečnost, že jakýkoli náznak nepřátelství by mohl zhatit snahu pomoci přítelkyni Shemaine. „Annie věří, že by paní Tateové pomohlo, kdybyste jí dovolil odejít se mnou. Jsem ochoten vám za to zaplatit. Nevíme, kdy se doktor vrátí, a nikdo jiný pomoct nemůže.“

„Můžete přece k Tateovým vzít svou vlastní trestankyni, pane Thornton,“ navrhl Myers. „Pokud se ovšem s tou svou děvkou dokážete na tak dlouho rozloučit. Na Irku je až moc pěkná. Zajímalo by mě, jestli je na ni taky tak pěknej pohled v posteli.“

„Vy slovo děvka, pane Myersi, používáte až moc často a děláte nepodložené závěry o charakteru některých žen,“ usadil ho Gage. Cítil, jak se pomalu přestává ovládat, a proto se na okamžik odmlčel, než pokračoval. „Ta dívka už je u Tateových a snaží se dělat, co může, ale je nezkušená a nebyla by paní Tateové moc platná.“

Samuel Myers nikdy nepropásl možnost přivydělat si nějaký ten groš a lepší příležitost než dovolit své nevolnici, aby pro něj vydělala kulatou sumičku, si stěží mohl představit. „A jak mám vědět, že vám můžu věřit? Co když mi Annie nebudete chtít vrátit?“

Gage si uvědomoval, že jeho nabídka musí být štědrá, aby vůbec přilákal mužův zájem. „Jestli chcete, nechám vám tu jako záruku tolik, kolik jste za ni zaplatil. Chci po vás jenom, abyste mi ukázal nějaký doklad o zaplacení a podepsal stvrzenku s tím, že se zavazujete peníze vrátit, jakmile budete mít Annie zpátky.“

„Stála mě patnáct liber,“ oznámil mu se sžíravým úsměvem Myers. „Ale vás bude její pronájem stát dalších pět.“

„Pět liber! Proboha, člověče, já ji přece nechci na rok.“

„Buď pět liber, nebo nic.“ Myers pokrčil ledabyle rameny. „Mám pro Annie důležitou práci a musím dostat náhradu za zpoždění, který její nepřítomnost způsobí.“

Gage se rozhodl zvýšit i své požadavky. „Za pět liber si ji nechám minimálně dva týdny.“

Samuel Myers se sladce usmál. „Myslím si, že to bez ní můžu dva týdny vydržet. Ale varuju vás, jestli mi ji nevrátíte, nechám si všechny peníze.“

„Ano, všechny peníze budou vaše,“ souhlasně zabručel Gage a měl pocit, že se právě nechal ošidit. Budu ale potřebovat tu stvrzenku, kdyby vás snad náhodou napadlo tvrdit, že jsem vám ji ukradl.“

„Dostanete svou stvrzenku,“ řekl Myers povýšeně. „Ale odejde odsud v těch šatech, v kterejch sem přišla.“

Gage se zadíval na Annie a přemýšlel o tom, proč má obchodník s oděvy zájem o takové staré hadry.

„Jedině ovšem že byste chtěl zaplatit i za ty šaty.“

Gage se opovržlivě pousmál. „Ty šaty si můžete nechat, pane Myersi. Určitě se v truhle u paní Tateové najdou lepší.“

O několik okamžiků později seděl už Gage znovu na svém povoze a mířil k domu Tateových. Doprovázela ho Annie, která se převlékla do svých šatů, jež měla na sobě během cesty. Byly sice rozedřené, ale naštěstí celkem čisté.

Gage věděl, že Shemaine bude mít radost, až opět uvidí svou přítelkyni. Sám měl ale hodně o čem přemýšlet. Nemohl přece vrátit Annie zpátky ničemovi, který ženy zneužíval a týral takovým způsobem, jaký předvedl Samuel Myers. Nechat si ji taky nemohl, protože Shemaine zastala veškerou práci sama a navíc by ani další ženu do domu nechtěl. Tateovi sice Annie opravdu potřebovali, ale dovolit si ji nemohli, protože ukládali každou penci navíc stranou na vzdělání svých synů. Momentálně se mu nedařilo vymyslet nic rozumného, ale doufal, že než Annie u Tateových skončí, na něco přijde.

Annie vedle něho na kozlíku mezitím štěbetala jako starostlivá matka. „Nechal ste doktorovi vzkaz, aby věděl, kam má jet, až se vrátí?“

„Ano, napsal jsem ho, když ses převlékala.“

„A nechal ste ho někde, kde ho najde?“

„Ano.“

„Ale tak, aby ho pan Myers nevyšmejdil?“

„Zastrčil jsem ten lístek pod dveře a ty jsou zamčené,“ odsekl Gage poněkud rozladěný jejím vytrvalým dotíráním.

„A co když se nepodívá na zem? Víte, von už je doktor v letech. Říkal mi, že mu příští pátek bude pětačtyřicet!“ Takový věk připadal Annie, která sotva dovršila první dvacítku, téměř kmetský.

„Přestaň si dělat starosti, Annie,“ uklidňoval ji Gage netrpělivě. „Unavuješ mě svými věčnými otázkami.“

„Vomlouvám se, pane Thornton,“ zamumlala Annie provinile. „Jenom jsem se chtěla ujistit, že doktor skutečně dorazí, aby to všechno neviselo jen na mně. Vim toho sice o porodu, o snižování horečky nebo o ošetřování ran hodně, ale myslim si, že by bylo lepší mít tam někoho, kdo má náležitý vzdělání.“

„Vzdělání sem, vzdělání tam, Annie, zůstaneš nějakou dobu u Tateových a budeš se starat o Calley. Může se stát, že tam doktor nebude, až ho budeš nejvíc potřebovat. Ramsey pro mě pracuje a je to můj přítel a já chci, abys pro jeho ženu udělala maximum, a pokud to bude v tvé moci, abys zachránila dítě. Rodina pro něj znamená hodně. Rozumíš mi?“

„Jo,“ pípla Annie pokorně.

„Mají malého chlapečka, o kterého se taky budeš starat, dokud Calley nebude zase na nohou,“ upozornil ji Gage.

Annie se najednou rozzářila. „To se mi bude líbit,“ vydechla nadšeně.

Po příjezdu k Tateovým zašel Gage hned do kuchyně, kde našel Shemaine, jak připravuje oběd. Klečela právě před pecí a dávala do ní bochník chleba. „Přivezl jsem s sebou jednu ženu, která se bude o Calley starat, abyste se mohla s Andrewem vrátit domů.“

„Pan Tate trval na tom, abych navařila dost pro všechny,“ vysvětlovala Shemaine, zatímco zavírala dvířka pece. „Moc mu záleží na tom, abyste tu zůstal na oběd.“

„Můžeme tu zůstat, jestli mu na tom tolik záleží,“ souhlasil Gage.

„Vaše přítomnost ho určitě přivede na jiné myšlenky, pane Thorntone,“ přesvědčovala ho s úsměvem Shemaine. „Co jste odjel, je hrozně nervózní, ani si nechtěl jít lehnout, třebaže jsem ho ubezpečovala, že Calley je už líp. Štípe vzadu na dvorku dřevo, aby se nějak zabavil. Kdybyste si s ním trochu popovídal, určitě by mu to pomohlo.“

„Udělám, co budu moct, Shemaine. A vy můžete zatím odvést tu ženu do ložnice a představit ji Calley.“

Jeho instrukce Shemaine poněkud zarazila, protože předpokládala, že se ta žena představí sama. Když ale Gage přivedl do kuchyně Annie, Shemaine jí s radostným výkřikem vběhla do otevřené náruče.

„Annie! Já o tebe měla takový strach!“ zvolala a oči se jí zalily slzami. Jakmile se dostatečně přivítaly, Shemaine o krok ustoupila a pátravě se své přítelkyni zadívala do tváře. V očích se jí objevil starostlivý výraz, když se jemně dotkla prsty odřenin v Annině obličeji. „To ti udělal tvůj pán? Nebo jsi snad narazila do zdi?“

Annie jen odmítavě mávla rukou, jako by chtěla její obavy zaplašit. „To nic není. Ukaž, ať se podívám taky já na tebe.“ Zkoumavě přelétla očima štíhlou postavu své přítelkyně a pak se spokojeně usmála. „Vypadáš báječně. Prostě báječně!“

„Pojď do ložnice, představím tě Calley,“ vybídla ji Shemaine. „A taky nám musíš povědět, jak ses sem dostala.“

„To ti můžu říct hned. Kdyby za mě tvůj pán nesložil dvacet liber, určitě bych tu nebyla.“

Shemaine se prudce zastavila a chytila Annie za rameno. „Co to říkáš, Annie? Pan Thornton tě koupil?“

„No, to přímo ne,“ zavrtěla hlavou Annie. „Dal pět liber za to, že si mě pronajme. Kdyby mě ale nevrátil, bude o dvacet liber chudší.“ Rozpačitě pokrčila rameny, udivena tím, že někdo může vydat takovou velkou sumu. „Ten tvůj pan Thornton musí bejt nějakej bohatej.“

„Není bohatý, Annie, ale je moc, moc hodný,“ řekla Shemaine s pyšným úsměvem.

Doktor Colby Ferris, vysoký šedovlasý muž s propadlými tvářemi, jež rovnoměrně pokrývalo strniště vousů, dorazil, právě když obědvali. Annie brala svoje povinnosti velice vážně, a dříve než ho pustila do ložnice za pacientkou, mu nabídla horkou vodu a mýdlo, aby si mohl umýt ruce, a čistý ručník na osušení.

„Moje matka říkávala, že porodní bába přece nemůže jen tak přijít k rodičce a ani si neumejt ruce.“

Lékař se na malou, drobnou ženu přísně zadíval: „Mladá dámo, víte, kolik dětí jsem už přivedl na svět?“

Annie si dala ruce bojovně v bok a tvrdošíjně trvala na svém: „Asi víc, než bych uměla spočítat. Ale copak vám to něco udělá, umejt si ruce, když ste prve vošetřoval nemocný nebo možná dokonce sahal na mrtvolu nebo…“ Usilovně se snažila najít další pádný argument, ale pak jen bezmocně mávla rukou k oknu, před nímž stál kůň, na kterém doktor přijel. „Nebo rajtoval na koni.“

Doktor Ferris zůstal okamžik stát celý zkoprnělý nad její troufalostí. Pak se bezmyšlenkovitě podrbal na zarostlé bradě a k velké úlevě všech přítomných, kteří tu diskusi s napětím pozorovali, se rozesmál jen těžko potlačovaným smíchem. „No, myslím si, že se pro jednou snad nic nestane, když si umyju ruce. A co nohy? Ty mi budete taky kontrolovat?“

Annie pohlédla na doktorovy zaprášené boty a okamžitě pochopila, že se stala obětí žertu. Její nepříliš hezkou tvář prozářil čtverácký úsměv, jenž jí dodal na půvabu. „Protentokrát si jen vočistěte boty. Ale dávejte si na mě pozor. Budu tu teď nějakou dobu, takže si to budu moct zkontrolovat.“

Doktor překvapeně zvedl své mohutné prošedivělé obočí, jakoby uražen její smělostí. Jak však prozradil jeho následující dotaz, týkal se doktorův podiv něčeho docela jiného. „A co Myers, ta stará ropucha? Copak on vás tady jen tak nechá?“

Annie se na doktora podívala s nelíčeným údivem. „Snad si nemyslíte, že jsem vzala roha, on s tím přece souhlasil! Pan Thornton na to má doklad.“

Doktor Ferris se ušklíbl. „No to musela být pěkně kulatá sumička, aby vás ten ničema pustil z pazourů. Myers nikdy nebyl dvakrát štědrý!“

„To byla, to máte pravdu,“ přikyvovala Annie a rukou ukázala na svého dobrodince. „Pan Thornton musel vysázet na dřevo dvacet liber, pět jako nájemný za mě a patnáct jako záruku, že mě vrátí.“

„A Myers skutečně podepsal stvrzenku, že ty peníze přijal?“

„Nojo, podepsal,“ Annie opatrně přikývla, i když vůbec nechápala, co doktora tak šokovalo.

Colby Ferris se důrazně obrátil na Gage. „Tak to bych vám doporučoval, abyste si tu stvrzenku pečlivě uložil, protože Myersovi se nedá věřit. Když bude moct, podvede vás. Bude se snažit najít způsob, jak z vás udělat zloděje.“

„Vůbec toho chlápka neznám, ale to málo, co jsem viděl, mi stačilo,“ připustil Gage. „Můžete mi věřit, že budu opravdu opatrný.“

Doktor ukázal rukou na Anninu pohmožděnou tvář. „Uvědomujete si, že pokud mu ji vrátíte, zase ji takhle zřídí.“

„A máte nějaký návrh, co bych měl udělat?“ zeptal se Gage dychtivě v naději, že mu doktor pomůže rozřešit jeho dilema.

Máchl rukou směrem k Shemaine, která na druhém konci stolu utírala Andrewovi umouněný obličej. „Já už jednu trestankyni mám a pro další u mě místo není.“

Doktor si v zadumání mnul bradu. „Viděl jsem to děvče pracovat u Myerse, a tak vím, že toho zvládne opravdu hodně. Myers ji nechá oddřít i to, co by měl dělat sám,“ zabručel jakoby mimochodem.

„Nepotřebujete pomocnici?“ zeptal se s nadějí v hlase Gage. „Annie mi říkala, že má zkušenosti s porody a ošetřováním nemocných. Taky by se vám možná do domu hodila služka.“

Doktor Ferris se ohnal rukou, jako by chtěl zaplašit dotěrný hmyz. „Cože? Abych si musel mejt ruce pokaždé, když si kýchnu? Pánbůh mě ochraňuj před takovým osudem!“

„Nemusíte se o mě starat!“ skočila jim Annie do řeči, rozladěná doktorovým odmítnutím. „Vrátím se k panu Myersovi, až tady skončím. Nebude to prvně, co dostanu bití.“

Doktor Ferris přistoupil k umyvadlu a pečlivě si umyl ruce i obličej. Když byl hotov, povzbudivě se na Annie usmál. „Tak a teď mi ukažte, kde leží paní Tateová. Doufám, že mi tam nebudete stát za zády celá naježená?“

„Paní Tateový je už líp od tý doby, co si s ní Shemaine popovídala. Možná byste si moh koupit od pana Thorntona Shemaine a brát ji s sebou na návštěvy k pacientům,“ navrhla Annie kousavě.

Gage vrhl na drobnou ženu zlověstný pohled. „Nedal jsem za tebe, Annie, svoje těžce vydělané peníze, abys tu před mýma očima handlovala se Shemaine.“

Annie se na něj ironicky usmála. „Vy ste na ni nějakej háklivej, nezdá se vám? Že by se vám přece jen drobet líbila?“

„Shemaine se mi líbí právě tak akorát,“ odsekl Gage podrážděně. „A nemám nejmenší chuť ji prodat. Doufám, že jsem se vyjádřil jasně.“

Doktor Ferris pohlédl na Annie s potlačovaným smíchem. „Řekl bych, že to znamená, že se mám po pomocnici poohlédnout někde jinde.“

„Tak to už asi jo,“ zachichotala se Annie a po očku pokukovala po Gageovi, který se konečně ovládl natolik, aby se mohl usmát.

„Tak pojďte, doktore,“ vybídla Ferrise Annie. „Ukážu vám naši pacientku.“

Odvedla doktora do zadního pokoje, a zatímco Ramsey opět neklidně přecházel po místnosti, Gage sklízel spolu se Shemaine ze stolu, navzdory jejímu opakovanému ujišťování, že v žádném případě není nutné, aby jí pomáhal. Měl několik důvodů, aby s odchodem počkal, až doktor Ferris pacientku prohlédne. Shemaine byla jistě zvědavá, jak vyšetření dopadne. Pokud by doktor přišel se špatnou zprávou, bude Gageova přítomnost pro Ramseyho oporou. Sám měl o Calley také upřímnou starost. Větší, než se v jeho postavení dalo předpokládat. Tateovi byli jeho přátelé a on jim chtěl být nablízku a udělat pro ně, co bude možné.

Když se doktor Ferris vrátil do pokoje, oznámil jim, že stav dítěte není možné posoudit a nelze ani s určitostí předpovědět, zda Calley bude schopna dítě donosit, nebo zda v některém z příštích týdnů předčasně porodí. Pokud však má mít nějakou naději porodit zdravé dítě, musí zůstat v posteli. Proto doktor přikázal Annie, aby se o Calley pečlivě starala a v žádném případě jí nedovolila vstát z postele. To byl sám o sobě dost těžký úkol, ale doktor si byl jist, že jestli někdo má předpoklady jej zvládnout, je to nepochybně Annie. Koneckonců, uvědomil si pobaveně, vždyť i jeho přiměla umýt si ruce.

Doktor pak doporučil Ramseymu, aby se pro dobro své ženy i pro dobro své vlastní vrátil k práci. Snažil se ho přesvědčit tím, že by Calley jen zbytečně rozrušovalo, kdyby ho měla celý den na očích a viděla, jak se o ni strachuje. Práce mu zkrátí dlouhou chvíli a navíc nebude mít čas tolik se zaobírat starostmi.

Než doktor odešel, slíbil, že bude pacientku pravidelně navštěvovat, aby měl přehled o jejím zdravotním stavu. A když bude zrovna uvařeno, jako vdovec vezme velice rád zavděk domácí stravou a bude to považovat za dostatečnou úhradu svých služeb. Ostatně doufá, žertoval, že Annie je právě tak dobrá kuchařka jako pečovatelka.

Život nevolnice je poměrně snesitelný, pokud má člověk štěstí na hodného a laskavého pána, který se s vámi dělí o to, co sám má, říkala si v duchu Shemaine. Uvědomovala si, jak veliké ji potkalo štěstí, že si ji koupil právě Gage Thornton.

Krátce po příjezdu domů odnesl Gage spícího chlapce do malé ložnice. Když se vrátil zpátky do pokoje, čekala tam na něj Shemaine. Tvář jí prozařoval úsměv a Gage znovu okouzlilo, jak se jí třpytí zelenkavé oči, které dokázaly výmluvně hovořit i beze slov.

„Chtěla jste něco, Shemaine?“

„Ano, pane Thorntone,“ zamumlala rozpačitě. „Chci vám moc poděkovat, že jste pomohl Annie. Po tom, co si prožila u Myerse, pro ni bude práce u Tateových obrovským štěstím.“

Sametový hlas mu rozechvíval smysly. Přesto se musel vymanit z moci kouzla, které ho obklopovalo. Věděl, že v ní nesmí živit žádné další naděje, protože rozhodně neměl v úmyslu vzít si Annie k sobě.

„Shemaine, až Annie u Tateových skončí, budu ji muset prodat, aby se mi vrátily peníze, co jsem za ni složil. Nebude tu s námi.“

„Já vím, pane Thorntone,“ ujišťovala ho Shemaine měkce. „Věřím ale, že se budete snažit najít jí mnohem lepšího pána, než je pan Myers. Za tu krátkou dobu, co tu jsem, jsem poznala, že jste velice čestný muž. Opravdu jsem v životě nepotkala nikoho, kdo by si tolik zasluhoval můj obdiv.“

Gage se snažil nevidět v jejích slovech víc než to, co skutečně řekla. Slůvko obdiv mu znělo jako rajská hudba, ale hned se pokáral, že v tom vidí příliš mnoho.

Mlčky přešel kolem ní ke dveřím, protože si uvědomoval, že pokud zůstane ještě okamžik, neodolá pokušení a pustí se do dalšího tématu, které však vyžadovalo mnohem zevrubnější diskusi, než na jakou měl momentálně čas. „Půjdu raději do dílny, podívat se, co chlapci za dnešek udělali.“

Shemaine byla překvapena jeho chvatným odchodem, ale vysvětlila si to tím, že chce zkontrolovat zaměstnance. Dala se tedy do práce, kterou ráno přerušila. Poté co poklidila, nahřála v krbu několik žehliček a začala žehlit. Naplňovalo ji zvláštním uspokojením, když se mohla dotýkat Gageových svátečních šatů a s největší pečlivostí je žehlit. Představa, jak bude Gage v jejích svědomitě nažehlených košilích vypadat, pro ni byla dostatečným zadostiučiněním. A co teprve až si oblékne pěkný redingot a krátké kalhoty! Přesto si byla ve svém snění jistá, že to nebude oblečení, které bude mít na jeho pěkném vzhledu tu největší zásluhu. Popustila uzdu své fantazii a představila si sama sebe, jak s ním tančí menuet, tak jako předtím mnohokrát s Mauricem. V jejích představách tančil Gage stejně ladně, jako se vznešeně choval. Zastínil dokonce i jejího snoubence, jenž prošel důkladnou společenskou průpravou. Pokaždé když se Gage při tanci dostal do její blízkosti, zahlédla v jeho očích příslib, jenž jí bral dech.

Ale byla to jen iluze. Shemaine si uvědomovala, že skutečnost má obvykle velice daleko k tužbám a nevystavuje člověka takovému pokušení. Aby svoje myšlenky odvedla k něčemu méně vzrušujícímu, vrátila se ve svých vzpomínkách znovu k onomu večeru, kdy seděla v přijímacím pokoji rodného domu s Mauricem. Vynořil se jí před očima, jeho vysoká postava, právě tak černé vlasy a podmanivý úsměv, jako měl Gage, jen místo zlatavě hnědých očí dva černé uhly hustě orámované černými řasami. Mauricovy rty měly přirozený červený odstín a toužebně se pootevřely, jakmile k ní sklonil hlavu, aby ji políbil.

Náhle se její sen proměnil a nad ní se skláněla do bronzová opálená tvář. Byla to tvář jejího pána, to jeho rty se lehce rozvíraly žhnoucí touhou. V okamžení jí jako plamen projela celý tělem neodolatelná vášeň, již nedokázala zaplašit. Se zahanbením si uvědomila, že ten stravující žár není o nic méně zničující než to, co cítila ve chvíli, kdy se jí Gage náhodou dotkl, když ji před několika dny učil střílet.

Chvějící se rukou si setřela pot z rozpálených tváří. To, co cílila, rozbíjelo na kousky představu o nedobytné cudné pevnosti, za niž se považovala. Dříve zůstávala při Mauricových pokusech přesvědčit ji, že už jsou vlastně jako manželé, klidná a vyrovnaná. Teď si však nebyla vůbec jistá, zda by takovou rozvahu zachovala i v případě, že by Gage Thornton o ni usiloval stejným způsobem. Tváře jí zrudly a dech se jí úžil, jakmile si vzpomněla, že se jí dotýkal svými stehny, když jí ukazoval správné držení muškety. Vzápětí si vybavila jeho nahé tělo koupající se v měsíčním světle. Znovu jí projel ten stravující žár. Samotnou ji překvapilo, nakolik ji ty představy vzrušují. Pokud v ní jen vzpomínky a představy vzbuzují takovéhle pocity, pak asi nebude tak vyrovnaná a rezervovaná, jak si snad o sobě dosud myslela.

Teď když v sobě Shemaine objevila dosud nepoznanou smyslnost, o níž dříve neměla ani tušení, bylo pro ni obtížné udržet své představy na uzdě a myslet jen, na co ctnostná dívka myslet smí. Tahle změna se projevila dokonce ještě zřetelněji, jakmile se později toho odpoledne Gage vrátil domů. Sama jeho přítomnost v Shemaine probouzela dosud nepoznaný zmatek, takže se obávala, co by si o ní pomyslil, kdyby si všiml jejích hořících tváří nebo chvějících se rukou.

Když se Gage pustil na koberci do pěstního zápasu s Andrewem a Shemaine měla jistotu, že si jí nevšímá, pocítila trochu úlevu. Strouhala mrkev, ale očima neustále bloudila k jeho nahým zádům. Pod jelenicovými kalhotami se mu rýsovaly svaly a Shemaine nedokázala zabránit svým myšlenkám, aby znovu nezalétly ke vzpomínce na jeho štíhlé, nahé tělo. Znovu jí projížděl spalující žár, až stěží dýchala a začínala vážně pochybovat o odhodlanosti hájit svou nevinnost. Musela si přiznat, že kdyby ji vyrušil při koupeli nyní a kdyby se na ni opět podíval s takovou touhou, jako onoho večera, asi by na jeho odchodu již tak vehementně netrvala.

Při večeři konverzace trochu vázla. Gage i Shemaine byli příliš zaměstnaní svými city, což ovšem nechtěl ani jeden z nich dát najevo, stejně jako fakt, že se každý v myšlenkách stále více obírá tím druhým. Jejich oči se čas od času setkaly a vpily do sebe. Letmý dotek rukou působil na jejich kůži jako žhavé železo a vzrušoval už tak rozjitřené smysly. Zašeptané slovo nebo pohled okamžitě vyvolaly pozornost toho druhého. Když se potom při sklízení ze stolu náhodou ocitli těsně vedle sebe, zmocnilo se jich mučivé, ale nádherné chvění, které ani jeden z nich nedokázal ovládnout.

Gage si ve svých představách znovu živě vybavil ten okamžik, kdy si dosušil vlasy a ručník stočil kolem krku. V hebkém měsíčním světle, jež zaplavovalo celou místnost, si Shemaine okamžitě všiml, třebaže se snažila nepozorovaně ustoupit směrem ke dveřím do Andrewova pokoje. Zahlédl, jak se jí třpytí oči, odrážející měsíční paprsky, a nechtěně tak prozrazují směr, jímž se dívá. Neodvážil se ani pohnout, protože ji nechtěl poplašit. Měl pocit, že je vystaven intenzivnímu svádění a přitom je přivázaný ke kůlu. I vzpomínka na tu situaci byla sama o sobě tak vzrušující, že v něm vzbudila opět ty mučivé touhy, s nimiž marně bojoval. Usilovně se nyní snažil vypadat klidně. Ve skutečnosti toužil po tom, aby měl zase brzy příležitost zasvětit Shemaine do dalších tajů mužského těla.

Neměl po jídle ani nejmenší pomyšlení pouštět se do kreslení. Zbytek odpoledne po svém návratu domů strávil tím, že opravoval práci, kterou během jeho nepřítomnosti učni pokazili. Teď měl tisíc chutí nedělat už vůbec nic a jen odpočívat. Sklidil tedy svůj stůl a Shemaine oznámil, že pro dnešek s prací skončil a co by říkala tomu, kdyby se vykoupali dnes dříve. Dal Andrewa spát a vrátil se do pokoje, právě když Shemaine nesla dva džbery horké vody do zadní místnosti. Sedl si do houpacího křesla ke krbu a vzal do ruky knížku, protože doufal, že mu četba pomůže zaplašit nevysvětlitelný neklid, jenž se ho zmocnil. Přestože se usilovně snažil soustředit na čtení, slova mu před očima poletovala jako motýlci. Proto toho nechal a díval se po Shemaine, přecházející sem a tam mezi krbem a zadní chodbou. Když odnesla poslední vědro s vodou, mlčky se s ručníkem složeným přes ruku zastavila u jeho křesla.

„Co je, Shemaine?“

„Dneska je tam trochu mráz, pane, takže jsem si řekla, že se asi radši vykoupete uvnitř,“ vysvětlovala s nervózním spěchem. „Připravila jsem vám vanu.“

Vana plná horké vody, to byl luxus, jenž si Gage nedopřál prakticky od Victoriiny smrti. Měl mnoho jiné práce a pro očistu těla dostačovaly jeho noční koupele v tůňce. Představa vany plné horké vody by však byla lákadlem pro každého muže a Gage nebyl výjimkou.

„A co vy, Shemaine?“ zeptal se Gage váhavě. „Bude trvat, než se ohřeje nová voda. Budete muset dlouho čekat.“

„Budu mít vody dost,“ odpověděla Shemaine a ukázala na kotel, který přinesla z venku a postavila na oheň. „Říkala jsem si, že by nebylo fér, abyste mrznul venku a já si užívala uvnitř takového pohodlí.“ Škádlivě dala hlavu na stranu a zeptala se: „Tak co, dáte si říct?“

„Aby ne!“ Gage se zvedl z křesla, odložil knihu a začal si u krku rozvazovat tkaničky košile. „Abych se přiznal, vůbec jsem se na tu studenou koupel venku netěšil.“

„To jsem si přesně myslela,“ podotkla Shemaine s úsměvem. Podala mu ručník a napodobujíc způsoby prvotřídní komorné, udělala roztomilé pukrle. „Všechno je připraveno, Vaše lordstvo.“

Z jeho očí vyzařovalo teplo. „Vy mě kazíte, Shemaine.“

Našpulila rty ve snaze zakrýt ruměnec, který se jí vhrnul do tváří. „To přece člověku udělá radost, jestliže ho čas od času někdo rozmazluje, ne?“

„Už vaše přítomnost mě dohání téměř k zbláznění, Shemaine,“ přiznal Gage v náhlém návalu upřímnosti.

Shemaine si to vysvětlila tak, že její přítomnost v domě je pro něj překážkou v práci, protože dnes vypadal přímo naštvaně, když se zvedal od pracovního stolu. Byl by to rozhodně zásadní obrat v jejích dosavadních zkušenostech s muži, kdyby teď toužila po někom, kdo by o ni nestál. Zkroušeně sklopila oči a cítila se zoufale. „Tak to je mi líto.“

Gage pozoroval její skloněnou hlavu a koutky úst mu pobaveně zacukaly. „Blázním z vás tak, že pochybuju, zda se ještě někdy ohlédnu za nějakou jinou.“

Shemaine zvedla překvapeně hlavu a zírala na něj s otevřenými ústy. Snesl její pohled a ani neuhnul očima. Zmateně vydechla: „Jsem vám jen pro legraci.“

Gage se na ni úkosem podíval. „Obávám se, že to myslím smrtelně vážně.“

S tím nechal Shemaine stát a zamířil ke dveřím. Cestou si přes hlavu přetahoval košili. Shemaine, ohromená jeho přiznáním, se otočila za ním. Brzy si však uvědomila, že to neměla dělat. Pohled na oblé svaly, jež se mu rýsovaly pod hladkou, do bronzová opálenou kůží, byl pro mladou dívku, v níž se právě začala probouzet touha, nesmírně zneklidňující.

Gage se zastavil ve dveřích a s úsměvem se k ní zpola otočil. „Nepředpokládám, že byste měla zájem mi vydrbat záda.“

Shemaine měla co dělat, aby potlačila úsměv, který se jí dral na rty při představě, jak by byl asi Gage překvapen, kdyby jeho pozvání přijala. Věděla však, že ji jen zlobí, a tak mávla rukou. „Radši už běžte. Mám těch vašich šaškáren akorát. Beztak jste mě už celou popletl.“

Přestože za sebou Gage zavřel dveře, Shemaine v tom tichu stále slyšela jeho přidušený smích. S úsměvem na tváři se dala do přípravy surovin, protože chtěla druhý den dopoledne upéct suchary. Při práci ji ale stále pronásledovala představa, jak se její pán ve vedlejší místnosti postupně svléká. Najednou jí bylo horko a v jejím nitru znovu narůstala ta zvláštní, neukojitelná touha.

Když se Gage znovu vrátil do kuchyně, měl na sobě pouze jelenicové kalhoty, které měl oblečené už před koupelí. Byl bos a jeho mokré černé vlasy se leskly v mihotavém světle lampy. Neřekl nic, šel přímo ke krbu, nabral z kotle horkou vodu do dvou džberů a odnesl je do zadní místnosti, kde je vylil do vany. Vrátil se takhle ke krbu ještě dvakrát, pokaždé naplnil vědra až po okraj a vylil je do vany. Pak se postavil před Shemaine a oplatil jí stejnou poklonou, jakou předtím vysekla ona jemu.

„Má paní, vaše lázeň čeká.“

Shemaine si založila ruce v bok a předstírala rozhořčení. „Tak takhle vy se tu dřete, ačkoli máte služku?“ popichovala ho a oči jí přitom šibalsky svítily. „Jako kdybych si tu vodu nemohla nanosit sama. Copak jsme si dneska vyměnili role, pane Thorntone?“

Gage se pokusil o úsměv, ale výraz v jeho očích ji spíš poplašil, protože se nesnažil nijak zakrývat touhu, jež v nich doutnala. „Dopřejte si tu trošku luxusu, Shemaine. Voda bude možná pro dívku s takovou jemnou citlivou pletí trochu horká. Budete-li křičet, přijdu vás zachránit. Musím vás ale upozornit, že tentokrát se nenechám tak snadno vyhnat.“

Obrátil se a pomalým krokem odcházel směrem ke své ložnici, aniž tušil, že sleduje každičký jeho pohyb. Shemaine si uvědomila, že dovoluje svému poblouznění, aby ji zcela ovládlo. Dlouze vydechla a odhodlaně se obrátila ke dveřím. Touhy, které se v ní ozývaly, mohly docela dobře zhatit její předsevzetí, že po celou dobu, co si bude odpykávat trest, nepodlehne žádnému citu. Zvlášť když byla hned od počátku vystavena takovému pokušení.

Noc plynula tiše. Shemaine i Gage leželi ve svých postelích, pozorovali stíny, jež měsíční světlo vrhalo na strop, a naslouchali zvukům, ozývajícím se z podkroví nebo z ložnice v přízemí. Vrzání postele, tiché zakašlání, tlumené vzdechy, to všechno byly důkazy o neklidu duše, s nímž oba dva zápasili. Bylo už hodně pozdě, když si Shemaine uvědomila, že stále leží na svém lůžku s nastraženými smysly a neujde jí jediný pohyb muže dole v ložnici. Kdykoli zavřela oči, viděla jej, jak stojí vedle její postele a dívá se na ni očima potemnělýma touhou. Cítila, jak mu její ruce letí vstříc a objímají ho se vší vášní, jakou byla schopna dát najevo.

Tohle musí přestat, plísnila se v duchu a snažila se poručit svým myšlenkám a dát jim řád. Prudce si přetáhla přes hlavu polštář, aby žádné zvuky nerušily její soustředění, a začala si v duchu recitovat všechny možné básničky, jež jí byly z let jejího dětství drahé. Postupně se ukolébala do jakési otupělé dřímoty, až se konečně s hlubokým vzdechem otočila na bok a upadla do konejšivého spánku.

Také Gage o patro níž marně bojoval s palčivou touhou, která ho sužovala a nedávala mu spát. Před očima se mu vynořoval obraz Shemaine, ležící nahoře, rusé vlasy spletené do těžkých copů, jež jí spočívají na nahých ňadrech, a vztahující k němu ruce v němé pobídce. Viděl, jak její zelené oči zaplavuje touha a hebké rty se pootevírají, lačné jeho polibků. V každém svalu cítil pulzující vzrušení, které ještě umocňoval dotek jejích paží, když ho k sobě tiskla. Avšak žádná úleva, jež by dovolila jeho stravující vášni odeznít, nepřicházela. Stálo ho nadlidské úsilí, aby na ni přestal myslet, a nakonec i on upadl do posilujícího spánku.

Příští den ráno se Shemaine snažila za každou cenu přemýšlet o něčem méně znepokojivém, než byla pohledná tvář a mužná postava jejího pána. Přemítala proto o dvou koních, které Gage choval ve výběhu. Kromě klisny, již zapřahal do vozu na cesty do Newportes Newes, měl v ohradě ještě pěkného valacha. Shemaine si nedokázala představit žádnou lepší zábavu, jež by ji přivedla na jiné myšlenky, než naučit Andrewa jezdit na koni. Hned jak se Gage ráno objevil v kuchyni, odvážila se o tom začít.

„Dá se na těch koních, co jsou ve výběhu, jezdit?“

„Ano, jsou oba zvyklí na sedlo i na uzdu,“ odpověděl Gage a vyzdvihl Andrewa do dětské stoličky. Snídaně už byla na stole, ale Gage si všiml, že se Shemaine úplně ponořila do svých myšlenek. „Ten valach je trochu paličatý a potřebuje zkušenou ruku, ale klisna je hodná. Proč se ptáte?“

Shemaine se pustila do chvatného vysvětlování, aby neztratila odvahu. „No, myslela jsem si, jestli byste mi dneska dopoledne dovolil učit Andrewa jezdit na koni. Samozřejmě až budu mít všechnu práci hotovou.“

„To by určitě šlo,“ ujistil ji Gage, zatímco si sedal ke stolu. „Řekněte mi, jakmile skončíte. Přijdu vám osedlat tu klisnu. Bude pro Andrewa lepší.“

„To nebude potřeba,“ ujišťovala ho rychle Shemaine. „Můj otec dbal na to, abych se naučila sedlat koně už jako malá holka.“

„Aspoň ji můžu vyhřebelcovat,“ trval na svém Gage, když nandával Andrewovi snídani. Shemaine si dala ruce do klína a pečlivě formulovala svou odmítavou odpověď. „Je to od vás moc hezké, pane Thorntone, že mi chcete pomoct, ale nechtěla bych vás odvádět od práce. Můžu to docela dobře udělat sama. Koneckonců, Andrew se to taky bude muset naučit.“ V duchu si říkala, že udělá lépe, bude-li si od svého pána udržovat odstup. Snad jí to pomůže zbavit se toho poblouznění. Ostatně to byl hlavní důvod, proč si vymyslela, že bude jeho syna učit jezdit na koni. Šlo jí o to, aby se musela zaobírat něčím jiným. „Taky jsem si říkala, jestli bych mohla jezdit s Andrewem.“

Gage zcela pohlcoval průzračný pohled jejích očí, které vypadaly jako velké smaragdy zasazené do bílého zlata. „Dámské sedlo, co používala Viktorie, je v tom přístěnku vedle stáje,“ odpověděl roztržitě. „Samozřejmě si ho můžete vzít.“

„Děkuji, pane Thorntone,“ odpověděla Shemaine a podala mu přes stůl košík s pečivem. „Myslím si ale, že by bylo lepší, kdybych jezdila s Andrewem bez sedla. To vaše pro něj bude určitě moc velké a nemohla bych dost dobře sedět za ním.“

Andrew napjatě sledoval jejich rozhovor, a sotva se dospělí na chvilku odmlčeli, naklonil se k Shemaine, aby upoutal její pozornost. „Sheeaim bude s Andym jezdit na koníčtovi?“

Shemaine přikývla. „Ale až udělám všechnu práci.“

„Andy pomůže,“ nabízel se nadšeně chlapec.

Bylo už k desáté hodině, když Shemaine konečně vysadila Andrewa na klisnu a vyhoupla se za něj. Pečlivě si upravila sukně, aby učinila zadost svému slušnému vychování, a pobídla klisnu do kroku. Chlapec byl plný dychtivosti naučit se všechno, co mu Shemaine mohla předat. Pozorně plnil její pokyny a brzy řídil koně po dvorku už sám, samozřejmě pod jejím pečlivým dohledem.

Gage se zatím v dílně marně snažil odstranit z oken vrstvu pilin. Jakmile se prve na dvorku objevila Shemaine s chlapcem, jeho obvyklá pracovní horlivost a úsilí silně opadly. Přestal věnovat pozornost i svým učňům, dokonce ani nepostřehl, že se ho jeden z nich na něco ptá. Už při rozhovoru v kuchyni Gage vycítil, že Shemaine nemá nejmenší zájem, aby se výuky zúčastnil. Nemohl se ale ovládnout. Podívaná na to, jak se elegantně drží v sedle, ho lákala víc a víc, až nakonec vzdal marný boj sám se sebou, zamumlal nějakou výmluvu a vyšel z dílny. Přitom mu bylo jedno, že si Sly s ostatními muži vyměňují za jeho zády významné pohledy.

Gage si okamžitě všiml, že Andrew sedí na klisně s očividnou náruživostí a potěšením. Stejně nepřehlédnutelné bylo i jezdecké umění Shemaine. Seděla na koni, jako by se na něm už narodila.

„Tatí, pojď se plojet taty,“ vybízel ho nadšeně Andrew. „Pojď, já ci na cestu. Plosím, tati!“

Gage se polichoceně zasmál jezdeckému zápalu svého synka a přistoupil ke koni.

Shemaine téměř propadla panice při představě, že by byla na hřbetě téhle klisny uvězněna mezi Gageovým tělem a chlapcem. „Sesednu a můžete se s Andrewem projet,“ nabídla spěšně.

„To není potřeba,“ ujistil ji Gage. „Kousek cesty nás ta klisna unese všechny.“

„Já mám ale ještě práci,“ vyhrkla Shemaine, která neměla nejmenší chuť zažít další podobnou situaci jako při střelbě.

Gage se na ni překvapeně zadíval. „Říkala jste přece, že všechnu práci uděláte, než půjdete jezdit.“

Shemaine se nervózně kousla do spodního rtu, protože se chytila do vlastní pasti. Nechtěla, aby to vypadalo, že prve lhala, ale jinou výmluvu si vymyslet nedokázala. Její otálení s odpovědí bylo pro Gage jasným důkazem, že se jen vymlouvala. Hbitě se vyhoupl do sedla, usadil se a kolem jejích toporně napjatých zad se natáhl dopředu, aby vzal Andrewovi z rukou otěže.

„Držte chlapce,“ přikázal jí. Stěží potlačoval úsměv, protože cítil, jak křečovitě ztuhla. „A trochu se uvolněte, Shemaine. Sedíte tu jako kus dřeva.“

Shemaine vycítila smích podbarvující jeho slova a o to víc se jí chtělo vykřičet do světa, jak má asi zůstat uvolněná, když jí jeho pevná stehna svírají hýždě. Skoro nedýchala, ale musela si protesty, jež se jí honily hlavou, nechat pro sebe, protože by okamžitě odhalily, čeho se ve skutečnosti obává.

Gage objel s klisnou jednou dokola, pak ji lehce patami pobídl a vydal se na cestu vedoucí od domu. Držel se v sedle výborně, dost dobře na to, aby mohl konkurovat komukoli ze známých nebo příbuzných Shemaine. Jeho jezdecké umění by však mohla jistě daleko lépe ocenit, kdyby mu zrovna neseděla prakticky na klíně.

Pěšina se líně vinula mezi stromy, sklánějícími nad ní své husté větve jako nějaký baldachýn. Kousek před nimi přeběhla přes cestu laň s kolouchem, které Andrew přivítal radostným výkřikem, takže okamžitě zmizeli v hlubokém lese. Chvíli vedl Gage klisnu pomalým krokem, což mu dávalo příležitost vnímat každičký pohyb té křehké bytosti, jež se ocitla v jeho náručí. Pohledem se mazlil s malým ouškem a smetanově hebkou šíjí, po níž se vinuly pramínky vlasů, uvolněné z uzlu. Největším potěšením však pro něj bylo, že se jí může tak bezprostředně celým tělem dotýkat.

Nervózní pohled, jenž Shemaine čas od času vrhla přes rameno, Gageovi naznačoval, že si je vědoma toho, jak ji pozoruje, a že jestli s tím brzy nepřestane, půjde domů raději pěšky. Nahlas zatím sice neprotestovala, ale byla připravena třeba seskočit za jízdy, kdyby se k ní snad chtěl ještě blíže přitisknout. A tomuhle pokušení Gage odolával jen stěží.

Když dojeli k potoku (byl to ten, který napájel tůň před srubem), pobídl Gage kobylku do klusu a vehnal ji do vody. Andrew i Shemaine začali vřískat, jak jim voda od kopyt stříkala až do obličeje, a Gage se jen potměšile usmíval.

Potok rychle přebrodili a Andrew se dožadoval opakování. „Etě, tatíí, etě,“ žadonil.

„Máš to mít.“ Gage obrátil koně zpátky do potoka, za což u svých spolujezdců sklidil další hlasité výkřiky.

„Jestli s tím nepřestanete, budu celá promočená,“ protestovala se smíchem Shemaine.

„Vždyť je dneska teplo,“ přesvědčoval ji Gage.

„Ale ta voda je studená,“ trvala na svém Shemaine. Vzápětí se ale skoro zakuckala, protože ji zasáhla další sprška. Stírala si čúrky, které jí stékaly po tvářích, vědomě však opomíjela ty, jež se dostaly až do úžlabiny mezi jejími ňadry.

Poté co dojeli k ohradě u domu, sundal Gage nejprve Andrewa a pak pomohl dolů i jí. V té chvíli si všiml, že má šaty celé mokré.

Shemaine v rozpacích sledovala Gageův pohled, přejíždějící její postavu. Jakmile uviděla, že se jí vodou nasáklé šaty lepí na prsa a odhalují chladem ztuhlé bradavky, zrudla až po kořínky vlasů a se zaúpěním se o překot rozběhla k domu. Cestou několikrát zakopla a ztratila obě botky, ale neodvážila se vrátit. Bosa doběhla až k zadnímu vchodu, rozrazila dveře a zmizela v nich.

Gage a Andrew ji následovali již mnohem důstojnějším krokem a cestou posbírali její mokré botky. Když Shemaine sešla dolů převlečená do suchých šatů, stál Gage u krbu a odpovídal na nikdy nekončící zvědavé otázky svého syna. Shemaine měla vlhké vlasy na šíji stočené do úhledného uzlu a vyzařovala z ní taková krása, až si Gage pomyslel, že se na ni nebude nikdy moci dost vynadívat.

Shemaine se rozpačitě zastavila a vztáhla k němu ruku. „Moje boty, prosím.“

Gage si uvědomil, že je stále ještě drží v ruce. „Jsou mokré.“

„Vaše taky,“ upozornila ho Shemaine a ukázala na jeho boty a jelenicové kalhoty. Byly po kolena nasáklé vodou a na vnějších stranách vlhké až do pasu. Zepředu byly suché, nepochybně díky ochraně, kterou jim poskytla její sukně. „Měl byste se raději jít převléknout. Jídlo bude na stole za chvilku.“

„Nejdřív se musím postarat o klisnu,“ odpověděl Gage a vyšel zadními dveřmi ven.

Shemaine si ulehčené vydechla a vzala do náručí Andrewa, aby ho v ložnici převlékla. Netrvalo dlouho a Shemaine zaslechla klapnutí dveří a pokojem se rozlehly kroky. Dala se do zpěvu, aby upozornila na svou přítomnost v ložnici. Jakmile se však dveře otevřely, málem zapomněla slova. Gage měl na sobě jen ty mokré jelenicové kalhoty, ve kterých byl na projížďce. Shemaine cítila, jak se jí zase rozbušilo srdce, když kradmo přelétla pohledem po jeho širokých ramenou a svalnaté nahé hrudi. Měla tisíc chutí dívat se na něj, dokud tam stál, a jen vší mocí se přiměla odvrátit zrak. Přece na něj nebude civět jako nějaká husa. Musí rychle pryč.

„Pojď, Andrewe,“ vybídla chlapce. „Půjdeme do kuchyně. Tam je u krbu krásně teploučko Tatínek se tu zatím převleče.“

Dřív než se jí podařilo uniknout, otevřel Gage dveře masivní skříně, a docela jí zatarasil ústupovou cestu. Připadalo jí to z jeho strany jako záměr. Teď jí však nezbývalo nic jiného než čekat, dokud Gage neskončí svůj průzkum.

Oblékl si košili a na postel si položil nové kožené kalhoty. Pak konečně skříň zavřel. Zatímco si urovnával záhyby košile, obrátil se k Shemaine. „Tančíte taky tak dobře, jako jezdíte na koni?“

Ta otázka ji poplašila. Nejprve přikývla, ale pak spěšně zavrtěla hlavou, aby si o ní snad nemyslel, že se vychloubá. „Chci říct… dřív jsem tančila… poměrně často.“

„A šla byste na zábavu, která bude tuhle sobotu ve vesnici? Nebyl jsem na žádné od té doby, co Victoria zemřela. Je to vždycky velká událost, počítám, že tam budou z vesnice skoro všichni. Co se vybere, je pro sirotky a ty ženy, co se o ně starají. Takže bychom vlastně udělali dobrý skutek. Nevím, jak vy, ale já bych šel rád.“

„Ne, ne, to bych nemohla,“ vyhrkla Shemaine poplašeně. „Rozhodně ne, pokud každý ve vesnici ví, že jste si mě … že jsem trestankyně. Nemůžu přece po lidech chtít, aby se bavili v přítomnosti nevolnice. Jistě by je rozzlobilo, kdybych tam přišla.“

„Moc by mě potěšilo, kdybych s sebou měl tak krásnou tanečnici,“ přemlouval ji Gage.

Shemaine zrudly jeho lichotkami tváře. „Prostě si nemyslím, že by to za daných okolností bylo správné, pane Thorntone. My budeme s Andrewem hezky doma a vy si jistě seženete jinou tanečnici.“

„Nestojím o žádnou jinou, Shemaine. Jestli na tom trváte, zůstaneme doma všichni.“

Shemaine se usilovně snažila najít vhodnou odpověď, avšak hlavou se jí honily jen samé zmatené myšlenky. Nechtěla, aby kvůli ní přišel o zábavu, ale v žádném případě si nedokázala představit, že by se takové události zúčastnila.

Sklopila oči a skoro neslyšným hlasem ho požádala, zda by mohla odejít. Gage ustoupil o krok ke skříni, aby jí udělal místo, nicméně cítila, že ji sleduje pohledem až ke dveřím. V kuchyni u krbu Andrewa dooblékla a dala se do nošení jídla na stůl. Přestože se snažila sebevíc, nedokázala ze své mysli vypudit představu, jak tančí se svým pohledným pánem.

Když se Shemaine příští den večer chystala ke spánku, našla ke svému překvapení na posteli růžovobílé mušelínové šaty se čtvercovým výstřihem lemovaným volánky. Byly velmi pomačkané a Shemaine si vzpomněla, že je viděla složené na dně truhly. Tenkrát došla k závěru, že patřily k Victoriiným svátečním. Vedle šatů ležela spodnička a u ní pár bílých punčoch a střevíčky z měkké kůže. Nechyběly ani hedvábné stuhy, jimiž se střevíčky vázaly.

Navrchu byl lístek od Gage popsaný úhledným písmem. Prosil ji, aby si šaty do soboty upravila a dala do pořádku, protože by s ní velice rád na slavnost šel. A pokud jde o její obavy, nelíbilo by se mu, aby několik zatrpklých duší ve vesnici rozhodovalo o tom, co on bude nebo nebude dělat. Za jediný přijatelný důvod by považoval vážnou chorobu, která by si vyžádala přítomnost lékaře. Jinými slovy, pokud by zrovna neležela na smrtelné posteli, neměla Shemaine na vybranou.

V duchu zaúpěla při představě, že se bude muset objevit před všemi těmi nafoukanými matronami. Utěšovalo ji jen to, že si už v minulosti několikrát všimla, jak se před Gagem mají pěkně na pozoru a krotí svůj ostrý jazyk. Doufala, že si dají na své uštěpačné poznámky pozor i tehdy, až se na slavnosti po jeho boku k pohoršení všech objeví ona.

Než se nadála, byla sobota tady. Andrewa odvezl Gage brzy po odpoledním spánku k Fieldsovým, kde měl zůstat až do příštího rána. Shemaine byla už skoro oblečená, když na ni Gage zavolal od zadních dveří, že jde zapřáhnout valacha. Prsty jí jen hrály při spěšném zavazování stuh nad kotníky a o několik vteřinek později už běžela k ohradě s koňmi.

Jakmile Gage zaslechl na kamenných schodech klapot střevíčků, urychleně utáhl poslední řemínek na oji vozu a napřímil se. Jeho původně jen zběžné ohlédnutí přes valachův hřbet se změnilo v dlouhý pátravý pohled, který klouzal směrem nahoru od malých bílých střevíčků až po odvážný čepec se stuhami posazený na vysoko vyčesaných vlasech. Trvalo celou věčnost, než mu došlo, že skoro přestal dýchat.

„Vypadám přijatelně?“ zeptala se polekaně Shemaine, vylekaná jeho mlčením.

„Jako paprsek světla pro slepcovy oči,“ vydechl Gage uneseně. Shemaine se polichoceně usmála, a když Gage obešel vůz a zastavil se před ní, měla chuť složit mu stejně obdivnou poklonu jako před chvílí on jí. Ve společenském obleku vypadal ještě lépe, než si dokázala kdy představit. Šaty samozřejmě nebyly ani zdaleka tak drahé jako Mauriceovy, ale díky Gageově ztepilé postavě vypadaly daleko honosněji, než odpovídalo skutečné ceně. Tmavě vínový redingot doplňovala šedá vesta, kalhoty a podkolenky. Bělostná košile s náprsenkou, které Shemaine pečlivě naškrobila a vyžehlila, zdůrazňovaly jeho opálenou pleť.

Gage se uklonil a také Shemaine mu vysekla roztomilé pukrle. „Vypadáte nádherně a nádherně i voníte,“ poznamenal, jakmile se ocitl těsně vedle ní. Každý detail jejího zevnějšku ho okouzloval. Zblízka mu neušlo, že si musela prsní záševky povolit a znovu je zašila úhlednými, drobnými stehy. Prohlížel si její plné tvary tak dlouho, až jí to vehnalo červeň do tváří. Prudce se obrátila k vozu, chytila se rukojeti a vyšvihla nohu na stupínek. V té chvíli ucítila kolem pasu Gageovy ruce, které jí pomáhaly na kozlík. Vzala do ruky třírohý klobouk, ležící na sedadle, a zlehka pohladila prsty hladký okraj jeho vysoké krempy. Byl jako jeho pán, taky nepotřeboval žádné nákladné ozdoby, protože byl krásný sám o sobě.

„Váš klobouk, pane,“ zašeptala, jakmile se Gage vyšvihl vedle ní, a s úsměvem mu jej podala. Oči jí obdivné zářily, když pozorovala, jak si jej pečlivě usazuje na hlavu. Pak Gage odvázal otěže, mlasknutím pobídl valacha a vůz se vydal na cestu. Prostor na malém kozlíku byl stísněný a jejich ramena se téměř neustále dotýkala. Gageova paže se navíc co chvíli otřela o její prsa. Shemaine působily jeho dotyky zvláštní potěšení a v tichu, které se mezi nimi rozhostilo, přemýšlela, jestli si je Gage vůbec uvědomuje.

S téměř neslyšným vydechnutím se zabořila do měkce vypolstrované sedačky a těšila se, že si jízdu příjemně vychutná.

Valach byl mladý, plný síly a rychlý pohyb se mu líbil. Brzy uháněli po cestě na Newportes Newes a bylo zřejmé, že tímhle tempem budou ve vesnici dávno před západem slunce. Jestli Shemaine dokázala uhádnout něco z úsměvu, který hrál Gageovi na rtech, bylo to snad jenom to, že taky on má z rychlé jízdy potěšení a nenechá si ji nikdy ujít. I Shemaine se dala strhnout, a když tryskem předjížděli vůz Slye Tuckera a jeho ženy, vesele se smála, rozjařena závodem, jenž však byl rychle rozhodnut. Gageův valach byl totiž rozený závodník a mohl si to rozdat i se silnějšími soupeři, než byl Tuckerův kůň, který brzy zůstal daleko vzadu.

Potom co dorazili do vesnice, zavedl Gage valacha do veřejné stáje, kde ho čekala krátká procházka, aby měl možnost vychladnout po dlouhé a rychlé jízdě, a džber vody. Do návratu domů zbývalo totiž pěkných pár hodin. Od stáje se Gage se Shemaine vydali pomalu procházkou po dřevěném chodníku, díky čemuž se stali terčem zvědavých a někdy přímo šokovaných pohledů. Malá skupina britských vojáků si Shemaine prohlížela s netajeným obdivem. Pamatovali si však velice dobře, jak její průvodce nakopl onoho vysokého námořníka a ten skončil v blátě. Podle jejich mínění to byla jen spravedlivá odplata za neotesané chování, ale přesto se z respektu před jejím společníkem omezili pouze na několik obdivných pohledů.

Potts se opíral o sloupek před hospodou, a když uviděl Gage se Shemaine, zamumlal něco přes rameno do sálu, načež se ve dveřích hospody objevila Morrisa. Vrhla pátravý pohled na Shemaine a pak druhý, daleko obdivnější na vysokého, štíhlého muže, který šel po jejím boku. Pak se otočila k Pottsovi, něco mu říkala a vzrušeně přitom gestikulovala směrem k přibližujícímu se páru. Potts se nato vydal loudavým krokem k nim.

Poslední, o co Gage stál, byla bitka zrovna teď a zrovna tady. Zdálo se však nepravděpodobné, že by je Potts nechal projít jen proto, že by si Gage hrozně nerad zkazil svůj první společenský večer se Shemaine. Gageovi nezbývalo než doufat, že až bude po všem, bude ještě stát na nohou.

„Vypadá to, že se na vás chystá,“ zašeptala Shemaine vystrašeně a kradmo pohlédla na svého hromotluckého nepřítele.

Také vojáci si všimli Morrisy a po krátké poradě změnili směr a vydali se k ní. Když míjeli Pottse, jeden z nich ho poznal.

„Tohle je přeci ten žrout bláta! Ať se propadnu, jestli to není von!“

Jeho kamarádi si rovněž dobře pamatovali, jak obtížně se tenhle námořník onehdy dostával z břečky, a nemínili si nechat ujít příležitost trochu ho popíchnout.

Jeden z vojáků pokrčil nos jakoby v nepřekonatelném odporu. „Co to tady tak hrozně smrdí?“

„Hnůj!“ vykřikl jeho druh k všeobecnému veselí. „To víte, požírač bláta si zrovna nepotrpí na lázeň.“

„Určitě si na tom hnoji pochutnal,“ přidal se další. „Dovedete si představit, co toho musel sežrat?“

Potts, celý zrudlý ve tváři, se zarazil uprostřed ulice, když zaslechl jejich vtipy, a zůstal stát se zaťatými pěstmi jako zkamenělý. Jeho prasečí očička přejížděla skupinu vojáků, z nichž dva ho převyšovali dobře o hlavu. „Jsem zvědavej, kterej z vás mi to, vy šaškové, řekne přímo do vočí.“

Na námořníkovo vyzvání se všichni čtyři vojáci jen zazubili, vyměnili si sebevědomé pohledy a pak nechali nejmenšího z nich, aby za ně Pottsovi odpověděl. „Sejdeme se za rohem hospody. Tam nás kapitán neuvidí.“

Díky této potyčce mohl Gage se Shemaine projít kolem Pottse bez povšimnutí. Jedinou osobou, jejíž pozornosti neušli, byla Morrisa. Na zlobný pohled, kterým je doslova propalovala, však vůbec nedbali a pokračovali hlavní ulicí směrem k obecnímu domu.

Obecní dům byl největší budovou ve vesnici a používal se pro účely nejrůznějších veřejných shromáždění. Gage tvrdil, že na slavnosti bude prakticky každý, a Shemaine odhadovala, že se nemýlil. Kolem sebe viděla nejen několik milých tváří, ale také celou řadu dalších, které se již zdaleka netvářily tak přívětivě. Tateovi přijít nemohli, protože Calley byla dosud upoutána na lůžko, byli tu však oba Gageovi pomocníci i lodní tesař Gillian. Sly Tucker dorazil se svou ženou krátce po nich, přibližně ve stejný čas, co napříč sálem spěchala, opírajíc se o hůl, Mary Margaret. Řada dalších přátel a známých na ně mávala a zdravila je. Jenom Alma Pettycombová a její přívrženkyně sledovaly Shemaine nevraživými pohledy, a sotva kolem nich přešla, naklonily se k sobě a za svými vějíři si o něčem živě šeptaly. Roxanne seděla u stolu hned vedle vchodu, zapisovala příchozí a vybírala vstupné. Když uviděla Gage a jeho partnerku, okamžitě změnila výraz.

Mary Margaret vzala Shemaine za ruku a něžně ji pohladila. „Ty by sis dnes zasloužila stát se královnou večera,“ pochválila ji zpěvavým hlasem. Pak po očku pohlédla na Gage a spokojeně se usmála. „A jak jemu to dneska v tom obleku sluší!“

Gillian stál hned za Mary Margaret a zrovna žádal Gage o dovolení zatančit si s Shemaine.

Gageovi sice vadila představa, že on nebude první, kdo si se Shemaine zatančí, nicméně nemohl samozřejmě odmítnout. Oba mladé lidi však při čtverylce neustále sledoval.

„Nečekala jsem, že se tu objevíš, Gagi,“ ozvala se Roxanne od svého stolu. „Musím uznat, že máš jako obvykle pevné nervy.“

Gage pověsil svůj třírohý klobouk na věšák u dveří a přistoupil k ní, aby zaplatil vstupné. „Dvakrát.“

Roxanne shrábla prudkým pohybem mince, které Gage položil na stůl. „Snad umím počítat, ne? Vidím, že sis s sebou přivedl i tu svou kriminálnici. Ale jedno mi, prosím tě, řekni. Když sis ji koupil, aby se starala o Andrewa a učila ho, co dělá na tancovačce?“

„Požádal jsem ji, aby se mnou šla,“ odpověděl Gage lakonicky.

„A proč zrovna ji? Copak ses bál, že by tě nějaká jiná žena odmítla, kdybys ji o to požádal?“ Z jeho mlčení se Roxanne snažila vyčíst něco, co by utišilo palčivou bolest, která ji bodala v srdci. Třeba vysvětlení, že ji nepožádal jenom z obavy, že by s ním nešla. Ostatně po tom, co mu vyhrožovala, musela předpokládat, že se jí bude vyhýbat.

Gage věděl, že se musí vyjádřit zcela jednoznačně, aby si už konečně přestala dělat klamné naděje. „Neměl jsem zájem požádat nějakou jinou.“

Roxanniny šedé oči zaplály rozhořčením. Toužila po lásce, ale on ji vždycky odmrštil. Přesto se v duchu ujišťovala, že k ní přece musí chovat alespoň nějaké něžné city. Snad konečně přišel čas, aby přestala sama sobě lhát a hledat stále další a další omluvy pro jeho rezervovanost. „Paní Pettycombová si určitě nenechá ujít příležitost a bude o téhle nejnovější nehoráznosti informovat celou vesnici. Gage Thornton si na slavnost určenou pro svobodné občany přivede nevolnici. To bude sousto pro celé okolí!“

„To určitě bude,“ podotkl Gage a zamířil k paní McGeeové.

Vdova složila obě štíhlé ruce na rukojeti hole a spokojeně se na přicházejícího Gage usmála. „Vidím, že jste přišel potěšit ubohou starou ženu svou roztomilou tváří a příjemnými způsoby.“

„Jsem vám k službám, madam,“ uklonil se Gage galantně a srazil podpatky.

Mary Margaret pohlédla krátce směrem ke dveřím, kde za svým stolem seděla Roxanne a právě přebírala peníze od dalších příchozích. „V očích té ubohé duše, od které jste právě odešel, vidím bolest neopětované touhy.“

Gage jen zadumaně vzdychl. „Nemůžu se přece celý život jen schovávat před Roxanne.“

„Ne, to určitě ne. A ani od vás nečekám nic jiného, než co právě děláte. Máte stejné právo tady být jako Roxanne.“

Gage neodpověděl, protože pohledem právě našel Shemaine. Ještě tančila s Gillianem čtverylku a bylo na ní patrné, že jí tanec dělá radost. Jako by už docela zapomněla na své původní obavy z dnešního večera. Všiml si, že ji sleduje i několik svobodných mládenců, ale byl si jistý, že u ní bude první, až čtverylka skončí.

„Nemyslíte na nic jiného než na ni,“ škádlila ho s úsměvem Mary Margaret.

Hnědé oči se mu zaleskly, když sklouzl pohledem stranou k oknu. „Ano, máte pravdu. Nemůžu se dočkat, až na mě přijde řada. Tohle jste chtěla slyšet?“

Mary Margaret spokojeně pokývala hlavou. Změna, která se s Gagem v posledních dnech udála, se jí velice zamlouvala. Dokud u něj pracovala Roxanne, byl neustále v napětí. Zato teď se zdál klidný a šťastný. „Právě tohle. Pro začátek mi to postačí.“

Jakmile tanec skončil, Shemaine zahlédla Gage, jak se prodírá davem směrem k ní. Jejich pohledy se do sebe vpily, a když ji vzal za ruku a vedl do kola, nemohla v prsou potlačit rozechvění, které neustávalo, ať se přesvědčovala sebevíc, že je to přece jenom muž jako každý jiný.

Dámy a pánové vytvořili dvě řady, do nichž se postavili i Shemaine s Gagem. Tanec byl zahájen hlubokou úklonou, nejprve partnerky, potom partnera. Dvojice pak jednotlivě odtančily podél celé řady až na její konec a ostatní je při tom doprovázeli tleskáním. Když přišla řada na ně, měla Shemaine pocit, že sní. Připadalo jí, že její tanečník má oči jenom pro ni.

„Všichni se na nás dívají,“ zašeptala Shemaine celá uzardělá.

A opravdu. Několik lidí neváhalo přijít až těsně k řadě tančících, aby mělo lepší výhled. Mezi zvědavci byla i Roxanne, jež kvůli tomu dokonce opustila své místo u vchodu.

„Mají dobrý důvod,“ odpověděl zadýchaně Gage. „Jste to nejpohlednější děvče v sále.“

„Ale oni se dívají na nás oba,“ upozornila ho Shemaine, když se při tanci opět ocitla v jeho blízkosti. „Myslíte si, že čekají, že uděláme něco skandálního?“

„Možná bychom měli,“ sondoval Gage se spikleneckým úsměvem. V duchu rychle zvažoval možnosti, které přicházely v dané situaci v úvahu, a pak se rozhodl. „Polibek bude stačit.“

„To neuděláte,“ polekaně zašeptala Shemaine.

V Gageových očích to šibalsky zajiskřilo. „Že ne?“

Shemaine ani na chvilku nezapochybovala, že Gage Thornton udělá, co se mu zlíbí, a proto se snažila uniknout z jeho bezprostředního dosahu. Chytil ji ale kolem pasu, a na okamžik ji tak uvěznil po svém boku. Zašumění, které se ozvalo v řadách přihlížejících, bylo důkazem, že je lidé stále bedlivě sledují.

„Zůstaňte tady, nebo vás políbím hned teď,“ zahrozil Gage a paží ji stále k sobě tiskl.

Shemaine přikývla. Udělala by cokoli, aby zabránila pobouření, jež by jeho čin jistě vyvolal. „Mary Margaret měla pravdu.“

„V čem?“

Shemaine se neubránila úsměvu, který se jí dral na rty. „Že jste ďábel.“

Gage zaklonil hlavu a hlasitě se rozesmál, což vyvolalo vlnu údivu u všech, kteří stáli okolo. Takhle ho neviděli hodně dlouho.

Přestože tanec už skončil a oni teď kráčeli sálem, Shemaine nedokázala odolat touze nechat svou ruku i nadále v Gageově. Jeho měkký stisk ji navíc ujišťoval, že i jemu je dotyk příjemný. Byli tak pohrouženi do svého hovoru, že si ani nevšimli Roxanne, která se na ně mračila, když procházeli kolem jejího stolu u hlavních dveří.

Večer plynul velice příjemně. Gage a Shemaine tancovali většinou spolu a oba jeho pomocníci i Gillian byli vděčni za každou příležitost, kdy mohli vzít Shemaine do kola. Kromě několika klepen a těch, co byli na Gage Thorntona rozzlobení, lidem z vesnice nevadilo, že se Shemaine objevila na slavnosti. Ostatně díky oddanému ochránci, jehož s sebou měla, by ani nic jiného nemohli dělat.

Večer byl již dlouho v plném proudu, když se Gage ke své partnerce naklonil: „Nemáte hlad, Shemaine? Je čas dát si něco k snědku.“

„Hlady umírám,“ přiznala Shemaine.

„Tak pojďte, najdeme si místečko, kde se budeme moct pořádně najíst,“ vyzval ji Gage a zamířil ke stolu na opačném konci sálu, kde seděli jeho přátelé. Objednali si jídlo a živě se zapojili do debaty o irském smyslu pro humor, kterou před chvílí začali Gillian s Mary Margaret. U stolu se co chvíli ozývaly výbuchy smíchu, jež však ustaly jako mávnutím proutku, když se ozval jízlivý mužský hlas.

„Přitáhnout sem mezi slušný lidi kriminálnici! To je neuvěřitelný, jak si některý lidi dovolej urážet sousedy.“

Gage se prudce otočil a kousek za sebou uviděl Samuela Myerse spolu s Almou Pettycombovou a dalšími jí podobnými klepnami, jež se shromáždily opodál, aby mohly párek mladých lidí nerušeně pozorovat. V jejich společnosti se Myers cítil bezpečný před případnou odplatou. Jakmile se však Gage s hrozivým zavrčení zvedl od stolu, všechny se rozprchly, jako když střelí. Gage měl tisíc chutí si to s Myersem vyříkat, ale Shemaine i Sly mu v tom, každý po svém, zabránili. Shemaine něžným stiskem ruky a Sly hřmotným naléháním.

„Prosím tě, Gagi, tý nuly si nevšímej,“ naléhal Sly dostatečně hlasitě, aby ho Myers slyšel. „Nestojí za to se s ním špinit.“

„Ty blboune pitoměj! Komu tady budeš řikat nula!“ obořil se na něj Myers a v návalu zlosti se o krok či dva přiblížil k Slyově židli.

Při vidině toho, co by mohlo následovat, se Gillian potěšené zahihňal. „Nandej mu to, Slyi!“

Muži se nijak nesnažili zakrýt své veselí, s nímž sledovali Slye, jenž se pomalu zvedal od stolu. Myers jej pozoroval podmračeným pohledem, stoupajícím stále výš, až byl nucen téměř zaklonit hlavu, aby vůbec mohl pohlédnout Slyovi do tváře. Při tom pohledu mu však notně poklesla čelist. Několikrát jen naprázdno polkl a beze slov, jež mu došla, si měřil výšku a mohutnost svého protivníka.

„Jmenuju se Sly Tucker, jestli vás to zajímá,“ vyrazil na něj Sly.

„Ano, tedy, ehm, myslím, že už vás nebudu dál zdržovat,“ dal se Myers na spěšný ústup. „Omlouvám se, že jsem vás vyrušil.“

Když se Sly opět posadil, Gage se přidušeně rozesmál. „Ty máš na některé lidi ohromně uklidňující vliv, Slyi. Kdybych snad musel do války, určitě tě vezmu s sebou. Až tě nepřítel uvidí, dá se na úprk, čímž mi ušetříš spoustu starostí.“

U stolu se záhy opět rozproudila veselá zábava a po jídle se všichni zase náruživě pustili do tance. Alma Pettycombová sice pomlouvat nepřestala a neustaly ani Roxanniny zamračené pohledy, ale Shemaine a Gage prožili příjemný večer, který zakončili posledním společným tancem. Poté co se rozloučili s přáteli, vydali se zavěšeni do sebe směrem ke stáji a vůbec si nevšímali nevraživých pohledů, jež je sledovaly.

K hospodě dorazili zrovna v okamžiku, kdy se z ní vypotácel Potts, usilovně podpíraný Freddym. Chůze mu dělala zjevné obtíže. Jednu ruku si pevně tiskl k hrudi a tvář měl zkřivenou bolestí. Kolem čela měl provizorní obvaz, dalším měl ovázanou ruku. Z jeho zbědovaného stavu bylo patrné, že z potyčky s britskými vojáky nevyšel vůbec dobře.

Když o chvíli později Gage ve stáji sedlal valacha, zaslechli se Shemaine šouravé kroky, jež se blížily ke vchodu do stáje. Doprovázel je stín mihotající se po zdi stodoly. Gage vyhlédl ven do tmy, z níž vzápětí svou typickou nemotornou chůzí vykulhal Kain. Hrbáč chvíli hleděl ostražitě na Gage a pak, jako by chtěl zdůvodnit, proč za Shemaine přichází, k němu napřáhl ruku. Svíral v ní dřevěnou sošku volavky. Gage mu beze slova pokynul a Kain popošel k Shemaine.

„Shamawn… vamau chy… darau phau kmaraut,“ zamumlal Kain a podával jí vyřezaného ptáčka.

Gage byl schopen zkomolená slova dešifrovat rychleji a pohotově nabídl své vysvětlení Shemaine, která na hrbáče hleděla v rozpacích. „Vypadá to, že Kain chce, abyste si vzala dárek, protože jste jeho přítelkyně.“

„Tsaum phau Shamawn.“

„Udělal ho pro vás sám,“ vysvětloval Gage.

„Ale Kaine, ten je opravdu moc krásný,“ vydechla ohromeně Shemaine. I když byl Kain sám od přírody znetvořený, krása volavky na něj očividně velice zapůsobila. A co víc. Dokázal svůj obdiv vtělit do beztvarého kusu dřeva. „Máš úžasný talent, Kaine, a ten dárek, to je pro mě velká čest. Bude mi vždycky připomínat naše přátelství. Děkuji ti.“

Shemaine se ke Kainovi naklonila a i tentokrát ho letmo políbila na čelo. Pak ho něžně objala kolem ramen a na okamžik jej k sobě vřele přitiskla. Kain, jako by nemohl uvěřit tomu, co se právě stalo, si bezděčně sáhl na místo na svém čele, kterého se dotkly její rty. Nakřáple se rozesmál a odhalil dvě řady zkažených zubů. Pak, stejně náhle jako se zjevil, zase vyšel ven do tmy a mumlal při tom nesrozumitelný pozdrav.

Gage přistoupil k Shemaine, aby si dárek prohlédl zblízka. I on byl překvapen její vřelou, emocionální reakcí. „Myslím, že jste získala přítele na celý život.“

„Kain je tak opuštěný a ubohý,“ odpověděla Shemaine s nepředstíranou účastí. „Je mi hrozně, pomyslím-li si, co si ten ubožák už musel vytrpět. Všechno, čím jsem po svém uvěznění prošla já, mi připadá jako nic ve srovnání s tím, co on musí celý svůj život snášet. Musím být Bohu vděčná za to, čím mě požehnal.“

„Díky vaší laskavosti je i jeho život hned krásnější, Shemaine,“ podotkl Gage. „A Kain by nechtěl, abyste byla smutná. Proto se s tou soškou tolik nalopotil. Chtěl vám udělat radost, tak jako mu ji děláte vy, když mu tak otevřeně dáváte najevo své přátelské city.“

Shemaine se Gageovu ujišťování jen zamyšleně usmívala, zatímco jí pomáhal nahoru na kozlík. Za okamžik už uháněli po cestě k domovu. Shemaine si ve světle měsíce sošku znovu pozorně prohlížela. Po tak dlouhém a náročném dni byla ale příliš unavená a rytmické klapání podkov spolu s mírným pohupování povozu ji brzo ukolébalo k spánku. Hlava jí několikrát prudce klesla, což ji vždy vytrhlo z dřímoty, až v polospánku ucítila, jak si ji Gage přitiskl k rameni. Zbytek cesty Shemaine tvrdě prospala a neprobudila se dokonce ani ve chvíli, kdy zastavili doma u ohrady.

Gage nejprve jednou rukou opatrně omotal otěže kolem břevna a pak úkosem pohlédl na dívku. Její hlava mu stále ještě spočívala na rameni, co víc, pevně se k němu tiskla, jako by se snažila využít všechno příjemné teplo, které jeho tělo vydávalo. Dotýkala se ho pravým ňadrem, jež ho přímo pálilo i přes silný rukáv, a musel vyvinout velké sebezapření, aby odolal pokušení vzít ho něžně do dlaní. Po celou dobu bezprostředně vnímal jemnou vůni fialek a nejen díky tomu byl pro něj večer výjimečným zážitkem. Teď zůstal nehnutě chvíli sedět a vrýval si do paměti každičký tah její tváře, kterou ozařovalo stříbrné měsíční světlo.

Pak se pokusil opatrně prostrčit ruku za její záda. Zavrtěla se a ze rtů se jí vydral tichý vzdech. Ucítil ho na své tváři, skloněné těsně k ní. Přišlo mu v dané situaci zcela přirozené dotknout se něžně jejích rtů svými a probudit ji polibkem.

Shemaine se zdálo o galantním rytíři a polibek, jenž jí právě vtiskl, byl dokonalým naplněním jejího snění. Rty, které se jí dotýkaly, byly vlahé a plné žádosti a vyvolávaly v jejím těle takové vzrušení, jako by to ani nebyl pouhý sen. Tvář, sklánějící se nad ní, byla ve tmě, takže její rysy neviděla zřetelně, a proto jí sama dala podobu, již si vysnila. Úzký nos, ostře řezané rysy a milé oči.

Pak ta tvář náhle zmizela a Shemaine po ní marně ve tmě pátrala. Olízla si rty, jako by chtěla prodloužit ten prchavý okamžik omamné touhy, která ji při posledním polibku, nejsladším ze všech, zachvátila.

Sen se však postupně rozplýval. Všechno kolem nabývalo stále zřetelnější obrysy a Shemaine rozpoznala známý obličej. Měl provinile rozpačitý výraz, jen koutky úst se zvedaly vesele nahoru.

„Už jsem se bál, že vás budu muset odnést.“

„To už jsme doma?“ podivila se Shemaine a rozhlížela se kolem sebe.

„Uteklo to jako voda.“

Shemaine si uvědomila, že ji Gage objímá kolem ramen, ale nepodnikla nic, aby se jeho ruky zbavila. Dávala jí pocit jistoty a bezpečí. „Jak dlouho jsem spala?“

Kozlík, na němž oba seděli, zahalovala téměř neprostupná tma, protože pronikání měsíčních paprsků bránila kožená stříška. Shemaine tedy mohla jen cítit, že Gageova ruka vyklouzla zpoza jejích zad. „Usnula jste, jen co jsme vyjeli z Newportes Newes. Vypadalo to, že budete spát až do rána.“

„Něco se mi zdálo,“ zašeptala Shemaine.

„A co?“ zeptal se Gage a naklonil se vpřed, jako by doufal, že z její tváře zahalené do tmy bude moci přece něco vyčíst.

Shemaine se ale odvrátila. Bála se, že ani tma neskryje ruměnec, který se jí vehnal do tváří. Pokud se jí to opravdu jen zdálo, pak mu přece nebude vykládat o tom, kam ve snech zalétá její fantazie. A pokud se jí to nezdálo, pak bude určitě lepší nic nerozpitvávat. „Radši už půjdeme dovnitř.“ Náhle cítila, jak jí proniká až do morku kostí chlad. „Nějak se do mě dala zima.“

Gage křepče seskočil z kozlíku, a když přecházel na druhou stranu, svlékl si kabát. Lehce jako pírko ji sundal dolů, kolem ramen jí přehodil svůj veliký, těžký svrchník a přes protesty ji odnesl až na práh. V chodbě srubu pak zapálil svícen se dvěma tenkými svíčkami a postavil jej na schody. Shemaine zatím stála, celá rozespalá, u dveří a nepřítomně hleděla na sošku volavky, kterou držela v ruce.

„Musím se ještě postarat o valacha,“ zamumlal Gage, když procházel kolem ní.

„Jak se vlastně jmenuje?“ zeptala se Shemaine, potlačujíc zívnutí.

Gage se její otázce jen tiše pousmál, galantně jí sundal z ramen těžký kabát a přehodil ho přes vysoké opěradlo židle stojící opodál. „Dřív.“

„Co dřív? On se jmenuje Dřív?“ podivila se Shemaine. „To je mi divné jméno pro koně.“

„Možná. On se tak jmenuje proto, že se všude dostane dřív než klisna.“

Shemaine jen s úsměvem kroutila hlavou nad jeho nápady. „A jak se jmenuje ta klisna?“

„Pozděj.“

„Dřív a Pozděj? Chválabohu, že jste se stejnou logikou nevybíral jméno i pro chlapce.“

V koutcích úst mu vesele zacukalo. „Victoria by mi to nedovolila.“

„Kdybych byla vaše žena, taky bych vám to zatrhla,“ odpověděla Shemaine s potlačovaným zívnutím.

„O tom si promluvíme, až spolu budeme mít kluka jako buk,“ vystřelil Gage.

Ze Shemaine rázem spadla všechna ospalost. Zírala na něj jako u vytržení a vůbec nevěděla, jestli si z ní dělá legraci, nebo zda to má být předzvěst zásadní změny jejich dosavadního vztahu. Usoudila, že jakákoli další diskuse na toto téma by byla krajně nebezpečná. Rychlý ústup bylo to nejlepší, co za dané situace mohla udělat.

Gage pobaveně sledoval její úprk ke schodišti. „Zbabělče!“

Shemaine se prudce zarazila s nohou na prvním schodě a obrátila se. „Ten zbabělec, to mám být jako já?“

„Ano.“ Gage si založil ruce na prsou a vyzývavě si ji měřil pohledem.

Shemaine na něj hleděla s nezastíraným pobouřením. „Chtěla bych vědět, čím jsem si zasloužila takovou urážku, protože já si nejsem ničeho vědoma.“

Gage v rozpacích jen pokrčil rameny. „Hned myslíte na nejhorší. Místo toho abyste se zeptala, jak jsem to myslel, hned letíte nahoru, jako by vám za patama hořelo.“

Tvářejí polil ruměnec. „Nemyslím si, že by bylo zrovna nejvhodnější bavit se o tom, jak jste to myslel. Jsme tady totiž sami dva a já jsem v roli vaší služky.“

„A já jsem vdovec,“ přisadil si Gage. „A v prekérní situaci.“

Shemaine zrudla ještě víc, protože si vzpomněla, na jeho poznámky o ženských ve vesnici a o tom, co si o něm jako o vdovci myslí. Sklopila oči a upřeně pozorovala volavku, již stále svírala v dlaních. „Vždyť už jste se sám přiznal, že po mně toužíte. Copak si mám myslet, že je to teď jinak, když jsme sami?“

„Taky jsem ale řekl, že bych vás nikdy do ničeho nenutil, Shemaine,“ připomněl jí jemně.

Znovu k němu zvedla hlavu a její oči se setkaly s jeho laskavým pohledem.

„Ale jednu věc mi nesmíte odmítnout,“ zašeptal Gage zastřeným hlasem.

Shemaine se sevřelo hrdlo, protože neměla ani tušení, co má na mysli.

„Bylo by škoda nezakončit tak okouzlující večer polibkem.“

„Polibkem?“ Shemaine zaplavila vlna rozechvění a srdce se jí zběsile rozbušilo. Nemohla zaplašit myšlenku na to, jestli jeho polibek je opravdu tak sladký, jak se jí zdálo v jejích představách.

Gage opatrně pokročil kupředu, jako by se blížil k plaché holubici. „Chci snad moc?“

Shemaine jen mlčky zavrtěla hlavou. Bála se, že by její hlas prozradil vzrušení, které se jí zmocňovalo.

„Nebojíte se mě?“

„Ne,“ vypravila přidušeně a odhodlaně k němu zvedla hlavu.

Gage se pousmál. Vypadala tak nevinně a poddajně, měl by ji předem říct o svých úmyslech. „Nechci obyčejnou pusu, Shemaine, ale opravdový polibek.“

Shemaine střídavě polévalo horko a třásla jí zima. Už své rozechvění nebyla schopna vůbec ovládat. Ve spáncích jí divoce bušila krev, takže sotva slyšela svůj hlas. „Já vím, pane Thorntone.“

V dalším okamžiku se ocitla v jeho náruči. Nemohla skoro dýchat, jak pevně ji k sobě přitiskl. Všemi smysly vnímala jen jeho silné, mužné tělo a horká ústa, jež se přisála na její rty a přiměla je oddálit se od sebe. Nápor jeho vášně ji strhl. Už před ním nechtěla skrývat, co sama cítí. Vnímala svá horká prsa, přitisknutá na jeho hruď. Kdyby se dotkl jejích ztuhlých bradavek, sténala by rozkoší. Vášnivé sevření z ní vysávalo všechnu sílu a rozkoš, kterou v jejím těle polibkem probouzel, ji zaplavovala jako horká láva. Najednou se přistihla, že už jeho polibky jen pasivně nepřijímá, ale oplácí mu je se stejnou náruživostí. Vztáhla paže a pevně ho objala kolem krku. Cítila, jak jí neznámá síla vtahuje jazyk do jeho úst, a nesměle se odvážila prvních laskajících dotyků. Byla v pokušení oddat se mu a poskytnout mu vše, po čem toužil. Určitě mu svou neskrývanou vášní dodala odvahy, aby si to vzal. Ale co s ní bude pak? Bude pro něj chvíli hračkou pro zábavu a pak ji odloží? Jako obnošené šaty do starých hadrů?

Ta představa Shemaine hluboce poděsila. Gage přece řekl, že ji nebude nutit. Záleželo tedy jedině na ní, jestli bude chtít tohle šílenství skončit.

Opřela se mu rukou o hruď a pootočila hlavu stranou. Pak se mu vyvinula odhodlaně z náručí, o krok ustoupila a na rozpálené rty si položila chvějící se ruku. Díval se na ni se stravující touhou, jež patrně nebyla o nic menší než ta, již mohl vyčíst v jejím pohledu. V duchu nepřestala bojovat s pokušením cele se mu oddat, ale zbytky rozumu ji přece jen nakonec přiměly, aby se ovládla. Kdyby své touze podlehla, dala by za pravdu všem těm nenávistným klepům, které se o nich po vesnici šířily, a Shemaine se zapřísáhla, že takovou radost, aby ji viděli s rostoucím břichem, jim neudělá.

O překot se rozběhla po schodech nahoru a v letu hrábla po připraveném svícnu. Plamínky svíček se divoce roztančily a hrozilo, že zhasnou, ale Shemaine běžela dál. Měla strach, že kdyby zůstala o vteřinu déle, byla by to ona, kdo by ho dovedl k sobě nahoru.

Když za ní zaklaply dveře, zaklonil Gage hlavu a několik dlouhých okamžiků zíral bez pohnutí na strop. Snažil se najít ztracenou sebekontrolu. Celý se chvěl těžko potlačovanou vášní. Jediný způsob jak uhasit žár, který hrozil, že ho stráví, bylo vyběhnout nahoru a vrhnout se spolu s ní na její těsné lůžko. To ale nemohl a hlavně nechtěl. Shemaine O’Hearnová mu přece mohla nabídnout daleko víc než pro jednou ukojení jeho vášně.

Zhluboka si vzdychl a těžkým, odhodlaným krokem zamířil ke dveřím. Jediné, co mu v téhle chvíli mohlo opravdu pomoci zchladit rozpálené tělo i mysl, byl svěží noční vzduch.

Shemaine stála bez pohnutí u postele a poslouchala, jak jeho kroky doznívají na zápraží. Drobnou pěstí se několikrát udeřila do prsou, jako by se snažila přehlušit palčivou bolest uvnitř. Srdce jí stále splašeně bušilo, což nebylo jen zběsilým úprkem nahoru, ale především rozrušením z toho, co se před chvílí odehrálo.

Aby se trochu uklidnila, párkrát dlouze vydechla a začala se pomalu svlékat. Odkládala věci bez ladu a skladu kolem sebe a pak bezmyšlenkovitě vyndala ze skříně noční košili, i když vůbec neměla v úmyslu si ji obléknout a vklouznout do postele. Zadívala se na svůj obraz v zrcadle, který jen spoře ozařovalo mihotavé světlo svíček. Jako by se dívala na někoho docela cizího, tak jí připadalo její nahé tělo i tvář. Myslel by si Gage i teď, že je hubená? Při vzpomínce na to, jak obdivoval její křivky odpoledne před odjezdem do vesnice, sklouzl její pohled k oblým prsům. Jako u vytržení je vzala do obou dlaní a palci přejela po narůžovělých bradavkách. Myslela při tom na to, jaké by to asi bylo, kdyby se jí takhle dotýkal Gage. Ještě před chvílí, když se tiskly k jeho hrudi, byly vzrušením celé ztuhlé. Teď však ten příjemný pocit odezněl a zůstala jen její neukojitelná touha po jeho dotecích. Její náruč však zůstávala prázdná a prázdný byl i celý dům.

S přerývaným vzdechem si přetáhla košili přes hlavu. Chladivá látka působila na rozpálenou kůži příjemně, ale její mysl klid stále nenacházela. Všechny smysly měla nastražené, a proto dobře věděla, že se Gage dovnitř dosud nevrátil. Bylo pravděpodobné, že má ve stáji spoustu práce a asi si dává na čas. Nevěděla přesně, kolik minut uběhlo od chvíle, co se rozešli, ale připadalo jí to jako celá věčnost. Kdyby jen věděl, jak moc po něm touží. Nechal by všeho a spěchal by za ní.

Aby se alespoň trochu zchladila, rozhodla se, že se vydá dolů na čerstvý vzduch. V celém přízemí hořela pouze jedna svíce vzadu na chodbě, jinak se všechno utápělo ve tmě. Jen u oken bylo díky měsíčnímu jasu trochu světla. Shemaine už naštěstí znala popaměti každý kus nábytku, každou překážku, a díky tomu neslyšně prošla až k hlavním dveřím a vyklouzla ven.

Noční vánek lehce ovíval prostorné zápraží. Zlehka se opřela o zábradlí a zadívala se do temné noci, která ji obklopovala. Všude kolem se ozývali cvrčkové a rosničky a na stromě nad rybníčkem dlouze zahoukala sova. Mezi větvemi stromů pronikalo na zem hebké měsíční světlo.

Ze snění ji vyrušilo tiché šplouchnutí, které se ozvalo od tůňky. Snažila se očima proniknout tmu a jen díky měsíčním paprskům zahlédla, jak se z vody vynořila dlouhá, štíhlá ruka a po ní i druhá. Gage doplaval pomalými, vláčnými pohyby ke břehu, na mělčině se vztyčil a začal se pečlivě mydlit a oplachovat.

Nebylo to poprvé, co měla Shemaine možnost vidět Gage nahého. Stalo se to už jednou, onehdy v šeru pokoje, když byl zrovna po koupeli. Tehdy poplašeně utekla, celá uzardělá trapností té situace. Teď však neměla na útěk ani pomyšlení. Úplně postačí, vklouzne-li dovnitř dřív, než Gage zamíří k domu. Do té doby měla spoustu času dosyta se na něj vynadívat. Nevinnou zvědavost už dávno vystřídala stěží potlačovaná touha.

Shemaine měla výhodu v tom, že zápraží, na němž stála, bylo zahaleno do tmy, zatímco bližší břeh tůňky zalévalo měsíční světlo. Cítila, jak jí při pohledu na jeho mužnou nahotu znovu celé tělo zaplavuje sžíravá touha.

Gage vylezl z vody a natáhl se pro ručník, který si nechal položený na kameni. Rychle se otřel a pak si ho stočil okolo krku. Vydal se k domu tak, jak byl. Oblečení si nesl pod paží. Shemaine se rychle otočila, potichoučku vklouzla do domu a neslyšně za sebou zavřela dveře. Byla už nahoře ve své podkrovní místnůstce, když uslyšela, jak dole na chodbě zavrzala podlaha. Srdce se jí prudce rozbušilo při představě, že by mohl zamířit nahoru. Pak ale světlo svíčky, matně pronikající až do podkroví, začalo slábnout a Shemaine pochopila, že se Gage jen vrátil pro druhou svíčku. Chvějící se nohy jí podklesly a Shemaine se s hořkým zklamáním svezla na lůžko.

Po celém domě se rozhostilo nebývalé ticho, když se Andrew uložil k odpolednímu spánku. Gage pracoval spolu s ostatními v dílně a Shemaine měla možnost v klidu se věnovat své práci. Od místní slavnosti uplynulo již několik dní naplněných každodenní monotónní činností. Jakmile byla Shemaine se vším hotova, vklouzla po špičkách do chlapcova pokoje, aby zkontrolovala, zda je všechno v pořádku. Andrew spal jako dudek a i ve spánku k sobě tiskl hadrového králíčka, kterého mu ušila. Zhluboka a klidně oddychoval a nevypadalo to, že by se hodlal v nejbližší době probudit.

Vydala se tedy s košíkem prádla k potoku před domem. Na břehu si klekla a začala kartáčem drhnout špinavá kolena na Andrewových kalhotách. V práci ji povzbuzovalo trylkování ptáků, kteří vesele vítali jaro. Když už ji začaly bolet ruce, sedla si na paty a pátravě se rozhlížela po vršcích stromů, protože ji zajímalo, jací ptáci tu žijí. Jejich okouzlující zpěv a švitoření se mísilo se zurčením potoka v nádhernou symfonii, již by nevytvořil ani ten nejtalentovanější skladatel. Ptáčci byli malí a drobní a přelétali z korun stromů do nedalekých křovisek. Vysoko nad korunami borovic a dubů táhla hejna divokých kachen a hus na své daleké cestě na sever. Bělostné volavky kroužily kolem nebo postávaly u břehu potoka a hledaly si potravu. Ještě výš pluly po azurově modrém nebi nadýchané bílé obláčky, které Shemaine připadaly jako majestátní námořní lodi. Zhluboka se nadechla svěžího, voňavého vzduchu a očima se vpíjela do syté zeleně trávou porostlé mokřiny. Na protější straně potoka vyšel z houští mladý jelen, sotva ji však zvětřil, rozběhl se mohutnými skoky zpět do lesní temnoty.

Jediné, co v tomhle pozemském ráji působilo rušivě, bylo ržání koně, jež k jejímu údivu nepřicházelo z ohrady za domem, ale z nedalekého lesa. Snažila se mezi stromy rozpoznat nějaký pohyb, její oči se však jen pomalu přizpůsobovaly přítmí, které v lese panovalo. Pomohlo jí až další hlasité zaržání. Když obrátila pohled tím správným směrem, spatřila postaršího hnědáka nevalného vzhledu uvázaného u jednoho ze stromů. Jeho pána ale nikde neviděla a bezděky znervózněla. Skutečná panika se jí však zmocnila ve chvíli, kdy uviděla vysokého muže ve světlé košili a tmavých kalhotách, jak se prodírá mezi stromy směrem k ní. Prožila několik dlouhých měsíců ve strachu z tohoto hromotluka, takže okamžitě poznala, že se k ní blíží Jacob Potts.

Prudce se vztyčila, připravena dát se na překotný útěk, ale skutečnost, že ho dívka spatřila, Pottse přiměla bleskurychle změnit původní plán. Nečekaně se zastavil, mohutně se rozkročil a napřáhl směrem k ní pušku. O jeho úmyslu nemohlo být pochyb.

Shemaine stála jako přimražená, protože si byla vědoma své nemohoucnosti. Neměla po ruce vůbec nic, co by mohla použít na svou obranu. Zbývalo jí jedině utéci dřív, než se Pottsovi podaří vystřelit. Ohlušující exploze, která umlčela rozjařené vyzpěvování ptáků a vyplašila je z větví stromů i křovisek, se však ozvala ještě dřív, než se vůbec stačila otočit a dát do běhu. V příští vteřině ucítila palčivou bolest na levé straně hrudníku. Střela ji sice jen škrábla, ale zanechala za sebou několikacentimetrový zející šrám. Zoufale vykřikla a obě ruce si přitiskla na ránu, z níž prýštila krev. Pak se o překot rozběhla k domu. Tu a tam se poplašeně otáčela k místům, odkud na ni Potts vystřelil. Ten měl právě plné ruce práce s nabíjením, aby ji stihl zabít dřív, než se jí podaří doběhnout do bezpečí.

Vtom se ozval křik od dílny, odkud k její úlevě vyběhl Gage s ostatními muži. Všichni měli v rukou pušky. Z protější strany přibíhali Morganovi, také ozbrojeni. I oni zjevně zaslechli výstřel a možná i její křik, takže pochopili, že se něco děje.

Potts se rozhlédl kolem po houfu mužů, kteří k němu spěchali, a rozhodl se pro urychlený ústup. Jako šipka pádil ke stromu, u něhož měl přivázaného svého hnědáka, a strhl uzdu z větve. Ještě naposledy se obrátil k Shemaine a zahrozil na ni svou snědou pěstí. „Nemysli si, ty Irko prašivá, že máš vyhráno. Však já tě stejně jednou dostanu.“

Pak vztekle otočil koně a prudce ho bodl do slabin, až se zvíře splašeně rozeběhlo mezi stromy. Gageovi bylo jasné, že námořník bude brzy mimo dostřel, proto ostatním poručil, aby se zastavili. Opřel si pušku o rameno a zacílil. Hustě rostoucí stromy mu bránily ve výhledu a navíc si uvědomoval, že ránu promarní, pokud nebude počítat s rychlostí, kterou se Potts pohybuje. Namířil mušku přímo na Pottse, pootočil hlaveň o několik centimetrů doprava do prostoru mezi stromy a stiskl spoušť. Ohlušující ránu vrátila několikanásobně ozvěna z lesa spolu s Pottsovým výkřikem, který dokazoval, že měl Gage dobrý odhad a střela neminula cíl. Potts se naklonil v sedle dopředu a na zádech se mu neustále zvětšovala krvavá skvrna. Kůň, překvapený náhlým přenesením jezdcovy váhy, zpomalil, ale Potts ho s hrubým zaklením okamžitě pobídl opět do rychlejšího klusu. Jedna rána stačila, aby ho Gage přesvědčil o svém střeleckém mistrovství.

Erich Wernher hbitě podal Gageovi svou nabitou jaegrovku a ten znovu zacílil. Avšak byla malá naděje, že by se mu v hustém lese podařilo mizející cíl ještě jednou zasáhnout.

„Je pryč,“ prohlásil Gage zklamaně a sklonil pušku.“

„Vy jste ho ale trefil, pane Thornton!“ vykřikl obdivně Erich. „Nikomu z nás by se taková rána nepodařila.“

Gage si těžce povzdechl. „Jenže jsem ho jen zranil. To jsem si moc nepomohl.“

„Vypadá to, že Shemaine je zraněná,“ ozval se Ramsey, a tím obrátil Gageovu pozornost k dívce, která si tiskla ruce ke krvácejícímu hrudníku.

Rychle vrátil pušku svému učni a rozběhl se k ní. Teď teprve doopravdy litoval, že Pottse nezabil.

Shemaine udělala několik nejistých kroků jemu vstříc, ale tvář měla přes všechno úsilí zrůzněnou bolestí. „Jsem v pořádku,“ vypravila ze sebe statečně. „Je to jen na povrchu.“

Gage si tím nebyl zdaleka tak jistý. Shemaine měla živůtek šatů celý nasáklý krví, která do ruda zbarvila už i část sukně. Vzal ji něžně do náručí. „Uvidíme, uvidíme. Musíme se na to doma nejdřív podívat.“

Shemaine křivila tvář bolestí při každém Gageově kroku a vší silou zatínala zuby. Pak jí náhle vytanulo na mysli, že vlastně úplně zapomněla na prádlo, které prala u potoka ve chvíli, kdy ji Potts překvapil. Při tom pomyšlení zoufale zasténala, což Gage poděsilo. „Hrozně mě to mrzí, pane Thornton,“ přiznala v rozpacích. „Nechala jsem u potoka to prádlo!“

„Čert ho vem,“ utrhl se Gage. „Ať si klidně uplave.“

Otevřel dveře, ramenem je doširoka rozrazil a odnesl Shemaine až dozadu do chodby. Tam ji šetrně u okna postavil na zem a klekl si vedle ní, tak aby co nejlépe viděl na zraněné místo. Živůtek nasáklý krví byl prakticky neporušený, až na dvě dírky, jimiž prošla kulka. Rána, která tak silně krvácela, vidět nebyla. Gage proto vzal látku a chystal se živůtek roztrhnout, aby mohl Shemaine ošetřit. Avšak dívka, vylekaná jeho úmyslem, vrávoravě ustoupila.

„To přece nemůžete myslet vážně!“ neudržela se. „Ty šaty půjdou vyprat a zašít. Nedovolím vám, abyste je docela zničil.“

Gage nerozmrzele nadechl: „Je tam přece spousta jiných šatů po Viktorii, Shemaine. Můžete si vzít, které chcete.“

Jakmile k ní znovu napřáhl ruce, Shemaine se ještě více stáhla a umíněně zavrtěla hlavou. „Nemůžu takhle zneužívat vaší štědrosti, pane Thorntone. Už jste mi i tak dal dost.“

„Tak si ty šaty svlékněte, když jinak nedáte,“souhlasil odevzdaně. „Chci to zranění ale vidět.“

„V tom vám pochopitelně nebudu bránit. Jenom bych ráda našla nějaký vhodný způsob,“ trvala na svém Shemaine. „Nemohl byste mi půjčit nějakou starou košili? V té by to snad šlo.“

Gage jen rezignovaně vzdychl a zamířil do svého pokoje. Za okamžik byl zpátky s košilí z ručně tkaného plátna. „Oblékněte si to, dojdu zatím pro vodu ke studni.“ Shemaine počkala, až Gage vezme džbánek a vyjde zadními dveřmi ke studni. Když je za ním zavřela, rozvázala si živůtek i košilku a stáhla si je z ramen. Se zaťatými zuby látku opatrně odhrnula z rány a pak živůtek i s košilkou shrnula až k pasu. Gageovu košili si přetáhla přes hlavu, vpředu ji pečlivě zavázala a dlouhé rukávy si vykasala až k loktům. Jakmile byla hotová, zamířila do komory pro staré prostěradlo a začala z něho dělat obvazy.

Rázné zaklepání na dveře ji po chvíli ohlásilo, že se Gage vrací. Počkala, až nalije do umyvadla horkou vodu a další dá hřát nad ohniště. Když k ní potom přistoupil a trochu jí vyhrnul košili, odvrátila tvář stranou. Ruce si tiskla na prsa a červenala se studem. Blahořečila si, že o košili požádala, protože ji chránila jako stan.

Gage namočil kus látky a začal jí otírat zakrvácená žebra, aby mohl posoudit rozsah zranění. S ulehčením zjistil, že rána je podstatně menší, než si zprvu myslel. Byl to jen povrchový šrám, který se táhl podél jednoho z žeber a silně krvácel. V žádném případě však neznamenal ohrožení života. Jediné nebezpečí, jež hrozilo, byla infekce a proti té měl Gage připraven osvědčený balzám.

„Není to vážné,“ oznámil jí s úlevou. „Musím to ale pevně zavázat, abych zastavil krvácení.“

Shemaine nesměle ukázala na pruhy prostěradla, pečlivě stočené do roliček. „Bude to stačit?“

„Aha, výborně. Tak a teď, prosím vás, podržte ten cíp košile nahoře, ať se mi tu neplete,“ přikázal jí. „Pokud mám ten obvaz zavázat pořádně, těžko to můžu dělat naslepo pod košilí.“

Nechal ji na chvíli o samotě, aby měla dostatek času splnit, co po ní chtěl, a vydal se pro balzám. Když se vrátil, měla Shemaine oba cípy košile úhledně svázané na prsou a žebra odhalená. Gage nemohl než obdivovat, jak tento prapodivný úbor podtrhuje její půvaby. Tenká látka košile ještě zvýrazňovala plné a mladistvě pevné tvary prsou, pas měla neuvěřitelně štíhlý, a přestože se jí pod hebkou mléčnou pokožkou stále zřetelně rýsovala žebra, pohled na její hrudník v něm vyvolával stejné vzrušení jako oné noci, kdy ji překvapil had.

„Budete mít na Pottse památku,“ upozornil ji. Přitáhl si vedle ní židli a odložil na ni kelímek s nepříjemně páchnoucím balzámem. „Jizva bude ale určitě hladká. Až zbělá, ani si jí nevšimnete.“

„Musíte mi tam dávat tu mast?“ zeptala se Shemaine a s odporem nakrčila nos, jakmile Gage otevřel kelímek. „Strašně páchne.“

„To ano, ale rána se po tom krásně zahojí. A hlavně, nezanítí se,“ přesvědčoval ji Gage. Když zvedl oči, aby se jí ze strany podíval do tváře, uviděl paličaté malé děcko, které se snaží trucováním vymámit na rodičích souhlas. Zarputile se dívala stranou a odmítala si připustit jeho blízkost. „A já rozhodně nechci riskovat, že o takový klenot, jako jste vy, přijdu. Asi bych sotva našel druhou takovou. Myslím tak krásnou a šikovnou.“

„Lichotíte mi jen proto, aby mě to tolik nebolelo,“ odbyla ho Shemaine ponuře. Vzápětí ale tlumeně vykřikla, když Gage začal ránu znovu čistit. Hlava se jí zatočila a najednou se cítila slabá jako moucha. V dalším okamžiku se poroučela k zemi.

Nepadla jen díky tomu, že ji Gage duchapřítomně zachytil. Ucítil na paži její spoře zakrytá ňadra. Dotyk byl nesmírně vzrušující, ale Gage se neodvážil pohnout ani jediným svalem, aby ji nepoděsil jako ten večer, co ji políbil. Chvilku ji držel v náručí a pak se jí zastřeným hlasem zeptal. „Jste v pořádku?“

Shemaine se nezmohla na víc než na chabé zavrtění hlavou a vůbec se nesnažila vyvinout se z jeho náruče. Cítila se bez života jako hadrová panenka. Trvalo dlouho, než slabost pominula. Jen pomalu v sobě sbírala sílu, aby se znovu napřímila. Byla Gageovi vděčná, že ji podpírá, protože sama by se na nohou sotva udržela.

„Hrozně mě to mrzí, vůbec nechápu, proč je mi tak slabo,“ šeptala Shemaine a v rozpacích se mu podívala do očí. Měl obličej tak blízko ní. Určitě by pro něj nebyl problém ukrást jí polibek. Opravdu zvláštní představa v takové chvíli!

Gage se snažil chovat naprosto nenucené, i když v hloubi duše cítil něco docela jiného. „Měla byste si lehnout, hned jak to dovážu,“ přesvědčoval ji.

„Ale co to prádlo? A vaření? A Andrew? Určitě se co nevidět probudí,“ strachovala se Shemaine.

„Zůstanu tady. Nějak už to beze mě budou muset v dílně zvládnout,“ rozhodl se Gage. „Budu vám až do rána k dispozici,“ nabízel jí s úsměvem.

Také Shemaine se na něj zadívala a pokusila se o rozverný výraz. „Tak vy tu míníte dělat služku? To snad nemyslíte vážně. K dispozici bych měla být spíš já vám.“

V hnědých očích mu potměšile zajiskřilo. „Kdybych vás zavolal, opravdu byste přišla, Shemaine?“

„Samozřejmě!“ ujistila ho Shemaine naoko s vážnou tváří. „Vždyť jste za mě zaplatil, tak musím poslouchat.“

„A kdybyste byla svobodná? To byste přišla taky?“ naléhal.

Shemaine hleděla upřeně na stůl a snažila se vypadat naprosto nezúčastněně. Zanic by se však neodvážila podívat Gageovi do očí. „Ale já svobodná nejsem a nebudu celých sedm let.“

„Sedm let,“ vzdychl Gage a očima pohladil její tvář. „To je hrozně dlouhá doba pro dva lidi, jestliže spolu mají žít pod jednou střechou jako cizí.“

Shemaine se k němu překvapeně obrátila. Vůbec nechápala, kam míří. Jestli jí snad chtěl dělat neslušné návrhy, tak si opravdu nevybral ten nejvhodnější okamžik. „Když budete ještě chvíli povídat, tak tu docela vykrvácím,“ upozornila ho bezbarvě. Jeho bezprostřední blízkost ji znervózňovala, protože nemohla zapomenout na to, co cítila při jeho vášnivých polibcích. Od té doby se pro ni stala její postel místem nekonečného utrpení. Rozpálená touhou, která hrozila, že ji stráví, se na ní hodiny a hodiny jen převalovala a nenacházela klid. Aby změnila téma, naklonila se k židli, na níž ležela dóza s nepříjemně vonícím balzámem, a nakrčila nos. „Myslím, že už by to snad stačilo, když jste mi -“

„Nestačilo,“ přerušil ji rázně Gage a začal jí potírat žebra páchnoucí hmotou, takže Shemaine jen zalapala po dechu. Pak vzal obvaz a s téměř profesionální zručností jí ovázal celý hrudník. „Necháme obvaz přiložený celou noc a ráno vám to převážu.“

Shemaine na něj úkosem pohlédla. „Předpokládám, že mi tam zase budete patlat tu hnusotu.“

„Dám vám jí tam míň, jestli si ji tak ošklivíte.“ Gage roztrhl konec obvazu na dvě poloviny a udělal uzel, aby se látka dál nepárala. Potom jí objal kolem hrudníku, aby mohl udělat na konci obvazu kličku. Nebyl to vůbec nepříjemný úkol, muset Shemaine obvazovat. Bylo mu skoro líto, že další obvazy už nemá.

„Teď se Potts teprve bude snažit, aby nás dostal,“ sykla Shemaine se zaťatými zuby, jak si pomalu zvykala na těsný obvaz. „Jeho uražená pýcha ho bude nutit, aby nás pronásledoval tak dlouho, dokud nás nedostane. To mi věřte.“

„Možná budu mít příště víc štěstí a udělám jeho návštěvám u nás jednou provždy konec,“ povzdechl si Gage. „Už chápu, proč jste z toho chlapa měla takový strach. On vám chce vážně ublížit. Hned jak budete moct, tak vás začnu zase učit střílet.“

„Dneska odpoledne by bylo pozdě,“ odpověděla Shemaine zachmuřeně. Nebude se cítit bezpečná, dokud bude Potts ve vesnici.

Gage věděl, co musí udělat. Potts mu nedal na vybranou. „Jestli je Potts ještě v Newportes Newes, najdu ho a vyřídím si to s ním s konečnou platností.“

„Morrisa bude vědět, kde je,“ napadlo Shemaine. „Podle toho, jak se Potts poflakoval kolem hospody, mi připadá, že se od doby, kdy jí na lodi udělal tu nabídku, moc nezměnilo. Ani bych se nedivila, kdyby to byla sama Morrisa, kdo ho popíchl, aby se mě pokusil zabít. Vždycky mi tím vyhrožovala.“

„Proč vás tak nenávidí?“

Shemaine rozpačitě pokrčila rameny. Na tuhle otázku nedokázala najít odpověď. „O ničem konkrétním nevím. Pravda je, že jsem jí překazila všechny pokusy, když se snažila poroučet, a podněcovala jsem Annie i všechny ostatní ženy, aby se jí vzepřely. Ale jestli je jen trochu normální, nemůže pro ni být moje odmítnutí podřídit se jejímu diktátu důvodem, aby mě chtěla zabít.“

„Třeba žárlí.“

„To určitě. Měla o vás zájem,“ souhlasila Shemaine. „Přísahala, že mě rozseká na kousky, jestli odejdu z lodi s vámi.“

„Morrisa si o sobě myslí, že je půvabná žena, která si může mezi mužskými vybírat. Asi ji rozčílí, jestliže ji jiná předběhne.“

„Já si myslím, že je za tím něco jiného. Nemám sice důkazy, ale přemýšlím o tom už od chvíle, kdy Morrisa přišla na loď.“

„O čem?“

„Nikdy jsem se s Morrisou předtím, než přišla k nám na lodi do cely, neviděla. Byla taky v Newgate, ale v jiné části. Hned se ptala, která z nás je Shemaine O’Hearnová. Já jsem se samozřejmě neozvala a ostatní ženy si jí taky nevšímaly. Morrisa mě posléze překřtila na ,blátotlačku’, ale na moje pravé jméno se neptala. Pak jsme spolu měly potyčku kvůli jídlu. Chtěla mi ho sebrat. Vytáhla na mě nůž, tak jsem jí vychrstla do obličeje vědro vody. Bocman, který nás přišel srovnat, mě oslovil jménem. Podle toho, jak se Morrisa ironicky ušklíbla, jsem pochopila, že už věděla, že jsem to já. Dělala všechno pro to, aby proti mně Gertrudu Fitchovou i Pottse poštvala.“

„Kdo jí o vás mohl říct?“

„Vůbec si nedovedu představit, proč by se s někým o mně bavila. Vždyť jsme se vzájemně vůbec neznaly. Kromě dozorce a bocmana, kteří na lodi kontrolovali trestance podle seznamu, se mě na jméno ptal jen jeden žalářník v Newgate. Poprvé ke mně do cely přišel krátce po tom, co jsem podepsala, že pojedu do kolonií.“

„Pokoušel se vám někdy ublížit?“

„Snad ani ne, jen se na mě pořád díval.“

„Asi obdivoval vaši krásu,“ podotkl Gage, jenž o tom, jak její zjev působí na muže, věděl své.

Shemaine se ušklíbla. „Rozhodně si nemyslím, že bych byla jeho favoritka. Krátce předtím, než nás odvedli na loď, se mezi vězni strhla bitka, do níž jsem se nešťastnou náhodou připletla. Jeden hromotluk mi málem rozbil hlavu o zeď a ten žalářník to klidně pozoroval a neudělal vůbec nic, aby mi pomohl. Zachránil mě až jeden dozorce, který přiběhl, protože slyšel ten rámus.

Za pár dní, jednou v noci, když už všichni spali, mě probudil divný šramot. Otevřela jsem oči a viděla jsem toho žalářníka, jak se plíží do rohu, ve němž jsem spala. V ruce držel krátký provaz a vypadalo to, že chce někoho uškrtit. Naštěstí šlápl na ruku jedné z trestankyň, které musel na cestě překračovat. Lekla se a začala hrozně ječet, a tím přivolala dozorce. Žalářník si vymyslel nějakou chabou výmluvu, že viděl krysu, nebo co. Nepůsobilo to ale moc přesvědčivě, i ten dozorce se smál a utrousil nějaký vtip na blázna, jenž chce věšet hlodavce. Další den nás odvedli na loď a toho žalářníka jsem už nikdy neviděla.“

„Mohl žalářník znát toho, kdo vás zatknul?“

Shemaine chtěla pokrčit rameny, ale v příštím okamžiku toho neopatrného pohybu zalitovala, protože jí jako nůž projela ostrá bolest. Dopotácela se k židli a ztěžka se o ni opřela.

„Asi bych vás měl odnést nahoru, abyste si odpočinula,“ navrhl Gage. „A mohla byste se převléknout do noční košile, bylo by to pohodlnější.“

„Přece není možné, abych už takhle brzy odpoledne chodila v noční košili,“ protestovala Shemaine. „Je sotva půl čtvrté a muži jsou ještě v dílně.“

„Půjdou už brzo domů,“ přesvědčoval ji Gage. „A kdyby sem někdo přišel, tak mu prostě vysvětlím, že jste zraněná a že potřebujete klid.“

„Tomu tak bude někdo věřit,“ ušklíbla se Shemaine. „Podle toho, co jsem slyšela od Annie, leckoho ve vesnici by nepřekvapilo, že tu ve dne běhám v noční košili. Rozhodně si to ale nikdo nebude vysvětlovat tak, že jsem nemocná. Mají daleko bohatší fantazii. Paní Pettycombová určitě dělá, co může, aby nás pošpinila, zvlášť po tom, co jste mě vzal na zábavu a měl jste tu drzost přede všemi se mnou tancovat.“

„Už jsem něco takového slyšel,“ připustil Gage. „Mary Margaret si myslí, že by se těm řečem měla udělat přítrž.“

Shemaine ironicky zvedla obočí. „A neporadila vám Mary Margaret náhodou, jak bychom to měli udělat?“

Gage se jí podíval pevně do očí. „Podle ní bychom se měli vzít.“

Shemaine byla tou radou naprosto šokovaná. „Mary Margaret to možná připadá jako rozumné, obzvlášť jestliže s oblibou dává lidi dohromady. Copak ale vůbec nepomyslela na to, že vy třeba odsouzenou trestankyni za ženu nechcete? Nechápu, jak vám mohla něco takového navrhnout. Bylo by mi nesmírně trapné, kdybyste si snad myslel, že jsem se jí takovou myšlenku snažila vnuknout. Je to celé naprosto bláznivé, směšné!“

Gage jen rozpačitě pokrčil rameny. „Ta myšlenka vlastně ani nepochází od Mary Margaret.“

Shemaine ztratila řeč, protože si nedokázala představit, čí nápad by to tedy mohl být. „No, Roxanne to určitě nenavrhla, když má na vás políčeno sama.“

„Ne, Roxanne to opravdu nebyla,“ potvrdil Gage s úsměvem.

„Tak Calley?“ hádala Shemaine.

„Calley taky ne.“

Shemaine na Gage pohlédla s narůstající nejistotou. „Můžu se vás zeptat, kdo to navrhl?“

V té chvíli se otevřely dveře ložnice a na jejich prahu se objevil Andrew, táhnoucí za sebou houpacího koně. Gage se k synkovi okamžitě vrhl, aby u něj byl dřív, než něco rozbije. Pak koně postavil na bezpečné místo v kuchyni a vyzdvihl chlapce do sedla. Shemaine se opřela o rám kuchyňských dveří, aby ho mohla nerušeně sledovat.

Andrew byl v okamžiku plně zabrán do houpání a žvatlavě napodoboval pokřik vozky, kterého nedávno viděl na vlastní oči. „Hop, hop! Hyjéé, hyjéé! Lychleji, vy helky!“

Shemaine i Gage se při pohledu na roztomilého chlapce, jehož vlnité vlásky byly po dlouhém spánku ještě celé rozcuchané, neubránili smíchu. Andrew ani jednoho z nich nevnímal.

„Další příklad vašeho umění, pane Thorntone?“ zeptala se Shemaine a ukázala na dřevěného koně.

Gage jen krátce přikývl a gestem ji vybídl, aby se vrátili na chodbu, protože při Andrewových výkřicích nebylo slyšet vlastního slova. Vzal ze židle kelímek s balzámem, aby si Shemaine mohla sednout. Když k němu zvedla oči, vycítil v jejím pohledu napětí a velice si přál, aby ji mohl uklidnit.

„Hned jak jste sem přišla, Shemaine, zmínil jsem se, že budu muset za čas podniknout cestu po řece do Williamsburgu. Včera jsem se konečně od svého zákazníka dozvěděl, že jeho dům už je hotový a nábytek mu můžu přivézt. Jestli vám za dva týdny bude dobře, chtěl bych vás oba s Andrewem vzít s sebou.“

„Já to určitě zvládnu. A o Andrewa se taky postarám, pane Thorntone.“

„Když už tam budeme, chtěl bych vyřídit ještě další důležitou záležitost. Tedy pokud s tím budete souhlasit.“

„Jestli s tím budu souhlasit?“ podivila se Shemaine. „To je něco, o čem bych měla rozhodovat já?“

„Chtěl bych si s vámi o té záležitosti dneska promluvit a doufám, že na odpověď, ať už bude jakákoli, nebudu muset dlouho čekat.“

Shemaine vypadala navenek vyrovnaně, ale uvnitř se celá chvěla. Upřeně pozorovala Gage, který začal neklidně přecházet po úzké chodbě sem a tam. Tušila, že ať už má Gage na srdci cokoli, je to vážné. Možná po Pottsově útoku uvažuje o tom, zda její další přítomnost v domě nepředstavuje pro celou rodinu vážné nebezpečí. „O čem se mnou chcete mluvit, pane Thorntone?“ vypravila ze sebe přiškrceně.

Gage se před ní konečně zastavil a upřeně se jí zadíval do očí. „Nedělal jsem si ani trochu legraci, když jsem se onehdy zmínil o tom, že bych si vás vzal za ženu. Uvažoval jsem o svatbě už dřív, ještě než jsem se vypravil na London Pride. Nešlo mi jen o chůvu pro Andrewa, i já jsem toužil po manželce. Již jsem vám vyprávěl, že tady v okolí je o dívky na vdávání opravdu nouze. Ty, co tu jsou, se strašně touží dostat pod čepec, jako třeba Roxanne, ale žádná na mě zvlášť nezapůsobila. Tehdy na lodi jsem vůbec nedoufal, že se mi opravdu podaří najít chůvu. A na partnerku pro sebe jsem ani nepomyslel. Vidíte, mýlil jsem se. Našel jsem daleko víc, než jsem čekal.“

Shemaine poslouchala jeho zpověď a nebyla schopná slova. „Vy si mě chcete vzít?“ Myšlenky se jí divoce honily hlavou a vůbec se nedokázala soustředit. Přece musel uvažovat i tom, jaké by sňatek s trestankyní pro něj měl důsledky. Dokázala pochopit, že o ni stojí jako o ženu. Ale řeči o svatbě jí připadaly jako špatný vtip. „Jak byste mohl chtít něco takového, když slušným lidem už jen při pohledu na mě naskakuje husí kůže a přemýšlejí, jaký hrozný čin jsem to v Anglii spáchala. Vždyť jste viděl, jak se ke mně Samuel Myers tehdy večer choval. Do téhle země mě přivezli v okovech, a pokud si mě vezmete za manželku, bude to, jako by vypálili cejch i vám. Má za ženu trestankyni, budou se vám pošklebovat za zády. Paní Pettycombová určitě dělá, co může, aby všem ve vesnici vysvětlila, že si nezasloužím, aby mě kterákoli slušná rodina přijala. Asi bych se snažila zbytečně, kdybych jí a všem ostatním drbnám vysvětlovala, že jsem neudělala nic, čím bych si uvěznění zasloužila. Jak ale vůbec můžete uvažovat o tom, že byste si proti sobě tyhle lidi poštval?“

Gage její argumenty nepřesvědčily. „Vážně si myslíte, že se třeba, co by se za nehet vešlo, starám o tu klepnu a její řeči? Alma Pettycombová si sama sobě připadá tak dokonalá, že by nikdy nepochopila, jak je ve skutečnosti ubohá a zlomyslná. Nejvíc ubližuje těm nejnevinnějším, ale já jsem si jistý, že i na ni jednou dojde. Nestojí za to, abyste jí věnovala třebas jen jedinou myšlenku. A rozhodně se na ni nesmíte ohlížet, když se o něčem rozhodujete. Nenechte se jí zastrašit. Naše svatba se týká jen nás dvou, nikoho jiného.“

Gage vzal její drobnou ruku do své a pátravě se jí zadíval do očí, aby z nich vyčetl i jen stín odmítnutí. Žádný však nenašel. „Shemaine, byl bych moc šťastný, kdybyste přijala mou nabídku a stala se mou ženou.“

„Určitě to chcete? Chcete si vzít za ženu trestankyni?“ zeptala se Shemaine naléhavě. Bylo to, jako by se probouzela z dlouhého snu. Teprve teď jí docházelo, co jí vlastně nabízí, a srdce se jí při tom pomyšlení prudce rozbušilo. „Jste si jistý, že toho jednou nebudete litovat?“

„Chci, abyste se stala mou ženou, to je to jediné, na čem mi záleží,“ ujišťoval ji Gage. „Sama zjistíte, že tady v koloniích lidské řeči vyšumí velice rychle. Trestanec, darebák, zloděj, to se tu snadno řekne, ale pokud to někdo dostatečně často neopakuje, aby to ostatním lidem připomněl, brzy se na to zapomene. Jakmile se vezmeme, budeme manželé jako všichni ostatní tady v okolí.“

„A opravdu budeme jako všichni ostatní?“ ptala se Shemaine plaše. Přes všechny své touhy a představy, jež ji v bezesných nocích pronásledovaly, když si samu sebe představila coby nevěstu, připadala si hubená a nepřitažlivá. „Budeme žít jako manželé?“

Teď byl zase nemálo překvapený Gage. „Na co se mě to, Shemaine, ptáte? Jestli vám budu pravým manželem?“

Shemaine cítila, jak jí tváře zalívá ruměnec. „Já si to samozřejmě myslím, ale jsem hrozně hubená… , prostě vypadám hrozně bez… „

„Bez šatů?“ dokončil za ni Gage, aby zmírnil její rozpaky. Očima letmo sklouzl k plným ňadrům a pak se jí znovu zadíval do tváře. Nechápal, jak mohla pochybovat o vlastní přitažlivosti, protože pro něj byla určitě tou nejkrásnější ženou, jakou kdy spatřil. „Kdybyste snad chtěla trvat na tom, abychom spolu nežili jako muž a žena, bylo by asi lepší, kdybychom se nevzali. Nevydržel bych dívat se na vás, toužit po vás a nesmět se vás ani dotknout. Jsem muž, Shemaine, a ne mnich. Toužím po vás, jako každý jiný muž touží po své ženě. Musíte to přece už dávno vědět. Nebuďte bláhová a nedělejte si starosti s tím, že jste hubená. Mně se líbíte právě taková, jaká jste. Já mám síly dost pro nás pro oba a budu vám vždycky oporou. A tak vás znovu prosím, drahá Shemaine, abyste se stala mou ženou se vším, co k tomu patří.“

„Ach bože, jde mi z toho všeho hlava kolem,“ vydechla stísněně a snažila se odehnat obraz jeho pevného, svalnatého těla, jež tak ostře kontrastovalo s její drobnou postavou. Ve svých představách, jejichž smyslnosti se jen marně bránila, viděla obě těla ležet na posteli ve vášnivém objetí. To vše se jí v rozjitřené mysli mísilo s rozpačitým poučováním o tom, co se děje mezi mužem a ženou, kterého se jí kdysi dostalo od matky.

Gage se jemně dotkl prsty její hořící tváře. „Stanete se mou ženou, Shemaine?“

Shemaine měla ještě v živé paměti, jaká okázalost doprovázela situaci, kdy jí stejnou otázku položil Maurice du Mercer. Nepamatovala si však, že by jí kdy srdce v hrudi bušilo tak divoce, jako při prostém vyznání tohoto muže. Přemýšlela, co by znamenalo vzít si amerického osadníka a zavázat se tím, že za mořem zůstane i dávno po tom, co její trest vyprší. Toužila znovu vidět svou rodinu, ale z nějakého důvodu si nedokázala představit, že by se do Anglie vrátila natrvalo a našla tam bohatého ženicha. Podvědomě cítila, že bude mnohem správnější zůstat tady a vybudovat si nový život s mužem, jenž v ní probudil skutečnou vášeň. Jestli ho snad ještě nemilovala, určitě po něm toužila a rozhodně by neuměla vedle něj žít dál netečně. Bude daleko lepší, když se za něj provdá, než aby se neustále snažila sama sobě předstírat, že její touha neexistuje.

Zvedla k němu oči a pomalu přikývla. „Ano, pane Thorntone, stanu se vaší ženou. Se vším, co k tomu patří.“

„Můžeme se vzít ve Williamsburgu,“ rozzářil se Gage a hned horlivě plánoval. „Do té doby budete už v pořádku. Vrátíme se ještě ten den zpátky a svatební noc můžeme strávit tady v domě.“

Shemaine se sice snažila vypadat klidně, ale hlas se jí přes veškeré úsilí chvěl. „Jak budete chtít, pane Thorntone.“

Gage jí lehce dvěma prsty zvedl bradu a něžně ji políbil na ústa, jako by se bál, že cokoli jiného by jí mohlo ublížit. Pak se jí zblízka pátravě zadíval do tváře. „Co kdybyste mi začala říkat Gagi? Vždyť brzo budeme manželé. A mohli bychom si tykat.“

„Gagi,“ stačila Shemaine ještě vydechnout, než ji jeho ústa znovu umlčela, tentokrát však s daleko větší prudkostí, jež jí až brala dech. Cítila, jak se jí zrychluje pulz a opět se v ní začala ozývat nenaplněná touha. Proklouzl hladově jazykem mezi jejími pootevřenými rty a se stejnou smělostí jako onehdy večer začal prozkoumávat jeskyňku jejích úst. Shemaine se najednou zdály týdny, které měly do svatby uplynout, nekonečné.

„Tatí, Andy de čůlat!“ ozval se v té chvíli z kuchyně Andrew. Gage se od ní rychle odtrhl a rozběhl se pro něj. Popadl ho do náručí a v okamžiku byli venku ze dveří. Shemaine tam dál stála celá omámená jeho polibkem a přemítala o tom, že má Gage Thornton v sobě tolik mužné přitažlivosti, o jaké se jí ani nesnilo. Přistihla se, že ji jen představa intimního sblížení s ním vzrušuje čím dál tím víc.

Nebo se jí to všechno jenom zdálo? Opravdu jí nabídl sňatek? Bude s ním skutečně za pár týdnů sdílet lože? Nebo jí řekne, až se za chvíli s Andrewem vrátí, že si ji jen dobíral.

Gage přivázal kánoi na břehu řeky a vydal se do vesnice. Měl před sebou jasný úkol. Nejprve zamířil na loď London Pride. Na jeho dotaz mu jeden z námořníků řekl, že Jacob Potts má volno a neobjeví se na lodi dřív než příští týden. Když Gage o několik minut později procházel dveřmi hospody, zaslechl, jak Morrisu plísní její nová majitelka, postarší, korpulentní žena v laciném červeném županu a s bílou parukou na hlavě, kterou měla posunutou k jedné straně.

„Ten chlap za tebe slušně zaplatil, tak mu laskavě vyhovíš,“ zlobila se žena a několikrát udeřila pěstí do stolu, aby dodala svým slovům na důrazu. „A už vod tebe nechci slyšet žádný hloupý posměšky na jeho adresu. Taky se mi doneslo, že Sam Myers nemá v kalhotách nic, čím by se moh chlubit. Tak si holt to svý chlapství dokazuje jinak. Dokud je vochotnej platit mi víc za to, že děvčata docházej k němu do domu, budeš respektovat jeho přání. Co na tom, že ti vobčas ňáká přiletí. Rozumíš mi?“

„Jo, rozumím, Freido,“ zabručela Morrisa. Ve skutečnosti se jí však tyhle řeči vůbec nezamlouvaly. Uměla by si s takovou odpornou starou krysou, jako byl Samuel Myers, jinak poradit. Stačila by na něj jedna rána nožem. Jacob Potts by už věděl, jak tomu starýmu páprdovi pomoct. To by se ale nejdřív musel zase postavit na nohy a objevit se tu.

Poslední dobou to vypadalo, že pokud šlo o tu špinavou Irku, neudělal Potts nic dobře, rozčilovala se v duchu Morrisa. Copak ho neposlala, aby Gage napadl na ulici ten večer, co se ve vesnici konala zábava? A jak to dopadlo? Potts dostal nakládačku od vojáků. A když se vydal až k jejich domu, vrátil se s dírou v zádech.

Teď leží a líže si rány. Freddy ho odvezl dost daleko, aby byl v bezpečí, kdyby po něm snad Gage pátral, někam, kde mohl jít k doktorovi. Zatím ale pro ni byl námořník k ničemu.

Freida se naklonila dopředu, aby znovu upoutala Morrisinu pozornost, a nespokojeně se zamračila. „Podnik slušně vynáší vod tý doby, co jsem sem s děvčaty přišla. Nejsem zvědavá na to, aby si tady takovej malej práskač jako Myers vyskakoval a kvičel, že jsme ho podvedli. Ještě mi tím vodradí další zákazníky. Přivedla jsem tě sem z lodě, abys mi pomohla v podniku, ne abys mi dělala u zákazníků problémy. A jestli se mi do roka nevrátí dvojnásobek toho, co jsem za tebe zaplatila, tak si piš, že ti parádně zvalchuju hřbet.“

Morrisa se od dotírající babizny znechuceně odvrátila, ale při pohledu ke dveřím se její výraz pronikavě změnil. Spatřila v nich totiž Gage Thorntona. Od něho měla šanci se dozvědět, jak se daří Shemaine po tom, co ji Potts zranil. Gage pro ni jistě bude tím nejlepším zdrojem informací. Snad ta malá mrcha dostala horečku a teď už je v posledním tažení.

Při představě, že se konečně své protivnici pomstí, se Morrisa na Gage svůdně usmála a rukou vyzývavě přejela své bujné tvary. „Vypadá to, že ste konečně změnil na mou nabídku názor. Hned sem si říkala, že je to jen votázka času, než budete mít Shemaine dost.“ Pátravě se na něj zadívala. „Stejně vás ale Shemaine musela něčím pěkně naštvat, když ste se tu ukázal tak brzo. Nečekala sem vás dřív než za pár tejdnů. Copak vám asi udělala?“

Freida si nově příchozího ze svého křesla zkoumavě měřila. Nestávalo se často, aby do jejího podniku zavítal takový fešák. Muži jako on obvykle dosahovali uspokojení svých potřeb, aniž by museli vydat jen jedinou penci. Roztáhla silně nalíčené rty do sladkého úsměvu. „Vy jste mi ale hezoun,“ podivovala se. „Na můj vkus až moc velkej. Budu muset na holky dohlídnout, aby vám svoje služby pořádně naúčtovaly. Takovýmu krasavci jsou schopný to dát gratis.“

Gage ignoroval její poznámky i dotěrný pohled a obrátil se k Morrise. „Hledám Jacoba Pottse. Neviděla jsi ho?“

Morrisa pokrčila rameny. „Na co byste vy Pottse potřeboval?“

Gage by vsadil cokoli, že Morrisa velice dobře ví, kde Potts je a proč ho hledá. „Chci se ho na něco zeptat.“

Morrisa na něj úkosem pohlédla a pak se s předstíraným rozhořčením zeptala: „Neříkejte mi, že si na něj ta irská děvka zase stěžovala. Dělá to jen pro to, abyste ji litoval. Jakpak se vůbec má?“

Gage ji sledoval zpytavým, upřeným pohledem. „Má se dobře.“

„Dobře?“ Morrisa jako by na okamžik ztratila řeč. „Chcete říct, že… že není… , vona vás za Pottsem neposlala?“

„Přišel jsem za ním sám, abych se poptal, jak se mu daří. A jak se mu hojí ta rána, co jsem mu udělal.“

Morrisa s hraným překvapením dosedla do jednoho z křesel. „Ale proč byste proboha na ubohýho starýho Pottse střílel?“

Gage zvedl překvapeně obočí. „Jak víš, že jsem ho postřelil?“

Morrisa se kousla do rtu, zaskočena jeho reakcí. Tenhle Angličan přece není žádný hlupák. Měla si dát větší pozor. „Dyť ste to sám řek,“ trvala na svém. „Před chvilkou.“

„Řekl jsem rána,“ opravil ji Gage. „O střílení nebyla řeč.“ Morrisa s předstíranou ledabylostí pokrčila rameny. „Jak jinak byste ho moh zranit než ránou z pušky?“

Gage se ironicky pousmál. „Někdy nůž docela postačí. Ostatně slyšel jsem, že ho Potts má dost v oblibě, a ty konečně taky. Určitě víš, že Potts přišel až ke mně domů, aby Shemaine zabil, a že jsem ho na útěku postřelil. Nejspíš jsi ho k nám poslala ty. Nejradši bys Shemaine viděla mrtvou, viď?“

Morrisa předstírala spravedlivé rozhořčení, ale svou vzrůstající nervozitu nedokázala zakrýt. „Vůbec nechápu, vo čem to tu mluvíte, pane Thornton. A kde je Potts, to taky nevim. Já se vo něj nestarám. Naposled, když sem s nim mluvila, tak chtěl jet někam do Hamptonu, nebo tak něco. Budete si ho muset najít sám, pane Thornton.“

Jediné, čemu byl Gage ochotný uvěřit, bylo, že Potts někam odjel. „Kdyby tě snad náhodou, Morriso, přišel navštívit, nezapomeň mu říct, že jestli ho ještě jednou na svém pozemku chytím, odprásknu ho jako psa a vůbec se nebudu ptát, proč přišel. Laskavě mu to vyřiď.“

Morrisa se tvářila ledově. „Jo, povim mu to. Ale vy neznáte starýho Pottse, tomu jsou ňáký vaše řeči fuk. Ten jak si něco usmyslí, nebude svý plány kvůli vašemu vyhrožování měnit.“

„Třeba mu to vůbec vyřídit nechceš,“ napadl ji Gage. „Co kdyby se Potts přece jen zalekl a nechtěl udělat to, k čemu ho ponoukáš. Třeba by vzal moje hrozby vážně. Ale ať se to dozví, nebo ne, jedno si pamatuj, Morriso. Jestli se Shemaine něco stane, najdu si nejen Pottse, ale i tebe a pak ti pomoz pánbůh.“

Pak beze slova oběma ženám pokynul a zamířil ke dveřím. Freida se za ním dívala pohledem plným neskrývaného obdivu. „Jaks říkala, že se ten chlápek menuje?“

„Gage Thornton,“ procedila Morrisa mezi zuby. „Je to ten nejhnusnější chlap, jakýho jsem za celej svůj mizernej život potkala.“

„No, drahoušku, jestli máš jen trochu rozumu, měla bys ho radši poslechnout,“ nabádala ji Freida. „Už jsem toho vo něm hodně slyšela za tu dobu, co jsem tady. A nebylo to vždycky jenom to dobrý. Prej se jednou tak rozčílil na svou ženu, že ji shodil z tý lodi, kterou staví nedaleko svýho domu. A taky jsem slyšela, že ho viděla ta stará vdova. Bydlí kus vod něj, bojí se ale votevřít pusu, protože by jí to pak spočítal.“

„Neříkejte,“ zasmála se Morrisa potěšené. „To by mě zajímalo, jestli tohle Shemaine ví.“

„Von se jí s tím asi těžko bude chlubit. Jestli je to pravda, krk bych na to vsadila, že ta Shemaine si taky nemůže bejt jistá životem. Ten chlap ji může kdykoli zabít, stejně jako zabil vlastní ženu.“

Morrisa se poťouchle uchichtla. „A já dostanu vodměnu a nebudu muset hnout ani prstem.“

Freida se na ni nechápavě podívala. „Vo jaký vodměně mluvíš?“

Morrisa jen ledabyle mávla rukou. „Ale nic. Jeden žalářník mi něco slíbil ještě v Newgate, než nás vodvedli na loď. Musim mu ale poslat důkaz, že jsem to provedla.“

„Chceš říct, že ti slíbil, že ti zaplatí, když zabiješ jinou vodsouzenou?“

Morrisa neskrývala spravedlivé rozhořčení nad takovým podezřením. „Copak vypadám na to, že bych někoho mohla zabít?“

Freida se uchechtla a opřela se svýma masitýma rukama o stolek, aby se mohla Morrise dívat přímo do očí. „Podle toho, co já vim, si pár chlapů málem podřízla. Proto tě strčili do lochu. Takovýhle problémy tu ale já s tebou mít nebudu. Já už sem si poradila s jinšíma. U mě, holčičko, narazíš, to si piš. Nepřej si vědět, jak s tebou zatočím!“

Morrisa vypadala jako nevinnost sama. „Vůbec nechápu, z čeho mě to tady vobviňujete.“

„No dobře, dobře,“ pokyvovala Freida hlavou a pomalu se zase opřela do křesla. „Jestli nebudeš sekat dobrotu, budeš toho litovat jako ještě ničeho. To teprve uvidíš, jaký peklo ti ze života udělám. Budeš litovat, že ses kdy narodila.“

Morrisa cítila, jak jí záda polévá studený pot. Poprvé v životě chápala zcela přesně, jaké to je být vydána na milost a nemilost jiné ženě.

Gage zamířil do zlatnictví, aby Shemaine koupil snubní prsten. Jeho velikost si předtím naměřil na kousku provázku, který Shemaine uvázal kolem prstu. Zlatníka měl za skutečného džentlmena, a proto nepovažoval za nutné vyžadovat po něm slib, že vše uchová v tajnosti. Řemeslník se k tajemstvím svých zákazníků choval jako ke svým vlastním. Pak zamířil k ševci, kde se setkal s Mary Margaret, která právě čekala, až jí Miles ze skladu přinese opravené boty.

„Vůbec jsem netušila, že vás zase tak brzy uvidím. Po tom pozdvižení, co jste ve vesnici způsobil při tancovačce,“ šveholila Mary Margaret. „Těm starým klepnám skoro nestačil dech, jak vás pak propíraly.“ Spokojeně se usmála, když viděla, jak Gage její žert rozesmál. „Jsem ráda, že vás vidím zase tak dobře naloženého. Už je to hezky dávno, co jste se takhle vesele nezasmál.“

„Já jsem taky rád, že vás zase vidím, Mary Margaret, to mi vždycky spraví náladu,“ vysekl jí Gage dvornou poklonu.

„Tohle miluju, tu vaši anglickou dvornost,“ smála se Mary Margaret, až se jí hubená ramena chvěla. „Vy umíte tak krásně lhát, že by vám to člověk skoro uvěřil. Ale povězte mi, copak vás přivedlo do toho našeho zapadákova?“

„Mám tu pro Shemaine objednaný pár bot. Kdybyste ale měla chvilku času, potřeboval bych od vás nějakou službu.“

„Ode mě a službu?“ Mary Margaret byla překvapena. „Jakou službu by mohl chtít džentlmen vašeho ražení od staré osoby?“

„Postačí mi rada,“ odpověděl Gage s úsměvem. Mary Margaret se na něj zkoumavě zadívala, v koutcích úst jí to ale stále hrálo. „Myslela jsem si, že vy o moje rady nestojíte.“

„To není vůbec pravda. Jestli budete mít za dva týdny čas, mohla byste s námi jet do Williamsburgu. Tam se přesvědčíte.“

Mary Margaret vypadala zmateně. „Vaše pozvání ráda přijímám, ale popravdě řečeno, nemám tušení, o čem to mluvíte.“

„No, alespoň to pro vás bude překvapení. Dohodnu s Ramseym, aby pro vás přijel ode dneška za dva týdny, v pátek v šest ráno.“

„A jakou radu ode mě budete potřebovat teď?“

„Chtěl bych Shemaine koupit látku na nové šaty. Nemám ale vůbec ponětí, co by se jí tak mohlo líbit.“

„Nový boty od ševce, látku na šaty,“ podivovala se Mary Margaret, ale oči jí zářily radostí. „Copak tomu děvčeti budete chtít dát pak, pane Thorntone?“

Gage se díval ven malým oknem a vypadalo to, že přemýšlí o její otázce. „Možná hřeben a kartáč na vlasy, lahvičku toaletní vody a nějaké voňavé mýdlo.“

„Toaletní vodu pro trestankyni?“

Gage se otočil na patě a podíval se Mary Margaret zpříma do očí. „Ne, pro mou ženu, Mary Margaret.“

Radostný výkřik se Mary Margaret vydral z hrdla ještě dřív, než si přitiskla ruku na ústa, aby ho ztišila. S podporou hůlky potom kulhavě zatančila pár kroků džigu, aby dala průchod své veselosti. Když se uklidnila a začala se tvářit důstojně jako obvykle, obrátila se ke Gageovi s otázkou. „Určitě budete chtít, abych si tuhle novinu nechala jen pro sebe, viďte?“

„To opravdu budu. Zatím o tom vědí jen mí nejbližší přátelé.“

Mary Margaret pokývala souhlasně hlavou. „To je moudré. Bude lepší Almu Pettycombovou zbytečně nedráždit. Ještě by jí z toho mohla klepnout pepka. Ona samozřejmě čeká jen na to, až Shemaine začne ehm, růst bříško. Přirozeně bez svatby.“

Stará vdova se spiklenecky zasmála. „Co bych za to dala, kdybych se mohla změnit v malou myšku a být u toho, až se tu zprávu dozví. Určitě pukne zlostí.“

„Vy jste ale jedovatá,“ plísnil ji Gage naoko. „Vás bych si tedy nechtěl znepřátelit. To by byl můj konec.“

„To by byl,“ přikyvovala Mary Margaret. Pak, opírajíc se o hůl, zamířila ke dveřím do chodby vedoucí ke skladu. „Pane Beckete,“ zavolala, „mohl byste přinést i boty pro Shemaine O’Hearnovou, když už jste tam. Přišel si pro ně pan Thornton. A pospěšte si, prosím vás. Pan Thornton a já musíme ještě něco zařídit.“

Do onoho významného dne zbývaly dva týdny. Zprvu připadaly Shemaine tak nekonečné, že si nedělala starosti, jak všechny úkoly, které si předsevzala, zvládne. Poprosila Gage, zda by si mohla upravit jedny Victoriiny šaty, jež se jí zvlášť líbily. Místo toho před ni s chlapeckým úsměvem, který Andrew tak přesně napodoboval, položil úplně novou nádhernou látku a k tomu krajku na olemování a kus toho nejjemnějšího batistu na spodničku a na noční košili. Shemaine měla z dárku ohromnou radost, ale zároveň ji to trochu zaskočilo. Kladla si otázku, jak všechno stihne. Domácnost jí zabírala většinu dne, a tak přemýšlela, zda stačí šaty do svatby ušít. Naštěstí Gage přišel na nápad, jak problém vyřešit. Požádal Mary Margaret o pomoc, již ona s radostí přislíbila, a dohodl s Ramseym, že ji bude celé dva týdny ráno i večer vozit.

Když konečně nastal ten dlouho očekávaný den, přirazil k narychlo vybudovanému nakládacímu molu velký člun, jemuž velel starý mrzoutský námořník. Kdysi se plavil po oceánech, ale k stáru se rozhodl pro klidnější práci. Nakládání nábytku se neobešlo bez problémů, protože koně, kteří táhli plně naložený vůz, se báli přejít po můstku z nahrubo otesaných fošen. Gageovi nakonec nezbylo, než slézt z kozlíku a koně opatrně převést. Jako poslední na loď nastoupili svatebčané se svými zavazadly a dalšími drobnostmi.

Nad močály kolem řeky se válela ranní mlha a chvílemi zahalovala i člun, směřující k západu. Tu a tam vyplašili hejna volavek a dalších vodních ptáků brodících se při břehu, který místy lemovaly staré duby, cedry a borovice.

Jakmile se na obzoru objevil ostrov Jamestown, zamířil kapitán do průplavu a přirazil ke břehu, aby mohli vykládat. Když se vůz s nákladem octl na pevné zemi, odvezl Gage nejprve zakázku jedné bohaté vdově a pak, doprovázen svými spolupracovníky, zamířil s nábytkem do onoho nově dokončeného domu. Tady s pečlivostí sobě vlastní vše vybalili a rozmístili po domě podle zákazníkova přání.

Ten byl s kvalitou jejich práce nadmíru spokojen a překvapil Gage velice štědrou odměnou za mistrovsky provedené dílo. Gage věděl, že na tom úspěchu má lví podíl jeho talent, ale rozdělil se spravedlivě s ostatními. Polovinu peněz si ponechal, druhou polovinu rozdělil po dvaceti procentech Ramseymu a Slyi Tuckerovi a zbývajících deset procent dal oběma učňům.

Poté co na voze opět srovnali všechny přepravní bedny, teď už prázdné, zamířili zpátky k lodi. Na okraji města zarazil Gage koně u jedné zahrady, kde stařenka v čepci pečlivě okopávala květinový záhon. Smekl klobouk a přistoupil k plotu poblíž místa, kde stála.

„Promiňte, paní, ale mám dneska svatbu. Mohl bych si u vás koupit kytici pro svou nevěstu?“

Žena se narovnala a pozorně si ho přeměřila pohledem. „A copak, že jdete k oltáři až takhle v letech? Vždyť už nejste žádnej mladík!“ Gage se pousmál. „To máte pravdu, paní, to nejsem. Jsem už rok vdovec. Mám dvouletého syna.“

V očích jí zajiskřilo. „A co nevěstinka? Je to taky vdova, nebo jste mamince odloudil nějakou panenku?“

„Je jí osmnáct a je krásná jako vy, paní.“

Žena mu pokynula rukou. „Tak pojďte dál, panáčku. Sama vám kytici natrhám. Ne pro váš mrštnej jazyk, ale pro vaši pannu nevěstu. Ach, taky jsem si jako mladá holka vzala vdovce a měla jsem s ním pět synů. Všichni už jsou dospělí. A pánbůh mi mého Johna vzal. Nikdy nestonal, padl na něj velikej dub, když ho porážel. Tak se mu ten strom pomstil a vzal ho s sebou do hrobu.“

„To je mi líto.“

„Ale čeho byste litoval,“ mávla žena smířeně rukou. „Prožili jsme spolu dobrej život, já a můj John.“

Pak podala Gageovi velikou kytici svěžích květů a přidala svoje požehnání. „Ať se vám i vaší nevěstě daří společně proplouvat úskalími, co na vás v životě čekají. Ať vás bůh požehná kupou potomků, kteří vám budou radostí a oporou ve stáří. A teď běžte, bůh vás provázej a požehnej vaši lásku, aby s každým novým dnem sílila.“

Gage jí dojatě poděkoval a sáhl do kapsy pro míšek, aby za květiny zaplatil. To ona ale rozhodně odmítla.

„Ne, panáčku, ty květiny jsou svatební dar ode mě. Dejte je své nevěstince, doufám, že jí udělají radost. A ať si je pak vylisuje. Bude mít aspoň památku na celý život.“ Gage přeběhl po můstku vedoucím na loď a ruku, v níž držel kytici, měl schovanou za zády. Už z jeho chlapecky rozdychtěného výrazu Shemaine poznala, že chystá nějakou rošťárnu. Dala si ruce v bok a měřila ho zpytavým pohledem.

„Vsadím se, že má zase něco za lubem,“ usmívala se Mary Margaret. „Tváří se jako liška, co právě slupla poslední kuře z kurníku.“

„To máte pravdu,“ přizvukovala jí Shemaine. Gage se zastavil až těsně před ní a s galantní úklonou jí podal čerstvě natrhanou kytici.

„Ach, Gagi!“ vykřikla Shemaine a dojatě si kytici přitiskla na prsa. „Jsou nádherné!“

„Je to dárek od jedné staré paní, kterou jsem po cestě potkal. Posílá nám i svoje požehnání.“

„To musí být dobrá duše,“ podotkla Shemaine s pohledem upřeným na jasné, svěží barvy květů.

Gage však již celý hořel nedočkavostí a pobízel Shemaine ke spěchu. „Tak, a teď mi ukaž, co všechno si potřebuješ vzít s sebou. Musíme už vyrazit. Pronajal jsem ve zdejším hostinci na hodinu pokoj, abychom se měli kde přichystat do kostela.“

Shemaine ukázala na malé zavazadlo, přes které byly položeny svatební šaty. „Všechno, co potřebuju, je tady.“

Přehodila si svatební šaty přes ruku a Gage vzal do rukou obě jejich zavazadla i svůj oblek. Pak vybídl Andrewa, jenž právě sledoval rybky plující kolem člunu. „Andrewe, vezmi, prosím tě, za ruku paní Mary Margaret a odveď ji k vozu.“ Při pohledu na důležitý výraz, který se synkovi objevil v obličeji, se jen pousmál. „My půjdeme za vámi.“

Také Erich se hlásil o práci. „Můžu vám s něčím pomoct?“ Gage mu s potěšením předal obě zavazadla, protože tak se mohl plně věnovat své nevěstě. „Dovolíš, drahá,“ obrátil se k ní, vzal jí z rukou svatební šaty a položil je přes svůj oblek. Pak jí nabídl rámě. „Bude mi ctí doprovodit tě ke ,kočáru’.“

Shemaine se na něj zářivě usmála, zavěsila se mu do nabízené paže a pevně se k němu přitiskla. Vycházeli z lodi jako poslední a nijak za ostatní společností nespěchali. Gage tak měl příležitost ukrást své nevěstě letmý polibek. Když zvedl hlavu, Shemaine jen sladce vzdychla a mlčky se na něj usmála.

„Dneska večer budeš moje, lásko,“ zašeptal Gage významně.

Ve srovnání s Newportes Newes byl Williamsburg výstavní a rušné město. To si Shemaine uvědomila hned po prvních metrech okružní jízdy, na niž je Gage vzal. Na konci ulice pojmenované po vévodovi z Gloucesteru se tyčil krásný, veliký palác. Vypadal jako drahokam, zasazený do pečlivě upravené zeleně zahrady, jež ho obklopovala. Ulici lemoval nejméně tucet obchodů, nechyběl ani zděný muniční sklad a strážnice. Na první pohled bylo zřejmé, že je to mladé, ale úspěšně se rozvíjející město.

V pronajatém hostinském pokoji Mary Margaret pomohla Shemaine do svatebních šatů. Když se nevěsta objevila konečně dole v celé své kráse, její nastávající ji přivítal pohledem plným obdivu. Měla na sobě světle zelenou pláštěnku se širokým šálovým límcem, který zdobilo několik řad krajky. Také kolem výstřihu šatů vykukovaly krajkové volány, jejichž nadýchanost ještě víc zdůrazňovala štíhlou šíji. Na vysoko vyčesaném drdolu z ohnivě rudých vlasů měla posazený roztomilý krajkový klobouček, umně na okraji ozdobený zelenou stuhou. Stonky květin, jež jí Gage přinesl, si ovázala krajkovým kapesníčkem a vzniklou kytici si položila na předloktí pravé ruky.

Jakmile se Gage vzpamatoval z prvního úžasu, vyšel jí v ústrety, vzal ji za ruku a dvorněji políbil. „Vypadáš nádherně, drahá.“

Ramsey mrkl na ostatní svoje spolupracovníky a ukázal významně na hodiny. „Gagi, měl by sis radši pospíšit, nebo zmeškáš vlastní svatbu.“

„Jen se neboj, kamaráde,“ ohlédl se Gage přes rameno. „Však já se hned tak někým předběhnout nenechám.“

Gageovi spolupracovníci se rozesmáli. Právě oni znali lépe než kdo jiný těžkou melancholii, do níž se Gage pohroužil po Victoriině smrti. O to větší radost měli z jeho povznesené nálady.

Přes své vtipné průpovídky si ale i Gage velice dobře uvědomoval, že opravdu není času nazbyt. Rychle ze sebe spláchl zbytky potu a špíny po dopolední namáhavé práci. Oblékl si sněhobílou košili s tuhou náprsenkou, pečlivé střižený modrý kabát a světlešedou vestu i kalhoty, tedy přesně to, co měl na sobě už při své první svatbě.

Při pohledu na svého nastávajícího v elegantním panském obleku si Shemaine nemohla nevzpomenout na obavy své matky, když ji tenkrát Maurice požádal o ruku. Měla strach z toho, že Shemaine vábí k oltáři jen Mauricova pohledná tvář. V tomhle případě to nebyla tak docela pravda, pomyslela si v duchu rozpustile Shemaine, protože ji stejně tak přitahovala i Gageova mužná postava.

Farní kostel, v němž se měla svatba konat, byl hned za zahradou paláce. Právě zde v jednu hodinu odpoledne toho dne oddal místní farář Gage Harrisona Thorntona a Shemaine Patrice O’Hearnovou. Mary Margaret i všichni čtyři Gageovi spolupracovníci stáli po obou stranách svatebního páru. Nejblíže otci byl Andrew, který měl speciální úkol. Držel na svém palci navléknutý snubní prsten a čekal jen na okamžik, kdy bude moci zasáhnout do svatebního obřadu. Jakmile na prstýnek došlo, podával jej otci na prstíku vztyčeném vzhůru a se spikleneckým výrazem ve tváři.

Novomanželé stvrdili svůj manželský slib polibkem, a třebaže byl jen krátký a něžný, výraz v Gageových očích ji ujistil, že je jen předzvěstí vášně, jež je brzy čeká. Pak jí nabídl rámě, aby mohli už společně vykročit vstříc srdečným blahopřáním přátel.

„Jak jim to spolu sluší,“ konstatovala dojatě Mary Margaret a utírala si vlhké oči.

„Panečku, Gagi, ty máš ale štěstí,“ poplácal ho Ramsey bodře po rameně. „Ale myslím si, žes to věděl od samýho začátku, cos Shemaine prvně uviděl.“

„Asi jo,“ připustil Gage a šťastně se usmál při vzpomínce na ten okamžik, kdy Shemaine poprvé spatřil, jak sedí na poklopu na palubě lodi. Zdráhal se uvěřit, že je to skutečná lidská bytost, a ne nějaký přelud, který byl pouhým výplodem jeho fantazie.

Andrew byl ze všeho toho blahopřání celý zmatený, ale Gage ho vzal do náruče a naklonil se s ním k jeho nové matce v naději, že mu to pomůže snáze pochopit změnu, jež u nich nastala. „Budeme teď jedna rodina a ty budeš mít maminku stejně tak jako třeba Malcolm a Duncan.“

„Sheeaim moje mami?“ žvatlal Andrew a překvapeně se díval na svého otce.

„Ano,“ přisvědčil Gage. „Shemaine teď bude tvoje maminka právě tak, jako já jsem tvůj tatínek.“

Andrew pohazoval hlavičkou ze strany na stranu a do rytmu si broukal jako novou říkanku: „Mami, tatí! Mami tatí! Mami, tatí!“

„Vypadá to, že se mu to líbí,“ usmívala se Mary Margaret.

„Já mám hladík,“ změnil náhle Andrew téma a obrátil pozornost k důležitějším věcem.

„Ty máš hlad pořád,“ škádlil ho Gage a jemně ho zatahal za nos.

„Já mám taky hladík,“ přidala se Shemaine, která se tulila ke Gageovu rameni.

Gage se k ní sklonil a prudce ji políbil. „Stačilo by tohle, lásko?“ Shemaine láskyplně objala svého manžela i s jeho synem, stoupla si na špičky a vtiskla něžný polibek na chlapcovu růžovou tvářičku a po něm ještě jeden, daleko vroucnější, na rty svého muže. „Tvoje pusy jsou sice slaďoučké jako med, ale stejně musím trvat na tom, abychom dostali s Andrewem něco pořádného k snědku, nebo ti tu umřeme hlady.“

Gage se se smíchem obrátil na Ramseyho. „Vypadá to, že moje rodinka má pořádný hlad. Mohl bys, prosím tě, přijet s vozem?“

„K vašim službám, pane,“ uklonil se Ramsey se strojenou poklonou, ale se šibalským výrazem v očích a rozběhl se ven.

Ve Wertherburn Tavern už na svatebčany čekalo bohaté pohoštění, které společnost prokládala hojnými přípitky na zdraví nevěsty i ženicha. S ubíhajícím časem však Gage jako by neměl stání. S veselými vtípky, avšak stále naléhavěji pobízel hosty k návratu, aby se stihli dopravit na loď ještě před setměním. Nakonec to byl právě on, kdo odvedl celou svatební společnost k vozu a odvezl ji na loď.

Cestou dolů po řece loď na okamžik přirazila k břehu nedaleko Fieldsovy farmy, kde měl Andrew strávit několik následujících dní. Bude si tu moci do sytosti pohrát s Malcolmem a Duncanem, zatímco otec s novou matkou si budou užívat ničím nerušeného soukromí. Jakmile se Hannah Fieldsová dozvěděla, že se Gage se Shemaine budou brát, trvala na tom, že si k sobě Andrewa na pár dní vezme, s čímž jeho otec velice rád souhlasil. Teď novomanželskému páru s úsměvem podávala košík vrchovatě naplněný jídlem, kdyby jim snad vyhládlo, aby se nemuseli zdržovat s přípravou jídla.

„Ani nebudete muset vylízat z postele,“ pošeptal Gageovi do ucha Ramsey, když ženich poděkoval Hannah za tenhle milý svatební dar. „Taky sem si říkal, že bych mohl přijít zejtra dopoledne, abych si v dílně trochu něco připravil pro strejčka příhodu. Nikdo tam teď přece nebude.“

Gage se na svého nejzkušenějšího zaměstnance podíval s předstíranou přísností, ale v očích mu probleskovaly potměšilé jiskřičky. „Jestli tě jen koutkem oka někde na svým pozemku zahlídnu, udělám si z tebe cvičný terč. Pokud ti to v té tvé skopové hlavě ještě nedošlo, chci mít Shemaine teď pár dní jen pro sebe a budu moc nezdvořilý, když nás někdo přijde otravovat. Vysvětlil jsem ti to dost jasně?“

Ramsey si usilovně mnul dlaní vousy, aby zakryl úsměv, který se mu dral na rty. „Myslím, že jsem to už docela pochopil.“

„Tak to s tebou ještě není tak špatné, starouši,“ poplácal ho Gage se smíchem po rameni.

Pak něžně objal Andrewa a políbil ho na čelo. „Buď hodný chlapeček a poslouchej paní Fieldsovou. Přijedu si pro tebe v pondělí ráno.“

Zatímco se Gage obrátil k Hannah Fieldsové, aby se s ní dohodl na dalších podrobnostech, Shemaine se sklonila k Andrewovi a vzala ho do náruče. „Bude se mi po tobě hrozně stýskat, Andy.“

Andrew se zachichotal, ale vzápětí se jí z náruče vyvinul a rozběhl se za svými kamarády, aby jim oznámil tu radostnou novinu. „Já mám taty mami!“

Hannah s chápavým úsměvem pohlédla na Gage. „Vypadá to, že má z nové maminky stejnou radost jako ty z manželky.“

„Opravdu nebylo snadné najít ženu, jež by zvládla obě role, ale Shemaine určitě dokáže obojí,“ odpověděl Gage pyšně. Volnou rukou si přitáhl svou ženu k sobě a zahleděl se do jejích zářících zelených očí. „Ani nevím, čím jsem si takové štěstí zasloužil, ale je pro mě vším, po čem jsem toužil.“

Shemaine svého muže pohladila jemně po tváři. „Ani kdybych kraj světa prošla, lepšího muže bych určitě nenašla.“

Gage se hřál v teple jejích lichotivých slov a marně v duchu hledal výraz, aby popsal ten zvláštní šťastný pohled, který měla Shemaine v očích. Napadlo ho jenom, že přesně takhle se na něj ve chvílích největšího štěstí dívala Victoria.

Když novomanželé a svatebčané přijeli k Thorntonovu domu, vzal Gage svou nevěstu do náruče a spěchal dovnitř. Tam si k sobě Shemaine pevně přivinul a políbil ji se vší touhou, kterou v sobě přemáhal od noci, kdy spolu tančili. Z verandy se ozvaly kroky a Ramsey, velmi hlasitě hovořící o krásné noci. Bezpochyby je chtěl upozornit, že se hosté blíží. Celí rozechvělí se od sebe odtrhli, aby ostatní přivítali, právě když se otevřely dveře. Svatební hosté se dlouho nezdrželi. Jen jim popřáli mnoho štěstí, předali vlastnoručně vyrobené dárky a vydali se do svých domovů.

Hned jak odešli, přitáhl si Gage Shemaine k sobě. V měkkém světle lucerny se jí vpíjel do očí a pomalu se k ní blížil ústy. Jemně jí přejel rty, a když je znovu pootevřela, pomalu a dlouze ji políbil. Shemaine opustila veškerá zdrženlivost. Začala mu odpovídat stejně vzrušeně, laskala ho jazykem a tulila se k němu.

„Máš vůbec tušení, kolikrát jsem toužil tě takhle vzít do náručí a líbat, dokud nezačneš prosit, abych přestal?“ ozval se Gage. „Byl jsem do tebe blázen hned tu první noc, kdy jsi stála vedle kuchyňského stolu, čerstvě vykoupaná a v nových šatech. Uvědomil jsem si, že nedokážu celých sedm let se tě nedotknout. Pak už jsem jen čekal na příležitost, kdy bych tě mohl požádat o ruku.“

„Chceš vědět tajemství?“ zašeptala Shemaine. „Když jsi tu noc vešel do dveří a přetahoval sis promáčenou košili přes hlavu, začal se Maurice du Mercer v mé mysli propadat do zapomnění.“

„Opravdu?“ naklonil Gage tázavě hlavu.

„Jestli to nevíš, tak jseš tak hezký, že na tobě může žena oči nechat, i když jsi oblečený.“

„Hmm, v tomhle jseš taky o jeden krok přede mnou?“

Tentokrát se na něj podívala nechápavě Shemaine. „Jak to myslíš?“

„Ještě jsem tě nahou neviděl a už se nemůžu dočkat.“

„Ale když jsi zabil toho hada, tak jsem pod ručníkem neměla nic,“ přela se.

„Toho jsem si všiml,“ ušklíbl se pobaveně. „Ten ručník nebyl sice tak mokrý, jak bych si přál, ale byl jsem vděčný i za letmý pohled na tohle…,“ něžně jí přejel po bradavce, až jí projelo lehounké mrazení po celém těle. „Tenkrát jsem se s tebou chtěl pomilovat a ještě mnohokrát potom.“

Shemaine si vzpomněla na jeho vášnivý pohled a vybavila si taky jejich první hodiny, kdy ji učil zacházet s puškou. Jak se chvěla, když se jí jen nepatrně dotknul. „Jsem šťastná, že jsi mi nedokázal číst myšlenky.“

„Proč, zlatíčko?“

„Šokovalo by tě, na co jsem myslela.“

„Nápodobně, miláčku, protože jinak bys mě považovala za chlípného darebáka.“

Shemaine se zachichotala a přitulila se k němu. „Nechceš něco sníst? Hannah překonala sama sebe.“

„Mám hlad jen na tebe,“ sklouzl jí rukama ze zad na zadeček. „Jsem touhou celý bolavý a musím tě mít hned.“

„Nachystala jsem si na naši svatební noc novou košili,“ vydechla rozpálená jeho slovy. „Necháš mě, abych se připravila?“

„Ano, ale pospěš si,“ pobízel ji Gage jemně.

„Pospíším,“ slíbila a stoupla si na špičky, aby ho mohla políbit. „Přijdeš, až zavolám?“ usmála se na něj přes rameno.

„Nic na světě mě nezdrží,“ ujistil ji.

Nechala za sebou pootevřeno a vydechla, když viděla, jak je ložnice upravená. Na obou stranách postele hořely svíčky, pokrývky byly stažené, aby bylo vidět vybělené ložní prádlo ozdobené irskou krajkou, což byl nepochybně dar od jisté vdovy. Shemainina nová košilka ležela složená na jedné straně postele, a jakmile ji Shemaine rozložila, jen vydechla. Límeček i manžety lemovala stejně jemná krajka jako ložní prádlo.

„Díky, Mary Margaret,“ zašeptala si nadšeně pro sebe.

Gage zaslechl nezřetelný šepot a přistoupil těsně ke dveřím. „Shemaine? Jseš v pořádku?“

„Ano, Gagi,“ zasmála se. „Jen obdivuju krajky od Mary Margaret, ale ještě sem nechoď. Všechno hned uvidíš.“

Gage přešel neklidně po pokoji a začal se také svlékat. Nechtěl ji ale vylekat, a tak si sundal jen kabát, vedle odložil vestu a nákrčník a rozepl si pár knoflíčků u košile. Pak se zamyslel a zamířil k málo používané skříňce, z níž vytáhl láhev madeiry. Zlomil pečeť a nalil si do sklenky, aby ochutnal, jestli by to bylo vhodné pití na oslavu svatby.

„Už můžeš jít, Gagi,“ ozvala se konečně Shemaine.

„Ano, lásko… hned jsem tam.“ Spěšně hledal ještě dva poháry z křišťálového skla, které kdysi koupila Victorie. Do obou nalil trochu vína a ramenem si otevřel dveře. Shemaine seděla na posteli v košilce zdobené drobounkými sámky a jemnou krajkou a záda měla podepřená polštářem s krajkovým lemem. Vybavilo se mu, jak ho spalovala touha vzít si ji, obzvlášť když přijala jeho nabídku k sňatku. Přes všechnu trýzeň, kterou trpěl, když jí byl nablízku, protože po ní toužil každým nervem svého těla, odmítal připravit ji o panenství, dokud byla jeho majetkem. Nechtěl, aby v ní vyvolal pocit, že se musí podřídit jeho požadavkům. Jak se na ni teď díval, byl šťastný, že na ni nenaléhal. Vyplatilo se mu počkat, třebaže ho mnohdy sžírala téměř nezadržitelná touha. Stala se jeho nevěstou, byla jeho milovaná Shemaine a dnešní noc zůstane v myslích jich obou jako noc, kdy se jeden druhému stali mužem a ženou.

„Tohle nám dala Mary Margaret jako svatební dar,“ ukázala na nazdobené povlečení.

Došel k ní a s naznačením polibku jí podal pohár. Zatímco ochutnávala obsah, přejel obdivné rukou po nádherně vypracovaných krajkách a vzpomněl si, jak ho Mary Margaret dnes ráno před odjezdem do Williamsburgu vyháněla z jeho vlastní ložnice a jak se večer, když se vrátili, tajuplně usmívala. Uvědomil si, že než jim Ramsey a ostatní předali dárky, odběhla nakrátko do ložnice, aniž cokoliv řekla.

„Ta dáma je učiněný zázrak v mnoha ohledech. To jsem si nikdy nemyslel.“

Shemaine si prstem přejela po krajkovém límečku. „Vyšila i moji noční košili.“

Gage odložil pohár a posadil se vedle ní. „Je překrásná,“ usmíval se, ale jeho oči bloudily níž, kde průsvitná látka zakrývala asi tak jako mlžný opar růžovobílou dokonalost plných ňader. Shemaine při jeho zevrubném zkoumání téměř nedýchala. Neviděla mu ani do očí, protože mu je zakrývaly husté černé řasy, a vůbec netušila, co bude následovat. Provdala se za téměř neznámého člověka, jenž se teď mohl změnit v neurvalce, jen aby ukojil svoje choutky.

Gage jí však zvedl ruku ke rtům a políbil na drobné prsty. Něžně se na ni usmál a Shemaine měla pocit, že se před ní otevřelo nebe.

„Je opravdu nádherná, drahoušku, ale ta, která ji nosí je mnohem krásnější.“

Postavil svícen na stůl, naklonil se a přiblížil k ní rty. Jeho polibek byl horký a opojný skoro stejně jako víno a Shemaine si lehounce povzdechla, jakmile se jeho ústa přesunula na krk a postupovala dál přes krajkový límeček až tam, kde se vypínala její vzrušená ňadra. Projel jí pocit nepoznané slasti, když přes jemnou látku ucítila jeho rty a vlhký jazyk, který si začal pohrávat s její tuhou bradavkou. Zasténala a hlava jí klesla na polštář. Všechny její smysly se utápěly v obrovské rozkoši a na vteřinu se jí zdálo, že se snad v tak neuvěřitelné extázi musí rozplynout.

„Ach ne, nepřestávej,“ žadonila úpěnlivě, sotva se odtáhl. Celé tělo jí pulzovalo očekáváním.

„Musím se taky svléknout, lásko,“ zamumlal chraptivě. Na ňadro, které předtím líbal, položil dlaň a přes vztyčenou bradavku začal mazlivě přejíždět palcem. „Musím se trochu držet zpátky, jinak bych tě ošidil o tvoji oprávněnou rozkoš.“

„Nezdá se mi, že bys mě o něco šidil,“ odpověděla mu hlasem, jenž se chvěl emocemi. „Cítíš, jak mi bije pod tvým dotekem srdce?“ Přitlačila mu prsty na hřbet ruky, která si pohrávala s jejím prsem. „Vidíš? Nemůžu se dočkat, co mě budeš učit dál.“

„Nikdy jsem neměl tak dychtivou žačku,“ vydechl Gage a obrátil k ní ruku dlaní, aby si propletl prsty s jejími. Znovu si je zvedl ke rtům a políbil. Potom vstal, ale ani se nepokusil odvrátit, když jako hypnotizovaná sklouzla očima k rozkroku. Téměř okamžitě však vzhlédla a setkala se s jeho rozesmátým pohledem.

„Vidíš, jsem netrpělivý stejně jako ty,“ ubezpečil ji. Trochu se odvrátil stranou, aby neviděla jeho vzrušení naplno a začal se svlékat. Kradmo ho pozorovala. Balancoval na jedné noze a stahoval si kalhoty. Viděla, jak se mu napínají svaly na hýždích a stehnech, a když přenášel váhu na druhou nohu, aby si stáhl druhou nohavici, naskytl se jí pohled na jeho mužnou nahotu. Cítila, jak se jí do tváří hrne horkost, ale nedokázala od takové mohutnosti deroucí se zpoza stehna vůbec odtrhnout pohled a téměř v šoku se strnule posadila. Měsíční světlo, v němž ho dvakrát potají pozorovala, působilo ošidně a jeho tělo v něm vypadalo dokonale a nádherně. Ne že by teď nebylo krásné, ale působilo zároveň i hrozivě. Jeho probuzená vášeň jí skoro naháněla strach.

Gage se k ní obrátil naplno a Shemaine nervózně odvrátila oči, dokud k ní znovu nevklouzl pod peřinu. Lehl si těsně k ní a nahrnul si polštář k pelesti, aby si mohl podepřít hlavu. Všiml si, jak se jí chvěje ruka. Konejšivě ji za ni vzal a volnou rukou jí obrátil obličej tak, aby jí viděl do rozšířených váhajících očí.

„Bojíš se?“

„Trochu,“ přiznala skoro neslyšitelně.

„Bude to nepříjemné jen chvilku,“ ubezpečoval ji jemně. „Oběť každé nevěsty, ale věř mi, že nepatrná ve srovnání s tím, jaké slasti tě očekávají potom. A slibuju, že ti všechno vynahradím, jak nejlépe dokážu.“

„Nezlob se, Gagi, jen jsem se trochu lekla,“ ubezpečovala ho s ještě nepříliš přesvědčivým úsměvem. Bylo jí už ale jasné, že od něj může čekat jen něhu.

„Ano, já vím,“ uklidňoval ji. „Co bys teď řekla tomu, kdybychom si na naši svatbu připili.“ Natáhl se přes ni, vzal si pohár a počkal, dokud nezvedla svůj. „Tak ať prožijeme náš život, jak oba toužíme, a až se ve stáří ohlédneme zpátky, ať jsme šťastní, že byl náš život krásný a že jsme vytvořili spokojenou rodinu.“

„Ano,“ usmála se radostně. Propletla si paži s jeho a váhavě se napila. Víno chutnalo silněji, než byla zvyklá, a tak si musela před svým přípitkem odkašlat. „A ať se na konci života milujeme stále stejně hluboce jako dnes.“

„Amen.“

Rozesmáli se a znovu se napili. Pak se letmo dotkli rty a jejich smích se okamžitě rozplynul ve zvedající se touze. Gage jí vzal z ruky pohár a spolu se svým ho odložil. Objal ji kolem ramen a sklonil se k ní pro další polibek. Tentokrát nešlo jen o splynutí úst, ale i duší. Když potom zvedl hlavu a s hřejivým výrazem v očích se na ni zahleděl, začal jí rozepínat knoflíčky. Byly drobounké, ale neztrácel trpělivost.

Rozhalil jí košili na prsou a krouživým pohybem osvobodil nejprve jedno a potom druhé ňadro. Shemaine ho se zatajeným dechem pozorovala, jak si ji prohlíží pohledem plným vášně. Palcem jí něžně přejížděl po růžové bradavce a Shemaine se chvěla v předtuše nepoznané extáze.

„Jseš nádherná,“ zašeptal. „Ještě krásnější, než jsem si myslel.“

Sklonil se a palec vystřídaly mazlivé polibky. Přestal jen na chvíli, aby si ji stáhl v posteli níž, a když se vrátil k laskání a mazlení, Shemaine jen tiše zasténala. Prsty mu pročísla vlasy a chytila ho kolem krku. Vypjala se k němu, jako by ho pobízela, aby nepřestával. Jeho divoký jazyk v ní zažehával jiskry, které ji postupně pohlcovaly. Rozkoší přerývavě dýchala. Stravoval ji takový žár, že se v duchu modlila, aby ho utišil.

Stáhl z ní pokrývku a vyhrnul jí košili po hedvábných nohou. Zatímco ji nepřestával líbat na prsou, rukou jí vklouzl mezi stehna. Dech se jí zrychlil a vzdechy, jež jí unikaly ze rtů, byly stále hlasitější.

Odtáhl se, ale Shemaine k němu toužebně zvedla obličej k dalšímu polibku. Gage jí nezůstal nic dlužen. Choval se jako hladovějící, před kterým prostřeli nádhernou hostinu. Shemaine v omámení téměř ani nepostřehla, že jí Gage košili svlékl úplně. Pak si ji k sobě přitiskl tak pevně, že cítila každý sval jeho nahého těla. Vzrušovalo ji to téměř k zbláznění a už se vůbec neobávala neznámé tvrdosti, která na ni naléhala.

I Gage se už stěží ovládal. Ze všech sil krotil záchvěvy, jež v něm pulzovaly stále rychleji. Jakmile však ucítil plachý dotyk na stehně a Shemaininy štíhlé prsty stoupající výš až k jeho vzrušenému mužství, nedokázal už své hladové vášni odolat.

„Ach lásko, vznítila jsi ve mně takový žár, že ho musíme hned uhasit,“ sevřel jí prsty jako do kleští. Pociťoval téměř mučivou bolest a byl tak blízko extázi, že se na sebe nemohl déle spoléhat. „Budu něžný, neboj se.“

Překulil se na ni a prudce do ní vnikl. Shemaine poplašeně vydechla, ale Gage se ze všech sil držel zpátky. Hladil ji a uklidňoval, dokud neucítil, že se mu její tělo poddává. Nejprve opatrně, ale potom stále víc, až ho nakonec samo vyzývalo, aby pokračoval.

Byl to milenecký rituál, fascinující živočišné pohyby, které Shemaine zrychlovaly tep. Přerývavě vzdychala, stále rychleji, až její stony splynuly s trhavým oddechováním Gage. Ovinula mu nohy kolem boků a prsty zaryla do svalnatých zad. Přizpůsobila se rytmu jeho rukou, jež ji přidržovaly zespodu pod zadečkem, a vyšla vstříc jeho stále naléhavějším a mohutnějším nárazům. Náhle ji zaplavilo dosud nepoznané nutkání, jež ji odvádělo do oslepujícího světla. Oběma současně rozechvívalo se stále se stupňující intenzitou každý nerv v těle, až je zvedlo na křídlech vášně k oslnivým vrcholkům za hranice reality, do míst, kde existovala jen čistá rozkoš, v jejímž okouzlení zůstali, i když se pomalu snášeli jako lehounké pírko zpátky na zem, do své vlastní postele.

Shemaine zvedla třesoucí se ruku k čelu a užasle se zadívala na usmívajícího se Gage. Oči mu zářily smyslností, kterou v nich nikdy předtím neviděla. „Pane Thorntone, vy ale dokážete divy.“

„I ty, moje drahá, jsi někdejšího vdovce úplně vyvedla z míry. Těžko můžu připisovat zásluhy své dlouhé abstinenci. Abych řekl pravdu, tu božskou rozkoš způsobila tvoje touha nás oba ukojit.“

„Byla ti moje troufalost nepříjemná?“ polekala se Shemaine.

„Kdepak,“ rozesmál se Gage nad její pošetilou otázkou. „Jsem šťastný, že jseš tak vášnivá. Tak šťastný, že bych si dal říct znovu, ale jsi moc křehká a já jsem slíbil, že na tebe budu něžný.“

„To je zvláštní, právě teď si vůbec křehká nepřipadám,“ objala ho kolem krku a celá se k němu přivinula.

„To bychom měli znovu prozkoumat, ale budeme muset chvilku počkat, miláčku. Mám pro tebe překvapení a chci ti ho ukázat. Vedle v místnosti čeká tvůj svatební dar.“

„Můj svatební dar?“ zareagovala Shemaine ohromeně. „Ale já pro tebe nic nemám.“

„Jak tohle můžeš říct? Právě jsi mi dala to, po čem toužím od chvíle, kdy jsem si tě přivedl domů?“ Horoucně ji políbil. „Vidíš, jak moc tě zase chci? Ale zrovna tak se nemůžu dočkat, až ti ukážu ten dar.“

Odtáhl se od ní a skulil se k nohám postele. Tak jak ho bůh stvořil, došel ke dveřím a otočil se k ní. Shemaine ho do té chvíle zvědavě pozorovala, ale hned jak se obrátil, stydlivě si přes sebe přetáhla prostěradlo. „Jdeš se mnou?“ zval ji.

Přikývla. Jakmile se však zvedla z postele, omotala si kolem sebe prostěradlo a cíp si zastrčila mezi ňadra. Zatímco ji vedl z ložnice, neodolala pokušení, aby si ho úkosem neprohlédla a neuspokojila svou zvědavost. Stejně jako řada ostatních rodičů ji i ti její raději udržovali v nevědomosti o určitých partiích lidského těla, a toho mužského obzvlášť. Avšak ani jejich rezervovanost neochránila Shemaine před zvědavostí.

Gage se jen usmál, když na ni pohlédl a zjistil, jak chtivě si ho prohlíží.

„Chceš se se mnou vykoupat?“

„Děláš si legraci, viď?“ Vybavila se jí jejich malá vana a byla přesvědčená, že si ji dobírá. „To bychom potřebovali větší vanu.“

„Nemyslíš, že by to byl docela vhodný svatební dárek?“ Zlehka ji políbil na čelo a potom pokynul rukou k zavřeným dveřím do komory. „Až po tobě.“

Zmateně se zamračila, ale vzala si lucernu s lojovou svíčkou a otevřela dveře. Překvapením zůstala stát. Uprostřed místnosti trůnila obrovská vana. Za ní stál složený paraván. Shemaine se rozhlédla a došlo jí, že se komora změnila na útulnou místnost s umyvadlem na stojanu a toaletním stolkem, před kterým stála židle. Za paravánem vykukovala další židle a Gageův stolek na holení. U stojanu s umyvadlem byla i vysoká židlička pro Andrewa, aby na umyvadlo pohodlně dosáhl.

Gage vešel za ní, vzal jí z ruky lucernu a zapálil ještě další svíčky, aby bylo lépe vidět. „Když jsme dneska byli pryč, pracovali tady Morganovi. Líbí se ti, jak to tady změnili?“

„Gagi!“ Chytila ho kolem krku a nadšeně ho objala. „Děkuju ti. Jseš tak pozorný.“

„Všiml jsem si, jak ráda se koupeš, a navíc nepřijdu zkrátka ani já. Mohli bychom se koupat spolu, kdybych měl čas. A ještě něco. Vana je příliš těžká i prázdná, abys s ní sama pohnula. Tak jsem se rozhodl, že se musí vypouštět tam, kde stojí. Nechal jsem Flanneryho udělat na jednom konci díru a pod ní jakousi výlevku, z které vede strouha pod podlahou, aby se voda dostala z domu. Všechno je to opláštěné mědí. Jediné, co musíš po koupání udělat, je vytáhnout zátku a dívat se, jak voda odtéká.“

„Ty jsi geniální,“ nadchla se Shemaine.

Povytáhl nad její chválou obočí. „Mě k tomu vedlo především moje potěšení. Nesmírně mě přitahuješ, Shemaine, a chtěl bych s tebou sdílet všechny rozkoše, jež si jen dokážu představit.“

Koketně se usmála. „Nikdo mi nemusí vyprávět, jak velkou máš fantazii. Je vidět na každém kroku.“

„Velká krása člověka vždycky inspirovala,“ usmál se mírně.

„A ode dneška si budeš moci užívat i koupání v domě,“ poznamenala vesele.

Gage po ní vztáhl ruku a chytil zastrčený cípek prostěradla. „Koupání venku není špatné, obzvlášť ve dvou, když se mají rádi. Zítra ti ukážu, jaké je to potěšení.“ Rozhalil látku a přejížděl jí rukama po kulatých prsou až k pasu. Zpozoroval, jak jí tmavnou oči.

„Přineseme vodu?“ zeptala se bez dechu.

„Vezmi mýdlo a ručníky,“ pobídl ji, ale přitom se sklonil a zasypával ji drobnými polibky ucho. „Já vodu přinesu.“ Nepřestával ji však vymotávat z prostěradla. Svádivě ji hladil a prozkoumával všechna skrytá místa. Přerývavě se nadechla a potom rozkošnicky vzdychla. Gage zacouval k vysoké stoličce, Shemaine ho následovala jako můra přitahovaná plamenem. Obkročmo si ji na sebe posadil, a jakmile do ní znovu pronikl, rozzářily se jí smyslně oči. Labužnicky se prohnula dozadu a vzápětí ucítila na ňadrech jeho horká ústa a jazyk. Pobízivě jí sevřel rukama zadeček a Shemaine se začala na jeho popud pohybovat stále rychleji, dokud je oba nezaplavila vlna extáze, která je zanechala téměř bez dechu. Tentokrát trvalo velmi dlouho, než se znovu vrátili na zem.

Přitulila se k němu a odmítala se pohnout. Gage ji držel pevně u sebe, přejížděl jí rty po ústech a zavíral jí oči lehkými polibky. S malátnou blažeností si uvědomoval hedvábnou jemnost jejích ňader a teplý klín.

Když se od sebe konečně odloučili, zamotal ji do prostěradla, že vypadala jako zakuklený motýl, a posadil na stoličku. Pohupovala jednou nohou a druhou si opřela o hranu, aby si na ni mohla položit bradu. Gage, jenž se ve své nahotě pohyboval naprosto samozřejmě, začal nosit vědra s vodou a Shemaine ho s rozkoší pozorovala.

Hned jak skončil, obrátil se ke stoličce. „Tvoje koupel je připravená, miláčku,“ vzal ji za ruku a pomohl jí na nohy, „a tvůj muž se už nemůže dočkat, až v ní bude s tebou.“

Shemaine se zarazila, aby si kolem sebe upravila prostěradlo, ale Gage jí ruku zadržel.

„Jseš příliš půvabná na to, abys byla zamotaná v nějakém plátně. Kromě toho se na tebe chci dívat. Chceš se dívat i ty na mě?“

Shemaine se hluboce začervenala, ale rychle kývla.

„Pak si mě můžeš dosytosti prohlížet,“ vzal ji znovu za ruku a přejel si s ní po pevném těle. „Bude mi to moc příjemné.“

„I mně,“ vydechla Shemaine a cítila, jak jí buší srdce, když jí zasvěcoval do dalšího laskání a mazlení.

Přerývavě šeptal. „Vidíš to? Jsem v tvých rukách tvárný jako hrnčířská hlína.“

„To bych neřekla,“ vydechla obdivné, „spíš mám pocit, že jsi

jako statný dub.“

„Pak se zastav, ty můj malý ptáčku, a sedni si do mých větví,“ vybízel ji a tiskl rty ke jejímu spánku.

„A co naše koupel?“

„Tu si taky vychutnáme, protože právě tam se mocný dub poddá tomu malému ptáčkovi.“

Vzbudilo je vítězoslavné trylkování ptáků, hnízdících na vysoké borovici nedaleko okna do ložnice. Gage se k Shemaine přitiskl a ta se v ospalé blaženosti usmála. Spala na své straně, stulená k jeho nahému tělu, stehna pevně přitisknutá k jeho pokrčeným nohám. Nová noční košilka ležela po pár minutách nošení pohozená přes židli.

„I když mám sto chutí tady s tebou zůstat a znovu tě pomilovat,“ šeptal jí Gage do ucha, „musím tohle sladké nebe opustit a udělat ranní povinnosti.“

Shemaine se k němu přimáčkla ještě víc a odmítala ho pustit. „Moc jsme toho nenaspali.“

„Strávili jsme spoustu času ve vaně, ale spánek není důležitý, když jsme se měli tak báječně. Pořád mám před očima tvoje krásné mokré tělo a všechna ta nádherná místečka, která se ve světle svíčky matně třpytila a vybízela mě, abych se jich dotýkal a ochutnával je.“

Při vzpomínce na společně strávenou koupel se jí znovu zatajil dech. I ji okouzloval pohled na Gageovo nahé tělo, štíhlá pevná stehna, paže a svalnatá ramena. „Žádný svatební dárek určitě nikdo nikdy tolik nevyužil k milostným hrám jako my a mě navíc naprosto vyléčil z představy, že jediné místo, kde vznikají děti, je manželská postel.“

„Když budeme my dva spolu sami, miláčku, bude pro milování vhodná každá chvíle, každé místo. Ať už oblečení nebo nazí, jako jsme přišli na svět, způsob se vždycky najde.“

„Budu takové příležitosti vyhledávat,“ dobírala si ho, zcela tou myšlenkou fascinovaná, „abych ti tvoje slova připomněla.“

„Nediv se, jestliže to přijde nečekaně,“ tiskl k ní Gage klín, jako by chtěl svoje tvrzení dokázat.

Shemaine ho chodidlem pohladila po nahém lýtku. „Jakmile uslyším tvoje kroky, budu netrpělivě čekat.“

Naklonil se k ní, aby jí vtiskl letmý polibek na tvář, a rukou sklouzl po lákavé křivce jejího boku. „Počkáš takhle na mě, dokud se nevrátím?“

„Nechceš, abych ti radši připravila něco k jídlu? Toho, co nám uvařila Hannah, jsme se skoro ani nedotkli. Asi by ji mrzelo, jak málo jsme snědli.“

„Jsem přesvědčený, že by to naprosto pochopila, kdybychom jí to řekli,“ zasmál se Gage tiše, „ale nevidím důvod.“

„Přemýšlela by, co jsme dělali,“ vydechla blaženě, když jí mazlivě přejížděl rty po krku dolů k rameni.

„Při počtu dětí, které porodila, by to zřejmě dokázala uhodnout,“ zlobil ji s úsměvem.

Shemaine dumala, jestli i jiné páry trávily svatební noc tak vášnivě jako oni dva. Pak si náhle vzpomněla na slova některých svých přítelkyň v Londýně, jež hned po svatbě vyjadřovaly svoje znechucení nad vším, „co se odehrávalo v manželském loži“. Ji to naopak vzrušovalo. „Bude lepší, necháme-li si to pro sebe,“ rozumovala. „Přece nechceme, aby si ostatní mysleli, že jsme celou noc prováděli kdovíco.“

„A ne snad?“ dobíral si ji Gage.

„Já to vím, Gagi, ale nikdo další to vědět nemusí. Nebo si lidi začnou myslet, že sis vzal opravdu poběhlici.“

„Zdá se, že to neovlivníme. Pravda vyjde vždycky najevo,“ povzdychl si naoko smutně Gage.

„Cože?“ vydechla i Shemaine s hraným rozhořčením. „Ty mizero! Ty anglický lumpe. Využil jsi mě a teď mě urážíš! Ty jsi teda opovrženíhodný darebák.“

Předstírala, že se snaží dostat z postele, ale Gage si ji přitáhl zpátky. Chvilku zápasili, ale potom se Gageovi podařilo přehodit nohu přes její kopající končetiny. Chytil ji za zápěstí, roztáhl jí doširoka paže a vzepřel se o ně.

„Cožpak jsem ti neříkal, jak se mi zamlouvá mít v posteli krásnou poběhlici?“ šeptal a zasypával ji polibky.

„Jestliže jsem já nějaká taková, tak za to můžeš jen ty. Vyvolal jsi ve mně nenasytnou touhu po něžnostech a milování,“ mluvila trochu žertem, ale i vážně, protože v ní opravdu vznítil milostný žár, když ji odvedl do nečekaných výšin blažené extáze.

„Jen pomysli na to, co se my dva o sobě můžeme navzájem dozvědět, miláčku,“ hořelo mu v očích.

„Chceš říct, že ještě existuje něco, co nevíš?“ zeptala se překvapeně.

Pobavilo ho, ale i trochu udivilo, že si o něm Shemaine myslí, jak je ohledně žen zkušený. „Je toho spousta, co se musím naučit, drahá, a především o tobě. Budeme-li mít tolik štěstí, že spolu prožijeme dlouhý život, jsem přesvědčený, že se ve mně naučíš číst jako ve staré knize, kterou během let už znáš zpaměti. Jen doufám, že tě nebudu moc nudit.“

„To sotva, Gagi, jen aby to nebylo opačně,“ zamračila se Shemaine nepříliš vážně.

„To nikdy!“

„Sluníčko už vychází,“ připomněla mu.

„Ano, já vím a taky mi je jasné, že tě tu musím nechat, ale jen pokud mi slíbíš, že se neoblékneš,“ smlouval Gage. „Vzpomínám si, jak jsi vypadala v noční košili to první ráno, kdy ses nám pokoušela připravit nějaké jídlo v kuchyni. Byl jsem úplně omámený, když jsem viděl, jak ti prádlo přiléhá k zadečku a k prsům. Tvoje bradavky volaly po něžnostech a já jsem se musel držet, abych je neposlechl.“

„Proto ses na mě díval tak pronikavě,“ vydechla potichounku, protože si vybavila i svůj neklid toho rána.

„Vypadala jsi tak svádivě, že jsem tě chtěl mít. A ještě mnohokrát potom.“

„Kdybych věděla, co mě čeká,“ cuchala mu štíhlými prsty vlasy, „spěchala bych k oltáři brzy po tom, co jsem opustila palubu London Pride. Přemýšlím, jestli mám začít žárlit na všechny ženy, s nimiž ses kdy miloval.“

„Co si o mně myslíš?“ povytáhl pochybovačně obočí. „Že jsem nějaký zhýralý nemrava? Cožpak ses nepřesvědčila, že jsem byl vybíravý, pokud šlo o ženy, se kterými jsem spal? Kromě toho mě tahle otázka začala zajímat v době, kdy ty jsi byla tak malá, že bych ti vůbec nevěnoval pozornost. Ještě teď jsi skoro dítě.“

„Vypadám tak?“ protáhla se provokativně.

„To rozhodně ne,“ přejížděl po jejím zvoucím těle rozpáleným pohledem. „Řekl ti někdy někdo, jak jseš bez šatů nádherná? Obzvlášť tady na tom místě,“ pohladil ji po ňadrech a překvapil ho kontrast jeho opálené ruky na její bílé kůži. V ranním světle, které se do pokoje dralo skrz větve borovic, vypadala jako z alabastru. Pokušení bylo příliš silné. Gage se sklonil a začal jí ňadra sát a líbat.

„Jestli budeš takhle pokračovat,“ zašeptala rozechvěle, „nepustím tě, dokud nedokončíš, co jsi začal.“

Ani Gage neměl v úmyslu odcházet, ale když Shemaine zakručelo v břiše, uvědomil si, jak dlouho už nejedla. „Máš hlad, viď?“

„Hrozný,“ přiznala se smíchem, když se ji rádoby rozzlobeně pokoušel hryznout. „Nemůžu si pomoct. Ty jsi postrach otroků!“

„Tak postrach otroků, jo?“ šimral jí rty na uchu. „A to jsem si myslel, že jsem k tobě ještě shovívavý. Mám ti předvést, co bych po tobě chtěl, kdybys nebyla tak křehká?“

„Ano!“

Její nadšení ho rozesmálo. „Určitě se dočkáš, zlatíčko, ale nemůžu tě nechat hladovět, protože bys neměla už vůbec žádnou sílu. Teď vstanem a ty pro svého manžela něco dobrého uvaříš.“

Když odhodil přikrývky a odhalil tak v ranním světle jejich nahotu, jen překvapeně vydechla. Pak ale se smíchem přelezla matraci, a jakmile se zvedla, stál už Gage za ní. „Mně neutečeš, ty liško,“ zamumlal jí u ucha a ovinul kolem ní ruce. Obrátil si ji k sobě a znovu ji začal líbat. Nedokázali se od sebe odtrhnout, až ji nakonec Gage s obrovským přemáháním od sebe neochotně odstrčil.

„Bože, musím jít podojit tu ubohou krávu, ačkoli bych radši zůstal tady s tebou.“ Posadil se na postel a přitáhl si ji mezi stehna. Už se ani nesnažila vzdorovat. Gage se znovu mazlil s jejími plnými prsy a zcela záměrně ji přiměl, aby přehodila nohy přes jeho.

„Mívala jsi na svých hřebcích vždycky jen dámské sedlo?“ zašeptal najednou.

Shemaine se mu nechápavě zahleděla do tváře. „Vždycky ne.“

„Vím, že jsi jezdila obkročmo,“ zatvářil se svůdnicky. „Máš to tak ráda?“

Shemaine pochopila, kam míří. „Hmm, když mám pod sebou dobrého hřebce.“

„A co bys řekla na mě?“

„Mám pocit, že jen to nejlepší,“ povzdychla si, a jakmile se zaklonil, přejela mu vášnivě rukou po hrudníku. Bez sebemenší námahy se posunul i s ní doprostřed postele a usmíval se na ni. „Jsem ti k dispozici,“ zašeptal.

Její svalnatý, do bronzová opálený Herkules ji unášel vstříc neopakovatelným rozkoším. Přerývavě vydechovala, když se proti ní vzpínal, aby se s ní setkal v bouřlivém rytmu milování, a vzdychala slastí. Prostupovalo ji takové vzrušení, jako kdyby opravdu závodila s příbojem na pláži. Zdálo se jí, že ve vlasech cítí vítr a na těle drobounké kapičky slané vodní tříště. Její boky se zdvihaly a klesaly k jeho pevným bedrům čím dál rychleji, až se nakonec setkali v mohutném přívalu vyvrcholení, které je na pár chvil vrhlo do moře naprosté extáze.

Čas pomalu plynul, když tiše leželi těsně k sobě přituleni. Gage se po chvíli zvedl a Shemaine lenivě stočená do klubíčka ho pozorovala. Natáhl si kalhoty a vysoké boty z měkké kůže a vrátil se k posteli. Přehodil přes ni přikrývku a zahleděl se do jejích zářících očí.

„Měla jsi pravdu, drahoušku.“

Nepatrně zvednuté obočí mu prozradilo, že mu nerozumí.

„Jezdíš skvěle.“

Labužnicky našpulila rty. „Měla jsem taky toho nejlepšího koně, na jakém jsem kdy jela.“

Gage přijal kompliment s úklonou hlavy a pak se zeptal: „Nechtěla by ses jít vykoupat, až se najíme?“

„Bude to moc studené,“ otřásla se jen při té myšlence.

„Zahřeju tě,“ přemlouval ji.

Došlo jí, že to myslí vážně. „Ale už se rozednilo. Kdokoli by se tu náhodou objevil, tak by nás viděl.“

„Své muže jsem varoval, ať se tady ani neukazují. Ti nás rušit nebudou.“

„A co Potts?“

„Dokud se mu nezahojí rány, těžko se vypraví tak daleko z vesnice, i kdyby tam snad byl.“ Naklonil hlavu a smyslně se usmál. „Můžu tě naučit věci, které jsme ještě nedělali.“

Našpulila rozkošnicky rty. „To není fér, mě takhle uplácet.“

„Já vím,“ nepřestával se bavit.

„Tak běž udělat, co musíš, a pospěš si. Já se zatím porozhlédnu, co bych pro nás mohla rychle uvařit,“ začala ho popohánět s náhlým zápalem.

Odešel se smíchem na rtech a Shemaine se zasněně usmívala s pohledem upřeným ke stropu a přehrávala si noc plnou vášně, již spolu strávili.

Ani ne za dvě hodiny už seděli spolu na lavici a snídali. Krmili jeden druhého, mazlili se, hladili a dotýkali, jako by se sebe nemohli nabažit.

Když pak Shemaine následovala Gage na přední verandu, neměla na sobě nic až na noční košili. Ruku v ruce došli k vodě, ale na břehu se zarazila a se svlékáním váhala. Teprve poté co se svlékl Gage, odhodlala se také.

„Bože, to je ledové,“ stěžovala si.

„Osvěžující a povzbuzující!“ opravil ji Gage se smíchem a nespouštěl oči z jejích měkkých křivek.

„Ba ne, ledové,“ trvala Shemaine na svém a třásla se, jak jí voda stoupala výš.

„Pojď ke mně, lásko, zahřeju tě,“ rozpřáhl Gage náruč. „Ještě kousek a jseš u mě.“

Gage se natáhl a přivinul si ji k sobě.

„Ty jsi teploučký,“ libovala si a objala ho kolem krku.

„Jakmile se na tebe podívám, vždycky se rozehřeju,“ přejížděl jí rty po jejích.

„Líbí se mi, když si mě takhle prohlížíš,“ zašeptala. „A taky se mi líbí, že se můžu dívat na tebe. I při oblékání. Dodneška jsem neviděla muže, jak se obléká.“

„Ono se ti to omrzí, až budu starý a nemohoucí.“

„Pochybuju,“ povzdechla si s úsměvem.

„Alespoň se už pohledu na mě nebojíš.“

„Nikdy jsem se nebála,“ vyčkávala na jeho odpověď a na jeho skepticky zvednuté obočí se jen zasmála. „Měla jsem jen strach, že mě u toho přistihneš.“

„Teď se na mě můžeš dívat do sytosti. Jsem celý jen tvůj.“

„To zní nádherně ,celý tvůj’,“ opakovala potichu. „Je to neuvěřitelný pocit, že se tě můžu dotýkat, jak chci a kdy chci. Jsou na tobě tak nádherná místečka.“

„Na tobě jsou hezčí,“ zamumlal Gage a sklouzl jí rty ke krku.

„Měl bys splnit, co jsi mi ráno slíbil,“ sklonila se k němu a líbala ho na opálenou tvář, „a naučit mě něco nového.“

Přitáhl si ji k sobě a pak ji uchopil oběma rukama za zadek a nadzvedl. „Líbí se ti tohle?“ zašeptal chraptivě, když mu ovinula nohy kolem boků.

„Líbí,“ vydechla vzrušeně. „Líbí se mi všechno, co mi děláš.“

„Ohavné!“

Překvapeně se odtrhli a rozhlédli se kolem. Na okraji mýtiny stála Roxanne s výrazem plným opovržení. Shemaine, zahanbená, že je někdo přistihl v tak intimní chvíli, si rukama zakryla prsa a opřela se o Gage, jenž si ji mezitím k sobě zase přitáhl.

„Co tady kčertu děláš,“ štěkl na vetřelkyni. Napadlo ho, že vypadá jako čarodějnice. Nenamáhala se ani učesat si vlasy, které kolem ní povlávaly v zacuchaných pramíncích, jako by je ovládal její vlastní vztek.

Zlobně se do něj zabodla pohledem. „Dneska ráno jsem se doslechla, že sis vzal tu děvku za ženu! Ale musela jsem se přesvědčit na vlastní oči, protože jsem nevěřila, že seš opravdu takovej blázen.“

„Proč? Protože jsem si nevzal tebe?“ zeptal se zžíravě.

„Ne!“ vypálila na něj Roxanne vztekle. „Protože ses znovu oženil, ačkoli tě málem pověsili za vraždu tvý první ženy!“

Shemaine jen překvapeně vydechla a Roxanne se nad jejím údivem pohrdavě ušklíbla, ale Gageova rozohněná reakce na sebe nedala čekat.

„To je hnusná lež, Roxanne, a ty to víš.“

Blondýna vrhla na Shemaine rádoby lítostivý pohled: „Taky tě zabije stejně jako Victorii… Až tě bude mít po krk, tak to udělá.“

„Už toho mám opravdu dost! Nehodlám poslouchat tvoje mstivé urážky!“ zahřměl Gage. „Víš líp než kdokoli jiný, že jsem Victorii nezabil, a sem jsi přišla jen proto, abys Shemaine vystrašila nehoráznými nesmysly.“

Shemaine vířila v hlavě jedna myšlenka za druhou. Kdyby na Roxannině obvinění něco bylo, proč by pak tak úporně chtěla Gage pro sebe? Jestli tomu opravdu věřila, proč by se k němu vůbec přibližovala. Zabil-li jednou, mohl zabít podruhé. Přesto byla kovářova dcera pevně rozhodnutá získat ho pro sebe.

Dívala se na ni, rozhodnutá neposkytnout své sokyni takové zadostiučinění, že by se od Gage odvrátila. „Vůbec ti nevěřím, Roxanne,“ už se jí nenamáhala vykat. „Můj muž nikoho nezabil.“

„Opravdu?“ culila se Roxanne a blížila se k tůni. V průzračné vodě viděla jejich těla lnoucí k sobě a srdce se jí rozbušilo nenávistí. Přesně toho se bála, hned jak Shemaine spatřila poprvé. Copak by nějaký muž mohl odolat takové kráse? Gage rozhodně ne. Dokázal krásu ocenit. Toho byla Victoria důkazem. A teď ho tahle coura s průzračnýma očima vlákala do manželství a potvrdila tak, že by si Gage nikdy nevzal obyčejnou ženu. Gage ji ale nemohl odstrčit podruhé, aniž by nepocítil její zášť. „Každý tady v okolí ví, jak zvrácenou povahu Gage má, a Victoria se toho stala důkazem.“

„Myslíš si, že ti bude někdo ochotný naslouchat, když jsi dřív tak vehementně tvrdila, že jsem se ničeho zlého nedopustil? Kromě toho, jestli sis byla tak jistá ochotou lidí z vesnice uvěřit změně v tvé historce, proč jsi jim to nesdělila, když jsi odsud odešla posledně. Pokud vím, neřekla jsi ani slovo. Jde ti jen o to, abys vyděsila Shemaine.“

„Seš opravdu tak přesvědčený, že budu mlčet i dál, zatímco ty si budeš vylehávat se svou zvrhlou trestankyní?“ vrčela Roxanne. „Myslíš, že budu zpovzdálí vyčkávat, až se jí nabažíš, jako ses nabažil Victorie?“ Ošklivě se ušklíbla. „Ani náhodou! Měl by ses začít starat o to, co bude s tvou rodinou, až vyjde najevo, že jsi Victorii opravdu zabil. Varuju tě, za moje sukně se už neschováš a teď teprve začnu všem říkat, co se tenkrát skutečně stalo.“

„Jo, s klidem to udělej. Vysvětli všem, jakou roli jsi ve smrti mé ženy hrála ty, protože když spadla, byla jsi u toho. Já ne!“

„Victoria byla už mrtvá, když jsem se tam dostala,“ protestovala Roxanne.

„O tom silně pochybuju,“ odsekl Gage.

„Chceš snad naznačit, že jsem dokázala zvednout tvou ženu přes zábradlí a hodit ji dolů? To mám takovou sílu?“ vysmívala se. „Seš tak zoufalý, že hledáš jiného viníka, a hodláš tvrdit, že já jsem Victorii přemohla? Nezdá se ti, že by se zuby nehty bránila?“

„Možná jsi ji překvapila. Nebo jsi do ní strčila zezadu.“

„No tak, Gagi, prober se!“ pokračovala Roxanne posměvačně. „Victoria by mě viděla přicházet po můstku. Se vší pravděpodobností by mi šla naproti. Byly jsme přítelkyně. Nebo jsi zapomněl?“

„Netuším, jak se ti to povedlo, Roxanne,“ připustil Gage. „Jediné, co vím, je, že jsi byla nepříčetná žárlivostí ode dne, kdy jsem se začal Victorii dvořit. A teď tě závist sžírá znovu. Všechno zapadá do sebe. Jedině ty jsi měla motiv Victorii zabít.“

Roxanne se kousavě zasmála. „Jaký vztek tě to tenkrát popadl, že jsi zavraždil matku svého syna? Vždyť ho sotva odstavila?“

Shemaine už měla všech těch nejapností dost. Neměla sice ani s láskou, ani se žárlivostí moc zkušeností, bylo jí však jasné, že by se žádná rozumná žena nesnažila získat muže, jehož podezřívá z vraždy. Roxanne dala jasně najevo, jak zoufale chce mít Gage pro sebe, a po jeho návštěvě na London Pride se přestala kontrolovat. Prohlašovala, že má zvrácenou a mstivou povahu, ale neváhala ani okamžik a bez jakékoli známky strachu ho provokovala.

Shemaine se rozhodla debatu ukončit. Objala Gage kolem krku a bez ohledu na jeho překvapení si ho přitáhla k sobě a políbila na čelo.

„Je mi zima a mám dost těch pomatených blábolů,“ prohlásila tak nahlas, aby ji Roxanne slyšela. „Jdu domů a vlezu si do vany. Jestli chceš taky teplou lázeň, přijď za mnou. Třeba tam budeme mít dost soukromí, abychom dokončili, co jsme začali, než jsme byli tak neomaleně a hrubě přerušeni.“

Gage údivem téměř otevřel ústa. Tohle byla ta poslední reakce, kterou od své novomanželky čekal. Dala stroze a jasně najevo, co si myslí o Roxannině podlém osočování. S opravdovou úctou sledoval, jak se otočila a pomalu se brodila ven z tůně, aniž se jakkoli snažila zakrýt svou nahotu. Vylezla na kamenitý břeh, kam si předtím odložila košilku, a přehodila si ji přes ruku. Pak se k němu v celé své kráse obrátila. Byl to troufalý a pyšný projev, jímž té druhé ženě dávala najevo, kde je její místo.

„Jdeš, miláčku?“

„Ano, lásko, hned jak naše návštěva odejde… , nebo jestli chceš, abych šel hned… „

„Ne, nepřeju si, aby nějaká jiná žena zahlédla, byť i letmo to, co patří jen mně,“ pronesla s důrazem na každé slovo. „Přijď, až budeš moct. Počkám na tebe.“

I když Gage nemohl odtrhnout oči od jejího nádherného těla, neodpustil si postranní pohled na Roxanne a s obrovským zadostiučiněním sledoval, jak civí s otevřenou pusou za odcházející Shemaine.

„Mohla bys teď odejít?“ pobídl ji ostře a přikrýval si rukama své mužství. Nebyl si jistý, co bylo ve vodě vidět, ale nehodlal jí po Shemaininých majetnických slovech dopřát ani jediný pohled. „Je mi chladno a moje žena na mě čeká.“

Roxanne zaskřípala zuby. „Neslyšel jsi o mně naposled, Gagi Thorntone! Budeš litovat, žes mě odkopnul a vzal sis tu čubku.“

„Nemyslím,“ ujistil ji klidně, ubezpečený z předchozího rozhovoru o Shemainině důvěře. „Ve skutečnosti čím jsem se svou ženou déle, tím víc si uvědomuju, že jsem našel výjimečnou manželku. A kdybych měl popsat pocity, které k ní právě teď chovám, tak bych řekl, že ji neuvěřitelně miluju.“

Roxanne ze sebe vydala vzteklé zaúpění, až vyplašila hnízdící ptáky. Pak se otočila a zamířila ke břehu řeky, odkud přišla.

Gage čekal, dokud neuslyšel nárazy vesel, a teprve potom se začal brodit ven z vody. Natáhl si kalhoty, boty vzal do ruky a bos se vydal k domu. Shemaine si přes sebe přehodila jakousi řízu, jednou rukou si ji přidržovala u krku a spěchala do koupelny s vědrem horké vody. Roztřeseně se na něj usmála.

„Kd-dyž mi po-pomůžeš s vo-vodou,“ procedila přes drkotající zuby, „za-zahřejeme se dř-dřív.“

„Já tu vodu nanosím. Jdi se mezitím ohřát ke krbu. Zavolám tě.“

Shemaine se na něj podívala, jako by se pomátl. „T-tobě ne-není zi-zima?“

„Jsem zvyklý,“ usmál se na ni a pokrčil rameny. „Možná jseš spíš rozčilená než zmrzlá.“

„Ano, rozzlobila mě,“ přiznala Shemaine. „Pěkná nestydatost myslet si, že jí uvěřím.“ Zlost rychle vystřídal smutek. Oči se jí zalily slzami a celý obličej se stáhl zadržovaným trápením. Snažila se ovládnout, ale když k ní Gage přistoupil a objal ji, opřela se mu o hruď a zahanbeně se rozplakala. „Tolik jsem se zostudila, Gagi, a tebe taky! Nechala jsem se od ní vyprovokovat a odhodila jsem všechno, co mě učili, že je slušné a správné. Producírovala jsem se před vámi nahá! Jsem si jistá, že teď už je Roxanne stoprocentně přesvědčená, že jsem skutečná děvka.“

„No, no, no,“ zasmál se Gage. „Co ti vadí víc, ty urážky, nebo to, že tě viděla nahou?“

„Styděl ses za mě moc?“ rozeštkala se Shemaine nanovo, jako by ho neslyšela.

„Co tě vede? Měl jsem chuť radostí hulákat!“ Pevně si ji přivinul. „Shemaine, ani si nedokážeš představit, jak jsem byl šťastný, když jsi dala tak jasně najevo, že mi věříš. Měl jsem pocit, že se nade mnou otevřelo samo nebe. Cítil jsem se jako král, kterému po letech vyhnanství vrátili zpátky trůn. Nedokážu to popsat slovy. Bál jsem se totiž, že v tobě uvízne aspoň stín podezření po tak šíleném osočování. Byl jsem úplně bez sebe, když ses postavila bezvýhradně za mě.“

Shemaine Gageova reakce na její nevhodné chování překvapila, ale po své zkušenosti s obviněním z krádeže, již nespáchala, moc dobře věděla, jak je pro člověka důležité, aby mu někdo věřil. Najednou si uvědomila, že se už nechvěje. Přitulila se k němu a s úlevou se zachichotala. „Chovala jsem se hrozně zkaženě, viď?“

Gage ji nepřestával objímat. „Naprosto nemravně, miláčku, opravdu úplně strašně.“

Návratem Andrewa začali Thorntonovi žít jako skutečná rodina, a ačkoli se chlapci zpočátku zdálo zvláštní, že Shemaine spí dole v ložnici, s radostí ji přijal jako náhradu za svou matku, kterou si sotva pamatoval. Sem tam se v jeho dětské mysli vynořily nezřetelné vzpomínky na milující obličej a dlouhé světlé vlasy, s nimiž si hrával, když ho maminka houpala a zpívala mu. Občas se však objevila mnohem děsivější vzpomínka, jak ho otec nechal vzlykajícího v posteli a po strašně dlouhé době se vrátil domů s bezvládnou maminkou v náručí. Dlouho potom se Andrew budil hrůzou a viděl ji před sebou. Ležela ve velké posteli a z koutku bledých úst jí vytékal pramínek krve.

Jeho nová maminka mu také zpívala, a když ho trápila noční můra pochovala ho a utišila. Také si ho brala k sobě do postele. Položil si hlavičku na její rameno a ona mu zpívala ukolébavku. Tatínek ho potom po nějaké době odnesl zpátky do postýlky. To už ale vnímal v polospánku a zbytek noci klidně prospal.

V následujících dnech došlo v domě k několika úpravám. Gage oddělil chlapcův pokoj a jejich ložnici stěnou s dveřmi a další dveře udělal v přilehlé zdi, aby mohl Andrew rovnou projít do obývacího pokoje. Přepážka sice značně zamezila tomu, aby Andrewa budily různé zvuky a šepoty, ale díky dveřím je mohl kdykoli vyrušit. To se ukázalo velmi záhy, když se Andrew jednou uprostřed noci vzbudil a chtělo se mu na záchod. Vběhl k rodičům do pokoje a vůbec nechápal, proč se otec od Shemaine tak rychle odkulil a proč oba chňapají po přikrývkách. Zaslechl, jak tatínek přidušeně zaúpěl, a přemýšlel, jestli ho nebolí břicho. Ani jejich následující veselí mu nebylo jasné. Věděl jen, že se mu chce hrozně moc, a když se zastavil u Shemaininy postele a v měsíčním světle uviděl její smějící se tvář, bylo už pozdě.

Od té doby měl pod svou postýlkou nočník a na druhé straně dveří se ocitla petlice.

Z Newportes Newes se jim donesly zprávy, že Roxanne vyplnila svou hrozbu a obviňuje Gage z vraždy Victorie. Žádný z obyvatel vesnice jejímu přesvědčování zatím nepopřál sluchu, třebaže se snažila ze všech sil. Většina lidí byla toho názoru, že se Roxanne, o níž všichni věděli, že Gage skoro deset let zbožňuje, spíš mstí za druhé odmítnutí, než aby věděla nějaké nové podrobnosti. Navíc byly spekulace o příčině Victoriiny smrti už značně otřepané, především díky paní Pettycombové, jež se snažila značnou část minulého roku Gage pomluvit a očernit, a zveřejňovala proto své vlastní teorie, v nichž Gage vždy hrál hlavní roli. Ale dokonce ani tahle matrona se neodvážila opakovat Roxannino osočování s obvyklou vervou ze strachu, že jí dají co proto lidé, kteří se nechali slyšet, že by té staré panně uvěřil jen člověk, jenž nemá všech pět pohromadě.

Když uběhlo několik týdnů a neobjevil se nikdo, aby se ujal vyšetřování, Gage i Shemaine si oddechli a jejich život se začal dostávat do normálních kolejí. Radostně je překvapovalo, že k nim stále častěji přicházeli lidé z vesnice s drobnými dárky pro Shemaine, jako by měli potřebu vyjádřit, že ji mezi sebe přijímají a chtějí se s ní seznámit. Jejich chování se změnilo zřejmě díky neustálému působení Calley Tateové, Hannah Fieldsové a Mary Margaret McGeeové, jež nevynechaly jedinou příležitost, aby svou novou přítelkyni hlasitě nechválily a nezdůrazňovaly, že je to jemná, nespravedlivě odsouzená dáma.

Ale život nebyl jen idylický. Shemaine si uvědomovala, že se Jacob Potts už musel uzdravit, a tušila, že se vrátil zpátky. Kdykoli vyšla ven, měla pocit, jako by ji bedlivě pozoroval někdo, kdo se skrývá v lese. Gage ho několikrát prohledal, ale našel jen polámané větvičky a odhrnuté tlející listí. To však mohla způsobit i lesní zvěř.

Přesto se Shemaine nedokázala zbavit nepříjemné předtuchy a pro jistotu s sebou začala nosit pušku, ať už šla ven s Andrewem, prát prádlo, nebo za nějakou jinou povinností. Kdyby se Potts opravdu objevil, byla připravena na nejhorší a dokázala by ho zastavit, dřív než by někomu z nich ublížil. Gage jí poradil, jak se zbraní zacházet, a Shemaine se zdokonalila natolik, že by v nutném případě pušku bez problémů použila.

I Gage zůstával neustále ostražitý, ačkoli o tom jeho žena neměla tušení. Každé ráno a každé odpoledne buď on nebo jeden z jeho zaměstnanců projel na koni nebo prošel pěšky široký okruh kolem domu. Nikdo z nich však nebyl zkušený stopař, a tak si všimli jen nápadných stop a těch nebylo mnoho. Pokud se Potts v lese skutečně ukrýval, dával si zřejmě velmi dobrý pozor.

Gage se také vypravil ještě jednou za Morrisou, ale prostitutka měla s ostatními nakázáno jít do přístavu, kam připlula velká loď, a sehnat mezi posádkou a mužskou částí cestujících nové zákazníky. Freida totiž vyhrožovala, že sníží příděl potravin na minimum, pokud děvčata nebudou dostatečně vydělávat. Morrisa proto Gageovi jen stroze odsekla, že Potts nikde v okolí není, a odmítala nechat se dál zdržovat, dokud jí neslíbil, že jí dopředu zaplatí plnou taxu za noc, aby nevzbudila Freidin hněv.

„To prase Myers si na mě Freidě stěžoval, a já teď musim sehnat dvakrát tolik chlapů, abych tu bestii ukonejšila. Ne že bych zbožňovala skákat, jak vona píská, rozumíte. Zrovna tak bych tady s várna zůstala a ukázala vám úplně zadara, co dovedu, jen tak abych vám předvedla, že vás potěšim líp než ta blátotlačka, co jste si vzal. Ale kdybych podvedla Freidu, bylo by zle. Vyhrožuje, že by mě prodala někomu z těch chlapů z hor, co sem choděj. Máte páru, jak hnusný a hrubý ty hovada jsou? Minule mě jeden z nich kous do krve. Úplně jsem řvala bolestí!“

„Na takové chování byste od Pottse měla být zvyklá,“ poznamenal Gage bez stopy sympatie.

Morrisa jen vztekle zavrčela a popadla z vedlejšího stolu cínový korbel. Už už se ho chystala hodit, ale zarazil ji Gageův klidný úsměv.

„Freida se dívá,“ podotkl se zadostiučiněním a ukázal ke schodům. Morrisa se při pohledu na madam, která stála nahoře na schodišti jako nedobytná pevnost, bledé macaté paže složené na břiše, okamžitě uklidnila. Freida vyťukávala nohou v pantoflíčku podrážděné staccato a dávala najevo, že by Morrisa mohla přijít o víc než jen o trochu jídla, kdyby vzbudila nelibost u dalšího zákazníka.

Morrisa korbel okamžitě opatrně položila, jakmile se Freida vydala dolů směrem k ní, a Gage zamířil k východu. Neměl chuť poslouchat ostrá slova, jež už už visela ve vzduchu. Na chodníku se téměř srazil s paní Pettycombovou.

„No, jestlipak to není Gage Thornton!“ pronesla matrona překvapeně. Posunula si brýle na svém zahnutém tenkém nose, aby jí neunikl jediný detail, když ho zkoumavě přejížděla malýma tmavýma očima. Byla přesvědčená, že muži, kteří si vzali odsouzenou ženu, nesmírně riskovali a mohli dojít značné úhony, pokud se nepodrobili všem možným a nemožným vrtochům. Bohužel k Alminu velkému zklamání neměl Gage ani modřinu na oku, ani pohmožděnou čelist. Zvědavě se podívala otevřenými dveřmi do krčmy a pátrala po místnosti, dokud očima nenarazila na Morrisu. Prudce zvedla tenké obočí a se strojeným úsměvem se obrátila na Gage. „Na návštěvě, na návštěvě?“

„Spíš za obchodem, paní Pettycombová,“ nenechal se Gage vyvést z klidu.

„No jistě,“ culila se Alma. „Takhle se stoprocentně vymlouvají všichni muži, když je někdo načapá, jak si užívají s děvkami.“

„Tohle není ten případ, paní Pettycombová, ale myslete si, co chcete.“

Alma spokojeně našpulila rty, v další vteřině však musela rychle uhnout, protože se Morrisa vyřítila ven. Mračila se na Gage a Almu vůbec nevnímala.

„Kdybyste nebyl tak zahleděnej do tý svý blátotlačky, Gagi Thorntone, zjistil byste, jak dobrý to mohlo bejt mezi náma dvěma. Ale to ne! Vy jste dokonalej manžel pro madam Shemaine. Doufám, že taky budete spokojenej s bandou spratků, který vám porodí, protože to je jediný, co vám dá. Pokud de vo mě, du se podívat do přístavu. Třeba si tentokrát najdu ňákýho fešáka.“

Vyrazila hlavní třídou kolem nich a Alma za ní v němém údivu jen zírala.

„Jdete taky k lodi, Gagi?“ nehodlala si odpustit další rýpnutí, jakmile se Gage obrátil k odchodu. „Mohlo by vás to zajímat, je to anglická loď. Ale tentokrát je příliš vznešená, než aby vezla náklad odsouzenců.“

Gage se na ni přes rameno podíval s nevyzpytatelným úsměvem. „Nemám důvod chodit do přístavu, paní Pettycombová.

A jak Morrisa správně poznamenala, mám doma všechno, po čem toužím. Nevím o nikom, kdo by mě mohl na palubě lodi zajímat. Přeji hezký den.“

S těmito slovy zamířil Gage k řece, kde nechal kánoi. Alma Pettycombová zůstala po jeho odpovědi stát jako opařená a měla sto chutí mu dát co proto. Pak si ale řekla, že pro ni bude bezpečnější roztrušovat o něm pomluvy za jeho zády a tak se mu pomstít.

Došla do přístavu k právě zakotvené lodi a pozorně si prohlížela cestující, kteří vystupovali. Zahlédla Morrisu, zavěšenou do celkem pohledného mladíka, pustila ji však ze zřetele, protože si všimla vysokého šedovlasého muže, jehož po lodní lávce doprovázel sám kapitán. Oblečení staršího džentlmena vypovídalo o značném bohatství, ale muž sám byl velmi pohledný a nepotřeboval nákladné šaty, aby jimi upoutával pozornost. Zastavil se s kapitánem na břehu a o něčem spolu hovořili. Alma nemohla zvědavostí vydržet, obzvlášť když se kapitán k muži choval s prokazatelnou úctou, a přiblížila se k nim na doslech.

„Kdybyste potřeboval mou pomoc, pane, s radostí udělám všechno, co bude v mých silách, abych vaše hledání uspíšil,“ nabízel se kapitán. „Škoda že nevím víc, než jsem vám řekl, ale bohužel jsem toho pasažéra od chvíle, co vystoupil z mé lodi, už neviděl.“

„Doufejme, že informace, jež jste mi poskytl, budou užitečné i po těch letech, kdy jste v těchto vodách poprvé zakotvil. Bude-li při mně stát prozřetelnost, půjde jen o otázku času, než najdu toho, koho hledám.“

Kapitán se otočil na námořníka, který scházel po lodní lávce s velkým koženým kufrem na ramenou. „Judde, zůstaneš s jeho lordstvem a budeš mu k dispozici, dokud tě bude potřebovat. Pak si přijď na loď pro povolenku na břeh.“

„Ano, kapitáne.“

Kapitán se vrátil na loď a lord čekal, až se k němu připojí námořník s kufrem. Poté se otočil a zamířil k vesnici, ale téměř okamžitě stál tváří v tvář paní Pettycombové, jež se k nim přiblížila tak blízko, až hrozilo, že na ni šlápne.

„Omlouvám se,“ pronesl zdvořile a ustoupil stranou, aby kolem ní mohl projít.

„Omluvit bych se měla já, pane,“ ozvala se Alma, rozhodnutá nepustit ho, dokud se nedozví co nejvíc. „Jmenuju se Alma Pettycombová a nemohla jsem neslyšet váš rozhovor s kapitánem. Možná bych vám mohla pomoct. Znám tady z okolí spoustu lidí a vyrozuměla jsem, že někoho hledáte. Třeba o něm vím.“ Plná očekávání se zarazila, ale odpověď nepřicházela.

Muž si ji obezřetně prohlížel. Možná to byl jen výplod jeho fantazie, ale už při rozhovoru s kapitánem si všiml jejího stínu a měl pocit, jako by se k nim nakláněla a poslouchala je záměrně. Na druhou stranu bylo zase lepší zeptat se takovéhle drbny, která věděla všechno o všech široko daleko. „Víte něco o muži jménem Thornton? Odjel před deseti lety z Anglie a loď, na níž se plavil, připlula do Newportes Newes.“

Almě Pettycombové nebylo jasné, proč takový bohatý a vznešený člověk hledá obyčejného osadníka, navíc tak nepříjemného, jak truhlář podle ní byl. „Kousek odsud na řece žije Gage Thornton. Je to snad ten, koho hledáte?“

„Ano,“ usmál se najednou muž, „to je on.“ Almě nedala zvědavost. „Promiňte mi, pane, ale nedokážu si srovnat v hlavě, co mohl Gage Thornton udělat, aby ho džentlmen jako vy pronásledoval z Anglie až sem a ještě po tolika letech.“

Mužovy jantarově hnědé oči se náhle změnily v chladný kámen. „Neudělal nic, o čem bych věděl, paní. Můžu se zeptat, proč předpokládáte, že něco provedl?“

„No, tady toho udělal dost, aby se obyvatelé téhle vesnice báli o své životy,“ spustila Alma. „Říká se, že zabil svou první ženu. Kromě toho se tu prochází, jako by mu patřil svět. Navíc si teď vzal za manželku trestankyni a nikdo neví, jaké zločiny v Anglii spáchala. Ten den, co ji kupoval, jsem ho varovala, že vesnici dělá medvědí službu.“

„Kde pana Thorntona najdu?“

Příkrost otázky Almu rozhodně neodradila a vychrlila na něj popis cesty stejně jako jména několika mužů, kteří by ho mohli po řece odvézt až na místo. Muž zdvořile odmítl a chystal se s námořníkem vydat na cestu, ale Alma ho zarazila další otázkou.

„A můžu vědět, pane, jak se jmenujete vy?“

Šlechtic se na ni ironicky usmál a Alma měla pocit, že podobný výraz si už dneska jednou vysloužila ani ne před hodinou. „Lord William Thornton, hrabě z Thornhedge.“

Paní Pettycombové klesla brada, ale hned si ji třesoucí se rukou přikryla. „Jste s Gagem Thorntonem příbuzný?“

„Je to můj syn,“ odpověděl muž a prošel kolem ohromené ženy směrem k řece s Juddem v patách. O chvíli později už byl na loďce a mával námořníkovi na břehu.

Zaťukání na dveře probudilo Andrewa a Shemaine z odpoledního spánku. Chlapec sklouzl z otcovy postele a utíkal ke dveřím a Shemaine spěchala s náhlým strachem za ním. Nevěřila, že by byl Potts tak drzý a přišel přímo do domu, obzvlášť po předchozím přijetí, ale nehodlala nic riskovat.

„Andrew, neotvírej, dokud se nepodívám, kdo to je,“ nabádala chlapce úzkostlivě.

Chlapeček se poslušně zastavil a čekal, dokud nedošla k oknu a nevyhlédla ven. Muže na verandě však nepoznávala. Nedokázala si vybavit, že by ho kdy potkala, ani v Newportes Newes. Tvářil se povzneseně a pohyboval se s nepopiratelnou důstojností.

Došla ke dveřím, zvedla závoru a dovolila Andrewovi otevřít. Muž se nejdřív podíval na chlapce a Shemaine si všimla, že jeho výraz trochu zněžněl. Pak se ale s kamenným pohledem obrátil k ní. Shemaine překvapeně vydechla, protože nemohlo být pochyb, že před ní stojí Gageův otec. Byli si neuvěřitelně podobní.

„Je tady pan Thornton?“ zeptal se muž odtažitě.

„Určitě tu už musí být,“ odpověděla nervózně. „Jeden z jeho mužů mi řekl, že jel do Newportes Newes, ale kdybyste šel dovnitř a počkal tady chvíli s chlapcem, doběhla bych se do dílny zeptat.“

William, překvapený jejím přijetím, vešel dovnitř a lépe si ji prohlédl. Všiml si jemných rysů i snubního prstýnku a povytáhl obočí. „Vy víte, kdo jsem?“

Shemaine položila Andrewovi ruku na rameno. „Myslím, že jste Andrewův dědeček… a otec mého muže.“

William sevřel rty, aby skryl své podráždění. Ta vesnická klepna měla pravdu. Nejen že se Gage dostal do nějakých problémů se svou první ženou, ale ještě dal své jméno nějaké kriminálnici. I když na druhé straně vypadala dívka mnohem lépe, než čekal.

„Vadí vám, že jsme se s vaším synem vzali?“ zeptala se Shemaine tiše.

„Vy jste ta odsouzená, o níž mi řekla paní Pettycombová?“ vyptával se stroze dál.

„Zajímalo by vás, že jsem byla odsouzená nevinně?“ začal se v Shemaine probouzet vzdor.

„Možná, kdyby existoval nějaký způsob, jak vaši nevinu dokázat, ale kolonie jsou od Anglie příliš daleko, a předpokládám, že vaše slova tady nemůže nikdo potvrdit. Žádný otec by se neradoval, že si jeho syn vzal za ženu trestankyni, a já nejsem žádná výjimka.“

„Může se vám to nelíbit,“ zamumlala Shemaine, „ale dílo je dokonáno. Nic už nemůže náš slib zrušit, leda kdybyste svého syna přiměl, aby svatbu prohlásil za neplatnou. Ale upřímně řečeno si nemyslím, že by zašel tak daleko.“

„Můj syn už dokázal, že má svou hlavu,“ poznamenal William a s povzdechem si vzpomněl na poslední ostrou výměnu názorů, kterou s Gagem měl. Trvalo dlouho, než pravda vyšla najevo, postrádal ho však od samého počátku. „Vůbec nezáleží na tom, co bych mu snad poradil. Gage vždycky dělá to, co považuje za nejlepší, a pochybuju, že by se vzdal tak půvabné dívky, i kdyby v minulosti spáchala cokoli.“

Shemaine si uvědomila, že mezi nimi klíčí nepřátelství a všechno se v ní sevřelo hrůzou. Ten muž si umínil, že je vinná, a nic ho o její poctivosti nepřesvědčí. Ocitla se ve stejné pasti, jako když ji zatkl Ned. Třebaže se neprovinila ničím, z čeho ji ten chlapík obviňoval, žádný soud se nenamáhal jí uvěřit.

„Počkal byste tady s Andrewem, zatímco se půjdu po Gageovi podívat?“ Když lord přikývl, ukázala Shemaine na pohovku. „Můžete se zatím posadit. Nezdržím se dlouho.“

Andrewovi se vůbec nelíbilo, že by měl zůstat s nějakým neznámým člověkem, a jakmile Shemaine zamířila ke dveřím, rozplakal se. Vzápětí se za ní rozběhl, a ačkoli se ho snažila utišit, zoufale se jí držel. William ji pozorně sledoval, jak chlapce hladí a konejší.

„Promiňte, pane,“ obrátila se k němu omluvně. „Andrew s vámi teď nezůstane. Ale až vás líp pozná, určitě s vámi bude chtít být.“

„Chápu,“ přitakal.

Po jejich odchodu se William opřel pohodlně o opěradlo křesla a rozhlížel se kolem. Ohromila ho preciznost a řemeslná zručnost, s níž byl udělaný každý kousek nábytku. Už když vystoupil z loďky a požádal Gilliana, aby mu pomohl s těžkým kufrem, obdivoval na břehu rozestavěnou loď. Dal se do řeči i se starým mužem jménem Flannery o synově projektu. Oba loďaři mu horlivě nabízeli, že ho po lodi provedou, a nešetřili chválou na jejího stavitele. Pro Williama to byla rajská hudba a nadýmal se pýchou. Konečně pochopil, k jakým změnám ve stavbě lodí se ho Gage snažil před lety přemluvit. Muselo však přijít téměř desetileté odloučení, aby mu porozuměl a ocenil, co Gage vytvořil.

Tři roky po jeho odchodu z domova podlehla Christine zápalu plic (nebo, jak sama tvrdila, zlomenému srdci). Na smrtelné posteli se přiznala se slzami v očích svému otci, že byla do Gage bláznivě zamilovaná, a proto ho chtěla vlákat do manželství tvrzením, že s ním čeká dítě.

Po jejím pohřbu vyhledal Christinin otec Williama a prosil ho, aby jeho rodině odpustil, protože způsobila Gageův odchod a odcizení. Ale William si během dlouhého a strastiplného hledání uvědomil, že příčinou byla spíš jeho pýcha a tvrdohlavost, které syna vyhnaly. Trval na tom, že ho Gage musí poslechnout, a ani si nepřipustil možnost, že by byl jeho syn jen nevinnou loutkou v té zvláštní ženské hře.

Zadní dveře se znovu otevřely, a když William uviděl Gage, jak míří chodbou do pokoje, netrpělivě se zvedl. A byl to spíš on, kdo rychle překonal vzdálenost, jež je dělila, a se slzami v očích si Gage prohlížel. Viděl starší, mnohem vyspělejší obličej, ale tutéž bronzovou pleť a jemné rysy, třebaže léta tvrdého života si vybrala svou daň a zanechala mu na čele vrásky a stopy smutku kolem úst.

„Už jsem se vzdal vší naděje, že tě najdu,“ snažil se William v sobě zdusit dojetí. Chladné sebeovládání bylo to tam. Chytil Gage za ramena a jemně s ním zatřásl, jako by chtěl zdůraznit, jak moc mu chyběl. „Celá ta léta jsem tě marně hledal. Do různých míst světa jsem poslal své lidi, aby po tobě pátrali. Jen díky náhodě jsem se seznámil s kapitánem lodě, na níž ses plavil ty. Můj drahý synu, můžeš mi vůbec někdy odpustit, že jsem tě vyhnal z domova?“

Gage projev takového pohnutí ohromil, protože takhle svého otce neznal. Když mu krátce po dvanáctých narozeninách zemřela matka, jeho otec se zatvrdil a stal se z něj přísný neoblomný muž. Teď před ním stál, chvěl se dojetím a Gage byl v rozpacích, jak reagovat. Měl sto chutí ho obejmout a pevně si ho k sobě přitisknout, ale připadal si nemotorný a nedokázal cit projevit. Místo něj to však udělal William.

„Synku, synáčku,“ neskrýval už své dojetí.

Zadní dveře znovu zavrzaly a dovnitř vběhl Andrew. Oba muži se na něj podívali, a jakmile chlapec zjistil, že je neznámý ještě v místnosti, okamžitě se zastavil a hned si také všiml, že má jeho otec podivně zamžené oči.

„Tatí, pláčeš?“ vydechl ohromeně.

Gage si trochu rozpačitě přejel rukou po obličeji a zvedl synka do náručí. „Andy, tohle je můj tatínek… a tvůj děda.“

„Dida?“ podivil se chlapec a zvědavě si Williama prohlížel. Malcolm a Duncan měli dědečka, jenž je často navštěvoval, ale jeho otec mu nikdy neřekl, že taky nějakého má.

William natáhl ruce a chtěl si ho pochovat, ale Andy se přitiskl ke Gageovi a zavrtěl hlavou.

„Kde je maminka?“ zeptal se Gage, který si právě uvědomil, že Shemaine nepřišla dovnitř.

„Mami Sheeaim na velandě,“ mávl Andrew rukou ke dveřím.

Gage ho opatrně postavil na zem a nakázal mu: „Počkej tady s dědou, Andy. Hned se vrátím, jdu jen na verandu.“

Vyšel ven a rozhlédl se kolem, než si uvědomil, že Shemaine sedí schoulená na židli na vzdáleném konci verandy. Sotva k ní zamířil, vrhla na něj nejistý pohled a on si všiml, že má vlhké řasy. „Proč jsi nepřišla s Andrewem?“ vzal ji za ruku a vtiskl jí na ni polibek.

Shemaine mlčky pokrčila rameny a podívala se stranou. „Myslela jsem, že byste měli být s otcem chvíli sami.“

„Tak proč jseš tak nervózní?“

„Paní Pettycombová mu řekla, kdo jsem.“

Gage zaklel a potichu se zapřísáhl, že té drbně zakroutí při nejbližší příležitosti krkem, ale mnohem důležitější pro něj bylo, jak zareagoval jeho otec. „A on ti něco řekl?“

„Ne,“ zalhala, protože mezi ně hned nechtěla vnášet nešváry.

Gage se tvářil pochybovačně. „Něco ti říct musel.“

„Neřekl mi nic!“ zakoktala se Shemaine, ale trvala na svém.

„Neumíš moc dobře lhát, lásko. Povíš mi, co ti řekl?“

Shemaine zarytě mlčela a Gage věděl, že by bylo marné naléhat. „Pojď dovnitř. Chci tě představit jako svou ženu. Jestli se nevrátíme, půjde nás Andrew hledat.“

„Už jdu,“ utřela si Shemaine oči a narychlo si přihladila vlasy na spáncích. „Není rád sám s cizími lidmi.“

Jakmile otevřeli dveře, Andrew k nim přiběhl a Gage ho zvedl do náruče.

„Tati,“ obrátil se na Williama, „tohle je moje nová žena Shemaine.“ Objal ji kolem ramen a pokračoval: „Andrewova matka nešťastnou náhodou před rokem zemřela. Shemaine žila v Londýně a byla zasnoubena s markýzem du Mercer. Pak ji ale vylákali z domova a zcestným způsobem obvinili z krádeže. Byla odsouzena a odeslána sem do kolonií na London Pride.“

William si vzpomněl, že loď zahlédl v přístavu mezi ostatními. Poznal v ní majetek svého protivníka J. Horace Turnbulla. Znal i Du Mercerovy a před odplutím z Anglie se doslechl o skandálu týkajícím se jejich rodiny. Mauriceova snoubenka prý zmizela z Londýna za nevyjasněných okolností ještě dřív, než se nějaká svatba mohla konat, a proslýchalo se, že Mauriceovu babičku tato skutečnost velmi potěšila. „Pak tedy spolu se Shemaine nejste dlouho?“

„Dost dlouho na to, abychom si uvědomovali, jaké štěstí nás potkalo,“ vloudil se Gageovi do slov ostřejší tón.

William ho okamžitě vycítil. Takže ta malá potvora neztrácela čas a hned si postěžovala. Nebylo divu, že se teď tvářila rozpačitě. „Hmm, vidím, že už ses dozvěděl o mém nesouhlasu s tvou svatbou.“

„Shemaine neřekla ani slovo, ale protože jsi nikdy takovéhle okolky nedělal, měl bys svůj názor říct nahlas,“ procedil Gage. „Odteď trvám na tom, abys cokoli, co se týká naší svatby, sděloval mně, a ne Shemaine. Nechci, abys ji vyváděl z klidu, a nebudu to trpět!“

Andrew zneklidněl a schoval si tvářičku do ohbí lokte. Gage jeho úzkost vycítil a konejšivě ho pohladil po zádech. Uvědomil si, že se musí krotit alespoň kvůli němu.

„Promiň, otče,“ omluvil se příkře, „zdá se, že máme už zase problém. Já jsem se ještě nenaučil držet jazyk za zuby.“

„Zřejmě bude lepší, když odejdu,“ prohlásil podrážděně William a vydal se ke dveřím. Ale to už k němu spěchala Shemaine a položila mu prosebně ruku na předloktí.

„Prosím vás, neodcházejte. Nechci být příčinou vaší další roztržky. Povečeřte s námi, a rozhodnete-li se zůstat, budete vítán. Nahoře je malá ložnice, kde byste měl svoje soukromí. Prosím už kvůli Andrewovi. Jste jeho jediný dědeček.“

William se na ni podíval skrz slzy, jež nedokázal potlačit. „Trvalo mi tak dlouho, než jsem syna našel. Neumím si představit, že bych jeho rodinu nepoznal blíž.“

„Tak co vám brání, pane? Jste přece její součást.“

„Děkuji, Shemaine,“ poplácal ji William po ruce, kterou ho nepřestávala hladit. „Děkuji, zůstanu s vámi.“

Zavěsila se do něj a vedla ho zpátky ke Gageovi. „A kvůli Andrewovi už žádné dohadování,“ dívala se zpříma Gageovi do očí. „Možná si v sobě neseš křivdy z minulých let, miláčku, ale jak na ně chceš bez odpuštění zapomenout a osvobodit se od nich?“

Gage si uvědomil, že má pravdu, ale chvíli trvalo, než se na otce znovu podíval. „Chceš si prohlídnout loď, kterou stavím?“

„Rád,“ ulevilo se Williamovi. „A také bych chtěl zajít do dílny. Nábytek, jaký máte tady, je v Anglii k vidění jen v těch nejlepších domech. Můžeš na sebe být pyšný, Gagi.“

Andrew zvedl hlavu, podíval se na dědu a potom tázavě na otce. „Můžu s vámi, tatí?“

„Pomůžeš mi ukázat loď, ano?“ usmál se Gage. Andrew nakrčil nosík a pokusil se ho úsměvem napodobit. „Dida pomůže stavět, tatí?“

„Může, když bude poslouchat stejně jako ostatní,“ zažertoval Gage a William se až zakuckal. Gage ho konejšivě poplácal po zádech, neodpustil si však ani další větu, kterou dřív slýchal právě od otce. „Budeš muset začít jako učeň, tati, dokud nedokážeš svoje schopnosti.“

William nevěděl, zda se smát nebo mračit. „Čert aby tě vzal, Gagi, jestli sis na mně teď konečně nesmlsnul.“

„Hmm, zřejmě ano,“ usmál se Gage a napětí z něj spadlo. Později ten večer si Shemaine v ložnici přetáhla noční košili přes hlavu a pohodila ji na postel. Potom vklouzla pod pokrývku Gageovi do náruče. Jakmile se k němu přitulila, její muž se na ni usmál napůl pobaveně, napůl radostně.

„Většina žen si před spaním noční košilku obléká, drahoušku, ale ty děláš pravý opak.“

Shemaine ho žertem kousla do hrudníku, až překvapeně vydechl, a spokojeně se zasmála. „Na většinu žen nečeká takový muž jako ty, lásko.“ Přejela mu rukou po nahém těle a obdivně vzdychla. „Kdyby takové muže měly, nemámily by čas nějakým oblékání, ale ležely by v posteli s otevřenou náručí.“

„Tak proč jsem to tedy já, kdo čeká?“ obrátil k ní hlavu.

Shemaine se k němu přitulila ještě víc, přehodila nohu přes jeho, aby mu byla blíž, a vychutnávala teplo jeho těla. „Protože jsem měla ještě nějakou práci v kuchyni, potom co jsem se vykoupala. A asi bys nechtěl, abych se tu procházela nahá, když je tu s námi tvůj otec, nebo ano?“

„Ne. Takové radosti si vyhrazuju jen pro sebe,“ vydechl Gage, přitáhl si výš její koleno a přejel jí rukou po vnitřní straně stehna až k zadečku. „Odmítám se s kýmkoli dělit.“

Shemaine zatajila dech, jakmile ucítila smyslné doteky, a jen vydechla: „Myslíš, že nás tvůj otec může nahoře slyšet?“

„Snad ne. Rozhodně si nehodlám zkazit nějakými obavami naši noc. Celé odpoledne netrpělivě čekám, abych si vybral to, co jsi na zadní verandě slíbila.“

Zvedla hlavu a celá zmatená se na něj podívala. „Co to bylo?“

Zvedl ruku a přitáhl si ji k sobě, až se rty dotýkal jejích. „Sliboval to tvůj polibek, lásko, a pokud jde o takovouhle provokativní výzvu, já jsem vždycky při chuti.“ Smála se na něj očima, které se v měkkém světle svíčky třpytily. „Ty vidíš pobídnutí v každém zavlnění mé sukně,“ dobírala si ho. „Začínám si myslet, že máš v hlavě jen jednu jedinou věc, a to zásadně a nepochybně milování.“

Gage se na ni vesele zašklebil. „Tak teď mě konečně znáš skrz naskrz.“

Williama Thorntona vůbec nepotěšilo, že ho ještě dřív než se na horizontu ukázalo slunce, vzbudilo hlasité ptačí štěbetání a cvrlikání. Kakofonie pronikavého pískání, trylkování a podivného syčení, která se ozývala ze stromů za domem, ho probrala natolik, že už nedokázal usnout. Rozhodl se tedy, že vstane a porozhlédne se v té divočině kolem.

Natáhl si kalhoty, do nich zastrčil cípy noční košile, nazul boty a sešel dolů na verandu. Na dosah mu proletěla s líným máváním křídel sova a za ní se hnal malý ptáček, jako by ji honil.

William chvíli vychutnával teplý, kvetoucími stromy provoněný vzduch a krajinu osvětlenou blednoucím měsícem, a pak se vydal ke schodům. Mířil po cestě vedoucí k řece. Do rozednění zbývala necelá hodina a on chtěl pozorovat východ slunce z paluby lodi, odkud byl nádherný výhled. Když se už k lodi blížil, všiml si, že u břehu kotví další loď a mezi oběma plavidly se čile pohybují nějací muži. Schoval se za strom a rozhodl se vyčkat, dokud nezjistí jejich úmysly.

Zpozorněl, jakmile zahlédl mohutného chlápka, jenž na ramenou vláčel k můstku dřevěný a podle jeho supění zřejmě i velmi těžký soudek. Nahoře ho předal jinému muži a vracel se pro další. Z bárky vystoupil třetí chlapík, velký a tělnatý a vydal se s pomocí dlouhé hole po břehu směrem k lodi. William si najednou uvědomil, že to není hůl, ale vojenské kopí, a že už ho někdy viděl. Ten, kdo ho držel, sice během let ztloustl, byl to však bezpochyby on. Jeho podezření se potvrdilo, sotva ho zaslechl, jak říká námořníkovi, jenž šel s ním: „Šest soudků prachu z ní udělá třísky. Pomstím se tak Thorntonům za to, co mi kdysi ukradli.“

William se tiše stáhl a pak se spěšně vrátil do domu. Zaťukal na dveře synovy ložnice, a aniž čekal na odpověď, vešel dovnitř.

Když se překvapeně nadzvedli na posteli, naléhavě zašeptal: „Gagi, musíš si pospíšit. Dole u řeky jsou nějací muži, a pokud mi dobře slouží paměť, rozkazuje jim Horace Turnbull.“

Gage s tichým zaklením odhodil přikrývky, dvěma dlouhými kroky byl u židle, kde nechal večer šaty, a při oblékání se vyptával: „Kolik jich je?“

„Zahlédl jsem přinejmenším šest chlapů, ale určitě jich je víc.“ Koutkem oka zpozoroval Shemaine, jak sáhla po noční košili a snaží se ji pod přikrývkou natáhnout přes hlavu.

„To je na dva moc,“ přemýšlel Gage nahlas.

„Já vám pomůžu,“ nabízela se Shemaine a vynořila se z improvizovaného stanu.

„Ty zůstaneš tady,“ houkl na ni Gage ostře. „Je to příliš nebezpečné. To ať radši vyhodí do vzduchu tu zatracenou loď, než abych ztratil tebe.“

„Ale, Gagi, vždyť jsi mě učil střílet,“ oponovala Shemaine a snažila se zavázat si tkanice u krku. „Víš dobře, že na co namířím, obvykle trefím.“

William se do jejich dohadování vložil: „Gagi, budeme potřebovat všechny zbraně, které máme k dispozici. Kdyby Shemaine zůstala za stromem a jen po nich střílela, mohla by je na chvíli ochromit, než se my dva dostaneme na loď.“

Gage se znepokojeně mračil a zastrkoval si za pás dvě pistole. „No dobře, ale musíš slíbit, že se budeš držet zpátky, aby tě neviděli,“ otočil se nakonec k Shemaine.

„Tak honem, Gagi!“ zavelel William, aniž měla Shemaine čas odpovědět.

Vyrazil z pokoje, Gage za ním. V jídelně popadl dvě další předovky a jednu hodil otci. Rychle zbraně nabili a spěchali ven. Shemaine mezitím také vyskočila a oblékala se.

Cestou k lodi Gage otce před domem předběhl. Chvíli po nich se dveře znovu potichu otevřely a z nich se vyplížila Shemaine také s puškou. Jen se v šeru mihla a zastavila se u nejbližšího stromu, odkud muže mizící vpředu sledovala.

Obloha se od východu začínala projasňovat, a tak Gage viděl, co se u lodi děje. Sotva se přiblížil k můstku, všiml si ho jeden z darebáků a výkřikem varoval ostatní. Zároveň vytrhl zpoza opasku pistoli a vystřelil. Naštěstí minul. Gage na nic nečekal a vystřelil také. Chlapík se svalil s prostřeleným hrudníkem.

Gage neměl čas znovu nabíjet, tak pušku odhodil a popadl obě pistole. Právě v tom okamžiku jeho otec odstřelil druhého ničemu, který se chystal zacílit na Gage. William se rozběhl, sebral lotrovu zbraň a ihned z ní vystřelil po dalším, který na něj mířil puškou. I on skončil s dírou v hrudníku. Náhle se však objevili jiní dva a vrhli se po něm. Jednoho udeřil pistolí do obličeje takovou silou, že odvrávoral, a druhého nabral pěstí přímo do brady.

Gage už mezitím skočil na můstek vedoucí k lodi. Střelil po prvních dvou mužích, jež uviděl. Jednoho zasáhl do obličeje a druhého do krku. Když mu cestu zatarasil zavalitý hromotluk, popadl klacek, který měl po ruce, a vší silou se rozmáchl proti obrově hlavě. Kolohnát se odpotácel pár kroků dozadu, ale pak prudce zatřásl hlavou, aby se probral, a vrhl na útočníka zlověstný pohled. Zuřivě zavrčel a ještě celý otřesený se hnal kupředu. Sotva Gage zvedl kyj k další ráně, jediným máchnutím ruky mu ho vyrazil.

Pak se vrhl dopředu s napřaženou pěstí, ale Gage se nečekaně sehnul, takže jeho protivník ztratil rovnováhu. Rychle se však vzpamatoval. Gage předstíral krok vpřed, aby ho ošidil a dosáhl na klacek. Když obrovi došlo, o co Gageovi jde, popadl klacek sám. Gage se pokusil couvnout, bohužel mu zatarasily cestu nastavěné soudky s prachem. Obr využil příležitosti a rozmáchl se. Gageovi projela hlavou ostrá omračující bolest. Začal se potácet a darebák se vítězoslavně rozchechtal, odhodil kyj a výhružně se ke Gageovi blížil.

William se na můstku objevil právě ve chvíli, kdy se Gage po ráně pěstí pomalu sesul mezi soudky. Otupeně se začal zvedat na loket, avšak kolohnát se už chystal ke smrtící ráně.

William zvedl pistoli, ale ještě než stihl stisknout spoušť, rozlehla se ohlušující rána. Obr se zakymácel, nohy mu vypověděly službu a pomalu se zhroutil k zemi. Z velké díry v hlavě mu prýštila krev. William se překvapeně otočil, aby zjistil, kdo vystřelil.

Za ním na začátku můstku stála Shemaine a v rukou držela kouřící pušku. William si všiml, že se nekontrolovatelně chvěje.

Vtom se od kajutních schůdků ozval vzteklý řev. Na palubu se vyškrábal tělnatý muž. Byl to Horace Turnbull. Jakmile uviděl to krveprolití, zarazil se a zhluboka nabíral vzduch do plic. V ruce pořád třímal kopí, s nímž se naučil zacházet, když sloužil u infanterie. Než ho kvůli zlomené noze propustili, ovládal ho už výborně. Noha se mu zahojila a Turnbull začal obchodovat, ale jeho metody nepatřily k nejčestnějším. Nikdy nevěděl, kdo by se mu mohl chtít pomstít, a protože neuměl zacházet se střelnými zbraněmi, bral si na podobné výpravy kopí vždycky s sebou.

Zahleděl se na muže, jenž kdysi odjel s celým jeho nákladem z Portsmouthu, a rozšířily se mu oči. Gage seděl s hlavou v dlaních naprosto bezbranný na soudku a vůbec nevnímal, v jakém se ocitl nebezpečí. Turnbull na něj zamířil, a protože v druhém muži poznal Gageova otce, zahřímal: „Můžete se dívat, lorde Thorntone, jak se vám oběma teď pomstím…, váš syn zemře. A vy se budete zbytek života trápit nad jeho ztrátou, protože jste to byl vy, kdo ho poslal, aby mě okradl!“

„Turnbulle, nééé!“ rozkřičel se William, ale bylo příliš pozdě. Kopí už letělo vzduchem.

Shemaine, která nemohla nic dělat, vykřikla a naprosto ochromená ho sledovala. William ale v zoufalém vzepětí před Gage skočil. Náhle zaúpěl, protože se mu kopí zabodlo hluboko do zad. Vrávoravě se otočil, zvedl paži a s bolestivou grimasou zamířil na Turnbulla pistoli, která byla ještě nabitá.

Bohatý loďařský magnát hleděl strnule do ústí zbraně, protože mu došlo, že se dívá do tváře smrti. Zvedl oči k Williamovi a zuřivě vrtěl hlavou. „Ne… prosím, ne! To nesmíte!“ žadonil a začal podlézavě smlouvat: „Dám vám všechno svoje bohatství… „

Třeskl ohlušující výstřel. Kulka proletěla vzduchem a najednou to vypadalo, jako by měl Turnbull mezi obočím třetí oko. Toporně se zakymácel a padl naznak dolů po schodech, pod nimiž zůstal ležet s otevřenýma, ale už nevidoucíma očima.

Shemaine se rozeběhla k Williamovi, kterému se začínaly podlamovat nohy. Zachytila ho a pomohla mu sednout na soudek poblíž Gage. Z rány mu crčela krev a ve sporém světle dělala na bílé noční košili temné skvrny. Shemaine se mu opřela o rameno a pokoušela se kopí vytáhnout, ale marně.

Najednou se na můstku ozvaly spěšné kroky. Polekaně se otočila, ale hned vydechla úlevou, protože uviděla Gilliana. Mladý muž cestou k lodi s rostoucím zděšením počítal mrtvé roztroušené kolem. Na palubě a na schůdcích leželi další dva. Podíval se úplně ohromený na Shemaine.

„Co se tu stalo?“

„Na tom teď nezáleží, Gilliane,“ odpověděla úzkostlivě. „Pomoz mi s Gagem a jeho otcem do domu. Oba jsou ranění a lord vážně.“

Gillian doběhl k zábradlí a očima se snažil proniknout šero. „Tati, pospěš si,“ zavolal na otce, který byl ještě u loďky. Před chvílí na ní připluli a právě ji vytáhli na břeh. „Thorntonovi jsou zranění!“

Flannery Morgan byl mrštnější, než by kdo čekal. Během vteřiny byl na palubě a pomáhal synovi s Williamem. Nesouhlasil, aby mu vyndali kopí bez přítomnosti doktora, ale aby lordovi ulevil od tíhy, kus násady opatrně se synovou pomocí odřízl a ponechal jen tolik, aby se dala dobře uchopit. Potom odnesli lorda do domu a vrátili se pro Gage.

Ten v náručí své ženy upadl do těžkého neklidného spánku. K Shemainině hrůze se jim ho nepodařilo probudit, ani když ho přenesli do ložnice. Muži jí pomohli stáhnout Gageovi boty a košili, jež nasákla krví z rány na hlavě. Shemaine se okamžitě pustila do omývání rány, a potom běžela nahoru, aby pomohla Williamovi. Strachem o oba muže se rozplakala, když mu rozstříhávala košili. Lord se jí i přes bolest snažil práci ulehčit.

„Odpočívejte, pane, jestli můžete,“ popotahovala a otírala si oči zalité slzami do rukávu.

„Jak je Gageovi?“ zachrčel lord.

„Nevím,“ vzlykla. „Je v bezvědomí.“

„On to musí přežít!“

„Oba to musíte přežít.“ Všechno se v ní při odpovědi svíralo. Ze všech sil se nadechla a snažila se ovládnout.

Jakmile se objevil Erich Wernher - naštěstí o chvíli dřív než obvykle -, okamžitě ho odeslala, aby přivezl doktora Ferrise. Erich byl momentálně nejlepší jezdec, kterého měla po ruce, a bylo jen na něm, aby se s pomocí vrátil co nejrychleji. Doktor se přihnal asi za hodinu a okamžitě spěchal k Williamovi, jenž ležel ve svém pokoji. Vzápětí poslal Gilliana dolů do kuchyně, aby se poohlédl po nějaké silné kořalce. Thornton starší byl stále při vědomí, ale Colby byl toho názoru, že by bylo lepší, kdyby byl při vyndávání hrotu kopí otupen co nejvíce. Gillian se krátce nato vrátil se džbánem, který vozil jeho otec obvykle s sebou, aby se po práci mohl napít.

„Dávejte na lorda pozor. Skočím se zatím podívat dolů, jak si vede Gage. Snažte se, aby toho pan Thornton vypil co nejvíc…, i kdybyste měl pít s ním. Nechte tam jen tolik, abych mohl vypláchnout ránu před zákrokem a po něm.“

Gillian se podíval na Williama, ležícího obličejem ke zdi. Dokázal si představit, jak trpí a kolik bolesti ho bude stát sebemenší pohyb. „Ale jak bude moct lord pít…“

William se s bolestivým výrazem rozhlédl a kývl, aby mu džbán podali. S pomocí obou mužů se nadzvedl na lokti a nechal se podložit polštáři.

Colby odešel spokojeně dolů a nechal Gilliana, aby splnil úkol lorda opít. Gage už přestal krvácet, ale pod ránou se na lebce objevila velká boule. Colby momentálně nedokázal přesně určit, jak na tom Gage je. „Váš manžel se z toho může bez problému dostat… „ řekl Shemaine, „a nebo taky ne. Pozorně ho sledujte a přikládejte na ránu studené a vlhké obklady. Ránu sešiju, jakmile budu hotov s jeho otcem. Váš muž má nepochybně otřes mozku. Všechno závisí na tom, jak moc velký bude tlak v lebce.“

Shemaine se roztřásly nohy a zalil ji mrazivý pot. Silou vůle zaťala zuby, pevně odhodlaná nenechat se zlomit. Tady ležel její muž, jenž ji potřeboval. Nemohla si dovolit omdlít!

Rozruch v domě nakonec vzbudil i Andrewa a Shemaine nějakou dobu trvalo, než ho oblékla, nakrmila a než upravila i sebe. Pak spolu přenesli z jeho pokoje do ložnice houpací křeslo, aby mohli na Gage dávat pozor. Shemaine si posadila chlapečka na klín, houpala ho a zpívala mu. V duchu se modlila, aby všechno dobře dopadlo. Po chvíli se jí Andrew z klína svezl a uvelebil se na posteli vedle Gage. Shemaine šla za ním, jednou rukou ho objala tak, že jí dlaň spočívala na Gageově hrudníku, a utěšovala se tím, jak mu silně bije srdce.

Když se Colby Ferris vrátil nahoru, byl lord naprosto střízlivý a při vědomí, zato Gillian už sotva pletl jazykem. Doktor usoudil, že mu prospěje čerstvý vzduch, a tak ho poslal pro Ramseyho Tatea a Slye Tuckera, protože potřeboval dva silné muže, aby lorda podrželi. Ti dva právě pomáhali Flannerymu naložit mrtvá těla na vůz, který je měl dopravit na jejich poslední cestě do Newportes Newes.

Whisky posloužila pouze k vyčistění rány, protože lord zůstal při smyslech po celou dobu bolestivého ošetření. Rána byla velmi hluboká, ale naštěstí nebyl zasažen žádný důležitý orgán. William ležel se zaťatými zuby na břiše a obličej měl zabořený do polštáře, aby zdusil jakýkoli zvuk. O jeho úsilí nekřičet nahlas svědčily jen záchvěvy v napjatém těle. Teprve ve chvíli, kdy mu doktor, kterého ohromovala lordova statečnost a pevná vůle, ránu zašíval, vzdal William boj a ztratil vědomí.

Colby sešel znovu dolů a našel Shemaine i Andrewa spící na posteli vedle Gage. Ten se mezitím probral a láskyplně si oba prohlížel jako vzácný poklad.

„Jak se cítíte?“ zeptal se ho Colby, jakmile mu poranění sešil.

„Jako by mě někdo praštil palicí.“

„Můžete být šťastný, že jste naživu.“

„To mě praštili tolik?“

„Nevím,“ mávl doktor rukou směrem k Shemaine. „Podle vašeho otce, zastřelila Shemaine muže, jenž vám usiloval o život. A podle Shemaine skočil lord mezi vás a kopí, které vás mělo probodnout.“

Gage na něj užasle zíral. Bál se nejhoršího, a tak mu trvalo dlouho, než se zeptal: „Je mrtvý?“

„Ne, lord žije a uzdraví se, pokud mu rána nezhnisá. To bych ale neřekl, protože ji vypálila Flanneryho whisky. Nikdy jsem v životě nepil silnější, ale jak se zdá, s vaším otcem nic neudělala. Popravdě řečeno ohromuje mě jeho odolnost a výdrž. Za celou dobu nevykřikl, ani neomdlel. Oba, váš otec i žena, vás musí mít hrozně rádi, pane Thorntone.“

Gage celý ohromený přemýšlel nad tím, co mu doktor řekl, že si pomalu neuvědomoval svá vlastní slova, která téměř automaticky pronesl vždy, když ho někdo oslovil příjmením. „Jmenuju se Gage.“

„Tak, Gagi, co nejvíc odpočívejte. Jen tak se zase rychle postavíte na nohy.“

Gage si uvědomil, při jaké příležitosti viděl doktora naposledy. „Jak se vede Calley? Ramsey mi pokaždé řekne, že se cítí líp, ale já si o ní pořád dělám starosti. Už by měla brzy rodit, viďte?“

„Calley se opravdu vede výjimečně dobře a rodit by měla každým dnem. Annie o ni starostlivě pečuje a na dítě se těší snad stejně jako matka.“

„Ramsey chce, aby u nich Annie ještě zůstala, ale Calley se brání, že si to nemůžou dovolit. Chce, aby alespoň jeden z jejich pěti synů šel k Williamovi a Mary, a šetří proto každou penny. Kdyby bylo na ní, šli by se tam učit všichni.“

„Abych pravdu řekl,“ začal doktor a špičkou boty přejížděl po podlaze, „myslel jsem si, že bych od vás Annie koupil… „

„Ale říkal jste -,“ divil se Gage.

„Je jedno, co jsem říkal. Annie by byla vynikající pomocnice a kromě toho jsem si myslel, že bych se mohl znovu oženit. Jsem ještě ve věku, kdy bych mohl mít děti. Moje žena je mít nemohla. Annie touží po vlastním, a to bych jí mohl splnit. Teď mě možná nemiluje, ale časem snad… „

„Už jste se jí ptal?“

„Ne, to jsem přece nemohl, když patří vám. Myers si mně stěžoval, že jste řekl, že ji vrátíte, a neudělal jste to. Má pocit, že byste mu měl zaplatit víc, když jste ho podvedl.“

Gage si odfrkl. „Dostal víc než dost.“

„Já si taky myslím, ale říkal jsem si, že byste to měl vědět. Dělá rád potíže, kdykoli může. Pohádal se s Roxanne Corbinovou, protože paní Pettycombová někde zopakovala, jak okomentoval Roxanniny představy o svatbě. Je prý padlá na hlavu, jestli předpokládá, že si nějaký chlap vezme starou pannu s koňským ksichtem. Roxanne si na něj došla a chytila se s ním přímo na verandě. Řekla mu, že je bezcharakterní hajzl, protože neměl odvahu sdělit jí to přímo do očí. Myers svou urážku bezostyšně zopakoval a Roxanne mu téměř vyškrábala oči. On se na ni taky vrhnul a mlátil ji. Běžel jsem je odtrhnout od sebe, ale byli jako dvě vzteklé kočky. Roxanne měla dost modřin a Myers skončil s hlubokými škrábanci na obličeji i na krku. Ani jednomu jsem nenabídl ošetření, protože si myslím, že si tohle zasloužili.“

„Myers by měl být opatrnější, jestli se chce dožít vysokého věku,“ poznamenal Gage. „Vyvolávat nešváry, navíc s nepřející osobou, to je něco, čeho může člověk trpce litovat.“

„Diplomacie nikdy nebyla Myersovou silnou stránkou, jak oba víme, ale pochybuju, že by nám mohl škodit, když je pravda na naší straně. Annie je díky vám před jeho týráním v bezpečí. Spřátelila se s Calley a její život se celkově změnil k lepšímu. Jakmile bude chtít, můžeme spolu vytvořit vlastní rodinu. Snad jí jednou přebolí i vzpomínka na dítě, které jí vzali. Kdybyste souhlasil, jsem připravený vám zaplatit to, co jste za ni Myersovi dal.“

„Pochopitelně že souhlasím,“ odpověděl Gage a zvědavě povytáhl obočí, třebaže ho rána bolela. „Pozvete nás na svatbu?“

„Jestli mě Annie bude chtít.“

„Bude.“

Doktor položil na malý stolek váček s penězi a potichu vyšel z místnosti. Po chvíli Gage cítil, jak ho ruka na jeho prsou začíná hladit. Podíval se dolů a viděl, že se na něj Shemaine usmívá.

„Už jsem ti říkala,“ šeptala Shemaine ospale, „že jsi moje zlatíčko?“

„Znamená to, že mě miluješ?“ usmíval se i Gage.

„Ano. Moc a moc tě miluju.“

Gage jí sevřel štíhlé prsty v dlani a přitiskl si je ke rtům. „A já miluju tebe, Shemaine.“

Shemaine dospěla k závěru, že si William a Gage Thorntonovi nejsou podobní jen vzhledem, když se je snažila oba udržet déle než jeden den v posteli. Ačkoli Gageovi neustále třeštila hlava, druhý den ráno se zvedl, udělal, co bylo třeba, a vydal se do dílny. Tentýž den odpoledne, zatímco byla Shemaine venku a prala prádlo, rozhodl se jeho otec, že sejde dolů z půdy, aby si mohl dojít ven na záchod, i když měl v pokoji připravený nočník. Podařilo se mu sejít většinu schodů, ale potom mu došly síly, ztratil rovnováhu a ze zbylých schodů se svalil. Potrhal si řadu stehů a začal znovu krvácet. Andrew všechno viděl z chodby a s očima rozšířenýma hrůzou běžel na přední verandu, odkud křičel na Shemaine, aby se rychle vrátila a dědovi pomohla.

Než doběhla do domu, podařilo se Williamovi mezitím stáhnout si košili přeš obnažené tělo a trochu se vzapamatovat. Opíral se vsedě o zeď a tvář stažená do bolestivé grimasy vypovídala o tom, jak trpí. Přesto vydal jen přidušené zasténání, jakmile se ho Shemaine pokusila zvednout. Byl však příliš slabý na to, aby jí pomohl, a příliš těžký, aby ho dokázala udržet sama, třebaže se jí Andrew pokoušel pomoci.

„Andy, doběhni pro tátu do dílny. A pospěš si!“ vyzvala chlapce.

Gage přispěchal spolu se Slyem Tuckerem a společnými silami přenesli lorda zpátky do postele. Sundali mu zakrvácenou košili, Shemaine mu jemně omyla záda a Gage tiskl přímo na ránu osušku, aby zastavil krvácení.

„Dedovi bude dobze?“ vyptával se Andrew z horního okraje schodů. Odmítal přijít blíž, protože ho děsila spousta sedlé krve.

Shemaine se na něj povzbudivě usmála. „Neboj se, Andy. Tvůj děda bude v pořádku. Je příliš tvrdohlavý, aby ho takováhle nehoda vyvedla z míry.“

William zčervenal a střelil po ní očima. Setkal se však s výmluvným pohledem. Nemusela ho kárat za to, co udělal. Věděl, že si to zaslouží. To, že vystrašil Andrewa, byla jen malá část.

Colby právě jezdil po návštěvách. Objevil se krátce nato, co se jim podařilo zastavit krvácení. Rozzuřil se, když zjistil, že se William zvedl tak brzo z postele.

„Ještě jednou vstanete a praskne vám další steh a já vám bez jakýchkoli výčitek dám na ránu rozpálenou žehličku, abych ji definitivně zavřel! Rozumíte, co vám říkám? Nebabral jsem se s vámi jen proto, abyste umřel, když půjdete na záchod.“ Rozzlobeně ukázal palcem přes rameno. „Nočník je k dispozici přímo támhle! Tak mě ušetřte dalších výletů a laskavě ho používejte!“

Andrew se konečně odvážil připlížit dovnitř. Vlezl si k hlavě postele a zabořil nos do přikrývky. Vůbec se mu ten pán, který huboval dědečkovi, nelíbil. Doufal, že kdyby se zranil on nebo kdyby onemocněl, nemusel by k němu tenhle doktor chodit.

Colby Ferris se nespokojil jen s kritikou Williama. Otočil se na Gage, který si u umyvadla omýval z předloktí krev. „A co vy děláte venku z postele? Neříkal jsem vám, abyste chvíli ležel?“

„Taky jsem ležel… chvíli,“ usmál se Gage. „Ale měl jsem práci.“

„Vy jste opravdu jedna krev,“ vrčel Colby a hledal očima u Shemaine pomoc. „Možná zmůžete něco vy, abyste je přesvědčila.“

Shemaine se usmála a začala připravovat povlečení a pro doktora, který se chystal k šití, čisté utěrky. Vzpomněla si na jedno oblíbené rčení Jamese Harpera a tázavě se otočila na Colbyho: „Už jste někdy viděl zapadat slunce na východě?“

Doktor jen přelétl očima z otce na syna. Ani jeden nevypadal zahanbeně. „Hmm, chápu, co tím chcete říct.“

„Ale mohli by jít Andymu lepším příkladem, kdyby se řídili vašimi radami,“ usmála se na Gage a podávala mu ručník. „Jsem přesvědčená, že by po něm chtěli, aby vás poslouchal, stejně jako můj muž očekává, že se jeho zaměstnanci budou řídit jeho pokyny.“

Colby se také usmál. Uvědomil si, že se Shemaine podařilo trefit do černého jemnou narážkou mnohem lépe než jemu láteřením. Gage a William se dívali na Andyho. Došlo jim, že má Shemaine pravdu. William vzal chlapečka za ruku a přitáhl si ho k sobě.

„Rozumíš tomu, že jsem si přivodil novou bolest, protože jsem neposlouchal pana doktora?“ Andrew se na něj bez hnutí díval rozšířenýma očima. „Měl jsem víc přemýšlet, co tím způsobím mamince, když zakrvácím povlečení a schody. Navíc jsem tě polekal, a to mi je moc líto. Kdybych zůstal v posteli a nešel dolů, nepotřeboval bych znovu ošetřit. Rozumíš mi?“

Chlapec přikývl a William ho pohladil po vlasech.

Gage si mezitím otřel ruce a podíval se na Shemaine. „Tak dobře, drahoušku. Řeknu v dílně, aby dneska už pracovali sami, jestli ti to udělá radost.“

„Nebudu mít o tebe takový strach, když budu vědět, že odpočíváš,“ natáhla se k němu a jemně mu projela prsty ve vlasech. „Nechci tě ztratit.“

Po Newportes Newes se rozneslo, že když se Gertrude Turnbullová-Fitchová dozvěděla o smrti svého otce, ztropila takový povyk, že se o celou věc začaly zajímat úřady. Zjišťovaly, zda se náhodou na spiknutí proti Gageovi Thorntonovi nepodílela. Kapitán Fitch si však chtěl pojistit alespoň nějaký přístup k Turnbullově bohatství, a tak odvlekl Gertrudu na palubu London Pride a vyrazil směrem k Anglii, dřív než mohl kdokoli rozhodnout o jejím uvěznění. Syčela jako zmije a nevybíravě mu nadávala, ale Everette se jen usmíval, protože její výhrůžky po smrti J. Horace Turnbulla neměly žádnou váhu. Everette si sliboval, že to je její poslední plavba na London Pride, protože je stála na ztrátách na životech odsouzenců víc, než se mu kdy podařilo ukrást z truhlice. James Harper a celá posádka tušili, co jejich kapitán chystá, ale neodvážili se dát najevo svou radost. Teprve když dopluli do Anglie a s Gertrudou se navždycky rozloučili, chystala se oslava, o které se jim dřív ani nesnilo.

Shemaine a Gage zpočátku doufali, že Potts odplul s nimi, ale brzy se dozvěděli, že z lodi utekl. Někdo tvrdil, že se pohybuje ve společnosti Morrisy, a nebylo těžké si domyslet, že bude muset za všechny pozornosti, kterých se mu od ní dostane, pořádně zaplatit, protože Freida si svoje děvčata pečlivě hlídala. Námořníkova výplata mu nemohla na takové radovánky dlouho vystačit a bylo nabíledni, že si bude muset brzo najít práci, nebo udělat nějakou podlost, aby si opatřil nezbytné peníze na živobytí.

Pottsovými možnými problémy se ale Shemaine s Gagem nezabývali. Mnohem víc je trápily jeho hrozby, protože tušili, že svoji pomstu bude chtít dovršit. Každou chvíli si říkali, jestli není někde v lese a nečeká na svoji příležitost, aby jednoho z nich zabil.

Krátce po odplutí London Pride porodila Calley holčičku a Annie u ní zůstala ještě další týden, aby jí pomohla s domácností. Také se plánovala její svatba s doktorem Ferrisem. Na obřad mělo přijít jen pár nejbližších přátel, ale na hostinu v krčmě byli pozváni všichni. Majitel krčmy dokonce slíbil, že dohlédne, aby Freida a její děvčata to odpoledne nepracovaly, což Freidu nepotěšilo.

Mary Margaret navrhla, že pohlídá Andrewa a postará se o Williama. Protože se Shemaine s Gagem měli vrátit až pozdě v noci, nabídli jí, aby u nich přespala. Mary Margaret ráda nabídku přijala, ale William se ošíval při pomyšlení, že o něj bude pečovat nějaká irská ošetřovatelka. Ale protože měl od doktora přísně nařízeno nevstávat, nebylo úniku.

Gage jeho bručivým stížnostem nevěnoval žádnou pozornost. „Viděl jsem staré mrzuté jezevce s lepší náladou, než máš ty, prosím tě,“ nevydržel už otcovy věčné narážky na to, že se o něj přijde starat paní McGeeová. „Stěžuješ si na nepohodlnou postel, nízký strop, chození na nočník, a tak dále a tak dále, a hlavně na to, že tady zůstaneš s paní McGeeovou, velice schopnou a laskavou starou paní-“

„Tss… starou paní!“ odfrkl si William a pěstí si napěchoval polštář, aby měl lepší oporu. „Nejspíš stará satorie. Co tady bude dělat? Přiběhne mi vynést nočník? To snad radši shniju v pekle.“ Připadalo mu hloupé, že by se o něj měla starat nějaká příšera, která ho bude považovat za invalidu a ve své horlivosti mu třeba nadzvedne noční košili, když mu bude pomáhat do křesla. Byl už v tomhle zatraceném pokoji uvězněný příliš dlouho a rozhodně nestál o péči jakési věkem sešlé vykopávky. „Kruci, Gagi! Já tady nepotřebuju žádnou všetečnou slídilku, aby mě hlídala!“

Gage se úporně snažil potlačit smích. Chápal otce, že je čím dál tím víc nervóznější, protože se nemohl hýbat, a jeho činorodost tím trpěla, ale zranění bylo příliš vážné. Na jeho zhojení bude potřeba hodně času, zřejmě víc, než William předpokládal, nebo měl trpělivost vydržet.

„Paní McGeeová sem přijde především kvůli Andrewovi. A pokud bude mít čas, může ti nabídnout, že ti připraví jídlo nebo že ti s něčím pomůže. A radím ti, abys nesmyslně neodporoval, protože není tak stará, aby ti nedokázala pořádně vyčinit.“

„Kolik jí tedy vlastně je?“ ježil se William.

„Navíc je dost hezká,“ bavil se Gage, když si uvědomil, že jeho otce ze všeho nejvíc zajímá Maryin věk. „Mohli bychom pro tebe najít mladší opatrovnici, pokud chceš. Bohužel by zřejmě nebyla tak pohledná.“

„Kolik jsi říkal, že jí je?“ vedl William svou a mračil se.

Gage pokrčil rameny. „Ani nevím. Nikdy jsem se jí neptal, ale nemůže být o moc starší než ty. Kolik je tobě? Šedesát pět? Bude jí plus minus stejně.“

Na schodech se ozvalo dupání a pak se objevil Andrew s náručí knih. Cupital k dědově posteli a vysypal je vedle něho na pokrývku.

„Mami žíkala číst, dido. Chceš? Mami se oblétá. Nemá čas.“ Opřel si loket o pelest, položil si bradičku do dlaně a s nadšeným očekáváním se na Williama zadíval. „Pžeteš, dido?“

William nemohl takové prosbě odolat. Obrátil se na Gage a ukázal ke svému koženému kufru: „Prosím tě, hned nahoře mám brýle. Přineseš mi je?“

„Já, dido, já!“ vykřikl Andrew dychtivě a rozběhl se ke kufru. Gage vyndal brýle a s upozorněním, aby byl opatrný, mu je dal. Chlapec je celý nadšený odnesl dědovi a zvědavě ho pozoroval, jak si je nasazuje na nos. Pak se překvapeně naklonil až k Williamově obličeji, protože uviděl ve sklech svůj odraz.

„Vidíš malou veverku?“ dobíral si ho William.

„To je Andee!“

„Já bych řekl, že to je veverka.“

„Ne, ne, dido,“ zaťukal si chlapec na hrudníček, „to je Andee. Máma Sheeaim utázala v lybnítu. To je Andee!“

„Ale já jsem z téhle strany brýlí viděl veverušku.“

„Já sám,“ neodolal Andrew a dychtivě se ze strany přitiskl k Williamově obličeji, aby viděl z jeho úhlu.

William se široce usmíval, když ho úkosem pozoroval. „Vidíš něco?“

Andrew přimhouřil jedno oko a pošilhával ze všech sil. „Ne.“

„Možná by sis je měl vzít sám, abys líp viděl.“

Andrew si je nechal ochotně nasadit, ale marně se pokoušel zaostřit. „Dido! Nic není!“ natáčel hlavu do všech stran.

Gage s úsměvem přešel po špičkách pokoj a u dveří se ohlédl. William vytáhl náčrtek veverky, který dopoledne kreslil, a držel ho Andrewovi před očima. „Teď si brýle sundej.“

Chlapec poslechl a hned se radostně rozzářil: „Diiido! To je vevelta. Táta taty kleslí. Lodě.“

Gage je nechtěl rušit, a tak sešel po schodech do ložnice. Shemaine se k němu otočila zády, aby mu ukázala tkanice vzadu na živůtku. „Musím tloustnout! Nebo byla Victoria štíhlá jako proutek, když tyhle šaty nosila. Musela jsem je povolit a podívej, co se mi povedlo, když jsem se je pokusila upravit.“

Gage k ní přišel, stoupl si jí těsně za záda a oběma rukama jí sevřel ňadra. „Hmm, jsou mnohem větší.“ Naklonil se jí přes rameno, odhrnul výstřih a zálibně si prohlížel vzrušující plnost, která se dmula z krajkového okraje košile. „Už se nemůžu dočkat, až se vrátíme,“ povzdechl si.

Shemaine do něj laškovně dloubla, když se na něj přes rameno koketně usmála. „Chovejte se slušně, pane.“

Gage jí zasypával krk drobnými polibky. „To musím před ostatními ženami, ne před tebou. Ty jsi totiž můj jediný zdroj smyslné rozkoše.“

„To jsem ráda,“ vzdychla si a položila si mu hlavu na rameno. „Nedokázala bych se o tebe dělit s jinou. Jsem v tomhle ohledu jako Roxanne.“

„Hmm, ale já patřím tobě, ne jí. Takže u tebe jsou ty pocity oprávněné.“

Lehké zaťukání na dveře je upozornilo, že přijela paní McGeeová, a Gage si uvědomil, že bude spát v noci u Andrewa a že zdi mezi pokoji jsou příliš tenké, než aby ztlumily vrzání postele.

„Budeme muset dnes večer vyzkoušet medvědí kůži,“ vklouzl jí rukou pod živůtek. „Nebo se bude Mary Margaret divit, že bez sebe nemůžeme být ani vteřinu.“

„Včera jsem tu kůži nechala vyvětrat. Znám tvou nenasytnou touhu a byly mi jasné naše šance s paní McGeeovou v sousedním pokoji.“

„To od tebe bylo zatraceně prozíravé, miláčku,“ mručel Gage a vtiskl jí polibek na spánek. Snažil se ovládnout svoje vzrušení a ustoupil krok zpátky, ale Shemaine najednou natáhla ruku dozadu a zkoumavě se ho dotkla. Vzápětí na něj vrhla vítězoslavný úsměv, který on s širokým zašklebením opětoval. „No, vidíš, nemůžu kolem tebe ani projít, aby mě to nevzrušovalo. Kdyby nebyla Mary Margaret za dveřmi, vůbec bych se nerozpakoval.“

„Pozvání platí pořád, miláčku,“ dobírala si ho Shemaine.

„Připomenu ti tvůj slib později,“ mrkl na ni významně a šel ke dveřím. Mary Margaret ho přivítala s úsměvem a otočila se, aby zamávala Gillianovi, který ji přivezl na otcově loďce.

„Na shledanou zítra,“ zavolala na něj.

Pak se otočila zpátky ke Gageovi, prohlédla si ho od hlavy k patě a spokojeně nad jeho vzhledem pokývala hlavou. Kabát, kalhoty, vestu a punčochy měl z tmavě modrého hedvábí, které dávalo vyniknout sněhobílé košili, náprsence a fiží.

Gage pokynul rukou a elegantní úklonou pozval Mary Margaret dál. „Vítejte v mém domě, madam.“

Mary Margaret odpověděla úsměvem. „Tak vidím, vy roztomilý taškáři, že jste se od posledně vůbec nezměnil. Jen jste trochu líp oblečený.“

„Něco mi dal můj otec,“ přejel Gage rukou po drahém kabátě. Už skoro zapomněl, jaké je hedvábí na dotek. „Tvrdí, že přibral v pase, ale o tom bych značně pochyboval, protože vypadá pořád stejně, jak jsem ho znal.“

„Pak to berte jako dar milujícího rodiče,“ poradila mu Mary Margaret.

„Nikdy jsem o něm takhle nepřemýšlel, ale asi budu muset, když se vrhl před kopí, aby mě zachránil.“

Mary Margaret zasvítily jasně modré oči, jakmile se na něj lišácky zadívala. „Chyběla jsem vám?“

„Strašně,“ zachechtal se Gage a vzal z verandy Maryin malý kufřík. Irka se opřela o hůlku a rozhlížela se kolem.

„Kde máte svou krásnou ženu? A kdepak je Andy?“

„Andrew je nahoře u dědečka,“ mávl rukou k podkroví. „Můžete jít nahoru a seznámit se s ním, jestli chcete. Shemaine ještě není hotová a bude potřebovat mou pomoc. Kufřík vám dám k Andrewovi do pokoje, kdybyste ho potřebovala. Nechám vám ho vedle postele, kde budete spát.“

Mary Margaret zvedla pohled ke stropu, odkud se nesl hluboký ztlumený hlas. Hezký tón, pomyslela si, ale pak se znovu podívala na Gage. „Opravdu nebudu Andrewa rušit?“

„Bude rád, že vás má u sebe,“ ujistil ji Gage. „Cítí se trochu osaměle, od té doby co jsme mezi naše ložnice postavili zeď.“

„No, ten malý uličník snad bude mít už bezpochyby brzo sestřičku nebo bratříčka,“ přemítala Mary Margaret nahlas. „To už si snad nebude připadat sám.“

Gage se zakřenil a tázavě povytáhl obočí. „Pak kdo pozoruje Shemainino břicho,“ zlobil ji. „Dopřejte nám trochu času, Mary Margaret.“

„Jako kdybyste ho neměli dost, vy jeden darebo. Kolikpak ho na to potřebujete?“

„Měsíc, dva… možná víc.“

„Vy marníte čas, jinak už byste věděl, jestli se to povedlo nebo ne.“ Zarazila se a podezřívavě si ho přeměřila. „Ale vy jste byl vždycky skoupý na slovo, Gagi Thorntone, a mám takový pocit, že byste nic neřekl, dokud bychom na to nepřišli sami.“

„Ale ne, copak bych před vámi utajil tak důležité tajemství?“ dobíral si ji Gage.

„Vsaďte tu svou nevycválanou kůži, že byste utajil,“ odsekla jakoby nazlobeně a vyvolala Gageův úsměv. Pak zamířila do zadní chodby, ale hned se zase otočila. Měla na srdci ještě něco důležitého. Nechtěla jim sice sdělovat špatné zprávy tak brzo po incidentu s Horacem Turnbullem a jeho muži, ale domnívala se, že by to jako její přátelé měli vědět. „Předpokládám, že jste neslyšel o Samuelovi Myersovi. Už pár dnů není mezi námi… „

Gage na ni překvapeně zíral. „Chcete říct, že odešel z Newportes Newes?“

„Pouze jeho duše.“

„Co tím myslíte?“

„Našli ho dneska ráno ve studni. Měl zlomený vaz. Nikdy ho nemuseli najít,“ povzdychla si zamyšleně, „kdyby se mu nezachytila noha v provazu na vědra.“

„Asi si ten vaz nezlomil, když padal, co?“

„Spíš když tam byl hozen. Alma Pettycombová říkala, že šla pana Myerse navštívit a akorát tam narazila na doktora Ferrise. Ti dva se spolu hádali a zřejmě kvůli Annie. Myers tvrdil, že jste ho podvedl, a doktor mu do očí řekl, že je lhář a špinavý darebák.“

„Takže paní Pettycombová teď ukazuje prstem na Colbyho jako na vraha.“

Mary Margaret souhlasně přikyvovala. „Hrozně jí vzalo, že váš otec je lord, a od té doby vás nepomlouvá. Jinak by vám to dávala taky za vinu.“

„To je od ní milé,“ ušklíbl se Gage.

„Ne tak docela. Alma teď pro změnu chodí a tvrdí, že vás není Shemaine hodna, protože je trestankyně a tak dál.“

„Škoda že paní Pettycombovou taky někdo nehodil do studny!“ zavrčel Gage.

„Hmm, někdo by možná mohl tomu pokušení podlehnout. Jen doufám, že to nebude nikdo z mých přátel.“ Mary Margaret ho bedlivě pozorovala, dokud mu pořádně nedošel význam toho, co řekla. Rozesmál se na celé kolo.

„Nebojte se, Mary Margaret,“ zavrtěl hlavou. „Nehodlám si zničit život tím, že bych zabil tu starou megeru. Tak moc mi zase nevadí.“

„To je dobře,“ oddychla si Mary Margaret ulehčené. Pak zvedla hůlku a ukázala směrem k chodbě: „S vaším otcem je to dobré, viďte?“

,Ani ne,“ pochopil Gage její otázku jinak. ,Právě teď by si to mohl klidně rozdat s Pottsem a vyšel by z toho vítězně. Radši pozor.“

Mary Margaret ani nehnula brvou a pořád se usmívala. „Myslím, že si umím poradit.“

„O tom jsem, madam, nikdy nepochyboval,“ zalichotil jí Gage.

Irka se jen uchechtla a vydala se ke schodům. Jakmile vyšla téměř až nahoru, zaťukala hůlkou o podlahu, aby upozornila na svou přítomnost.

„Přichází Mary Margaret McGeeová, aby navštívila dva džentlmeny v horním pokoji.“

„Paní McGeeová,“ vyhrkl Andrew a upaloval k ní. Vzal ji za ruku a odvedl k posteli.

William si rychle strhl brýle, nacpal je do kapsičky u noční košile a vytáhl si přikrývku až pod bradu. Pořád se s představou nějaké staré sůvy nemohl vyrovnat, ale když uviděl drobnou štíhlou a navíc hezkou ženu, trochu změnil názor. Pokusil se napřímit, ale ze zad do hrudníku mu vystřelila taková bolest, že se svalil zpátky do polštářů.

„Promiňte, madam,“ omlouval se zahanbeně, sotva přišla blíž, „ještě nemám dost sil, abych vás pozdravil, jak se sluší a patří. Povalování v posteli si vybralo svou daň.“

„Vůbec se tím netrapte, pane,“ usmála se sladce Mary Margaret, „vím, že potřebujete klid, a rozhodně vám to nebudu zazlívat.“ Přejela očima jeho dlouhou postavu a poprvé v životě musela souhlasit s paní Pettycombovou. William Thornton byl opravdu velkolepý prototyp anglického lorda. Kromě toho vždycky tvrdila, že je Gage výjimečně hezký chlap, a mezi ním a otcem byla až zarážející podobnost.

„Právě jsem četl vnukovi,“ vysvětloval William a snažil se sebrat knihy, které mu Andrew vysypal do postele.

„Nenechte se rušit,“ vybídla ho Mary Margaret a položila chlapečkovi ruku na rameno. „Andrewovi se to určitě líbí. Já půjdu zatím do kuchyně a udělám nám čaj. Jak znám Shemaine, bude tam mít určitě nějaké koláče nebo chlebové bochánky.“ Lehce poplácala Andrewa po rameni a otočila se ke schodům.

„Paní McGeeová…,“ Williama samotného překvapil vlastní naléhavý tón. Zřejmě byl už dlouho vdovcem a příliš pohlcený stavěním lodí a ztratil jemné způsoby, které ženy na mužích tak oceňují. Po smrti manželky se zatvrdil a stal se popudlivým. Nebylo divu, že mu teď dělalo problémy mluvit se slabším pohlavím.

„Přejete si něco, pane?“ obrátila se Mary Margaret tázavě.

Váhavě zvedl oči a setkal se s jasně modrým pohledem. „Jen jsem si říkal, jestli náhodou neumíte trochu hrát karty… „

V modrých očích se zablýsklo. „Umím to natolik, abych vám dala co proto, pane.“

„Tady nahoře je hrozná nuda,“ zazubil se na ni William stejně lichotivým úsměvem, který tak výborně ovládal jeho vnuk. „Možná bychom si mohli zahrát jednu dvě hry, až půjde Andrew spát… „

„Jednu dvě nebo tak tři…,“ Mary Margaret naklonila hlavu na stranu a oči jí pořád blýskaly.

Shemaine a Gage vyšli z ložnice ve chvíli, kdy Mary Margaret vcházela z chodby do kuchyně. S potěšením se na mladou ženu zadívala. Shemaine měla na sobě šaty z tyrkysově modrého hedvábí, jež kdysi patřily k Victoriiným nejhezčím. Mary Margaret si ještě pamatovala, jak jí slušívaly, ale Shemaine v nich vypadala mnohem lépe. Kolem krku si uvázala úzkou stužku ve stejné barvě a v uších se jí pohupovaly perlové kapičky, které jí nedávno daroval Gage ke svatbě. Zářivě zrzavé vlasy si vyčesala nahoru a ukryla pod krajkový čepeček, zpod kterého se vydralo pár vlnitých pramínků, a přes ramena si přehodila krajkový šál.

„Jste moc hezký pár,“ pochvalovala si Mary Margaret. „Nejhezčí, jaký jsem kdy viděla.“

„Jste milá jako vždycky, paní McGeeová,“ uklonila se Shemaine nepatrně.

„Snad si nemyslíte, má drahá, že nemám co lepšího říct, a tak vám lžu. Mluvím vždycky pravdu, to si zapamatujte.“

„Zapamatuju,“ uklonila se jí Shemaine s veselým smíchem ještě jednou.

Pak spěchala nahoru, aby se ujistila, že William má všechno, co potřebuje. Když vstoupila do pokoje, sundal si lord brýle a zálibně si ji prohlížel.

„Tak si říkám, jestli si Maurice du Mercer už uvědomil, o co v životě přišel,“ ozval se, když mu načechrávala polštáře.

„Touhle dobou je Maurice bombardován různými pozvánkami od rodičů, kteří se snaží zajistit svým dcerám dobrou partii. Zřejmě si už vybral nějakou jinou dívku jako svou snoubenku.“

„Nechce se mi věřit, že by na vás Maurice tak snadno zapomněl, má drahá, ale díky jeho špatné hvězdě má můj syn štěstí.“

Shemaine neměla chuť bavit se o svém bývalém snoubenci, když na ni čekal Gage. „Nevadí vám, že vás tu necháváme jen s paní McGeeovou? Je to skutečně výjimečná žena.“

Ale William toužil debatovat o změně svého názoru na vdovu asi stejně, jako Shemaine chtěla hovořit o markýzovi. „Se mnou si nedělejte starosti. My to s Andrewem zvládneme.“

Shemaine jeho odpověď sice nepotěšila, ale z náhlého popudu se sklonila a vtiskla mu letmý polibek na čelo. Lord jen překvapeně zvedl obočí.

„Vrátíme se co nejdřív,“ zamumlala a otočila se k Andrewovi, aby ho objala a políbila. Při odchodu se na ně ještě otočila a vesele se usmála: „A buďte tady vy dva hodní, nebo to na vás paní McGeeová poví.“

Andrew se zachichotal při představě, že dědeček dostává napomenutí, aby se dobře choval. William na něj spiklenecky mrkl, nasadil si na nos brýle, přitáhl si ho znovu k sobě a začal číst.

Svatba Annie Carverové a doktora Colbyho Ferrise byla pro Shemaine radostným zážitkem. Nikdy svou přítelkyni neviděla tak krásnou. Bleděmodré šaty, které jí nechal Colby ušít, se nádherně hodily k Annině světle olivové pleti a šedivým očím. Hladké hnědé vlasy měla propletené modrými stužkami a vyčesané vysoko nahoru. Miles Becker, doktorův blízký přítel, jí vyrobil elegantní střevíčky a věnoval jí je jako svatební dar.

Colby Ferris prošel také proměnou. Obvyklé strniště, které zvýrazňovalo jeho vychrtlé rysy, měl oholené a šedé vlasy pečlivě sčesané a svázané do copu černou mašlí. Na míru ušité, tmavě šedé šaty dodávaly jeho vysoké postavě důstojnost.

Slavnostní slib pronesli oba polohlasem a stvrdili ho výměnou prstýnků a váhavým polibkem. Pak poklekli před knězem, aby jejich manželství požehnal a představil je jejich přátelům.

„Dámy a pánové, doktor a paní Ferrisovi.“

Hosté odpověděli potleskem a kostelem se neslo provolávání slávy. Gage a Shemaine se přidali ke Calley a Ramseymu, aby novomanželům popřáli. S očima plnýma radostných slz se Annie vrhla Shemaine kolem krku a pevně si ji k sobě přitiskla.

„Pomyslela jste si někdy, mylady, že bysme tady v tý zemi mohly najít tolik štěstí?“

„Ne, Annie. Nikdy jsem se neodvážila doufat, že by se moje uvěznění mohlo tak změnit, dokud mě Gage nekoupil a neodvezl k sobě domů. Začala jsem znovu žít.“ Ustoupila krok zpátky a usmála se na svou drobounkou přítelkyni. „A tobě moc přeju, abyste s Colbym byli moc a moc šťastní, Annie… a ať máte hodně krásných dětí.“

Annie vrhla ke Colbymu plachý pohled a začervenala se. „Bude se vám to zdát divný, mylady, že jsem z toho měla děcko, ale byla jsem s mužským jen jednou v životě a víckrát ne. Jsem hrozně nervózní.“

Shemaine se usmála. „Colby k tobě bude hodný, Annie… , stejně jako byl ke Calley, když jí pomáhal přivést dítě na svět. Vždyť jsi sama viděla, jak je něžný a opatrný. Dokážeš si představit, že by byl na tebe hrubý?“

„Ne, to ne,“ potřásla Annie hlavou.

„Tak se neboj,“ povzbudila ji a vrátila se ke Gageovi, aby přítelkyni mohli popřát i ostatní. „Díky Annie jsem si uvědomila, jak moc jsem šťastná,“ usmála se a zavěsila se do něj.

„Tak tedy žádné smutnění po Anglii, miláčku?“ pohladil ji po ruce, kterou se ho držela.

„Jen se mi moc stýská po rodičích,“ zadrhlo se jí v hrdle.

„Až prodám loď, mohli bychom je třeba navštívit,“ navrhl. „Chtěla bys?“

Shemaine dychtivě kývla, ale hned se začala ovívat kapesníčkem, protože se jí udělalo mdlo. „Je tu hrozně vydýcháno, Gagi.“

Lehce jí přejel prstem po tváři. „Jseš celá rozpálená.“

„To je tvoje práce,“ zamumlala s úsměvem, když se na ni rozněžněle zadíval.

„Chceš jít ven na čerstvý vzduch?“

„Moc ráda.“

Když novomanželům všichni popřáli, vyhledala je Annie venku. Až doposud se vyhýbala podrobnému vyprávění o událostech, které vedly k jejímu zatčení, protože pro ni byly vzpomínky stále příliš bolestivé, než aby si je připomínala. Teprve dneska se zdálo, že ji minulost přestává tížit.

„Tahle zem a pár lidí tady mi pomohli zase začnout. Jsem tady, vdaná a mám do budoucna i ňákou naději.“ Přejela si rukama po rukávech. „V Anglii bych se na nic takhle fajnovýho nezmohla. Neměly jsme s mámou ani penny, když začala marodit. Prosila jsem chlapíka, kterej dělal v apatyce, aby mi pro ní dal bylinky, co potřebovala. Byla fakt moc nemocná. Řek, že jo, dyž mu budu po vůli. Byl hrozně hruběj, a když se mnou skončil, začala jsem popotahovat. Fakt se naštval a bouch mě, abych toho nechala. Pak mi vynadal do děvek, dyž jsem dokázala prodat panenství za hrst bylinek, a vyhodil mě. Řek, že mi nic nedá, že si nic nezasloužím, protože jsem ho rušila, dyž se povyrážel. Začala jsem bouchat pěstí na dveře a prosit, ať mi je dá, ale nevodpovídal. Pozdějc jsem zjistila, že čekám dítě. Skoro před porodem jsem za ním šla znovu prosit, protože mámě bylo mnohem hůř. Vysmál se mi a řek, že ten spratek je můj problém, ne jeho. Tak mě rozčílil, že jsem ho těžkou lahvičkou praštila po hlavě, a ty bylinky ukradla. Dyž jsem se dostala k mámě, byla už mrtvá. Tu noc jsem porodila svýho synka. Chvíli jsem se schovávala, nevěděla jsem, kam jít, ale von mě jednou zahlíd na ulici, jak žebrám, a nechal mě zavřít.“

Shemaine mrkáním odháněla slzy a přítelkyni objala. „Vyprávěla jsi Colbymu, co tě potkalo?“

„Musela jsem. Nemohla bych si ho jinak vzít. Řek, že mě miluje, že to nic nemění a začneme spolu znovu. Budeme mít rodinu a zestárneme bok po boku.“

„Zdá se, že jsi našla milujícího muže,“ usmála se Shemaine.

Colby se k nim připojil a objal svou nevěstu kolem ramen. „Hosté se chystají do krčmy, Annie. Měli bychom tam být před nimi, abychom je mohli přivítat.“

Když odešli, začala se Shemaine otáčet po Gageovi. Náhle ucítila, jak si ji zezadu přitahuje k sobě. „Hledáte mě, madam?“ zašeptal jí u ucha.

„Jen jestli jste muž mých snů,“ povzdechla si blaženě.

„No povězte, madam, jak by měl muž vašich snů vypadat?“

„Vysoký, černovlasý s jantarově hnědýma očima… tak krásný, že bych mu neodolala.“

„A chcete mu vůbec odolat?“

„Ne, nikdy. Toužím po jeho doteku, i když jsem s jinými.“

Gage jí mazlivě přejel rukama po pažích. „Bude moje pohlazení stačit, madam?“ nepřestával si ji dobírat.

„Jen do té chvíle, než se dostaneme zpátky do naší postele a já budu muže svých snů moci zase držet v náručí.“

„Můžeme hned odejít,“ navrhl Gage, fascinovaný tou představou. „Tady se nestane nic tak lákavého, co navrhuješ ty.“

„Jestli se vrátíme teď, bude tvůj otec a paní McGeeová ještě vzhůru. Budou se divit, proč jsme přišli tak brzy, a povídání s nimi se nevyhneme. Musíme se tedy smířit se zdržením tak jako tak. Kromě toho se Annie těší, že s nimi chvíli zůstaneme.“

„Jak si přeješ, miláčku. Chceš do krčmy jít pěšky, nebo mám jít pro vůz?“

„Půjdeme pěšky,“ přála si Shemaine. „Nestává se mi často, že se můžu projít po vesnici a pozorovat, jak se po tobě všechny ženské chtivě dívají.“

„Neberu tě sem, protože tě chci ochránit. Kdykoli tě místní chlapíci vidí, vrhají na tebe milostné pohledy a mně krvácí srdce.“

„To nemusí, protože mám oči stejně jen pro tebe.“

Nabídl jí rámě a vedl ji ke krčmě. Byli tak zahleděni jeden do druhého, že si téměř nevšimli Almy Pettycombové a muže, který ji doprovázel. Zdálo se, že Almu naprosto výjimečně zajímají jen její záležitosti. Durdila se a kroutila sebou vedle svého stoicky vyhlížejícího manžela.

„Povídám ti, Sidney! Chci se jít kouknout do přístavu na tu loď, která připlula!“ Když se nedočkala žádné odpovědi, zatahala ho za rukáv. „Slyšels mě, Sidney?“

„Kdo by neslyšel,“ utrhl se.

„Takže?“

, Já chci svou večeři, ženo! To je moje poslední slovo. Mám už dost toho tvého věčného rajzování. Ty prostě nepřestaneš pořád strkat ten svůj dlouhý nos do cizích věcí. Už jsem se rozhodl. Budeš muset svoje chování změnit. Jinak si to pěkně zodpovíš. Colby Ferris je můj přítel a já jsem se za tebe hrozně styděl. Takhle přehnat jeho rozepři s tou ropuchou Myersem. Kvůli tobě jsem nemohl ani na svatbu. Musím si udělat doma pořádek. Jsem bohabojný muž, ženo, ale to ti povídám, jestli nebudeš ode dneška držet jazyk za zuby, tak tě potrestám. A jestli mi nevěříš, můžu vzít rákosku hned a seřezat ti zadek, abys pochopila, že to myslím vážně.“

„To se neopovážíš!“ vydechla Alma vztekle.

„Jsem muž činu. Splním, co jsem slíbil, jestli se mi donese, žes ještě někde někoho pomlouvala.“

Jakmile se přiblížili k mladému páru, dotkl se Sidney zdvořile klobouku a kývl na pozdrav nejprve Gageovi a potom Shemaine. Oba byli vyvedeni z míry tím, co právě slyšeli, a divili se ještě víc, když na ně promluvil. „Gagi, prosím vás, pozdravujte ode mě Colbyho. Už jsem mu svatební dárek poslal, ale řekněte mu, že můj nejlepší dar teprve vzniká.“

Gage potlačil pousmání a přislíbil vzkaz předat i s vlastním výkladem o dalším dárku, jenž by podle jeho odhadu ocenili všichni okolo, pokud Sidney dostojí slovu.

Na hostinu, kam přišel Colbymu a jeho ženě popřát houf přátel, známých a pacientů, byli pozváni i muzikanti. Ramsey a Calley přinesli svou novorozenou holčičkou ve vystlaném košíku a Colby je poprosil, aby se spolu s Shemaine a Gagem posadili k nim, aby tak Annie měla své blízké přátele hned u sebe.

Jídla byla spousta a bylo vynikající, ale Shemaine ve vydýchaném vzduchu postupně ztrácela chuť. V krčmě se mísil štiplavý zápach zpocených mužských těl, koňského hnoje, voňavek, kouře z krbu a vůně pečeného selete. Shemaine stěží dýchala a zvedal se jí žaludek. Přiložila si čistý kapesníček ke zpoceným tvářím a pak si jím zakryla ústa.

„Omluv mě na chvíli, potřebuju na vzduch,“ vydechla a odvrátila pohled od plných talířů. Zvedla se, ale když se strnule otočila na Gage, byl už na nohou. „Zůstaň tady a v klidu jez, nebudu venku dlouho,“ poprosila ho tiše.

„Shemaine, byl bych nerad, kdyby si tě námořníci a pasažéři z nové lodi spletli s jednou z těch prostitutek, které se tady v těch místech pohybují.“

Shemaine uznala, že má Gage pravdu, a nechala se odvést ven. Zhluboka nadechovala pozdní odpolední vzduch a trochu se jí ulevilo. Došli s Gagem až na konec vesnice a Shemaine si prohlížela výklady obchůdků. Pomalá procházka jí udělala dobře.

Z nábřeží se směrem k nim trousili první cestující. Pár z nich spěchalo, aby se do vesnice dostali co nejdřív. Vysoký tmavovlasý a dobře oblečený muž rázoval dlouhými kroky před nimi. Rozmachoval se stříbrně okovanou hůlkou, kterou měl spíš na ozdobu než jako pomůcku k chůzi, a pátravě se rozhlížel kolem, jako by někoho nebo něco hledal. Jakmile na dálku zahlédl Thorntonovy, zarazil se, naklonil hlavu na stranu a upřeně se díval směrem k Shemaine. Zdál se překvapený. Potom znovu vyrazil směrem k nim, ale pomaleji.

Gage došel se Shemaine na konec chodníku a nepřestával ji držet za ruku. „Cítíš se líp, miláčku?“ zeptal se, když se obrátili.

„Ano.“

„A chceš být ještě venku?“

„Kdyby ti to nevadilo.“

„Pro tebe cokoliv, lásko,“ usmál se na ni, ale vtom za sebou uslyšel zvuk, jako by za nimi někdo běžel. Pohlédl přes rameno a všiml si, že je dohání ten nákladně oblečený muž. Nebylo pochyb. Ze Shemaine nespustil oči.

„No co tohle má znamenat?“ zavrčel Gage. „Ten cestující je z tebe snad úplně bez sebe.“

Shemaine ke Gageovi po jeho poznámce vzhlédla a muž za nimi ji tak uviděl z profilu.

„Shemaine! Shemaine! Panebože, tak jseš to ty!“

„Maurice?“ otočila se Shemaine zmateně, když poznala známý hlas. Muž odhodil hůlku, skokem byl u ní a už ji držel v náručí. Nadšeně s ní točil a vykřikoval: „Shemaine, mysleli jsme, že tě nikdy nenajdeme. Jen náhodou vypátrala tvoje matka ženu, která měla tvoje boty, a podplatila ji, aby se dozvěděla, kde je sebrala!“

„Dovolíte!“ štěkl Gage, jemuž okamžitě došlo, s kým má tu čest, a při pohledu na mužovy vznešené aristokratické rysy pocítil prudkou žárlivost i strach, aby ho bývalý Shemainin snoubenec neohrozil.

„Maurici, pusť mě! Bože můj, hned mě pusť!“ lapala Shemaine po dechu a tiskla si k ústům kapesník, protože se s ní zatočil celý svět.

Markýz poslechl a zůstal překvapeně stát, když se Shemaine odpotácela na okraj chodníku. Zhluboka se nadechovala a snažila se potlačit zvedání žaludku, který bouřlivě protestoval. Zdálo se jí, že se svět kolem ní naklání na stranu, a chabě natáhla ruku za sebe, aby se chytila Gage a přitáhla si ho k sobě.

Maurice bezmocně a značně nelibě sledoval, jak ji ten neznámý muž objímá kolem pasu a klade ruku na jemné čelo, jež on vroucně líbal. Rozčilovalo ho i bezprostřední chování jeho snoubenky a už už chtěl protestovat, když mu konečně došlo, že jí je zle a snaží se potlačit zvracení.

Okamžitě se rozběhl ke koňskému žlabu, namočil svůj kapesník a spěchal zpátky. Shemaine na poděkování kývla, otřela si tvář a opřela se o Gage, jenž ji znovu objal a odhrnul jí pramínek vlasů ze zardělé tváře.

Důvěrnost Gagových doteků vyvolala na Mauriceově obličeji zlostné zamračení, ale než stihl cokoli říci, vzal mu slova z úst mužský hlas, ozývající se z hlavní ulice. „Co se to tady děje?“

„Tati?“ zvedla Shemaine hlavu a rozhlížela se ve snaze najít milovaný obličej. „Tati! Ach, tati,“ rozzářila se na šlachovitého, elegantně oblečeného muže, který stál rozkročený uprostřed cesty.

Shemaine jako by zapomněla na nevolnost a téměř se roztančila radostí. Shemus O’Hearn byl čtyřmi dlouhými kroky u ní a chytil ji do náručí. Gage jen povytáhl obočí, ale ustoupil stranou, aby ti dva mohli tuhle chvíli vychutnat.

„Kdo kčertu jste?“ ozval se Maurice, jakmile přistoupil ke Gageovi, ale nedopřál mu čas na odpověď. „Když jsme se začali krátce poté, co se objevily její boty, vyptávat v Newgate, bylo nám řečeno, že ji odvezla loď London Pride. Měli jsme obrovské štěstí, že jsme ji zahlédli při naší plavbě sem a přiměli kapitána Fitche, aby ji zastavil. Od něj jsme se dozvěděli, že byla Shemaine prodána jako služka nějakému osadníkovi jménem Gage Thornton v Newportes Newes. Jste to vy?“

„Ano, to jsem já.“

Mauriceovi ztuhl obličej. „Taky nám jeden poddůstojník řekl, že po městě jdou zvěsti, že ten osadník, který Shemaine koupil, zabil svou první ženu.“

„Říkalo se to,“ potvrdil Gage úsečně, „ale nikdy to nebylo prokázáno, protože já jsem ji nezabil.“

Maurice přezíravě hodil hlavou. „Víte, proč vám to nevěřím?“

„Protože nechcete,“ nedal se Gage.

„Máte pravdu, nechci. Ale co opravdu chci, je praštit vás pěstí.“

„Nechám vás to zkusit.“

„Shemaine!“ ozval se ženský hlas a upoutal jejich pozornost. Směrem k Shemaine a jejímu otci spěchala přes hlavní ulici malá štíhlá blondýnka. Snažily se jí stačit dvě ženy oblečené jako služebné. Jedna byla starší, korpulentní, s šedými vlasy. Druhé bylo kolem třiceti.

„Mami!“ vykřikla Shemaine a vrhla se nedočkavě vpřed. S radostným výkřikem se uprostřed cesty objaly a vůbec je nezajímali jezdci a povozy, míjející je z obou stran.

Starší služebná plakala a netrpělivě čekala, až na ni přijde řada. Když se hlasitě vysmrkala, uvědomila si Shemaine, že je tam i její stará kuchařka. „Bože, Bess! To je skvělé, že jseš tady! Vy všichni!“ S veselým smíchem začala objímat i mladší služebnou. „Nolo! Prokristapána, co ty tady děláš?“

„V tvé nepřítomnosti využívám Noliných služeb,“ vysvětlovala matka, „protože moje stará Sophie začala stonat. Ale Nola bude zase jen pro tebe, až se vrátíme do Anglie.“

Shemaine se rozhlédla a pokynula Gageovi, aby se k nim přidal. Otec s Mauricem šli těsně za ním s výrazem, jenž svědčil o jejich nechuti k osadníkovi, který se k Shemaine choval tak důvěrně.

„Mami… tati… Maurici…,“ přelétla pohledem z jednoho na druhého a vzala Gage za ruku, „tohle je můj muž, Gage Thornton.“

„Tvůj muž? Byla jsi přece zasnoubená se mnou!“

Shemus Gage chytil za ramena a otočil si ho tváří v tvář. Vůbec mu nevadilo, že je o hlavu menší než osadník. Pak ho popadl za klopy a zahleděl se na něj s takovou zuřivostí, jaké byl schopen jen nanejvýš rozčílený otec. „Co to má znamenat? Vy jste si vzal mou dceru bez mého svolení?“

„Tati, prosím tě,“ zvedla Shemaine třesoucí se ruku.

„Nepotřeboval jsem ho.“ Gage sevřel Shemusovi zápěstí a odtáhl mu ruce ze svého kabátu. „Shemaine byla už moje.“

„To je ten člověk, který koupil Shemaininy papíry,“ přistoupil k nim Maurice, „ten, o němž nám říkal kapitán Fitch. A poddůstojník tvrdil, že zabil svou ženu. Jednoznačně Shemaine k svatbě donutil.“

„Ne!“ vykřikla Shemaine a zoufale si přitiskla obě ruce k obličeji. Před chvílí jí svět připadal jako ráj, ale teď měla pocit, že se jí nad hlavou stahují zlověstné mraky. S prosebným pohledem se otočila k matce: „Mami, žádnou ženu nezabil! Požádal mě o ruku a já jsem souhlasila! Protože jsem sama chtěla!“

Camille byla stejně zaskočená jako její muž, ale popošla k němu a zlehka se dotkla jeho paže: „Vyptávat se na takové věci uprostřed cesty není nejlepší řešení, drahý. Musíme najít pokoj ve zdejším hostinci.“

„Promiňte, madam,“ ozval se Gage toporně, „ale v poslední době připlulo dost lodí a zde je jen jeden hostinec. Pochybuju, že najdete místo na přespání třeba jen pro jednoho.“

„Ale kam máme jít?“ tentokrát se o pomoc obrátila Camille k Shemaine. „Je nás tolik! A přijeli jsme z takové dálky. Co máme dělat?“

Shemaine se podívala na Gage a zaraženě se zeptala: „Myslíš, že by paní McGeeová souhlasila a někde je uložila?“

Gage by je klidně nechal spát na ulici, kdyby mělo být po jeho. „Možná zítra, ale co dneska, Shemaine? Vrátíme se pozdě a nemůžeme ji vyhnat z postele, aby v noci odjela zpátky do vesnice a otevřela svůj dům pro lidi, kteří jsou pro ni cizí. To bychom od ní chtěli moc.“

„A co kdyby přespali někde u nás, my dva bychom mohli spát třeba na podlaze… „

„V žádném případě tě nechceme připravit o postel,“ vložila se jim Camille do hovoru. Stále se nemohla smířit s představou, že je její malá holčička provdaná za toho cizince. Byla tak mladá a on… on tak. Nedokázala najít správná slova, aby vyjádřila svoje pocity, ale byla přesvědčená, že je Gage Thornton darebák, jenž Shemaine využil.

„Radši bych viděl toho ničemu daleko od postele mé dcery,“ vrčel Shemus.

„Myslím, že bychom měli navrhnout zrušení manželství,“ ozval se Maurice. „Ten syčák na ni nemá žádné právo. A ať už to Shemaine připustí nebo nepřipustí, já jsem si víc než jistý, že jednala pod velkým nátlakem.“

Shemus si nebral servítky. „Já bych ho nejradši dal vykleštit.“

Shemaine se nepřestávala třást a chytila se za ústa. „Mám pocit, že budu zvracet!“

„Bože dítě!“ vykřikla Camille. „Snad nejseš… snad… „

„Snad nejseš co?“ snažil se pochopit Shemus. Jestliže byla jeho žena rozrušená, byl si zatraceně jistý, že on bude zuřit.

„Těhotná…,“ dokončila Camille nevěřícně.

Shemaine zavřela oči a při otcově křiku se jen otřásla.

„Kde je nůž? Já ho vykastruje hned teď!“

Shemaine se zděšeně odvrátila a začala zvracet. Gage ji rychle chytil kolem ramen a přidržoval ji, zatímco Nola běžela namočit kapesník do žlabu s vodou a Bess vytáhla lahvičku s vonnou solí a strčila ji Shemaine pod nos.

„Tak, zlatíčko, zhluboka se nadechněte,“ radila stará kuchařka.

Gage náhle zaslechl známý hlas a s úlevou vzhlédl. Ramsey nedůvěřivě pozdravil cizince a pak se obrátil na Gage. „Calley chtěla, abych se po vás podíval, než půjdeme domů. Sotva jsem vyšel, zjistil jsem, že máte tady s těma lidma nějaký problémy. Potřebujete pomoc?“

„Jedině jestli jim můžeš pro dnešní noc poskytnout nocleh,“ zamumlal Gage nepříliš nadšeně.

Ramsey se zarazil. „Chcete říct, že se k nim mám chovat slušně? Vždyť vás málem zmlátili!“

„Jo, a možná ještě zmlátím,“ hrozil Shemus a šermoval před Gagem pěstí. „Takže nemusíte mé rodině dělat žádné milosti.“

Gage ho naprosto ignoroval a vzal Shemaine do náručí. Byla tak zesláblá, že ani nezvedla hlavu z jeho ramene. „Jestliže pojedete domů se mnou,“ obrátil se Gage na jejího otce, „budete spát buď na zemi nebo na pohovce, protože vaše dcera je v takovém stavu, že svou postel potřebuje.“

„Dcera?“ Ramsey už začínal chápat.

„Shemainina matka,“ nenechal se Gage vyrušit, „může spát na dvojlůžku s paní McGeeovou, pokud ta bude souhlasit. Syna si můžeme se Shemaine vzít k sobě do postele nebo bude spát na zemi.“ S ledovým pohledem se otočil k markýzi. „Pokud vám tady pan Tate poskytne ve svém domě místo, strávíte dnešní noc v relativním pohodlí. Jinak je na lodi, kterou stavím, nahrubo sbitá pryčna se starou přikrývkou. Někdy si tam po obědě přispí loďař, který pro mě pracuje. Je vaše, pokud mu nebudete překážet.“

„A kde je ta loď?“

„Na řece, asi sto kroků za mým domem.“

„Je tam ještě jiná voda než ta v řece a místo na umytí?“

„V potoce před domem.“ Gage vyčkával, protože předpokládal, že markýz s vidinou něčeho lepšího jeho nabídku odmítne. Bylo na něm příliš patrné, že je zvyklý žít v luxusu, jenž mu ovšem divočina nemohla poskytnout.

„Jsou v potoce hadi, nebo jste se v něm už někdy koupal?“

„Shemaine i já se tam koupeme oba.“ Gageova odpověď markýzi jako by přisypala do už tak velké rány sůl.

„Možná se tam také se Shemaine s potěšením vykoupeme, až vás pověsí za vraždu vaší první ženy.“

Ramsey se ostře nadechl: „Vidím, že máte plný ruce práce se ženou, já ho za vás praštím, mám?“

Maurice nespustil z Gage oči, ale potěšené mu v nich blýsklo, jako kdyby svár očekával. „Navrhuje snad váš přítel, že byste uvítal zadostiučinění formou souboje?“

„Žádný souboj!“ vykřikla Shemaine a pokusila se zvednout hlavu. Příliš dobře věděla, že je Maurice vynikající střelec. Byl nedostižný i ve slovních půtkách, když protestoval proti nesmyslným návrhům nabubřelých lordů u soudního dvora. Dokázal svého nepřítele zesměšnit pouhými narážkami a jeho odpůrce si toho všiml, až když celá síň řičela smíchy.

„Uvítal bych to stejně asi jako fakt, že vás mám někde ubytovat. Nevidím potřebu se s vámi o Shemaine bít. Je to moje žena a já se nehodlám nechat zabít, abyste měl volné pole.“

„Jste zbabělec a hulvát,“ zasyčel Maurice.

Gageovi bylo jasné, že se ho snaží vyprovokovat, a tak odpověděl pomalu a odměřeně. „Myslete si, co chcete, ale já mám ženu, doma jednoho syna a další dítě na cestě…!“

Maurice se zamračil a už už k němu vykročil, aby si s ním definitivně vysvětlil, kdo má na Shemaine nárok, když mu plány překazila sama dívka. Aniž bývalému snoubenci věnovala sebemenší pozornost, zvedla hlavu, položila Gageovi prst pod bradu a obrátila si ho obličejem k sobě. Maurice, jenž se pro ni tolik trápil, byl momentálně zapomenutý. Úsměv na Gageově tváři ji ujistil, že její pečlivě hlídané tajemství už nějakou dobu tuší. Nepotřeboval ani, aby ho její matka vyhrkla tak veřejně.

„Jak to víš?“ vydechla Shemaine tichounce.

Gage jí přitiskl rty k uchu. „Žádné přerušování nočních radovánek, lásko. Ze zkušenosti vím o měsíčních cyklech a tak podobně. A protože jsem si ničeho nevšiml, přišla jsi do jiného stavu zřejmě krátce po svatbě. Taky jsem si začal všímat, jak se ti mění prsa, a byl jsem si stoprocentně jistý. Jen jsem chtěl počkat, až mi to řekneš sama.“

Shemaine se k němu zase spokojeně přitulila a Gage se obrátil ke Camille: „Vaše služebné můžou přespat u mě doma. Shemaine dělá nové péřové matrace. Nejsou sice ještě hotové, ale už jsou použitelné.“

„Budete tam nacpaní jako sardinky,“ poznamenal Ramsey suše. „A víte vy co? Když budete chtít kejchnout, bude vám kapesník muset držet někdo jinej.“

Gage nepotřeboval, aby se Ramsey pouštěl do podrobného vysvětlování, protože jeho přítel dokázal vždycky uhodit hřebík na hlavičku. Stručně řečeno, s tolika lidmi v domě nebyla šance na chvíli soukromí se Shemaine.

Shemus si třel ruce zaťaté v pěst o kabát, když znovu přistoupil ke Gageovi, a pak si je založil v bok. „Jestli je váš dům tak chudý na ložnice, můžete mi kčertu vysvětlit, kde moje dcera spala, když za vás nebyla provdaná?“

„Tati, prosím tě! Copak nemůžeme počkat, až budeme doma? Musíme se o všem bavit uprostřed vesnice?“ Hodila očima k lidem, kteří se zastavovali na chodníku a nepokrytě je pozorovali. „Jsme větší atrakce než ženich s nevěstou.“

„Odpovězte!“ trval Shemus rozvztekleně na svém.

„Vaše dcera spala do svatby v podkroví, pane O’Hearne. Ale momentálně tam přebývá můj otec, zotavující se z vážného poranění. Máme ještě dalšího hosta, ženu, s níž bude sdílet ložnici mého syna vaše manželka.“

„Pročpak by ona nemohla spát s naší dcerou?“

Gage na něj upřel pohled a pomalu odděloval slova, jako by mluvil s hlupákem. „Protože s vaší dcerou spím já a rozhodně nestojím o to spát s vaší ženou.“

Ramsey se rozesmál, ale pod přísným pohledem Shemainina otce si rukou přejel po hustém kníru a kašláním se snažil smích zamaskovat. Když se obrátil na Gage, byl naprosto klidný. „A nechcete poslat příbuzenstvo vaší ženy ke mně, jestli se jim teda chcete starat o nocleh?“

Gage se podíval tázavě na Shemuse. „Můj přítel má místo, protože jeho synové pracují ve Williamsburgu. Kdybyste chtěli strávit noc pohodlněji, než vám nabízím já, pak byste měli jeho nabídku zvážit. Myslím, že vaše prostředky jsou dostatečné, abyste mu vynahradili určité problémy, jež mu vaše ubytování přinese. Pan Tate jezdí ke mně do dílny hned po rozednění. Mohli byste přijet s ním a probrali bychom svatbu vaší dcery.“

„Asi by to bylo nejlepší, Shemusi,“ přitakala Camille a vzala muže za paži. „Všichni jsme rozladění, a pokud se budeme někde mačkat a nevyspíme se, poštěkáme se jako smečka divokých psů.“

Shemus se neochotně poddal, protože uznal, že má pravdu. „Jak si přeješ, drahá, ale chci mít tu záležitost už vyřešenou.“

„Já vím,“ odpověděla Camille sladce a něžně ho poplácala po ruce. „Zítra si o všem promluvíme.“

Pak se s milým úsměvem obrátila k Ramseymu. „Jestliže nás přijmete za své hosty, budeme vám velmi vděčni za vaši laskavost a pohostinnost.“

Ramsey jí ke Gageovu překvapení vysekl hlubokou poklonu. „Madam, bude mi potěšením pozvat vás ke mně domů.“

„Uvítáte i zbytek s takovým nadšením?“ zatvářil se Shemus podezřívavě, protože si uvědomil, že na něj se pozvání nevztahovalo.

„Když v mým domě a ani přede mnou nebudete špinit jméno pana Thorntona, pak jste i vy vítaný. Jinak si hledejte nocleh jinde.“

Camille čekala na mužovu odpověď. Výraz v jejích modrých očích mu naznačil, že si i ona přeje na dnešní noc příměří a klid. Neochotně tedy přikývl a přijal Ramseyho podmínky.

„Čert aby vás vzal, vy ďáblice!“

Výkřik se ozval v okamžiku, kdy Shemaine a Gage vešli do domu. Ohromeně se na sebe podívali. Gage se okamžitě vrhl k zadní chodbě, aby otce uchlácholil, než řekne ještě něco horšího. Shemaine spěchala za ním, aby Mary Margaret po takové urážce utěšila.

„Vy jste si záměrně nechala spodka, abyste ze mě vytáhla krále,“ ozýval se William. „A já teď nemám nic, čím bych přebil vaši královnu. Berete poslední štych a ještě talon.“

Bodrý smích Mary Margaret zastavil Gage a Shemaine doslova na místě. S úlevou si oddychli a objali se, zatímco rozhovor nahoře pokračoval.

„Dal byste si říct ještě na jednu hru?“ koketovala Mary Margaret.

„Cože? Abyste mě zase porazila?“ čertil se William dobrosrdečně. „Po takové ostudě by mi už nezbyla žádná mužská hrdost.“

„Nemám ponětí, proč si tohle myslíte. Je toho spousta, na co můžete být pyšný. Rozhodně jsem nikdy neviděla Angličana, který by vypadal líp než vy, pane… , teda až na vašeho syna. Ale na mou duši, on je vaše věrná podoba. Pochopitelně je tu ještě Andrew a v něm je to nejlepší z vás obou.“

„Ten je opravdu roztomilý, viďte,“ souhlasil William. „Vracejí se mi s ním vzpomínky na Gage, když byl takhle malý.“

„A kde vlastně máte ženu?“ vyzvídala zkušená dohazovačka.

„Elizabeth zemřela, když bylo Gageovi dvanáct. Prochladla a měla horečky. Nebyl jsem na tak rychlý odchod připravený. Její smrt mě rozzlobila. Nedokázal jsem syna vychovávat s takovou něhou jako ona. Bojím se, že jsem byl drsný a moc náročný.“

„A nikdy jste se znovu neoženil?“ divila se Mary Margaret.

„Nechtěl jsem. Měl jsem spoustu práce. Chtěl jsem stavět pořád větší a lepší lodě. Taky jsem zjistil, že to se ženami neumím…, stejný problém, jako jsem měl se synem. Jsem přesvědčený, že ty, s nimiž jsem se setkal, si o mně myslí, že jsem pěkně popudlivý starý mrzout.“

„To se mi nechce věřit. Mně je s vámi dobře. Máte v sobě něco, co mi připomíná mého zesnulého muže.“

„A co to je, paní McGeeová?“ zeptal se William zvědavě.

„Jmenuju se Mary Margaret, pane, a moc by mě potěšilo, kdybyste mě neoslovoval tak formálně.“

„Děkuju, Mary Margaret. Já jsem William.“

„Hmm, rozhodný ochránce,“ pokývala hlavou Mary Margaret zamyšleně.

„Prosím?“ divil se William.

„William… znamená rozhodný ochránce. To jméno vám dělá čest. Byl jste takovým ochráncem pro svého syna, nebo snad ne?“

„Asi ano, popravdě řečeno jsem si nedokázal představit, že bych ho ztratil, když jsem ho hledal tak dlouho.“

„Musíte ho moc milovat.“

„Ano, ale vždycky pro mě bylo obtížné mu to říci.“

„S tím si už nemusíte dělat hlavu, Williame. Dal jste to nejlépe najevo svým skutkem.“

Dole v chodbě se Gage s prstem přitisknutým na rty na Shemaine usmál. Vzal ji za ruku a odvedl přes pokoj do ložnice. Stejně tiše vešel do vedlejšího pokoje, kde spal Andrew. Při pohledu na jeho andělskou tvářičku neodolal a políbil ho. Když se narovnal, všiml si, že si Shemaine klekla vedle postýlky. Hladila synka po čele a potichounku zpívala ukolébavku. Chlapeček si spokojeně vydechl a stulil se k hadrovému králíčkovi. Gage jí po chvíli podal ruku a pomohl jí vstát.

„Myslím, že bychom měli mít kluka, aby si měl Andrew s kým hrát,“ řekla Shemaine, jakmile se vrátili do svého pokoje.

Gage si ji k sobě pevně přitiskl a jednou rukou jí mazlivě přejížděl po břichu, které se zdálo stejně ploché jako kdykoli předtím. „Je úplně jedno, jestli to bude kluk nebo holčička, lásko. Já se jen modlím, aby to všechno dobře dopadlo. Kdybych tě měl ztratit, umřel bych.“

„Neboj,“ uklidňovala ho Shemaine. „Matka mého otce porodila bez problémů šest dětí a byla útlejší než já. Byla prý pěkný pruďas.“

„To asi zdědil tvůj otec po ní. Jen počkej, jak bude lítat peří, až se setká William Thornton a Shemus O’Hearn. Mohli by oba dát lekci té největší dračici z okolí.“

„Hmm, ale oba jsme si mysleli, že se tvůj otec a paní McGeeová poperou a podívej, co se stalo.“

Gage si vybavil předchozí rozhovor a znovu se spokojeně usmál nad změnou otcova názoru. „Mám z Mary Margaret takový pocit, že plánuje dát dohromady další pár.“

„Ani bych se nedivila, kdyby byla jednou jeho polovinou,“ smála se Shemaine.

Gage si ji přitáhl k sobě a sundal jí krajkový čepeček. „Kdo ví? Zdá se, že si rozumějí. Třeba by se jeden ke druhému hodili.“

Shemaine si zhluboka povzdechla, protože si vzpomněla na otcův výbuch. „Kéž by moji rodiče měli taky tolik pochopení.“

„Snad si o mně časem přestanou myslet, že jsem netvor.“

„Můj otec je hrozně prchlivý, Gagi, tak se ho, prosím tě, snaž zítra nerozzlobit.“

Gage ji lehce políbil na čelo. „Pokusím se vžít do situace, kdy by nějaký lump zneužil jednu z našich dcer. Asi bych zuřil úplně stejně, obzvlášť kdybych se doslechl, že zabil svou první ženu.“

„Musíš si taky dát dobrý pozor na Maurice,“ varovala ho Shemaine. „Nenech se vyprovokovat k nějaké pošetilosti.“

„Zdá se mi, že je ochotný udělat cokoli, jen aby tě získal zpátky.“ Gage ho v duchu nedokázal odsoudit, protože věděl, že by se snažil o totéž, kdyby byly role obrácené. „Ale poslechnu tě.“

„Maurice možná vypadá rozmazleně, ale nenech se mýlit. S mečem i s pistolí je nedostižný. Doposud svoje protivníky v soubojích pouze zranil, ale s tebou by se vůbec nerozpakoval.“

„To bezpochyby,“ souhlasil Gage a svlékal se z kabátu. „Kdyby se mě zbavil, měl by volnou cestu a-“

„To si zřejmě myslí,“ přerušila ho Shemaine, „ale kdyby tě zabil, získal by jen mou neutuchající nenávist.“

Gage si sundal vestu a přehodil ji přes opěradlo židle spolu s kabátem. Stáhl si nákrčník i košili, a pak začal Shemaine pomáhat s tkanicemi. „Mary Margaret se ještě ráda chvíli zdrží nahoře s mým otcem. Půjde do postele pozdě, tak co kdybychom si my v té naší zatím pohráli. Uvidíme, jestli z toho něco bude.“

„Ty o tom snad pochybuješ?“ zamumlala Shemaine přes látku šatů, které jí Gage přetahoval přes hlavu.

„S tebou v posteli rozhodně nikdy, miláčku,“ ubezpečil ji Gage a položil šaty na truhlu.

Když se obrátil, stála Shemaine před ním jen v krajkové košili a prsty si vyčesávala vlasy vysoko nad hlavu. Koketně se před ním prošla do půlkruhu, aby upoutala jeho pozornost, ale zároveň jako by se nechtěla přiblížit. Požitkářsky se usmívala a v zelených očích jí jen blýskalo. „Kdybych byla čarodějka, pane Thorntone, uvěznila bych vás ve svém doupěti, kde byste musel dnem i nocí uspokojovat mé nenasytné choutky, dokud byste neměl sílu se ani zvednout. Pak bych použila své tajné kouzlo a vy byste po mně znovu bezmezné zatoužil.“

„K tomu došlo právě teď,“ usmál se a přejížděl ji mnohoslibným pohledem. Pak ji chytil kolem pasu, posadil se na pelest postele a přitáhl si ji mezi stehna. Uvolnil stužky na živůtku a odhrnul jí košili ze vzrušených, vyzývavě vztyčených ňader, jež se ve světle svíčky měkce leskla. Začal je laskat a líbat a Shemaine s hlasem ztišeným do šepotu, přiblížila rty k jeho tmavé hlavě. „Ale když se mi ocitne v náručí nádherný princ mých snů, pak se čarodějnice ve mně vzdá všech svých čárů a zaklínadel a nechá se jím vést. A nic ho ode mě už nerozdělí.“

Gage zvedl hlavu a zadíval se jí do usmívajících se očí. „Opravdu nic, miláčku?“

„Vůbec nic, můj milý,“ ujistila ho a přiblížila svoje rty k jeho. Pokud Gage snad ještě pochyboval, zahnala jeho nejistotu dlouhým polibkem.

Druhý den ráno vyšel Gage na verandu, hned jak před domem zastavil najatý kočár s O’Hearnovými. Přijeli dřív, než očekával, protože mu Ramsey řekl, že když odcházel do práce, teprve se oni i markýz probudili. Gage je tedy požádal o chvíli strpení, než se Shemaine dodělají ranní povinnosti. Pomáhal právě otci s koupelí a Shemaine mezitím nahoře uklízela pokoj a převlékala postel, aby Williama už později nemusela rušit. Gage je ujistil, že se k nim za chvíli připojí, a zanechal je v péči Ramseyho.

Ten je odvedl, aby si prohlédli dílnu, kde pracoval Sly Tucker a oba učni. Se značnou dávkou pýchy a zadostiučinění jim pak předváděl výrobu nábytku a Gageovy návrhy, které vypovídaly o neobyčejném talentu.

Camille dokázala krásu ocenit. Domácnost zařizovala jedině ona a Shemus jí tento úkol vždy s radostí přenechal. Během let si tudíž vypěstovala bystrý odhad a dokázala rozpoznat kvalitu. Ačkoli měl příborník, který si právě prohlížela, jednoduchou linii, byl díky svému zdobnému vykládání jedinečným kouskem. Naléhala, aby si ho pozorně prohlédl i Shemus, a polohlasem mu sdělovala, že patří k nejhezčím, jež kdy viděla.

Ramsey se navenek tvářil nevšímavě, ale potají natahoval uši, aby mu z jejich tichého rozhovoru nic neušlo. Když chvíli pomáhal Slyovi, měl příležitost si prohlédnout Maurice, ale také jen pokradmu. Lord měl nehybný výraz, zběžně se rozhlížel po dílně a na Camillino nadšení reagoval lhostejně. Jeho vznešená rezervovanost se zdála neotřesitelná, a tak si Ramsey neodpustil trochu vyzkoušet, jak je jeho povýšenost opravdová.

„Pan Thornton je bez debat ten nejšikovnější výrobce nábytku v širokým okolí,“ neodpustil si dobře mířené popíchnutí. „Nejenže navrhuje takovýhle kusy jen tak z hlavy -,“ poklepal si na vlastní spánek, aby tvrzení patřičně zdůraznil, „ale daří se mu tak dobře, že tím může pomoct několika rodinám. Dobře platí a nikdo z nás, kdo pro něj dělá, by se u druhýho truhláře tak dobře neměl.“

Zavedl je k oknu a spěšně setřel piliny, aby lépe viděli na rozestavěnou loď. „Vidíte?“ Rozhlédl se kolem, aby se ubezpečil, že získal jejich pozornost. Markýzův nezájem byl pořád očividný. „Sesumíroval si v hlavě i tuhle loď. Nebýt tý jeho lásky ke stavění lodí, patřil by tady asi k největším boháčům. Vydělal by na nábytku, ale než si lidi všimnou, že člověk něco znamená ve stavění lodí, než se proslaví, to může trvat rok, dva, možná i tři.“

Maurice se se zamyšleným povzdechem otočil od okna. Nedokázal poslouchat chválu na člověka, který byl podle něj bezzásadový lump. Kdyby mělo být po jeho, rád by svět toho darebáka okamžitě zbavil.

Ramsey po vysokém, dobře oblečeném muži střelil pohledem. Čišelo z něj takové nepřátelství, že truhláři došlo, jak moc se mu podařilo se ho dotknout. Teď je ještě chtěl vzít na prohlídku lodi, aby účinek dobře mířené rány jen prohloubil a aby dal markýzi najevo, že včera večer nehaněl jen tak nějakého obyčejného muže.

Doprovodil je k řece a představil Flannerymu Morganovi. Dopřál tesaři tu radost, aby vysvětlil všechny klady Gageova projektu, protože nikdo jiný by se toho neujal s větším nadšením.

„Až bude hotová, bude to dvoustěžňová brigantina,“ rozhovořil se Flannery. „Má nízkej trup a hladký štíhlý linie. Kdybyste, pánové a dámy, rozuměli lodím, všimli byste si, že kotevní příčka je blízko přídi. To dává lodi v moři dobrou stabilitu, ale ručím vám za to, že její největší předností bude rychlost. Prolétne vodou, jak mořská panna, která hledá chlapíka, s nímž by si zadováděla.“

Camille nad jeho příměrem lehce zčervenala, ale starý námořník si toho ani nevšiml, protože se vydal k lodním schůdkům a pobízel je, aby šli za ním. Provedl je po lodi, ukazoval sem a tam, aby je upozornil na obzvlášť zajímavé kousky řemeslné zručnosti, a potom je odvedl zpátky na hlavní palubu.

Shemus O’Hearn nechal ostatní za sebou a zamířil na opačný konec lodi. Pozorně si ji prohlížel a chtěl si rozvážit všechno, co slyšel. Poslouchal velmi pozorně, aby se o Thorntonovi dozvěděl něco víc než jen to, co bylo patrné na první pohled. Nejvíc ho překvapili Gageovi zaměstnanci. On sám během života najal řadu lidí, ale nebyl si jistý, zda by někdo z nich byl tak oddaný a tolik nadšený pro práci jako Ramsey, Sly Tucker, Flannery a i další. Tváří v tvář takovým projevům loajality a horlivosti dumal, jak by mohl něčeho takového dosáhnout obyčejný darebák.

Shemus Patrick O’Hearn se životem probojovával na vlastní pěst. Začal s málem a vypracoval se sám. Nebylo tedy nic divného, že ke Gageovi začal cítit něco jako probouzející se respekt. Když si vzpomněl na svoje začátky a pochybnosti, které vyjádřili Camillini rodiče nad irským zbohatlíkem, jenž si dovolil myslet, že je dost dobrý na to, aby se dvořil jejich dceři, musel se zamyslet, jestli nebyl vůči truhláři příliš zaujatý a strohý. Během let si ho Camillina rodina oblíbila a mezi příbuznými nebyl nikdo, kdo by ho nepovažoval za člena rodiny. Přijde také někdy čas, kdy si on sám začne vážit svého nového zetě?

Momentálně ho nejvíc zajímala otázka Gageovy viny, pokud šlo o smrt jeho první ženy. To se muselo vyřešit, jinak by mezi nimi zůstal vražený klín, jenž by je rozděloval. Shemus věděl, že musí být o Gageově nevině stoprocentně přesvědčený, než se s Shemaininou svatbou smíří, i kdyby byl její muž sebepracovitější. Ale protože pochybnosti ve vesnici přetrvávaly víc než rok, nevěřil, že by se celá záležitost uspokojivě vysvětlila. A i kdyby měl Shemaine odtáhnout na loď násilím, nikdy by ji nenechal napospas člověku podezřelému z vraždy.

Maurice du Mercer zůstal po celou dobu prohlídky zamlklý. Cítil trpké nepřátelství k muži, který mu ukradl snoubenku, a raději by se udusil, než aby projevil byť jen stín zájmu nebo obdivu. Musel ale v duchu uznat, že Gage má cit pro kvalitu a krásu. Koneckonců Shemaine toho byla důkazem.

Mraky, které se mu stahovaly nad hlavou od chvíle, kdy sem ráno přijel, zmizely okamžitě, jak se k nim Shemaine připojila. Měla na sobě světle modré šaty, bílý krajkový čepeček a kolem útlého pasu bílou zástěru. V prostém úboru skutečně vypadala jako žena osadníka. Okouzlující žena osadníka, uvažoval Maurice v duchu a kochal se její krásou, když se objímala s rodiči. Dal by všechno své bohatství za to, aby jejím manželem byl on.

„Promiňte, nemohli jsme vás s Gagem přivítat, hned jak jste přijeli,“ omlouvala se, „ale jeho lordstvo ještě není úplně v pořádku. Protože se chtěl po ránu vykoupat, potřeboval Gageovu pomoc. Pro mě to byla vhodná příležitost, abych mu uklidila pokoj. Doufám, že se nezlobíte.“

„Jeho lordstvo?“ byl Maurice zvědavý.

Shemaine zvedla hlavu a zadívala se mu do očí. „Gageův otec je lord William Thornton, hrabě z Thornhedge.“

Po Mauriceově tváři přelétl stín úžasu. Lord Thornton byl v parlamentu na jeho straně, když se projednávala řada zákonů, které měly definovat práva jednotlivců včetně toho, jenž měl zakázat deportaci odsouzených do anglických kolonií.

„Vy ho znáte, lorde?“ vyzvídala Shemaine.

Maurice naklonil hlavu na stranu a pátravě si ji prohlížel, až zčervenala. Tmavé oči se na ni dívaly sice něžně, ale na rtech měl smutný úsměv, „Jak jsi mně to řekla, Shemaine? Myslel jsem, že jsme už dál než u formálního oslovování.“

Shemaine si uvědomila, že ji Maurice dokáže lehce znervóznit, protože se odvolává na její svědomí. Tolik toužila přijmout Gageovu nabídku k sňatku, že téměř neuvažovala o tom, jak moc raní svým rozhodnutím Maurice. Brala jako samozřejmost, že s tolika obdivovatelkami ze šlechtických kruhů najde brzy dívku, na niž by mohl zaměřit svou pozornost.

„Už nejsme zasnoubeni, lorde,“ připomněla mu tlumeně, celá nejistá z nehnutého pohledu jeho hlubokých očí. „Nemyslím si, že by bylo správné, kdybych vás dál oslovovala jménem.“

„Já tě o to prosím, Shemaine,“ prohodil polohlasem a přistoupil k ní blíž. „Vždycky budeš mít v mém srdci místo, třebaže se mi to tvoje nepodaří získat zpátky.“

Kdysi jí bylo s Mauricem příjemně, ale teď se cítila jako na jehlách. Obávala se, že by jeho chování mohlo vyvolat další neshodu, až Gage přijde. Byla to z Mauriceovy strany nějaká promyšlená taktika, aby Gage rozzuřil, nebo doufal, že na ni jeho fyzická blízkost zapůsobí a začne třeba litovat i toho, že se provdala za jiného? Ať už měl důvody jakékoli, Shemaine by ho radši viděla v bezpečnější vzdálenosti. Gage se mohl objevit každou chvíli, a jestli si něčeho od minulého večera v Newportes Newes všimla, tak toho, že se k ní začal chovat majetnicky, jakoby ze strachu, že o ni kvůli bývalému snoubenci přijde.

V napjatém tichu, které se rozhostilo, se ozvala Camille. „Drahoušku, vypadáš nádherně,“ vtiskla dceři na čelo lehký polibek a navázala na její slova o úklidu. „Ale pověz mi, cožpak ty nemáš služebnou, která by uklízela za tebe?“

Shemaine se pobaveně zasmála, vděčná, že matka přerušila její hovor s Mauricem. „Ne, mami, dokonce i sama vařím.“

„Vaříte?“ opakovala nevěřícně Bess a užasle si svoji bývalou žačku prohlížela. „Myslíte jako úplně všechno?“

Shemaine se zasmála. „Nevěřila bys, co si z tvých rad pamatuju, Bess. Gage tvrdí, že jsem ta nejlepší kuchařka široko daleko.“

„Můj bože, zlatíčko, a já jsem si myslela, že jsem vás nenaučila ani základy.“

Camille kdysi trvala na tom, aby se Shemaine naučila zvládat všechny ženské povinnosti, ale teď ji jako každá bezmezné milující matka chtěla hýčkat, když ji měla nadosah. Trvala na tom, aby je kvůli jejich pohodlí do neznámé divočiny doprovázelo služebnictvo, a teď zjišťovala, že jejich přítomnost bude užitečná i pro Shemaine. „Nechtěla bys, aby dokud budeme tady, převzaly Bess a Nola tvé povinnosti? Měli bychom na sebe víc času. Nevadilo by ti to moc, že ne?“

Shemaine ji objala a přitulila se k ní. „To by bylo skvělé. Bessina kuchyň mi hrozně chybí a jen si na její dobroty vzpomenu, sbíhají se mi sliny.“

„A co Gage? Nebude považovat za drzost, pokud mu budeme hospodařit v jeho domácnosti?“ zaváhala Camille.

Shemaine si všimla, že se Gage blíží k můstku, a pospíšila bez odpovědi k němu. Zaregistrovala, že při pohledu na markýze svraštil obočí, a tak se do něj zavěsila a povzbudivě mu stiskla paži. „Miluju tě,“ zašeptala.

„Ty mě dokážeš vždycky zahřát u srdce, i když mám vztek. Jseš moje sluníčko, lásko.“

Shemaine se jen blaženě usmála a směrovala ho k matce, kde ho hned zasvětila do jejich předchozí debaty. „Gagi, maminka by chtěla vědět, jestli by ti nevadilo, kdyby se Bess a Nola staraly o vaření a o úklid, dokud tady budou.“

Gage se na Camille O’Hearnovou konečně zadíval zblízka a uvědomil si, že jeho žena zdědila matčinu krásu. Barvu očí a vlasů mohla mít po otci, ale vznešené rysy byly z matčiny strany. „Jestliže Bess mou ženu učila, paní O’Hearnová, nepochybuji, že je vynikající kuchařka. A Shemaine si ráda odpočine a užije si vás.“

„Vidíš, mami, není to žádný lidožrout.“

Camille zrudla a zdráhala se podívat do jantarově hnědých, usmívajících se očí. „Obávám se, že moje dcera přehání, pane. Nikdy jsem vás nepovažovala za lidožrouta.“

„Jsem rád, že to vím, madam,“ odpověděl Gage nenuceně, třebaže byl přesvědčený, že ho stále považuje za vraha.

Poodstoupil a podíval se chladně na svého soka. Nebylo divu, že cítil ostny žárlivosti při pohledu na muže, jenž stál nedaleko jeho ženy. Ačkoli si šlechtic sundal po příjezdu klobouk, byl stále bezchybně oblečený. Měl na sobě redingot v berlínské modři, úzké kalhoty pod kolena, vestu, punčochy a drahé boty, vše v tmavě smetanovém odstínu. O něco světlejší náprsenka a košile v jasném slunci téměř oslepovaly. Černé vlasy měl pečlivě sčesány dozadu do copu a pleť zářila bronzovým nádechem z nedávné cesty po moři. Gage už chápal, proč si byla Shemaine tak jistá, že za ni Maurice najde brzy náhradu. Jeho krása musela přitahovat přímo hejna dívek.

„Vypadáte odpočinutě, pane,“ pronesl Gage bez známky vřelosti. „Mohu předpokládat, že bylo ubytování odpovídající?“

Mauriceovy oči chladně blýskly. „Pohostinnost Tateových nemohla být lepší, ale já jsem měl v hlavě něco jiného.“

„Shemaine, předpokládám,“ rýpl si Gage.

„Ano, Shemaine,“ zamumlal Maurice, jako by ho utěšoval jen zvuk toho jména. „Je jako svěží jaro po těžké zimě.“

„Hmm,“ souhlasil Gage, „ale je to moje žena.“

„Momentálně ano,“ pokrčil chabě rameny Maurice.

„Kapitáne,“ přerušil je náhle Flannery, „promiňte, ale mohl bych s váma mluvit?“

„Jistě,“ odpověděl Gage, i když mu vyrušení nebylo milé, a následoval tesaře k zábradlí.

Flannery se na něj nevázaně zazubil. „Vím, že máte společnost, kapitáne, ale myslím, že to, co vám řeknu, se vám bude setsakra líbit… , když uvážíme, že jde vo lidi, který by si dneska rádi prohlídli loď. Abych mluvil jasně, zdá se, že ji chtějí koupit.“

Chvíli spolu potichu rozmlouvali a potom se Gage se stejně nakažlivým úsměvem, jaký pohrával na tváři starému námořníkovi, vrátil k Shemaine, omluvil se a odtáhl ji stranou. „Flannery mi právě sdělil obrovskou novinu, miláčku, a já si moc přeju, abys měla taky radost a abys mi poradila. Objevil se tu nějaký kapitán, jehož rodina se věnuje námořní dopravě. Včera přijel z Richmondu a večer vyhledal v Newportes Newes Flanneryho. Ještě dneska musí odjet i s rodinou do New Yorku, ale předtím by si chtěl prohlédnout loď. Flannery se s ním kdysi plavil a ubezpečil mě, že bude-li se mu líbit, má dost peněz, aby ji koupil.“

„Gagi, to by bylo skvělé!“ vykřikla Shemaine, kterou také okamžitě napadlo, že pokud by se objevila další návštěva, mohli by se tak vyhnout nepříjemné konfrontaci s rodiči. Určitě by se nepustili do hádky před cizími lidmi.

Gage se tvářil nejistě. „Myslíš, že by se tvých rodičů nedotklo, kdybych věnoval většinu času někomu jinému než jim? Nemůžu čekat, že mě přijmou, když mě budou pořád podezřívat z vraždy. Jestli nabydou přesvědčení, že se jim vyhýbám, možná se tě budou snažit co nejrychleji odvést, aniž by mi dali šanci něco vysvětlit.“

„To by se se zlou potázali,“ pronesla Shemaine odhodlaně, ale vzápětí se usmála. „Gagi, můj otec rozhodně pochopí, že má obchod přednost, je-li k němu vhodná příležitost. A já bych za nic na světě nechtěla, abys tuhle příležitost nevyužil. Od samého začátku sníš, že tu loď prodáš. Kromě toho budou tak naši mít víc času, aby si zvykli na skutečnost, že jsme svoji. Byl to pro ně šok. Jeli sem, aby zachránili svou nevinnou dceru z otroctví a namísto toho mě našli vdanou a navíc těhotnou.“

„Máš pravdu, pořád tě zřejmě vidí jako svou malou holčičku.“

Shemaine se měkce usmála. „Kdyby jen věděli, jaká se ze mě stala prostopášnice. Nikdy by nevěřili, že mě někdo neuhranul.“

„Co mi dáš, abych neprozradil tvoje tajemství?“ dobíral si ji Gage.

„Cokoli chcete, pane,“ začala hrát ubohou dívku zaskočenou situací. „Máte mě v moci, protože když nesplním vaše přání, určitě očerníte mé dobré jméno.“

„Cokoli?“ zářil Gage.

„Jsem vám vydaná napospas,“ sklonila hlavu, aby skryla úsměv, jenž se jí už nedařilo potlačovat. „Jen se modlím, abyste ke mně nebyl tvrdý.“

„Tvrdý nikdy, miláčku,“ sliboval. „Jinak bych si zničil poklad, který jsem tak dlouho hledal.“

„Jaký?“ vrátila se Shemaine k normálnímu tónu.

„Tvou lásku… a tvé vášnivé reakce na sebemenší dotek.“

„To je to tak znát?“

Gage se neubránil širokému úsměvu. „Ano, drahoušku, ale jinak bych to ani nechtěl.“

„Já taky ne,“ vydechla. „Opravdu se chvěju při každém tvém doteku. Udělal jsi ze mě svého otroka.“

„Žádného otroka, ale milující ženu. Zbožňuju chvíle, kdy jsme spolu sami a jsme jedno tělo jedna duše.“ Shemaine se mu chtěla schovat do náručí, ale uvědomila si, že je Maurice pozoruje, a raději změnila téma. „Kdy má ten kapitán přijet, Gagi?“

Rozhlédl se, aby zjistil, co ji k tomu přimělo, a setkal se s chladnýma pronikavýma očima markýze. Chvíli spolu pohledem bojovali, ale pak se k němu Gage vědomě obrátil zády zpátky ke své ženě. „Flannery říkal, že by mohli dorazit tak kolem poledního.“

„To musím říct Bess, aby připravila hostinu,“ nadchla se Shemaine.

„V tak krátké době?“

„Bess dokáže zázraky ani ne za hodinu.“

„Měla by ses s Bess nejdřív poradit a nechat ji, aby se rozhodla sama, Shemaine.“

„Bess vždycky potěší, když může předvést své kuchařské umění. Nemusíš mít strach, že ji můj požadavek zaskočí. Ale jestli si přeješ, zeptám se jí a nechám ji rozhodnout.“

„To budu moc rád, zlatíčko.“

Shemaine se na něj něžně usmála. „Kdo o tobě tvrdí, že jsi mizera, vůbec tě nezná. Jestliže se staráš, aby služebná neměla víc práce než obvykle, jseš opravdu velmi ohleduplný člověk. To je taky jeden z důvodů, proč tě tak miluju.“

„Vždycky se cítím líp, když mně tohle říkáš.“

„Potřebuješ o mé lásce důkazy? Ztratil jsi snad ke mně po příjezdu Maurice důvěru?“ zvážněla.

„Markýz je hezký,“ vyhnul se odpovědi.

„Ty taky, miláčku… a zamilovaná jsem do tebe, ne do něj.“

Gage pokývl a pak se zase rozzářil. „Potřebuju o tom ujistit tolikrát, kolikrát uznáš za vhodné. Jen co budeme večer v soukromí naší ložnice. A rád bych tam probral do hloubky naše předchozí téma, protože cokoli zahrnuje spoustu netušených možností.“

„Beru to jako pozvání,“ neubránila se Shemaine úsměvu.

„Varoval jsem tě,“ blýskl na ni Gage nazlátlýma očima.

„Budu se těšit,“ ujistila ho vesele.

„Určitě ne víc než já.“

Shemaine se podívala za Gage a všimla si, že se Maurice nesouhlasně mračí, jako by odsuzoval, že koketuje s vlastním manželem. Nechtěla přilévat oleje do ohně, protože věděla, čeho je Maurice schopen, a rozhodně nehodlala nic riskovat. „Jestliže se tomu kapitánovi bude tvoje loď líbit,“ vrátila se k předchozí debatě, „bude ji opravdu chtít koupit rozestavěnou?“

„Jestli mu bude vyhovovat, tak asi ano. Dám mu záruky, že bude hotová podle domluvy, a pochopitelně ho ujistím, že ji v jeho nepřítomnosti nebude moct koupit nikdo jiný.“

„A jestli bude chtít změny? Bude to možné, když se už dohodnete na ceně?“

„Pokud by ty změny nenarušily vzhled lodi, nevidím problém. Budu jen muset vyčíslit cenu jakékoli další práce, než se dohodneme, a pak si - doufám - můžeme plácnout. Část ceny mi bude muset zaplatit jako zálohu, ale jakmile bude loď dokončena a bude odpovídat všem požadavkům, může se vrátit, doplatit zbytek a loď si převzít.“

„Není možné, aby tě podvedl, jako se o to pokusil Horace Turnbull, že ne?“ znejistěla Shemaine.

Gage se úsměvem pokusil zahnat její obavy. „Flannery tvrdí, že jeho slovo je jako skála. Pokud mu dodám to, co chce, udělá on totéž. Hledá loď, která by byla svižná, jako jsou teď francouzské. Nechci se chlubit, ale myslím si, že ta moje je zdaleka předčí.“

Shemaine se zasnila. „To by bylo nádherné chvíli na ní plout, než nám navždy zmizí z dohledu.“

„To půjde zařídit. Kapitán ji bude chtít před převzetím vyzkoušet, tak ho potom požádám, jestli by dovolil na krátkou projížďku kolem pobřeží vzít na palubu i jiné pasažéry.“

„To by bylo skvělé!“

Přidala se k nim Camille a položila Shemaine ruku na paži, aby nasměrovala její pozornost k cestě před domem, po níž Erich Wernher a Tom Whittaker vlekli dva velké lodní kufry.

„Drahoušku, přivezli jsme s sebou nějaké tvé šaty. Kam je budeš chtít dát?“

„Moje šaty?“ vydechla Shemaine nadšeně. „Gagi,“ otočila se celá rozzářená ke svému muži, „musím se jít podívat.“

„Tak utíkej,“ zasmál se, „a nezapomeň říct Bess o dalších hostech. Bude jich pět, tři ženy a dva muži. Když bude souhlasit, že uvaří pro tolik lidí, udělají Erich s Tomem na přední verandě stůl z prken a koz. Můžeme všichni jíst venku.“

Shemaine kývla, pootočila se a gestem Gage poprosila, aby doprovodil její matku do domu. Pak se zarazila a ještě se zeptala: „Myslíš, že tvůj otec vstane, aby se s námi naobědval?“

„Rozhodně si to nenechá ujít.“

„Dobře, nechám prostřít i pro něj. Ale dej mi vědět, až hosté přijedou. Budu si zkoušet šaty, abych zjistila, které mi ještě padnou.“

„Snad si nemyslíš, že jsi tolik přibrala?“ zeptal se Gage pochybovačně.

Shemaine si přejela rukou dolů po živůtku. „Někde asi ano.“

Gageův smích ji doprovázel ještě cestou k domu. Když se potom otočil a zjistil, že se na něj Maurice mračí, veselí ho okamžitě přešlo. „Vy jste ještě tady, pane? Myslel jsem, že vám došlo, jak je Shemaine jako moje žena spokojená, a vyklidil jste pole. Nebo snad z toho, že tady obcházíte a slintáte jako nějaký rozmazlený psíček, něco máte?“

Maurice rozhodně nevypadal na to, že by se chtěl omlouvat. Dost dlouho pozoroval, jak spolu mluví, a jejich vzájemná oddanost v něm jen vyvolala žárlivost. Kdyby nezasáhl osud, byl by to on, na koho by teď Shemaine zářila.

Složil si ruce za záda a udělal krok směrem ke Gageovi, vděčný za příležitost, že s ním může být chvíli o samotě. Hodlal mu sdělit pár faktů a k tomu potřeboval soukromí. „Já z kolonií neodjedu, pane Thorntone, dokud s sebou nebudu moci odvézt ženu, která je mi drahá.“

„Abyste to mohl udělat, musel byste mě nejdřív zabít,“ podotkl Gage mrazivě.

Mauriceovu odpověď doprovázelo nedbalé pokrčení ramen. „Přesně to jsem předpokládal.“

„Možná byste se měl zamyslet nad tím, že mi Shemaine může dávat před vámi přednost.“

„Připouštím, že se mohla pobláznit do muže vašeho vzhledu,“ přejel ho Maurice pohledem od hlavy k patě, „ale jsem si jistý, že časem na vás zapomene.“

„Jako zapomněla na vás?“ sekl Gage.

Markýz stěží potlačoval vztek. „Jsem přesvědčený, že s vaší nabídkou k sňatku Shemaine souhlasila jen díky situaci, v níž se ocitla. Kdyby věděla, že se za ní plavíme, abychom ji zachránili, určitě by odmítla.“

„Snad,“ připustil Gage, „ale jen proto, že by se cítila zavázaná dodržet dané slovo. Ale řekněte mi,“ pokračoval zamyšleně, „jak byste mohl přehlížet dítě, které čeká, kdybyste mě zabil.“

„Protože je dítě částí Shemaine, poskytl bych mu veškerou péči, kterou bych dopřál vlastnímu potomkovi.“

„Veškerou péči?“ ušklíbl se Gage.

„Až na titul, pochopitelně,“ ujistil ho uhlazeně. „Pochopte, nemůžu tady Shemaine s vámi nechat s vědomím, že byste ji jednou mohl zabít stejně jako svou první ženu. Nikdy bych si neodpustil, kdyby se jí stalo něco, čemu jsem já mohl zabránit.“

„Takže jste mě odsoudil, abyste uklidnil případné výčitky, kdybyste se pokusil mě zabít-“

„Pokusil?“ zasmál se Maurice uštěpačně. „Vážený pane, jestliže se rozhodnu vás zabít, tak to jednoduše udělám. Nebudu se o to jen pokoušet!“

„Jste si tak jistý?“ zeptal se Gage trochu nevěřícně.

„Stoprocentně.“

Gage se zamyslel nad markýzovou sebejistotou. Nemluvil arogantně, ale s neochvějnou sebedůvěrou. „Shemaine mě upozornila, že skvěle ovládáte pistole i meč, ale taky mi řekla, že jste své protivníky vždycky jen zranil.“

„Vás, pane, se budu ze všech sil snažit zabít.“

„Pokud jste tak zběhlý v soubojích, nemáte pocit, že hodláte spáchat vraždu, když se chcete utkat s někým, kdo v životě tímhle způsobem nebojoval?“

Maurice se jen ušklíbl. „Já jen doufám, že učiním spravedlnosti zadost a zachráním Shemaine před brzkou smrtí.“

„A nic vás neodradí?“

Maurice se zarazil a bylo vidět, že Gageovu otázku zvažuje. Pak krátce přikývl. „Ano, jestliže budete očištěn z nařčení, že jste svou první ženu zabil, budu muset uznat, že jste pro ni snad ten správný muž, a budu ji moci nechat ve vaší péči.“

Gage mu vrátil jeho upřený pohled. Naprosto toho muže chápal. Sám by neudělal nic jiného. „Pak budu kvůli své rodině doufat, pane, že vaši ruku takový zázrak zadrží.“

„Vidím, že nejste žádný zbabělec, pane Thorntone,“ ocenil ho zamyšleně markýz.

Gage mu poklonu vrátil: „Ne, ale vy také ne.“

Když Camille a Shemus vešli do místnosti, pokusil se William Thornton zvednout, ale Shemaine mu položila ruku na rameno a jemně ho usadila zpátky do křesla.

„Nepřemáhejte se, pane. Moje matka ví, že se zotavujete z vážného zranění a nemůžete dodržet etiketu.“

„Já jsem mu říkala totéž, ale na mou radu nic nedal,“ ozvala se Mary Margaret z pohovky a odložila karty, jež držela v ruce.

Andrew seděl také na pohovce, ale jakmile uviděl Shemaine, svezl se dolů a běžel k ní. Když se v domě objevily Nola a Bess, hledal úkryt u paní McGeeové, kterou znal, ale s návratem Shemaine ho rozpaky přešly. Shemaine představila všechny navzájem a pak se s Andrewem v náručí otočila ke svým rodičům. „A tohle je můj syn, Andrew,“ prohlásila pyšně. „Jsou mu dva roky, umí počítat do deseti a ví, jak se jmenuje.“

„Bože, to je ale krásný a hodný chlapeček,“ nadchla se Camille upřímně. „A jak je chytrý!“

„Mami Sheeaim utila,“ prohlásil trochu plaše.

„Andrew, tohle je moje maminka a tatínek… „

Přemýšlivě se na ni zadíval. „Máma a táta, tvoje?“

„Ano,“ usmívala se na něj Shemaine šťastně. „Přijeli až z Anglie, aby nás viděli.“

„Taty tátu?“

Přesvědčivě kývla. „O tvém tatínkovi vědí teprve od včerejška, ale dneska přijeli i za ním.“

„Dida,“ oznámil Andrew pyšně a kýval prstíčkem směrem k Williamovi.

Hrabě z Thornhedge se na O’Hearnovi široce usmál. „No vida, na whist potřebujeme být čtyři. Chtěli byste si s námi zahrát?“

„Můj otec je vášnivý hráč,“ varovala ho Shemaine s úsměvem.

Shemus pobaveně zasupěl. „Tvoje matka možná vypadá jako anděl, ale to, že jsem kartám propadl, má na svědomí právě ona.“

Camille ho zamilovaně poplácala po paži. „Stalo se to jen proto, můj drahý, žes mě nechával vyhrát.“

„Cože!“ ušklíbl se Shemus nad absurditou té poznámky. „Pravda je, pane, že vyhrávat nechává ona mě.“

„Znamená to tedy, že jsme čtyři do hry?“ bavil se William.

„Ráda bych si chvíli popovídala se Shemaine v ložnici, ale s potěšením se k vám pak připojím a zahraju si,“ odpověděla Camille.

Z kuchyně vyšla Bess a nesla podnos s chlebovými bochánky. „Nechtěla byste ochutnat, madam?“ Camille přejela tácek očima a zdála se překvapená. „Proč, Bess? Tvoje bochánky přece znám.“

„Jistě, ale tyhle dělala vaše dcera.“

„Hmm,“ zarazila se Camille. Během let si zvykla na pohromy, které Shemaine v kuchyni napáchala, a neměla chuť si je znovu připomínat, nehledě na to, že by si mohla znepříjemnit den a ještě večer v posteli litovat, že vůbec ochutnala.

„Jsou dobré, madam. Jen to zkuste,“ povzbuzovala ji Bess.

Camille vzala zdráhavě jeden kousek a dala si ho do úst. Postupně se jí v obličeji začal měnit nedůvěřivý výraz na naprosté nadšení. „Ale ty jsou vynikající!“

„Viďte,“ kývala spokojeně Bess. „Tak se nám to přece jen podařilo. Naučily jsme naše zlatíčko vařit.“

William se snažil potlačit smích, aby se vyhnul bolesti, ale přesto se zakuckal. „Tak se mi zdá, drahá, že o vašich kuchařských schopnostech dřív panovaly nějaké pochybnosti.“

„Věřte mi, že oprávněně,“ smála se Shemaine.

„Ale to už je dávno pryč,“ nechala se slyšet Mary Margaret. „Jsme tady s lordem zvědaví, jestli bude Bess vařit stejně skvěle jako naše malá Shemaine Thorntonová.“

„Možná ne,“ pokrčila Bess buclatými rameny v dobrém rozpoložení, „a když ne, tak holt žák překonal učitele.“

„Sláva patří vám, Bess,“ ujistil ji William přesvědčivě.

„Díky, vaše lordstvo,“ usmála se na něj Bess potěšeně cestou zpátky do kuchyně.

Shemaine šla za ní, aby jí oznámila, že přijedou další hosté. Bess ji uklidnila, že jídlo nebude sice nijak složité, ale že ho bude pro všechny dost. Shemaine ji objala. „Věděla jsem, že to zvládneš, Bess, ale můj muž nechtěl, abych tě zavalovala další prací.“

„Řekněte mu, že mu děkuju za jeho zájem, miláčku.“ Pak se k ní naklonila a zašeptala: „Jestli chcete něco vědět, je moc fajn.“

„To opravdu je,“ souhlasila Shemaine taky potichu. Pak zašla za Erichem a Tomem, aby jim dala pokyny, kde mají postavit stůl, a vrátila se dovnitř. Camille už na ni čekala a ukázala do ložnice na dva velké kufry. „Půjdeme se podívat, co ti Nola zabalila?“

„Už se nemůžu dočkat!“ vydechla Shemaine, vzala matku za ruku a vedla ji do ložnice.

Jakmile za sebou zavřely dveře a otevřely kufry, sáhla Shemaine po světle modrých hedvábných šatech s květinovým vzorem, čtvercovým výstřihem a tříčtvrtečními rukávy. Nola je pečlivě vyžehlila a Shemaine si je nedočkavě přetáhla přes hlavu. Padly jí jako ulité. Camille jí utáhla šňůrky vzadu na živůtku, kolem krku připevnila úzkou stužku s přívěskem z drahokamu a požádala Nolu, aby Shemaine učesala.

Z jednoho kufru vybalily ruční zrcadlo, aby mohla obdivovat výsledek. Camille se spokojeně usmívala.

„Nolo, děkuju, cítím se zase jako dřív!“ zajásala Shemaine.

„Jste mnohem hezčí, paní,“ sevřela ji Nola vřele do náručí.

„Vypadáš nádherně jako vždycky,“ ujišťovala ji Camille. „Jen počkej, až tě uvidí Maurice.“

Shemaine ztuhla. „Mami, nejsem provdaná za Maurice. Můj muž je Gage. Chtěla bych, aby sis to pamatovala.“

Camille svraštila nesouhlasně obočí. „Bude schopen ti dát totéž co Maurice?“

Shemaine rozpoznala v jejím hlase úzkost a nepatrné chvění. Třebaže svou matku bezvýhradně milovala, nikdy by se nenechala odvést od Gage za vidinou nádherných šatů nebo nekonečného bohatství. „Mami, já svého muže miluju a nebudu… „

„Ale tolik lidí tvrdí, že zabil svou první ženu-“

„Ano, i já jsem je potkala. Kdybys je viděla, poznala bys, že to jsou jen pomluvy, jež roznášejí, aby dosáhli svého. Roxanne Corbinová je stará panna, která chtěla Gage pro sebe od chvíle, kdy přijel do Virginie. Ale on se místo toho oženil s Victorií a Roxanne to nemohla snést. Kdo ví? Třeba to byla Roxanne, kdo Victorii zabil. Rozhodně objevila její tělo. Když jsme se s Gagem vzali, přišla sem a vyhrožovala, že všude rozhlásí, že svou první ženu zabil. Je zlomyslná a pomstychtivá, snaží se prosadit svou, a když ne, tak alespoň Gage zničit. Takovému člověku bys naslouchala? Pochybovala bys o tatínkovi, kdyby za tebou přišel nějaký závistivec a začal ho pomlouvat, třeba že krade?“

„Pochopitelně ne, Shemaine, ale…“

„Žádná ale!“ zvedla Shemaine prudce ruku, aby matku zastavila. „Už nebudu poslouchat žádné očerňování svého muže. A jestli jsi s sebou dneska přivezla ty šaty v naději, že mě nějak přesvědčíš, abych Gage opustila, tak je zase odvez. A pamatuj si, mami, nebudu mít žádného jiného muže, dokud nás nerozdělí smrt!“

Camille si přitiskla třesoucí se ruku k čelu. „Ale jak tě s ním mám nechat… , vždyť by tě třeba mohl taky zabít?“

„Mami, prosím, s Gagem si nedělej starosti… „

„Nemůžu si pomoct, Shemaine. Jseš naše jediné dítě… naše zlatá malá holčička. Nepřežili bychom to, kdyby ti někdo ublížil. Jseš tak mladá! Nemáš s muži vůbec žádné zkušenosti! Gage je mnohem starší… „

„Není ani o dva roky starší než Maurice. To pro tebe ty dva roky tolik znamenají?“

Camille povytáhla obočí a snažila se rychle najít nějakou vhodnou obranu. „Gage vypadá mnohem starší.“

„Zřejmě proto, že mu nikdo neservíroval okolní svět na stříbrném podnosu, mami. Musel těžce pracovat, aby dosáhl toho, co má. Stejně jako kdysi táta.“

„Tvůj otec byl mnohem mladší, když jsme se brali.“

„Mami, skončeme to,“ naléhala Shemaine. Její matka se pokusila ještě něco říci, ale Shemaine zavrtěla hlavou. „Jdu se ukázat Gageovi v nových šatech. Doufám, že až se vrátím, budeš už smířená s tím, že je to můj muž, protože to tak zůstane. Budeš mít vnouče, mami, a já bych si moc přála, aby ses na něj těšila stejně jako já. Prosím tě, neztrácejme čas tím, že mi budeš říkat, jak mému muži nevěříš a jak si ho hnusíš, protože tak mě jenom ztratíš.“

Camille smutně zavrtěla hlavou a osušila si kapesníčkem nos. „Já si Gage neošklivím, Shemaine. Kdybych měla jistotu, že jde jen o lži, byla bych šťastná, že ho tolik miluješ.“

„Pak se budu modlit, aby se všechno vysvětlilo a ty ses přestala trápit, protože tě nemůžu vidět plakat.“

Jemně ji políbila a vyšla z ložnice.

William si její proměny všiml první. „Myslel jsem, že slunce dnes vyšlo podruhé, když se ten pokoj tak rozzářil, ale vidím, že to způsobila vaše krása.“

„Jste velmi galantní, pane,“ poděkovala Shemaine. Zamířila ke dveřím, ale potom se otočila na Andrewa, který se šplhal dědovi na klín. „Jdu za tatínkem, Andy. Chceš jít se mnou?“

„Za tátou,“ oznámil chlapec Williamovi a sklouzl na zem.

Shemaine ho vzala za ruku, a když si všimla otcova ustaraného pohledu, povzbudivě se na něj usmála a odešla.

Vrátila se na loď a oba muži na ni zůstali zbožně zírat. Ale jakmile si ji Gage přivinul, aby jí vtiskl polibek, zaplavila Maurice mučivá závist. Nemohl už s nimi být ani o vteřinu déle. Jejich vzájemná láska a oddanost mu bohatě stačila. Založil si ruce za záda a vzpřímený a celý ztuhlý přešel palubu a zamířil k můstku.

Když Shemaine odešla, pospíšil si Shemus do ložnice, kde našel Camille, jak potichu pláče do kapesníčku.

„Mluvila jsi s ní?“ zeptal se znepokojeně.

„Ano, Shemusi, ale nebylo to k ničemu dobré. Shemaine je pevně rozhodnutá zůstat s Gagem. Říká, že ho miluje a nikdy nikoho jiného milovat nebude.“

„Zatracená irská umíněnost!“

„Shemusi! Proboha! Je to naše dcera.“

„Hmm, ale tvrdohlavá je po mně.“

„Možná má pravdu,“ namítla Camille smutně. „Jaké máme právo toho muže odsuzovat, když nevíme, co se opravdu stalo? Shemaine přísahá, že za těmi pomluvami je závist. Stará panna, která chtěla, aby si ji Gage vzal…“

„Uvidíme, co Maurice dokáže,“ zamumlal Shemus, jenž ji téměř nevnímal. „Třeba se mu podaří ji přesvědčit, aby se s námi vrátila. Milovala ho a ví, že on ji miluje pořád.“

„Nemyslím, že s námi pojede domů, Shemusi. Rozhodně ne bez svého muže. A budeme-li ji nutit, začne nás jen nenávidět.“

„Copak jsme ji opravdu ztratili?“

„Ano, Shemusi, přesně toho se obávám. Přišli jsme o ni. Stala se z ní dospělá žena a má vlastní rozum.“

„Už jsou tady,“ oznámil Flannery stručně chvíli poté, co Gillian vzal Andrewa do lesa, aby tam spolu stopovali zvěř. Gage a Shemaine se k němu u zábradlí připojili a sledovali velký člun, který se blížil k přístavišti. Vyskočil z něj vysoký muž v třírohém klobouku a přehodil lano kolem sloupu, zatímco druhý muž složil vesla do člunu.

První se vydal spolu se dvěma mladými dívkami k lodnímu můstku brigantiny a jeho společník, který vesloval, doprovázel třetí dámu. Když oba muži zahlédli Shemaine, zdvořile smekli. Byli stejně vysocí jako Gage a starší z nich měl hustou kštici tmavě kaštanových vlasů, spletených nad vysokým tuhým límcem redingotu do copu. Obličej měl spíš hranatý s ostrými rysy, oči hnědé a zuby oslnivě bílé. Jemné vrásky kolem úst vypovídaly o smyslu pro humor.

„Kapitáne Thorntone,“ ujal se Flannery představování, „tohle je kapitán Beauchamp… „

„Nathanial Beauchamp,“ přerušil ho cizinec a podával Gageovi ruku. „Nebo jen Nathan, budete-li chtít-“

„Mně říkají všichni Gage,“ zněla okamžitá odpověď.

Když byla představena Shemaine, prozradil kapitán Beauchamp, kdo jsou dívky, které doprovázel. „Moje dvě sestry, dvojčata. Gabrielle a Garland.“ Potom objal kolem ramen hnědovlasou ženu, která stála vedle něho. „A moje žena Charlotte.“

Dvojčata měla stejně černé vlasy jako další muž ze skupinky. Jemu také byla Garland nápadně podobná. Oba měli leskle zlatavé oči jako leštěný jantar.

„Můj mladší bratr Ruark,“ poplácal ho Nathanial po rameni.

„K vašim službám, madam Thorntonová,“ blýskl na ni mladík zuby v širokém úsměvu a vzápětí se jí galantně uklonil. „Vaše krása víc než zastiňuje všechna irská děvčata, která jsem na tom zeleném ostrově viděl, madam.“

Shemaine se na něj pobaveně zadívala. „Vás, pane, zřejmě obdařila nějaká sudička irskou výřečností, když jste tak pohotový.“

Ruark pohodil hlavou a potěšené se zasmál. „Mám pro Iry slabost.“

„Tak to vás musím ubezpečit, že máte vynikající vkus,“ přistoupila Shemaine na jeho lehký tón.

Gabrielle se přidala s šibalským blýsknutím v očích. „Asi bych vás měla před mým bratrem varovat, paní Thorntonová. Ani s přibývajícím věkem se to s ním nelepší. Dodnes považuje každou půvabnou dívku, která se vyskytne v jeho blízkosti, právě za tu jedinou, jež by mu mohla ukrást srdce. Ve skutečnosti by to srdce ukradl on vám, kdyby mohl.“

„Styď se, ty treperendo,“ škádlil ji Ruark. „Zkritizovala jsi mě velmi otevřeně, ale dovol, abych i já poznamenal, že jsi taky už dosáhla dvacítky a ještě jsi nenašla muže, jenž by ti vyhovoval.“

„Děkuji za upozornění, slečno Beauchampová, ale už je zbytečné,“ odpověděla Shemaine a objala Gage v pase. „Moje srdce je už zadáno.“

„Tak to je dobře. Pak jste tedy v bezpečí.“ Gabrielle hodila vítězoslavný pohled na svého bratra, který zvedl varovně prst a žertem jí pohrozil. Koketně pohodila hlavou nad jeho tichým napomenutím, ale najednou vyjekla a odtancovala pryč, protože k ní výhružně vykročil. „Povím to mamince, jestli mně zase ublížíš!“

Garland jen zavrtěla hlavou nad dováděním svých sourozenců a obrátila se k Shemaine. „Jak jste si, madam, pravděpodobně všimla, jsem já jediná z celé rodiny normální,“ prohlásila, ačkoli si okamžitě od svých sourozenců vysloužila hlasitý nesouhlas. Ignorovala je, zvedla vznešeně bradu, ale oči jí vesele svítily, jakmile se otočila zpátky k Shemaine. „Říkejte mi Garland, paní Thorntonová, a také vás prosím, abyste i mou sestru oslovovala jménem, když neměla tolik vychování, aby vám to nabídla sama,“ podívala se Garland po Gabrielle vyčítavě.

„A mě velmi potěší, budete-li mi říkat Shemaine.“

„Garland si myslí,“ blížila se k nim naprosto nekajícně Gabrielle, „že je důstojnější a bystřejší než celá rodina dohromady. Je pravda, že dávala při výuce větší pozor než já. Ale znám lepší jména, která by se na ni hodila víc… Nudná, Ješitná, Samolibá… „

Garland zdusila rozhořčení a stejně jako její bratr před chvílí proti ní vykročila, vyvolala však jen Gabriellin pobavený chichot. Rozpustilé dvojče šibalsky naklonilo hlavu jako dítě, které baví dobírat si všechny kolem, a uskočilo stranou.

„Dívky, nezapomínejte na slušné chování,“ ozvala se Charlottě a rozhodila nevěřícně rukama. „Co si o nás budou naši hostitelé myslet. Rozhodně nic dobrého.“

„Právě naopak, madam,“ ujistil ji Gage. „Přivedli mě na myšlenku, o co jsem jako jedináček přišel.“

„Jsme opravdu trochu bezprostřední rodina,“ připustil Nathanial vesele. „Ještě máme jednoho bratra. Je mu necelých dvacet. Přišel za ním kamarád, a tak zůstal doma, aby se mohli věnovat obvyklým činnostem pro tenhle věk. Naposled jsem je viděl flirtovat s děvčaty ze sousedství.“ Pak přejel nadšeným pohledem loď a změnil téma. „Jsem opravdu netrpělivý, pane Thorntone, až mně předvedete tu krasavici, kterou jste postavil.“

Shemaine se po jeho slovech otočila k dvojčatům i kapitánově ženě. „Můžu vás pozvat do domu? Máme s mužem ještě další hosty a ráda bych vám je představila.“

Maurice du Mercer, jenž se do srubu uchýlil již dřív, se při jejich příchodu zvedl z křesla, odkud sledoval ostatní, jak hrají whist. Byl očividně rád, že se mu naskytlo jiné rozptýlení, třebaže ho zřejmě neočekával v tak hojném počtu. Shemaine ho nejprve představila Charlottě a vzápětí Gabrielle. Ta ho zahrnula jedním dechem tolika otázkami, že nevěděl, jak současně odpovídat a přitom si prohlížet její sestru. Garland mezitím obdivovala nábytek, a když ji Shemaine k markýzi přivedla, aby ji představila, zjistil, že se dívá do jantarově zbarvených očí orámovaných tmavými řasami.

„Garland, to je přítel rodiny, markýz du Mercer,“ ujala se Shemaine slova. „Pane, slečna Garland Beauchampová -“

„Maurice, pokud dovolíte,“ uklonil se markýz a dívka mu zdvořilost vrátila elegantní poklonou. „Já se jmenuji Garland. Slečna mi zní tak… tak staropanensky,“ usmála se na něj.

„Velice mladá a krásná stará panna, opravdu,“ zamumlal Maurice přesvědčivě.

Gabrielle si povzdechla. Uvědomila si, že její snaha získat markýze vtipnou konverzací jen pro sebe nevyšla. I slepý by si všiml, že je celý zahleděný do její sestry. Pokusila se tedy v její prospěch ještě o jeden zvědavý dotaz. „A existuje nějaká markýza, pane?“

„Pouze moje babička. Nemám ani ženu, ani příbuzné a ani děti,“ odpověděl Maurice a významně se zadíval na Shemaine. Ale ani její ruměnec mu neposkytl patřičné zadostiučinění.

Gabrielle si položila prst na rty a přemýšlela nahlas nad Mauriceovou odpovědí. „Nevím, jak bych se cítila jako jedináček. Je nás pět sourozenců a s Garland, protože jsme dvojčata, jsem se musela dělit úplně o všechno.“

Maurice neodpovídal, protože si nebyl úplně jistý, co tím Gabrielle naznačuje, a zda by se nemusely dělit i o něj.

„Drahoušku, budeme potřebovat další židle,“ obrátila se Camille na dceru. „Máš ještě nějaké?“

„Jistě, mami,“ odpověděla Shemaine a chystala se pro ně nahoru poslat Nolu, když zachytila pohled Bess, která se snažila upoutat z kuchyně její pozornost.

„Já pro ně dojdu,“ nabídl se markýz zdvořile, protože nějaké židle zahlédl na přední verandě.

Než je přinesl, byly karty sklizeny a dámy si odložily čepce. Když pomáhal usadit Garland, nevšiml si, že je židle rozviklaná, protože se nedokázal pohledem odtrhnout od křivky její šíje.

Garland se posadila, ale v tu chvíli se vylomilo opěradlo a celá židle se rozložila, takže Garland padala pozadu na zem. Všichni polekaně vydechli, ale Maurice okamžitě zareagoval. Vrhl se dopředu s rozpřaženýma rukama a padající dívku zachytil. Odměnila ho jemná vůně, sladká směsice šeříku a mýdla, jež mu stoupla do hlavy jako mladé víno. Jak se mu hlavou opřela o hruď, zahlédl kulaté poprsí ukryté pod světle fialovou látkou a krajkové fiží, deroucí se zpod živůtku.

„Bože,“ vydechla Garland úlekem i překvapením, jak příjemně se cítí v jeho náručí.

Maurice ji opatrně postavil na nohy, naklonil se jí přes rameno a starostlivě se zeptal. „Jste v pořádku?“

Vzhlédla a setkala se pohledem se zářícíma černýma očima. Proběhlo jí nečekané vzrušení. Vždycky si myslela, že její bratr nemá, pokud jde o vzhled, konkurenci, ale teď musela svůj názor změnit. „Ano, jistě pane,“ ujistila markýze nervózně, jen jsem se lekla.“

„Maurici,“ připomněl jí šeptem.

Náhle si uvědomili, že všichni v místnosti zmlkli a sledují je. Garland zčervenala, ale Maurice byl na pozornost zvyklý, a tak se s nenuceným výrazem ohnul, aby zvedl židli.

„Shemaine, na to, že je tvůj muž truhlář, by měl být víc pečlivý.“ Byla to ostrá výtka, ale Maurice chtěl své bývalé snoubence dát otevřeně najevo, že muž, jehož si vybrala, není bez chyb.

Shemaine ho však okamžitě začala hájit. „Je to moje chyba, pane,“ ozvala se povzneseně. „Měla jsem si všimnout, že jste z přední verandy přinesl židli, která tam byla připravená na opravu. A rozhodně není jediná, co Gage vyrobil,“ ukázala pyšně širokým gestem na vybavení místností.

Najednou se zvenku ozval vystrašený nářek. Shemaine ihned poznala Andrewa a polekaně vyběhla na verandu. Andrew utíkal ze všech sil k domu a kousek za ním chvátal Gillian. Pospíšila si dolů, přeběhla dvorek a mířila chlapečkovi naproti. Okamžitě jí skočil do náruče, jako by ho honili divocí psi. Nepřestával vzlykat, ani když ho zvedla. Zabořil jí tvář do ramene a odmítal se kamkoli podívat. Gillian k nim dorazil úplně bez dechu.

„Co se stalo? Co ho tak vyděsilo?“ vyptávala se ho Shemaine.

„Kain,“ vydechoval Gillian přerývavě. „Ten hrbáč dřepěl ve vykotlaným kmenu a byl tak dobře schovanej, že jsem si ho nevšim. Ale Andy jo.“

Shemaine si vybavila tu ubohou bytost, s níž se spřátelila. Považovala Kaina za neškodného a rozrušilo ji, že se mohla mýlit.

„Ublížil mu?“

„Ne. Andy se jen polekal, a proto utek.“

Oddechla si a už s úsměvem zavolala na Gage, který k nim spěchal: „Všechno je v pořádku. Andy se jen bál.“

Sotva k nim Gage došel, musel mu Gillian všechno zopakovat, ale Gage se vyptával dál. „Zeptal ses ho, co tady v lese dělá?“

Gillian přikývl. „Proto jsem se zdržel, kapitáne. Je těžký mu rozumět, ale jestli jsem to pochopil dobře, dává pozor na paní.“

„Na Shemaine?“ zamračil se Gage nevěřícně a vyměnili si s Shemaine zaražené pohledy. „A řekl ti proč?“

„Jo, říkal něco o Pottsovi a dalších… , co jí chtěj ublížit.“

„Dalších? Zeptal ses ho na ně… , kdo by to mohl být?“

„Snažil jsem se, kapitáne, ale nechtěl odpovědět. Vymotal se ze své skrýše, vyvedl z úkrytu mezka a zmizel.“ Překvapeně vrtěl hlavou a pokračoval: „Měl byste, kapitáne, vidět, co postavil. Pro mezka udělal stání z pevnejch kůlů a zamaskoval ho větvema, aby nebylo vůbec vidět. Vypadalo to tak přirozeně, že jsem stál pár kroků od toho a ničeho jsem si nevšim. Podle mě tam chtěl nějakou dobu zůstat a nestál o to, aby ho někdo viděl… , včetně nás.“

„Tak mě napadá, jestli je to on, koho celou tu dobu hledáme,“ zamumlal Gage spíš pro sebe.

„Nevím, kapitáne. Ale možný to je. Musel přijít několikrát, aby tohle celý udělal.“

„Ale jak by Kain zastavil Pottse, kdyby se tu objevil?“ mračil se Gage.

Gillian měl pohotově odpověď. „Byl jsem odtamtud tak padesát kroků, když začal Andy křičet. Běžel jsem hned zpátky, abych viděl, co ho tak vyděsilo. Teprve pak jsem si všim v dutém stromě Kaina. Přetáh přes puklinu zelenou větev a seděl tam jako myš, dokud mu nedošlo, že ho vidím. Sotva větev odtáh, hned jsem si všim, že v klíně drží zrezivělou pušku. Lek jsem se, protože jsem nevěděl, co mu jde hlavou a jestli na nás nevystřelí. Přitom ta puška vypadala tak staře, že by mu spíš vybouchla do obličeje, kdyby z ní vystřelil. Myslím, že ji chtěl použít na Pottse.“

Gage si vzal vzlykajícího synka a Shemaine mu osušila oči a utřela nos. Gage přesto cítil, jak se Andy chvěje. Drobnýma ručičkama ho objal kolem krku a pevně se držel, dokud ho Shemaine nezačala chlácholivě hladit po zádech. Teprve potom zvedl hlavu a rozechvěle se na ni usmál.

„Ty malý lumpíku,“ cuchala mu vlasy a snažila se ho odpoutat od ošklivého zážitku. „Vyděsil jsi mě k smrti.“

„Vezmu ho s sebou na loď,“ zamumlal Gage.

„Gilan,“ zavolal Andy a rozhlížel se, kde mladík je.

„Jsem tady, Andy,“ ozval se Gillian a stoupl si tak, aby ho chlapeček viděl.

„Du s tátou. Na loď. Ty taty?“

Gillian se zasmál. „Řek bych, že jo. Táta by si lámal hlavu, kde jsem.“

Shemaine se za nimi dívala, jak míří k můstku, a potom se otočila. Viděla, že všichni stojí na verandě a pozorují je.

Jakmile k nim přišla blíž, William se začal vyptávat: „Co se stalo, Shemaine?“

„Nic vážného, pane. Andrew se jen vylekal. Tady poblíž, mezi námi a Newportes Newes, žije znetvořený člověk. Andy ho zahlédl v lese a víte, jak se bojí cizích lidí. A z Kaina je úplně vyděšený-“

„Z Kaina?“ opakovala její matka. „To je podivné jméno.“

„Ano, mami, ale kdybys toho chudáka viděla, pochopila bys, jak je příhodné.“

„On je obtěžoval?“ vyptával se Maurice.

„Ne, kdepak,“ odpověděla Shemaine a povšimla si, že si na verandě stoupl vedle Garland. Ti dva tvořili pěkný pár a Shemaine doufala, že z jejich setkání vznikne něco víc a že Edith du Mercer uzná dívku za hodnou svého vnuka. „Ale pokud mu Gillian dobře rozuměl, byl tam, aby mě hlídal.“

Camille najednou zbystřila a položila si třesoucí se ruku na hruď. „Proč by to dělal? Copak má podezření, že ti někdo ublíží?“

Shemaine tušila, koho matka začala okamžitě považovat za možného viníka, a snažila se nevzrušeně pokrčit rameny. „Na London Pride byl jakýsi námořník, který mi vyhrožoval, že mě zabije -“

„Je pořád tady?“ přerušil ji Shemus sdílející manželčiny obavy.

„Ano, tati. Zdá se, že je Jacob Potts odhodlaný do morku kostí svoje slovo splnit.“

„Ale proč by se Kain rozhodl tě chránit?“ Camille si mohla jen domýšlet, co se stalo, že se ten ubohý muž odhodlal dělat její dceři ochránce.

Shemaine s vysvětlením váhala, protože věděla, že matku rozruší. „Jednou jsem mu pomohla -“

„Jak?“ naléhal otec.

„Potts ho bil, tak jsem zakročila… „

„Prosím?“ Shemus byl ve střehu. Znal svoji dceru natolik dobře, že vycítil, když chtěla něco ututlat. „Co jsi přesně udělala?“

„Uhodila jsem ho.“

„Udělalas co?“ vyštěkl Shemus.

Camille úlekem málem omdlela. „Už nechci nic slyšet.“

„Pověz nám všechno,“ trval na svém Shemus.

Shemaine si povzdechla, protože tušila, co bude následovat. Věděla, že se otec nespokojí s ničím jiným než s celou pravdou. „Je to skutečně prosté. Potts Kaina mlátil, tak jsem popadla hůl a toho pacholka jsem několikrát praštila po hlavě. To je všechno.“

Camille zoufale zaúpěla. „To neudělala! Shemusi, řekni mi, že to neudělala.“

„Ale udělala,“ ubezpečila je Mary Margaret radostně, pobavená jejich vyzvídáním. „Viděla jsem to na vlastní oči.“

Maurice se málem zalknul, jak se snažil potlačit smích, ale nepodařilo se mu to, a tak se k pobavení dvojčat a zděšení Camille rozesmál na plné kolo. Po chvíli se trochu uklidnil, ale ještě předtím povzbudivě mrkl na Shemaine. „Správně.“

„Vy si troufáte,“ ocenila ji Gabrielle. „Chtěla bych být taky tak statečná.“

„Pištíš, sotva zahlédneš myš,“ neodpustila si Garland.

Gabrielle pohodila hlavou. „Pořád lepší než krmit každé zvíře, na které narazíš.“

„Předpokládám, že je Potts menší než průměrný muž,“ vyslovil Shemus opatrně svou domněnku.

Shemaine se pokusila o úsměv, ale vyzněl nepřesvědčivě.

„Panebože!“ vyhrkl její otec a začal se obávat nejhoršího. „Ta holka musela přijít o rozum.“

„Tak jak vypadá?“ naléhala Camille.

Shemaine si hryzala horní ret a neodvažovala se na matku ani podívat. „Je celkem velký.“

Shemus se s vágní odpovědí nehodlal smířit. „Jak velký?“

„Viděli jste Slye Tuckera?“ zeptala se Shemaine napjatě a doufala, že ne.

„Panebože, to snad ne!“ zaúpěla Camille a dala si třesoucí ruku před ústa.

Shemus se rozzlobil. „Došlo ti vůbec někdy, že tě ten chlap mohl zabít na místě?“

Pro Mary Margaret nastala velká chvíle a odpověděla za Shemaine. „O to se taky to zvíře pokusilo, ale pan Thornton jí přispěchal na pomoc. Nakopnul toho ničemu do zadku, až se vyválel v blátě.“

„Jdu dovnitř,“ prohlásila Camille chabě. „Mám toho pro dnešek víc než dost. A doufám, že další podobný den už nepřijde.“

„Za všechno může ta prokletá divočina,“ hučel Shemus naštvaně, když následoval svoji otřesenou ženu. „Měla by se s námi vrátit domů. První lodí zpátky do Anglie.“

Do domu se pomalu vytratili i ostatní a na verandě zůstala jen dvojčata, markýz a proti nim na schodech Shemaine.

Maurice si ji prohlížel, očividně pobavený jejím příběhem. „Vždycky jsem tušil, že to máš v sobě. Dokážeš dát každému muži co proto. Je to pro mě ohromné zadostiučinění, protože jsem se nemýlil.“

„Jste skvělá,“ připojila se k němu Gabrielle, nesmírně zvědavá, jaký je mezi markýzem a ženou osadníka ve skutečnosti vztah. Tušila, že k sobě museli mít kdysi mnohem blíž, a rozhodla se přijít věci na kloub. „Vy dva jste už dlouho přátelé?“

Maurice se na Shemaine díval s neskrývaným obdivem a vůbec mu nebylo zatěžko představit ji jako ženu, kterou si vyvolil. „Shemaine byla moje snoubenka, než mi ji pan Thornton ukradl.“

„Ach tak,“ vydechla Gabrielle potichu, ale hned hlas zase našla, aby se vyptávala dál. „Myslela jsem, že když jsou dva zasnoubení, že to vždycky skončí svatbou.“

Shemaine hněvem zčervenala a neměla žádnou chuť pouštět se do podrobností. „Maurice a já jsme byli rozděleni a já jsem neměla jediný důvod doufat, že se ještě někdy setkáme.“

„To je smutné,“ soucítila s ní Garland.

„Ani ne,“ namítla Shemaine. „Jsem do svého muže opravdu zamilovaná.“

„Ale pana markýze jste musela taky milovat,“ prohodila Gabrielle.

„Ano, ale asi ne tak hluboce, jak jsem se dřív domnívala,“ zaváhala Shemaine a setkala se s Mauriceovým pohledem. „Byli jsme šťastni, že jsme spolu. Je tak hezký… „ Zarazila se, protože chtěla být upřímná, ale přitom nechtěla zranit jeho city ještě víc. „Byla jsem tím vším pravděpodobně úplně pohlcena… a jeho pozornost mi lichotila.“

Gabrielle se podívala z jednoho na druhého a naprosto Shemaine chápala. Byli by krásný pár. Ale pak si uvědomila, že ani Gage není ošklivý. Sama by nedokázala říci, který muž je hezčí. Byla zvědavá, a protože by se její sestra nikdy markýze neodvážila zeptat, zůstala další otázka zase jen na ní. „A je teď v Anglii nějaké děvče, jemuž se dvoříte?“

Garland úlekem otevřela ústa. V hrozných rozpacích markýze předběhla, než stačil něco říci. „Nemusíte odpovídat, pane. Moje sestra zcela jasně zapomněla na dobré způsoby, jež se jí snažila vštípit naše matka.“

Maurice se ale uražen necítil. V touze po Shemaine se dlouho ovládal, a když ji teď ztratil, věděl, že pouze setkání s někým stejně okouzlujícím, jako je ona, může zmírnit bolest, kterou nepřestával cítit. Kdyby mohl, odvezl by si Shemaine ve vteřině s sebou a nedovolil by, aby se kdy trápila tím, k čemu došlo, když byli odloučeni. Garland byla obdivuhodná dívka a její odvážné, ale přesto umírněné způsoby se mu líbily. Třebaže nemohl předpovídat, co by se z jejich vztahu mohlo vyvinout, nebylo mu nijak proti mysli věnovat jí pozornost, zatímco bude vyčkávat, jak to mezi Shemaine a Gagem dopadne.

„Můžu vás ujistit, Gabrielle, že když se Shemaine provdala za Thorntona, budu se muset po nějaké dívce v blízké budoucnosti poohlédnout.“

Dívka se nadšeně usmála a markýzi proběhlo hlavou, co asi bude následovat.

„Možná byste měl zájem nás navštívit v našem domě tady nahoře po řece, až se vrátíme z New Yorku,“ navrhla. „Snažím se najít sestře vhodného partnera, abych mohla mít náš pokoj jen sama pro sebe -“

„Gabrielle,“ zhrozila se Garland. „Jak se opovažuješ vůbec naznačovat, že by mohl mít markýz o mě zájem. Sotva jsme se seznámili!“

Gabrielle pokračovala, jako by nic neslyšela. „Protože takhle se s ní o něj musím dělit a ona je naprosto nemožná. Pořád musím poslouchat, jak jsem nepořádná, jen proto že mám ráda věci víc po ruce.“

Maurice si uvědomil, že pokud by se chtěl začít Garland opravdu dvořit, bude mít v Gabrielle dobrého spojence. „Řeknete-li mi, kdy plánujete návrat, bude pro mě potěšením vaši rodinu navštívit.“

„Bože můj!“ vydechla Garland nevěřícně. Nervózně si uhladila krajkový živůtek a litovala, že nemá vějíř, aby si mohla ochladit rozpálené tváře. Markýz vypadal přesně jako muž, o němž vždy snila. Nečekala však, že by se o ni kdy začal ucházet. Chování její sestry ji vyvedlo z míry…, ale zároveň jí byla trochu vděčná.

Na verandě se objevila Bess a začala prostírat ubrusy na provizorní stůl. „Drahoušku, máte pro všechny dost talířů?“ obrátila se na Shemaine.

„Ano, půjdu s tebou a ukážu ti, kde jsou,“ odpověděla Shemaine. Vystoupala po schodech, a když procházela kolem Maurice, zlehka mu položila ruku na paži. „Mám radost, protože vidím, že by tvoje cesta do Ameriky nemusela být zbytečná. Doufám, že mi časem odpustíš, že jsem porušila slovo, jež jsem ti dala, a vzala si Gage.“

„Ještě pořád mě to bolí,“ odpověděl polohlasem. „Ať už jsi mě milovala nebo ne, já jsem tě zbožňoval a chtěl jsem, aby ses stala mou ženou. Navíc je tady ještě jedna záležitost, kterou musím vyřídit, než tě nechám v péči tvého muže. Pořád je pro mě důležité tvoje blaho, život a… pochopitelně i štěstí.“

„Já jsem šťastná, Maurici, věř mi.“

„Momentálně asi ano, ale mě zajímá i tvoje budoucnost, Shemaine, a nedám si pokoj, dokud se nepřesvědčím, že je Gage pro tebe ten pravý. Pokud ne, jsem tady pořád já.“

Edith du Mercer spěšně opustila Anglii jen pár dní poté, co se dozvěděla, že její vnuk odplul s O’Hearnovými do kolonií, aby tam pátrali po Shemaine. Přestože zaplatila značnou sumu za samostatnou kajutu na lodi Moonraker a nalodila se sama bez sluhů či jiného doprovodu, nakonec zjistila, že se o kajutu bude muset dělit se ženou srovnatelně bohatou. Byla to pro ni strastiplná cesta. Hlasité pronikavé chrápání, jež ji rušilo ze spánku a neuvěřitelně ji dráždilo, bylo zkouškou její trpělivosti. Nikdy by si nepomyslela, že něco takového bude muset cestou do kolonií podstupovat. Dokonce i velmi mírná dáma by byla z pochopitelných důvodů otrávená, natož Edith du Mercer, která celý život neznala nic jiného než moc a bohatství. Její panovačné sklony byly pečlivě hýčkány a podporovány jejím dědečkem, jenž jí vštěpoval důležitost aristokratické výchovy a výjimečné postavení jejich rodiny mezi nižší šlechtou.

Kdyby byla schopná zmanipulovat okolnosti ve svůj prospěch, aniž by vzbudila nějaké podezření, někoho by podplatila, aby onu dámu hodil přes palubu. Což bohužel nešlo, a tak se alespoň pokoušela nemyslet v této situaci na svoje pohodlí, ale na konečný cíl, jenž si stanovila. Vidět svého vnuka po boku dokonalé a urozené ženy, která ho díky svému postavení pozvedne výš, do křesla poblíž trůnu. Nikdo nemohl tvrdit, že Mauriceovi chybí důstojnost, čestnost, charakter a šarm. Rozhodně však postrádal ctižádost stát se blízkým důvěrníkem Jeho královské Výsosti George II., jenž bude jednou i otcem těch, kteří povládnou Anglii.

Ve své touze získat tu irskou nulu nechápal, že se tak může navždy rozloučit s nadějí dostat se výš. Kdyby se spokojil s tím, že by si Shemaine nechal jako milenku, mohl si vzít dívku s titulem a nezahazovat svou šanci. Ale byl do Shemaine příliš zahleděný a víc ho uspokojovala představa jejich budoucího štěstí než možnost získat jako markýz vyšší postavení. S nadšením by zplodil potomky, jež by jméno du Mercer jen poskvrnili. Z mnoha argumentů, které jí Maurice předložil, aby ji přesvědčil o Shemaininých kvalitách, bylo jasné jedno - že nikdy neustoupí ze svého výběru. Edith si uvědomovala, že je pouze na ní, zda bude i jen letmá zmínka o svatbě jejího vnuka s tou osobou navždy zažehnána. Nakonec byla úspěšná a všechno zařídila, ačkoli velmi podivnými metodami. Maurice však nic netušil. Byl příliš čestný, než aby si dokázal představit hranice, kam až byla jeho babička ochotná zajít ve snaze zabezpečit potomkům jména Du Mercer slávu a věhlas.

A tak se ocitla ve špinavé vísce jménem Newportes Newes a snažila se najít pokoj. Rozzlobil ji hostinský, jenž jí tvrdil, že nemá ani místečko. Když se ho pokoušela přesvědčit dvojnásobnou cenou, postěžoval si jí, že už má na jedné posteli tři nocležníky, a ti všichni ho podplatili, jen aby je nechal přespat. Dokonce na volné místo v pokojích a předsíních roztáhl další rohože, aby všechny uspokojil. A kdyby netrval na tom, že už je plno, jeho hosté by se na něj vrhli a roztrhali by ho na kusy.

„Můžete zkusit krčmu,“ navrhl jí. „Maj pokoje k pronajmutí, když tam najdete ňákej, kde nebudou Freidiny holky se zákazníkama. Kromě toho tam i líp vařej.

Jinak jsou rodiny, který pronajímaj pokoje, ale moc jich není. Podle mě to máte v krčmě nejlepší.“

„Děkuji,“ pronesla Edith upjatě. Popuzeně se otočila, dlouhou kostnatou rukou se opřela o stříbrnou rukojeť hole a vyšla ven. Byla ráda, že existuje jiná možnost, protože špína a prach v hostinci se jí z duše protivily.

Zastavila se, aby si otřela krajkovým kapesníčkem pot z obličeje. Měla na sobě dlouhé šaty z černého hedvábí, jež snad přitahovaly všechno sluneční teplo, a nákladný klobouček jí sice stínil tvář, ale díky své černé barvě byl nesnesitelně rozpálený. Kdyby měla svého vnuka po ruce, pořádně by mu vyčinila, že ji dostal do takových nesnází kvůli půvabné slečince, jíž se ze všech sil pokoušela zbavit.

Slib velké odměny tomu, kdo jí přinese nepopiratelný důkaz, že ta holka zmizela ze světa, jí očividně přivodil velké problémy. Nesčetné schůzky s advokátem, tajné cesty kočárem v noci do Newgate a utajovaná setkání s odporně páchnoucím žalářníkem se ukázaly naprosto zbytečné. I tak nepřestala po odplutí lodi s trestanci doufat, že mluvil pravdu, když jí říkal o nějakém vězni, jehož pomoc získal, když se mu nepovedlo tu malou potvoru uškrtit přímo ve vězení. Ale pak přišla zpráva, že Maurice pluje do Virginie, a Edith si uvědomila, že musí nutně za ním. Nemohla pominout možnost, že by její vnuk mohl svou lásku nalézt a přivézt zpátky do Anglie. Veškerá její snaha by pak byla marná!

Přišlo jí vhod, že Moonraker připlul díky dobrému větru jen o den později než Mauriceova loď. Znovu začala doufat, že se jí díky včasnému příjezdu podaří všechno zvládnout, aniž se Maurice vůbec o její přítomnosti dozví.

Hned u přístaviště se vyptávala nějaké místní ženy a dozvěděla se, že Shemaine O’Hearnová je nejen naživu, ale dokonce se těší dobrému zdraví a žije s jakýmsi zálesákem, jemuž se podařilo dát dohromady dost peněz, aby si ji koupil. Žena, která jí to říkala, se zmítala mezi vášnivými výbuchy sdílnosti a nervózní zamlklostí, jako by měla strach, že ji někdo pozoruje. Paní Pettycombová byla dozajista tou nejpodivnější bytostí, s níž Edith du Mercer kdy přišla do styku. Většina jejího blábolení nebyla k ničemu. Edith si musela připomenout, že je v zemi odsouzenců a všemožných pobudů ze států, které dokázaly vypravit loď a odeslat je sem, a že od zdejších obyvatel nemůže nic očekávat. Nikdy nesouhlasila s Mauriceovou snahou zastavit transporty s odsouzenými, protože divočina byla podle ní to pravé místo, kam tenhle odpad společnosti patřil.

Bože, úpěla Edith v duchu, proč nemohla ta malá mrcha umřít a zbavit mě tak starostí o Mauriceovu budoucnost šlechtice? Jakákoli skutečná dáma by nepřežila ani útrapy vězení, ani cestu lodí mezi zločinci. Za to může určitě ta její odolná irská krev.

Maurice neměl představu, jaké utrpení způsobil své jediné příbuzné, když to stvoření přivedl do domu jejich předků a nekompromisně prohlásil, že se budou brát. Už ty její rudé vlasy ho měly varovat, když se potkali, že není žádná aristokratka. Ale to ne! Musel si dokázat, jak je velkomyslný ve své liberálnosti.

Bohužel z jeho tolerantního postoje nevzešlo nic dobrého, protože ji tak vlastně přiměl, aby si zamazala ruce krví.

„A tak to bude,“ přísahala si Edith pro sebe. „Jediné, co musím udělat, je najít tu couru a poštvat na ni ty správné psy.“

Zastavila se na dřevěném chodníčku a se znechuceným výrazem se zadívala na průčelí krčmy. Jen se otřásla odporem, sotva zaslechla zevnitř neurvalý smích a oplzlá poznámka nějaké ženy s hrubým hlasem ji přimrazila na místě. Kam až mě to můj vnuk dohnal? pomyslela si s hrůzou. Nejdřív úplatek advokátovi, aby přimhouřil oči a zařídil Shemainino zatčení a odsouzení, pak další množství zločinů, s nimiž by si žádná útlocitná dáma nehodlala špinit ruce. A teď poslední urážka její pýše! Sdílet tohle doupě s opilci a děvkami, jako kdyby byla nějaký prosťáček! Možná hledá nesprávnou osobu, pomyslela si popuzeně. Všechno její trápení a starosti by zmizely ze světa, kdyby z něj zmizel i Maurice.

Nicméně si ztěžka povzdechla, opřela se do dveří a vešla svým typicky povzneseným způsobem dovnitř. Ucouvla před příšerným hlukem, jenž však postupně utichal, jak se po ní začali všichni otáčet.

Morrisa Hatcherová se loktem opírala o jeden ze stolů, a jakmile zahlédla příchozí, klesla jí brada téměř v posvátné úctě. Nikdy v životě neviděla, že by se látka tak nádherně leskla, a třebaže byla černá jako její vlasy, byly z ní ušité ty nejkrásnější a nejelegantnější šaty, jaké kdy viděla.

„A má je na sobě taková stará rašple,“ zamumlala závistivě. Zvedla se a mrkla na druhou prostitutku, jež seděla vedle ní. „Možná sem ta lady přišla, aby vobsloužila některýho z chlápků, co?“

„Proč se jí nejdeš zeptat, v který posteli by to chtěla dělat?“ pobízela ji kamarádka.

Morrisa zachytila pohled šéfové a ukázala palcem ke dveřím. „Kde ste vzala svoje nový děvče, Freido?“

Freida pobaveně našpulila rudě nalíčené rty. „V Buckinghamským paláci. Přivezou mi celou zásilku.“

Morrisa se nedbale přicourala ke vchodu a širokým obloukem markýzu obešla. Prohlížela si ji od hlavy k patě. Neobjevila jediný detail, který by nevypadal draze. „Ztratila jste se, mylady?“

„Obávám se, že vůbec ne,“ odsekla Edith nadutě a přetřela si nos krajkovým kapesníčkem. Ta ženština se navoněla levnou voňavkou a čpěla tak, že se markýze zvedal žaludek. „Předpokládám, že je to ta krčma, kam jsem byla nasměrována. Prý tu je pokoj k pronajmutí.“

„No, no, no!“ zaskřehotala Morrisa nad jejím dokonalým vyjadřováním. „Nejste ňáká nafoukaná?“

Edith ji přejela výsměšným pohledem. „Nikdy jsi neslyšela mluvit dámu?“

„Jasně,“ nenechala se Morrisa vyvést z míry, „dřív jo. Taky jsem je semtam viděla. Ale sem žádná nechodí, leda by byla s chlapem. Jinak by ji tu mohla potkat práce.“

„V posteli, tuším,“ podotkla Edith chladně. Jestli si ta prostitutka myslela, že nemá všech pět pohromadě, tak se značně mýlila. Nedožila se sedmdesáti čtyř let, aniž by se pár věcí nenaučila. „Domnívám se, že jsem už příliš stará, abych zajímala někoho z tvých přátel, a tak se tady cítím bezpečně. Jediné, co potřebuji, je pokoj, kde bych mohla nerušeně přespat, horká koupel a přijatelné jídlo. Žádám příliš mnoho?“

Její odvaha udělala na Morrisu dojem. „Neřekla bych, jestli můžete zaplatit.“

„O to se nemusíš starat,“ odsekla Edith ostře. „Abych pravdu řekla, pokud zařídíš potřebné a pošleš někoho, aby vyzvedl z Moonrakeru moje zavazadla, zaplatím ti za tvůj čas. Nebo ho radši chceš strávit s nějakým mužem?“

„S klidem to pro vás udělám, fajn, ale musím dostat dost, abych uspokojila naši madam.“

„Dostaneš dost,“ slíbila Edith, „ale nestrpím žádné zpoždění. Od momentu, kdy jsem vyplula z Anglie, jsem se nevyspala, a to, co jsem vyjmenovala, chci co nejrychleji. Jasné?“

Morrisa neměla nic proti jednou v životě zkusit práci služebné. Navíc byla zvědavá. Bohatá dáma cestující sama působila velmi zvláštně. Dumala, jaký k tomu má důvod. Jaké hrozné okolnosti přiměly podstoupit tak starou ženu strastiplnou cestu bez služky nebo mužského doprovodu?

Kývla na souhlas, ale okamžitě si řekla o dvojnásobek své obvyklé mzdy. Freidě o příplatku nehodlala nic říkat. Vzala si elegantní kožený váček, pospíšila za majitelem krčmy a vmžiku byla zpátky. „Můžete mít zadní pokoj vpravo nahoře. Služky vám tam připravěj koupel a já zatím pošlu ňákýho chlapíka pro věci. I když si vás kapitán bude stopro pamatovat, radši byste mi měla říct méno, aby uvěřil, že jste to vy, kdo toho člověka poslal.“

„Lady Edith du Mercer.“

Morrisa naklonila hlavu přemýšlivě na stranu. „To jsem si mohla myslet, že ste ze vznešenýho rodu.“

„Těší mě, že sis všimla,“ odpověděla markýza s povzneseným sarkasmem.

Morrisa už otvírala pusu, aby jí trefně odpověděla, ale rychle se rozmyslela. Tahle stařena nevypadala, že by trpěla drzé poznámky, a kdyby jí odmlouvala nebo se začala vztekat, připravila by se o všechno, co by mohla získat, bude-li držet jazyk za zuby.

„Jak se jmenuješ ty?“ chtěla vědět lady.

„Morrisa. Morrisa Hatcherová.“

„Je Hatcherová tvoje pravé příjmení, nebo jsi ho přijala až v průběhu let?“

Morrisa se ošila. Ať už byla tahle starožitnost kdokoli, rozhodně nebyla hloupá. „Máma mě porodila bez manželskýho chomoutu, jestli se ptáte na tohle. Do jinýho stavu jí přived vrchní sluha v domě, kde dělala, ale von to všechno zatlouk. Mámu vyhodili a von tam zůstal jakoby nic. Když jsem se narodila já, prohlásila, že to byl pěkně vychytralej ptáček a vona že mu vyseděla mládě jak ta slepice. To jméno mi dala máma.“

„Dobře, Morriso Hatcherová, co bude s jídlem?“

„Připravím vám sama něco jedlýho, než se vykoupete. Chtěla byste pomoct s vybalováním nebo při slíkání?“

Edith du Mercer pochopila skrytý smysl otázky. „Jakákoli pomoc, kterou mi poskytneš, bude odměněna, Morriso, ale pouze pod podmínkou, že odsud odejdu se vším, s čím jsem přijela.“

Markýza ji sledovala neústupným pohledem. „Nechci vám nic ukrást, jestli mluvíte vo tomhle,“ nenechala si Morrisa ujít příležitost být té ženě k ruce a přijít tak k nějakým penězům.

„Jseš vychytralá, má milá. Myslím, že si dobře rozumíme.“

„Nejsem žádná zlodějka,“ bránila se Morrisa naježeně.

„Ne?“ zapochybovala Edith s nepatrným úsměvem. „To opravdu dostáváš tolik, kolik sis před chvílí řekla? Nebo jseš jen lhářka?“

„Každá holka se vo sebe musí nějak postarat,“ nelíbila se Morrise Edithina narážka.

„Jistě,“ souhlasila markýza, „a dokud se budeš v mých službách chovat čestně, vyděláš si mnohem víc, než když bys šla s mužem. Ale pamatuj si, že ti dám jen tolik, kolik já uznám za vhodné. Rozumíš?“

„Slyším dobře.“

„Pak mi můžeš pomoci se vším, co budu potřebovat.“

Poháněna zvědavostí doprovodila Morrisa markýzu do pokoje, ujala se příprav kolem koupele a rozložila košili a župan. Obojí vypadalo tak skvostně a nádherně, že si jen stěží dokázala představit jejich cenu. Zbožně po oblečení přejela rukou a zadumala se, jak by v nich asi vypadala ona, ale rychle tu myšlenku odehnala. Vsadila by se, že by z ní ta stará dračice stáhla kůži, kdyby jí rozčílila.

„Nikdá jsem neviděla tak nóbl šaty, jako máte vy.“

Edith ji sledovala, spokojená, že má mladá žena všech pět pohromadě a nesnaží se s jejím oblečením nic provádět. „Když mně budeš dobře sloužit, Morriso, můžu ti nějaké nechat. Doma jich mám spousty.“

„To by vod vás bylo milý,“ usmála se prostitutka nadšeně.

„Pomoz mi svléknout. Můžeme dál hovořit, až se budu koupat.“

Morrisa její příkaz rychle vyplnila a zavěsila dvě prostěradla kolem vany, aby měla markýza soukromí. Čekala na druhé straně a Edith se začala vyptávat.

„Nemáš zdání o jedné mladé ženě jménem Shemaine O’Hearnová, která žije někde tady poblíž?“

Morrisa znechuceně odfrkla. V poslední době byli snad všichni, kdo připluli do přístavu, posedlí tou malou blátotlačkou. „Jasně, že ji znám. Připluly sme sem spolu na London Pride.“

„Staly se z vás přítelkyně?“

„Spíš nepřítelkyně,“ ušklíbla se Morrisa.

„Proč jsi ji začala nenávidět?“

Morrisa zostražitěla, ale řekla pravdu. Za to, že někoho nesnáší, ji nikdo nemohl oběsit. „Shemaine pořád strkala nos, kam neměla. Vostatní mě docela poslouchaly, dokavad do nich nezačala hučet. Všechny by se přede mnou sklonily a uďály první poslední, kdyby nebylo jí.“

„Takže jsi ji nesnášela?“

„I tak se to dá říct.“

„Někdy jsi určitě měla takovou zlost, že sis přála i její smrt,“ mířila Edith ke svému cíli.

„Nejen přála. Měla jsem i dobrej důvod, aby se to stalo… Ale ne kvůli sobě, víte,“ dodala opatrně. „Existujou lidi, který taky chtěj, aby umřela, a jsou vochotný zaplatit. Dozorce v Newgate tvrdil, že někdo v Londýně vysolí peníze za její smrt. Dokonce říkal, že z toho pro mě kouká hodně dobrýho, když ji připravím vo život a pošlu mu vo tom důkaz. Ale když já jsem tady a von tak daleko, nevypadá, že bych si mohla odměnu vybrat, i kdybych tu malou čubku sprovodila ze světa. Dokonce jsem vo tom nedávno přemejšlela, že asi chtěl, abych to udělala, poslala mu důkaz a vodměnu by shrábnul sám. Já bych pak mohla jít k čertu.“

Edith si uvědomila, že v jejím plánu připravit Shemaine o život byly slabiny, ale bohužel se jim nedalo zamezit. Její právník chápal nutnost chránit rodové jméno a jmění, a i když zařídil Shemainino uvěznění a odsouzení, odmítl být osobně zapojený do příprav vraždy mladé dívky z bohaté rodiny. Argumentoval tím, že následky by mohly být nedozírné, a žádná odměna pro něj nebyla tak velká, aby ho přesvědčila. Měl k celé akci vážné výhrady, ale přesto jí přislíbil sehnat člověka, který by takový čin vykonal, a sjednat jí s ním schůzku inkognito. O několik dní později jí sdělil, že ten člověk je dozorce ve vězení a že už jednou na objednávku vraždil. Ale jak Edith později zjistila, právě on ji zklamal.

Edith dokončila koupel, oblékla se a posadila se na lavičku. Morrisa jí začala rozčesávat dlouhé, silně prošedivělé vlasy. „Přemýšlela jsem, Morriso, jestli se někdo pokusil Shemaine zabít.“

„Jo, ale doteďka ten chlápek neuďál nic, co by stálo za řeč.“

„Znáš ho?“

„Je to námořník z London Pride. A na Shemaine je pěkně umanutej. Říká, že jí dluží za ty její povýšený způsoby. Ale pan Thornton přišel už několikrát sem a varoval mě, že si mě i Pottse najde, jestli se Shemaine něco stane. Není to fér, aby mě takhle vobviňoval, ale votravoval tak, že jsem řekla Pottsovi, aby se na chvíli někam zašil, jinak že z nás vobou vyrazí duši.“

„Kdybys mohla někam odjet - kamkoli bys chtěla -, kde by tě pan Thornton nemohl najít, přemýšlela bys o tom, že by se jí měl Potts vůbec pomstít?“

„Kdybych tu mrchu viděla mrtvou, vůbec by mi to nevadilo, ale sama bych ji nikdy nezabila. Takže jestli mě chcete chytit při plánování vraždy, tak se vám to nepovede.“

„Nemusíš se bát, Morriso,“ dodávala jí Edith odvahy, „já toužím po její smrti stejně jako ty.“

Morrisa si nedokázala představit, proč by nějaká vznešená dáma, chtěla někomu uškodit. Markýza vzbudila její zvědavost. „Proč by taková fajnová dáma jako vy chtěla Shemaininu smrt? Co vám uďála?“

„Ukradla mému vnukovi srdce a já ji za to nesnáším.“

„Jeho srdce není jediný, který ukradla. Pan Thornton ji taky považuje za svou.“

„Ano, slyšela jsem, že ji koupil nějaký osadník -“

„Nejen koupil. Taky s ní spí.“

„Chceš říci, že je zneuctěna?“ Edith nejdřív ta informace nadchla, ale potom si uvědomila, s jakou tvrdohlavostí ji Maurice hledá, a bylo jí jasné, že on dívku nebude z ničeho obviňovat, protože bude přesvědčený, že k tomu byla přinucena svým pánem. Ztěžka si povzdechla, když si představila, jak jí Maurice velkoryse nabízí sňatek navzdory možnosti, že čeká dítě jiného muže.

„Obávám se, že ztráta panenství nic nezmění. Můj vnuk je naprosto okouzlen. Ta malá coura ho má pevně v rukách a hned tak ho nepustí.“

„Hmm, tak si myslím, že se Shemaine bude muset rozhodnout mezi dvěma, protože pan Thornton určitě žádnou ženskou nenechá jen tak vodejít s jiným. Slyšela jsem, že svou první zabil. Jestli načapá Shemaine, jak cukruje s vaším vnukem, zabije ji taky.“

„Shemaine je tedy vdaná?“ zeptala se Edith a Morrisa horlivě přikývla. „To by mohlo Maurice odradit.“

„Tsss. Jestli je váš vnuk ten, kdo se se Shemaine a panem Thorntonem setkal včera večer přímo tady před krčmou, tak ten rozhodně nevypadal, že by se jí chtěl vzdát, i když je vdaná za vosadníka.“

„Jak bych si jen přála, aby zemřela,“ povzdychla si Edith unaveně. „Kdybych dokázala najít tu správnou osobu, která by to provedla, dala bych jí jmění.“

Morrisa si přemýšlivě okusovala nehet a dumala, zda té ženě může věřit. Jestli se jí pokouší nachytat, byla by blázen, kdyby jí navrhla, že může zařídit, aby se Shemaine něco přihodilo. Ale proč by Edith du Mercer cestovala až z Anglie, aby nalákala nějakou prostitutku do pasti. Ta myšlenka byla tak přitažená za vlasy, až byla směšná.

Od první chvíle, kdy ji spatřila, bylo Morrise jasné, že dáma před ní má jasný cíl, a čím déle spolu mluvili, tím víc se přesvědčovala, že není žádný útlocitný anděl. „Na rovinu vám můžu říct, že Pottse svědí ruce nedočkavostí a těší se, jak Shemaine podřízne krk.“

„Když se ti podaří přimět ho, aby se Shemaine skoncoval, zbyde značná odměna i tobě. Pokud jsi sem připlula na London Pride, předpokládám, že tvoje doklady někdo vlastní…“

„Freida… madam.“

„S penězi, které ti chci dát, Morriso, si vykoupíš svobodu a zařídíš si svoje vlastní děvčata, kdekoli budeš chtít. Chytí-li tě však, nesmíš prozradit, kdo ti dal instrukce. Pochybuji, že by ti někdo uvěřil, ale kdybys mě obvinila, rozhodně bych ti nezůstala nic dlužná a někoho bych poslala, aby se tě zbavil. Kdybys po odhalení mlčela, čekala by tě ještě větší odměna, a protože bys nebyla do záležitosti osobně zatažená, dokázala bych ti zařídit svobodu.“

„Vím, kdy mám držet jazyk za zuby, mylady. Vo mě se nemusíte bát.“

„Hned jak jsem tě spatřila, věděla jsem, že my dvě si budeme rozumět.“

„Nebude těžký nasměrovat Pottse, aby Shemaine zabil. Stačí, když s ním promluvím. Udělá pro mě všechno. Taky ale bude muset zabít pana Thorntona, jak zabije Shemaine, aby nám chránil kůži. A bude nutný dát mu ňáký peníze dopředu.“

„Zaplatím mu, něco málo teď a velkou odměnu, až to provede.“

„A pro případ, že by neproved, mám v zásobě ještě někoho. Ženskou. Ta by to uďála pro svý vlastní potěšení. Nemá ani potuchu, co jsem viděla a co mi došlo vohledně jí a jedný nafoukaný nuly, kterou kvůli ní zabili. Já jsem pod její úroveň, se mnou se bavit nebude, ale s váma, mylady, kdybyste chtěla, by mluvila. Mám pocit, že vocať chce vypadnout a že k tomu bude potřebovat hodně kulatou sumu.“

„Myslíš, že budeme potřebovat Pottse a ještě tu ženu současně?“ Edith si vzpomínala, jak drobounká jí Shemaine přišla, když před ní stála a odmítla její nabídku velkého bohatství, jestliže opustí Anglii. Nezdálo se jí pravděpodobné, že by na ni byli potřeba dva zločinci.

Morrisa byla jiného názoru. „Potts to zpackal už mockrát na můj vkus a ze všeho mu zbyla jen díra v těle. Pan Thornton ho stopro zastřelí, jen co ho zmerčí, když ho Potts nezabije první. Z toho chlápka mám vítr, protože ten nás požene až na konec světa, aby se nám pomstil, že jsme sprovodili ze světa toho jeho drahouška. Roxanne Corbinová se může k Shemaine dostat blíž a rozhodně bude štěstím bez sebe, že má šanci získat tučnou odměnu.“

„Roxanne Corbinová je ta osoba, se kterou chceš, abych promluvila?“

„Jo. Ta se bude jen třást, aby Shemaine zabila, protože jí ukradla chlapa, na kterýho si dělala zálusk. Podle toho, co jsem slyšela vod toho náfuky, když se ty dva pohádali, byla Roxanne do Thorntona celá pryč skoro deset let. Někdo tvrdí, že mu prej byla i po vůli, ale starej Sam řekl, že ne, že je moc vošklivá a pan Thornton je jen na pěkný. Hned jak se poprvý voženil, mohla se prej Roxanne zbláznit. Pak jeho ženu někdo zabil a Roxanne se hned chytila příležitosti, starala se mu vo domácnost a plánovala si svatbu.

Jenže se vobjevila Shemaine, Thornton se zamiloval a vzal si ji. Roxanne se nejdřív dusila vzteky a málem pukla závistí. Teď se snaží rozhlásit, že Thornton tu svou první ženu zabil. Ale mě je jasný, že ho chce zpátky. Nemá tušení, že ji pozoruju, ale já jí to vidím na vočích, když se Thornton nese tím svým přidrzlým stylem po ulici. Je celá říčná, aby ho dostala pod sukně. Stačilo by, aby jen lusknul, a vona by je hned zvedla, aby to jejich spáření urychlila. Pravda ale je, že je pan Thornton do Shemaine tak zakoukanej, že vod starýho koňskýho ksichtu ani vod nikoho jinýho nic nechce. Jednou jsem ho zkusila nalákat, aby se mnou šel nahoru, ale neměl zájem. Roxanne musí vědět, že se Shemaine naživu nemá jedinou šanci… , a proto si myslím, že po týhle příležitosti zbavit se jí okamžitě skočí. A kdyby se jí snad nechtělo zabíjet, prachy ji popostrčej, protože jen tak bude moct vzít dráhu vod svýho táty.“

„Zdá se, že o lidech z vesnice hodně víš, Morriso.“

„Některý mý zákazníci si čas vod času pustěj pusu na špacír. A kromě toho dost zjistím, když se snažím, aby se hejbaly kšefty.“

„Říkala jsi, že jsi viděla, co Roxanne udělala tomu nafoukanci, jak jsi toho člověka nazvala.“

„Jo, byla jsem tu noc, kdy ho zabili, v jeho domě. Jeho smrt má na svědomí Roxanne. Ne že by na něj vztáhla ruku, víte, ale vinná je úplně stejně.“

„Když nebude chtít zabít Shemaine pro peníze, možná se mi ji podaří přesvědčit, že bude jen v jejím zájmu, aby mi vyhověla, pokud nechce být zavřená za vraždu toho muže.“

„Jak jsem řekla, mylady, vona sama to neudělala,“ zdůrazňovala Morrisa.

„Jestliže na něj nachystala léčku, je vinna stejně, nebo ne?“

Morrisa si skousla ret, zatímco uvažovala o nebezpečí, které hrozilo, bude-li někdo Roxanne zastrašovat. „Pošle na mě toho svýho poskoka, aby mě vyčenichal, jestli řeknete mý jméno, mylady. Budu mrtvá, hned jak mě chytej.“

„Kvůli tomu si přeješ, abych s ní promluvila sama? Protože se jí bojíš?“

„Já se jen tak někoho nebojím, mylady, ale to, co jsem viděla tu noc, mě fakt dost vyděsilo.“

„Dobře, Morriso. Pokusím se Roxanne přesvědčit bez jakýchkoli pohrůžek, aby to udělala. Dám ti pro ni dneska odpoledne dopis. Kdyby to bylo možné, ráda bych, aby byl ten riskantní plán proveden do zítřejšího soumraku. Dala bych přednost tomu, aby se můj vnuk o mém příjezdu a odjezdu vůbec nedozvěděl. Takže čím dřív Shemaine zemře, tím víc budu mít šancí odjet nepozorována.“

„Vy si myslíte, že se to neroznese? Tohle je setsakra ukecaný hnízdo.“

„Musím to zkusit. Kromě toho, začnou-li lidé mluvit, dřív než budu pryč, můžu vždycky říci, že jsem tu hledala Maurice a dozvěděla se, že odjel na sever, nebo něco podobného.“

„Tak se mi zdá, že v tomhle pokoji nejsem lhářka jenom já,“ uculila se Morrisa.

Edith jen povytáhla obočí.

Gage Thornton a Nathanial Beauchamp jako budoucí majitel lodi sepsali smlouvu o prodeji, jenž se měl uskutečnit, hned jakmile bude brigantina dokončena. Pro oba dva to byla slušná a poctivá dohoda, ale Gage, který stál před těžkým rozhodnutím, zda má zastavit výrobu nábytku a věnovat se jen stavbě lodí, si při jednání uvědomil, že hodlá skoncovat se značně výnosným obchodem. Kromě toho tu byl Ramsey Tate, Sly Tucker a dva mladí učni. Ti všichni byli na výrobu nábytku odkázáni. I kdyby jim dodával návrhy a poskytoval rady, co se k čemu hodí, byli by stejně v nevýhodě. Byli pracovití a v tom, co dělali, také dost nadaní, ale bohužel ne tvůrčí. Rozhodně ne tolik, aby dokázali nahradit jeho tvořivost a talent.

Gage se před nimi nikdy netajil se svými záměry, takže když Beauchampovi odjeli, zašel za muži do dílny a s pochopitelným nadšením jim oznámil, že prodal loď. Z nucených úsměvů bylo okamžitě jasné, že se toho, co bylo nabíledni, obávali. Při jejich nemastných neslaných gratulacích si pomyslel, že si jsou zřejmě sami vědomi svých omezených možností, ale že ho zároveň nechtějí přemlouvat. Asi se domnívali, že by bylo marné snažit se ho odvést od dlouho hýčkaného snu stát se velkým lodním stavitelem. Když jim potom hned sdělil, že po delším rozvažování došel k závěru, že by bylo bláznovství rušit zavedenou výrobu nábytku, a že tudíž svoje plány omezí a bude se stavbě lodí věnovat jen občas, zavládla neskrývaná radost.

I Shemaine byla tou zprávou potěšená, protože si nedokázala představit, že by se její muž vzdal řemesla, pro které měl takový cit a talent. Ukradli si pro sebe chvilku v ložnici, zatímco jejich rodiče hráli v obývacím pokoji karty a Andrew dřímal vedle. Maurice se omluvil a odjel s Beauchampovými do Newportes Newes, ale pochmurně Gageovi oznámil, že se ráno vrátí, protože Shemaine neopustí, dokud se věci mezi nimi ať tak, či onak nevyřeší. Bess připravovala v kuchyni s Nolou večeři, a tak měli Gage se Shemaine poprvé od dnešního rána soukromí.

„Ani bys teď nemohl s výrobou nábytku přestat,“ ozvala se Shemaine. „Budeme potřebovat víc postelí a další věci pro naši rozrůstající se rodinu. A po návštěvě Beauchampových jsem přesvědčená, že jsme oba v dětství postrádali legraci, jež je mezi sourozenci, a tak vážně uvažuju o velké rodině. Umíš si představit, kolik radosti můžeme prožít? A až budeme staří a šediví, budou nás navštěvovat vnoučata, budou se nám šplhat na klín a chtít pusu nebo pohádku. Budou jako elixír mládí. Podívej se na svého otce. S Andrewem začal znovu žít.“

Gage se nad jejím přesvědčováním pousmál. „Bude to pro nás znamenat i spoustu práce, živit je a učit dobrým způsobům, ale představ si to potěšení, až je budeme dělat.“ Něžně jí uhladil záhyby na županu a přitáhl si ji blíž, aby si ji pozorně prohlédl. Shemaine se před ním pootočila na stranu, aby lépe viděl, ale Gage jen zavrtěl hlavou. Od minule nezpozoroval žádnou změnu. „Tohle roste tak pomalu, že nebude v kolíbce dřív než na začátku příštího roku.“

„Ty mě zlobíš,“ dobírala si ho Shemaine se zachichotáním. „Víš moc dobře, kdy se má narodit.“

„Jistě, jen jsem přemýšlel, zda jsi nezapomněla, že to miminkům trvá devět měsíců. S tím množstvím dětí, které chceš, budeš jedno čekat a druhé ještě kojit.“

Shemaine si shon s tolika malými dětmi dokázala představit. „Možná by nebylo správné je uspěchat. Každé si musí dětství užít, než ho vystrčíme z postýlky kvůli dalšímu sourozenci.“

Gage pobaveně souhlasil. „A my budeme mít víc času, abychom si je vychutnali a s láskou vychovali, aby se cítili bezpečně a věděli, že patří do rodiny. Nechceme přece za sebou zanechat bandu vzpurných chuligánů, které by lidi kolem nesnášeli.“

„Talent na výchovu jsi už osvědčil u Andrewa, miláčku, a já se budu snažit dodržovat tvoje rady, až se dítě narodí, ale mám pocit, že budu v pokušení ho přehnaně hýčkat.“

„To vám oběma prospěje, ale nesmíme z něj udělat středobod rodiny. Tvůj manžel totiž taky touží po mazlení.“

„Toho bych se nikdy nevzdala, lásko. Vzrušují mě jen pouhá slova. Podívej, co se mnou děláš.“ Vzala ho za ruce a přiložila si jeho otevřené dlaně na prsa.

Přejel jí palci přes tuhnoucí bradavky, až toužebně zavzdychala. „Už jsem ti řekl, jak jsi nádherná ve svých šatech?“ vydechl a zlehka ji líbal na čelo. „Ve Victoriiných jsi byla taky rozkošná a vůbec mi nevadilo, že ti byly tak těsné přes prsa, ale tvoje ti sluší líp.“

„Už můžu konečně dýchat,“ odpověděla a zhluboka se nadechla, takže se mu ňadry znovu opřela o dlaně.

„Ale třebaže máš svoje šaty, není nic krásnějšího, než když jseš bez nich,“ šeptal Gage.

„Totéž platí i o tobě,“ zvedla k němu zamilovaný pohled. „Máš ten nejkrásnější zadeček, jaký jsem kdy měla to potěšení vidět… „

„Podle vší pravděpodobnosti ten jediný, který jsi měla kdy to potěšení vidět,“ oponoval jí pobaveně.

„Ano,“ připustila Shemaine, „ale dokážu ocenit pěkné tvary, když je vidím.“

„Maurice vypadá dost dobře. Jak si stojím já?“

Trochu se v jeho náručí odtáhla a předstírala překvapení. „Nevím, pane Thorntone. Maurice je opravdu prototyp pěkného muže… „

„Tsss!“

Pohrdavé frknutí ji rozveselilo. „Copak, pane! Snad nežárlíte?“

„Bylo mi líp, když jsem nevěděl, jak je tvůj snoubenec hezký,“ podotkl suše. Zkřížil ruce na hrudníku a zahleděl se do stropu. Vydržel ve stoickém postoji, dokud ho její smích nepřiměl, aby na ni svrchu shlédl. Pak se trochu nedůvěřivě zeptal: „To je všechno, co na mě oceňujete, madam? Můj zadek?“

Shemaine se k němu přitulila a zapředla: „To víte, že ne, pane. Jsou jiná místa, která vzbuzují můj zájem mnohem víc, ale asi byste si myslel, že jsem lascívní, kdybych připustila, že se soustředím na jednu konkrétní oblast.“

Značně upokojený ji Gage znovu objal a ani ho příliš nepřekvapilo, že na její dvojsmyslnou poznámku sám žádostivě reaguje.

„Cožpak jsem vaši troufalost vždycky nepodporoval? Možná bychom měli podrobit předmět vašeho zájmu zevrubné prohlídce.“

V předtuše nádherných chvilek se zhluboka nadýchla. „Teď mě nepokoušejte, pane. Dnes v noci to bude lepší. I když - máme tolik návštěvníků v domě a zdi nejsou dost silné, aby ztlumily mé výkřiky slasti.“

„Prosím? Bojíš se, že si o své malé nevinné holčičce udělá matka špatný obrázek?“ pozlobil ji Gage.

„Přesně tak,“ usmála se Shemaine svůdně a sjížděla mu rukou dolů po těle, až se mu tajil dech. „Nechci, aby se dozvěděla, že se ze mě stala nenasytná prostopášnice, jež je vždycky svolná k potěšením, která slibuješ.“

„Opravdu předpokládáš, že ona se nikdy tvého otce nedotkla tak, jak to děláš teď ty?“

„Je pro mě dost těžké představit si, že by moje matka byla tak… tak dovolená.“

„Tví rodiče se milují, Shemaine. Není snad složité připustit, že tvoje matka touží tvého otce uspokojit tak jako ty mě. Nebo si vážně myslíš, že jsme jediní manželé na světě, kteří se milují nazí a bez peřin? Jseš ještě mnohem nevinnější, než jsem předpokládal, drahoušku, pokud tomuhle věříš.“

„Dost dobře si neumím představit, že mí rodiče dělají totéž co my.“

„Zřejmě nejsou tak vynalézaví,“ pousmál se Gage a znovu jí začal hladit bradavky, „ale dovol jim alespoň nějakou představivost.“

Shemaine si znepokojeně povzdechla a zdálo se, že najednou zrozpačitěla z toho, jak se s ním mazlí. „Už se na ně nebudu moct podívat, aniž bych si je nepředstavila v posteli.“

„Je mi líto, že jsem ti způsobil takové starosti, lásko,“ pochechtával se Gage nad upřímností své ženy.

„To by ti teda mělo být,“ našpulila Shemaine rty, „ale aspoň dokážu pochopit, že jsi na Maurice žárlil a že jsi byl v pokušení usilovat třeba i jen o malou pomstu.“

„Zase on!“ zamračil se a ze všech sil se snažil odbýt její poznámku se smíchem. „Kéž bych ten jeho hezký obličej nikdy neviděl!“

„Nemáš se čeho bát,“ uklidňovala ho Shemaine. „V mých očích budeš vždycky mnohem krásnější než všichni muži kolem. I když můj pohled trochu zatemňuje láska.“

„Dokud tomu tak bude, miláčku, budu neskonale šťastný. A teď, přestože bych si tady s tebou chtěl hrát a mazlit se, musím jít na loď, než Morganovi odejdou, a také musím něco probrat s Flannerym.“

„A já půjdu vzbudit Andrewa, nebo nebude chtít večer spát.“

„Tak mi dej ještě pusu, abych to vydržel, než se zase uvidíme,“ domáhal se Gage a přitáhl si ji znovu k sobě.

Od chvíle, kdy Gage brigantinu prodal, viděl ji jinýma očima. Zatímco dřív se soustřeďoval jen na nedokončené části a žil v nekonečném chvatu, protože sháněl stavební materiál, teď měl mnohem jasnější a ucelenější pohled, jak bude loď po dokončení vypadat. Dělníci už odešli a s nimi i O’Hearnovi, Nola a Mary Margaret. Tu měli doprovodit domů a ostatní hosté byli na noc pozváni k Ramseymu. Ve srubu zůstala jen Bess a Gageova rodina. Otec odpočíval v podkroví, Bess chystala v kuchyni chléb a jídlo na zítřejší snídani a Shemaine koupala Andrewa. Gage se chtěl ještě jednou, než skončí den, projít po palubě a všechno si prohlédnout v růžovém odlesku časného soumraku. Cítil se podivně povznesený, ale zároveň jakoby rozervaný a pochmurně zadumaný.

Za pár měsíců uvidí svou loď odplouvat a připadalo mu, že ztratí starého přítele, kterého posledních devět let doslova hýčkal. Začínat znovu bude pro něj znamenat výzvu, ale díky tomu, že podle jeho návrhu postavená a jím vyrobená loď bude už tou dobou brázdit moře, bude se mu pracovat, jako by měl vítr v zádech. Osvěžující závan úspěchu ho možná požene dál za vyššími cíli. Už se mu nezdálo nemožné překonat problémy a taky vydělat peníze. Lidé se jeho nápadům nebudou vysmívat, ani ho přezírat jako blázna. A otec od něj možná bude chtít slyšet radu, nebo se k němu i přidá.

Nedávno se Gageovi zmínil, že přemýšlí o prodeji veškerého svého majetku v Anglii a o tom, že se vrátí do kolonií, aby žil někde nablízku. Andrew potřebuje dědečka, aby se mohli navštěvovat, a teď když je na cestě další dítě, dá radši přednost rodině. Navíc je tu i jeho nová přítelkyně, Mary Margaret McGeeová, která - jak si uvědomuje - je stejně posedlá hráčskou vášní jako on.

Navíc William optimisticky předpokládal, že se O’Hearnovi uklidní a se svatbou své dcery se smíří, až přejde prvotní pobouření a přestanou Gage podezřívat. Ten ale vůbec nedoufal, že by k něčemu podobnému někdy mohlo dojít. Už uplynul víc než rok, ale neobjevilo se nic nového, co by ho mohlo v myslích lidí očistit od nařčení z vraždy Victorie. Možná byla její smrt opravdu jen nehoda a žádný vrah neexistoval. Přestane se i on sám v budoucnosti trápit podezříváním lidí z vesnice?

Spíš ne, povzdychl si v duchu. I v příštích letech se lidé, kteří sem přijedou jako Maurice du Mercer, dozvědí děsivé zprávy o jeho „příšerné“ povaze a odsoudí ho, aniž bude mít šanci se ospravedlnit. Maurice se zřejmě ráno vrátí a poháněn „zaručeným důkazem“, který si vybájila buď „madam“ Pettycombová nebo jiná z těch starých vran kolem ní, bude požadovat satisfakci v souboji. Řekl přece, že se nevzdá, dokud nebude znát definitivní odpověď na Gageovu vinu. Tváří v tvář takové hrozbě si Gage plně uvědomoval svoje omezené schopnosti zacházet s pistolí. Měl dobrou mušku s ručnicí nebo menší puškou, ale s pistolemi v souboji neměl žádnou zkušenost. Bylo víc než pravděpodobné, že ho Maurice zastřelí a všechno, o čem snil, se nikdy nenaplní.

Založil si ruce za zády a pomalu mířil k přídi. Nikdo mu nikdy nevěřil, že Victorii z celého srdce miloval. Vytrvale pracoval, aby jí poskytl všechno, co si jen žena pro vybavení domácnosti mohla přát, a ona byla vždycky tak šťastná a vděčná za jeho dárky, že se snažil o to víc, aby jí vyplnil i to nejtajnější přání. Paní Pettycombová a jí podobní si jeho pracovní zápal mylně vysvětlovali a považovali ho za sobce, kterého žene jen jeho ctižádost.

Victoriina smrt ho dlouhé měsíce nelítostně pronásledovala. Často se v noci probudil z hrozivého snu, v němž se celý zoufalý natahoval a snažil se ji zachytit, když přepadla přes příď. Ale nikdy se mu to nepovedlo. Během nekonečných dnů si nepřestával vyčítat, že ji nechal samotnou. Z nevysvětlitelného důvodu měl pocit, jako by její pád byla jeho vina. Ten den se od jiných ničím nelišil. Často spolu chodívali na ještě nedostavěnou palubu, třebaže to bylo riskantní, a snili, jaké to bude, až loď prodají. Ani jednoho z nich by nenapadlo, že už nebudou spolu. Příliš se milovali a žili jen jeden pro druhého.

Pokud by se láska dala měřit, musel si Gage připustit, že jeho city k Shemaine jsou silnější. Jako Victoriin manžel si myslíval, že by ji v jeho srdci nemohla žádná jiná nahradit. Miloval ji věrně a hluboce. Ale přesto se to stalo. Láska k Shemaine ho naprosto zaslepila. Kdykoli se spolu milovali, byl vzrušený a nedočkavý jako nějaký mladík se svou první láskou. Pokaždé když jí ležel v náručí, v duchu žasl, jakou k ní cítí překypující něhu a oddanost. Co se s ním stalo od toho osudného dne, kdy Victoria zemřela? Zmenšil se, nebo se snad zastřel ten hluboký cit, kterým k ní hořel, jak ubíhal čas? Nebo byl až teď schopný podívat se na sebe jinýma očima, jako na loď, kterou stvořil?

Uvědomovala si Shemaine, co k ní opravdu cítí? A jestli ho Maurice zítra skutečně zabije, nechá se Shemaine za pár týdnů, měsíců nebo i let přesvědčit, že by ji v pominutí smyslů zabil, jak jí prorokovala Roxanne?

Proboha ne, bránilo se jeho druhé já. Ať mi nepřestane důvěřovat. Jestliže musím zemřít, ať její láska nezemře se mnou.

Najednou nad hlavou zaslechl téměř nepatrné vrznutí prken. Nedočkavě se rozhlédl. Shemaine mu slíbila, že až vykoupe Andrewa a odvede ho nahoru k dědovi na pohádku, přijde na loď za ním. Ale ohromná silueta, která se nad ním tyčila, jí rozhodně nepatřila.

Z výšky si ho samolibě prohlížel Jacob Potts a mířil mu pistolí přímo na hrudník. „Tak tě mám,“ pochvaloval si. „Morrisa mi řekla, že tě mám zabít prvního, abys za náma nemoh, až budu hotovej s tou tvou Shemaine. Moc mě mrzí, že jsem na to nepřišel dřív, než jsi do mě provrtal díru.“

Gage si uvědomil, že je naprosto bezbranný. Neměl žádnou zbraň a ani nebyl u Pottse tak blízko, aby se po něm vrhl a strhl ho na zem. Mohl jedině doufat, že se mu podaří získat čas, dokud se situace neobrátí aspoň trochu v jeho prospěch. „Je vám určitě jasné, že jsme vás v lesích hledali i s mými muži. Takže když zabijete mě… a Shemaine…, budou hned vědět na jakou adresu se obrátit.“

„Nic takovýho nevím,“ osopil se Potts. „Nebyl jsem tu vode dne, kdys mě střelil.“ Pohrdavě si odfrkl. „Morrisa mě držela stranou, kdyžs za ní byl a vyhrožoval, že jestli se něco stane Shemaine, že si nás najdeš. Já z tebe strach neměl, ale vona jo. Asi s tím má co dělat taky to, že jí Freida řekla, žes zabil svou první ženu.“

Gage si ho pohrdavě měřil. „Zdá se, že jste se báječně uzdravil.“

„Jo, ale chvíli to trvalo, čert aby tě vzal. Škoda že je ta malá blátotlačka z tak tuhýho těsta. Moh jsem ji tenkrát zabít. Její smrt by mi vynahradila bolest z tý rány.“

„Shemaine vám nikdy nic neudělala. Proč jste tak posedlý její smrtí?“

„Za něco, co tý malý drzounce dlužím. Slíbil jsem jí to, víme? Ten den, kdy vodcházela z London Pride, jsem přísahal, že se jí pomstím. A já slovo dycinky držím. Teď za to navíc dostanu vodměnu. Dostanu prachy za to, že jsem si počkal,“ pokrčil Potts mohutnými rameny.

„Kdo vám tu odměnu nabídl?“ Gage si neuměl představit, že by Roxanne měla dost peněz, aby dokázala zlákat Pottse nebo Morrisu. I když odečetl, co Morrisa musela odevzdávat Freidě, měla rozhodně za týden víc, než si Roxanne vydělala vařením a uklízením pro otce za rok.

„Nevím. To ví Morrisa, ale ta to neřekne.“

„Morrisa zřejmě lže a doufá, že vás odsoudí a pověsí. I já jsem přece slíbil, že vás zabiju, jakmile vás tady ještě uvidím. Jí je to očividně jedno. Proč jí tak věříte?“

Potts zalovil ve svém měšci a vytáhl jemný kožený váček takové kvality, že by si ho námořník ani nemohl koupit, natož vyrobit. Zvedl ho do výšky a pohupoval s ním, až se v něm mince rozcinkaly. „Kvůli tomudle. Dala mi ho Morrisa a je plnej peněz. Kdyby si myslela, že se nevrátím, nikdy by mi ho nedala. Jen by mi řekla, že na mě prachy čekaj.“

Gage naoko zvažoval Pottsovy argumenty, ale přitom se snažil najít někde únikovou cestu. Na toho tupce musel jít se lstí.

Zadíval se za něj, zamračil se a hodil hlavou na stranu, jako by někoho varoval, aby se schoval. Ale Potts dostal od Morrisy instrukce, aby se nenechal napálit, a tak byl značně nedůvěřivý. Nepřestal na Gage mířit a natočil se bokem, aby mohl vrhnout rychlý pohled k můstku. Nikoho neviděl.

„Snažíš se mě podfouknout,“ zavrčel a provrtával Gage svýma prasečíma očima.

„Lituju, ale snažím se zachránit,“ vysvětloval Gage. Pokrčil rameny s výrazem, že by to přece mělo být pochopitelné a udělal krok vpřed. Potts zaškobrtl a zamračil se.

„Zůstaň, kde seš, zatraceně, nebo tě zabiju hned na místě.“

Gage rozpřáhl s nelíčenou nevinností ruce. „Nejsem ozbrojený, Pottsi. Proč se tak bojíte?“

„Už vím, že seš samá finta. Jako tenkrát, jaks uskočil stranou a vší silou mě nakop do zadku, když jsem se po tobě hnal.“

Gage se usmál. Těšilo ho, že tomuhle chlapíkovi způsobil alespoň nějaké příkoří. „Musíte uznat, Pottsi, že kdyby byly role opačně, udělal byste totéž… , pokud byste ovšem nad tím přemýšlel.“ Věděl, že je jeho narážka na námořníkovu hloupost příliš mírná, ale i ten největší trouba by z ní vycítil urážku. Proto ho otrávilo, když Potts nehnul ani brvou. Vyjádřil se tedy naprosto přesně. „Škoda že nedokážete myslet tak daleko dopředu.“

„No, tak tentokrát ti na žádnej podfuk neskočím,“ zavrčel Potts.

Gage se přesto rozhodl podrobit Pottse další zkoušce inteligence. Rozhlížel se sem a tam, jako by něco ztratil, ale ve skutečnosti chtěl popadnout železnou palici, která byla opřená o vědro s pískem kousek od jeho nohy. Kdyby se mu podařilo ji hodit a zasáhnout námořníka do hlavy, určitě by mu přivodil bezvědomí, pokud by ho rovnou nezabil, v což upřímně doufal. Už měl dost života ve věčném strachu, zda je Potts někde nablízku a zda může zranit nebo zabít někoho z jeho rodiny. Teď se jeho protivník aspoň přestal schovávat.

„Co děláš?“ vyštěkl na něj Potts podrážděně. „Snažíš se sám zabít, dřív než já budu chtít?“

„Mám dost vašich prázdných hrozeb, Pottsi, tak mě ušetřte trapných poznámek. Nejste nic jiného než neforemný sud srágor -“

Potts mu s ohlušujícím vzteklým řevem zamířil přímo na hlavu, ale Gage se shýbl a sáhl po palici. Měl jen jedinou možnost, aby Shemaine zachránil! Věděl, že sám přežít nemůže, protože šance, že hodí po námořníkovi těžkou palici a sám vyvázne bez zranění, byla nulová.

Když zaslechl jemné skřípnutí kohoutku, okamžitě se rozmáchl a hodil palici obloukem nad hlavou. V téže chvíli se rozlehl výstřel. Gage v mučivě dlouhém okamžiku čekal, kdy ho střela zasáhne do hrudníku, ale pak jen užasle sledoval, jak se Pottsovo mohutné tělo naklonilo a křečovitě sebou trhlo. Palice ho o kousek minula. S podivným bublavým zvukem vydechl, z koutku úst se mu vyřinula krev a nepřestával zírat na Gage s nepopsatelným úžasem.

Gage byl ohromený stejně jako on. Námořník namáhavě zvedl ruku a zadíval se na krvavou skvrnu, jež se mu rozlévala po košili. Skrz roztrhané oblečení bylo vidět obrovskou ránu v hrudníku. Pak s pusou dokořán překvapením zvedl oči k štíhlé postavě, která stála nahoře na můstku a k níž Gage vzhlédl o vteřinu dřív.

Shemaine sklonila pistoli, z níž se ještě kouřilo, a nechala ji vyklouznout z bezvládných prstů. Skrz závoj slz se na Pottse upřeně dívala. „Ne-neměl jste se po-pokoušet zabít mi mu-muže!“

Zaskřípala zuby, aby jí přestaly drkotat, a ze všech sil se snažila ovládnout silné chvění. Už podruhé zastřelila člověka, aby zachránila svému muži život. A nelíbilo se jí to o nic víc než minule.

Potts na ni neohrabaně zamířil, ale Gage po něm skočil a vyrazil mu ruku vzhůru k nebi. Po řece se rozlehlo ohlušující zaburácení a ze vzdáleného břehu řeky vyplašilo spoustu vodních ptáků, kteří se rozlétli všemi směry. Potom ho udeřil pěstí do obličeje, až padl naznak a klouzavě jel po palubě, zanechávaje za sebou lesknoucí se červenou stopu. Potts se pokusil vstát, ale jeho snaha jen zrychlila krvácení. Opatrně si položil hlavu na prkna, jako by byl nesmírně unavený, a zadíval se do růžově zbarvené oblohy. Pak zavřel oči a naposledy vydechl.

Gageovu pozornost přilákal křik nesoucí se z domu. Spěchal na druhý konec lodi a uviděl na verandě otce, Bess a Andrewa. Několikerým mávnutím nad hlavou je ubezpečil, že je všechno v pořádku, a pak běžel k Shemaine a sevřel ji do náručí. Líbal ji do vlasů a snažil se ji uklidnit. „Jak tě napadlo přijít sem s pistolí, miláčku?“

„Ode dveří domu jsem viděla Pottse,“ mumlala Shemaine. Už byla na odchodu, když si všimla příliš známé neforemné postavy. „Ale jak sis všiml ty mě? Dávala jsem obrovský pozor, abych se sem nepozorovaně prosmýkla.“

Gage byl naprosto zmatený. „Já jsem tě vůbec neviděl.“

„Ale mračil ses a díval přímo na mě, když jsem se kradla k můstku. Byla jsem stoprocentně přesvědčená, že se Potts otočí a uvidí mě.“

Gage si vzpomněl na trik, kterým se snažil odvést námořníkovu pozornost, a plný vděčnosti si uvědomil, že se Potts díky své podezřívavosti rozhlédl jen zběžně. Jinak by Shemaine zabil.

„Neviděl jsem tě… a ani jsem tě neslyšel. Jen jsem se pokoušel Pottse rozptýlit, abych získal čas a mohl po něm skočit. Ani ve snu mě nenapadlo, že se budeš schovávat za zábradlím. Nechci vůbec pomyslet, co se mohlo stát.“

„Byla jsem připravená. Zastřelila bych ho.“

„Jinou možnost si ani nechci představovat,“ zasténal Gage. Zamrazilo ho u srdce, když si uvědomil, že ji mohl Potts zabít.

Shemaine se při pohledu na mrtvolu začala neovladatelně třást. „Po-pochybuju, že Pottse kdy napadlo, že ho jeho ne-nená-vist bude stát ži-život.“

Gage jí třel paže, aby zahnal chlad, jenž jí pronikal. Dostávala se do šoku. Bylo nutné odklidit jí mrtvolu z dohledu. „Odnesu Pottsovo tělo do dílny a udělám mu rakev.“

„A já za-zatím umyju krev z prken,“ zajíkla se a nepřestávala se chvět. „Za chvíli bude tma a já bych ne-nesnesla, aby se krev přes noc vsákla do po-podlahy.“

Gage námořníka zvedl, přehodil si ho přes rameno a zamířil k můstku. „Hned jak nad ním zatluču víko, vrátím se a pomůžu ti.“

Shemaine se silou vůle trochu vzchopila. Pomalu nad sebou zase získávala kontrolu. Jakmile se uklidnila, zašla do domu a vysvětlila Williamovi, co se stalo. Ujistil ji, že dá Andrewa spát a že se chlapec o ničem nedozví. Stiskem ruky mu dala najevo, že její náklonnost k němu sílí, a on ji velmi překvapil, když ji uchopil za prsty a zvedl si její ruku ke rtům. Neřekli ani slovo. Nemuseli. I on ji měl den ode dne ve větší oblibě.

Na loď vzala vědro s mydlinkovou vodou, ranec starých hadrů a rejžák. Také se převlékla do obyčejných šatů a přepásala se zástěrou. Při představě nepříjemné práce, kterou měla před sebou, se otřásla, ale potom si klekla a začala škrábat a drhnout sedlou krev. Ještě odpoledne se těšila na večer, že alespoň chvíli stráví sama se svým mužem a že si společně vychutnají radost z prodeje lodi. Teď by jí stačilo, kdyby jí byl jen nablízku. Jak přibývalo šera, cítila se nejistá a toužila se vrátit do domu mezi své blízké. Měla pocit, jako by ji někdo pozoroval.

Po chvíli se pocit změnil v jistotu. Posadila se na paty a podívala se směrem k lodním schůdkům, protože se jí zdálo, že ten někdo se dívá odtamtud. Srdce jí úlekem poskočilo. Stála tam Roxanne. Mířila na ni odjištěnou pistolí a přidrzle se na ni culila.

„To ti to trvalo, než sis mě všimla,“ ušklíbla se.

Shemaine napadlo, že se na loď musela dostat ve chvíli, když byla v domě.

„Už jste tady měli dneska večer jednu návštěvu,“ pokračovala Roxanne. „Jmenoval se Potts, co? Chudák, moc mu to zabíjení nešlo, že jo, Shemaine? Prý se snažil už dřív, ale byl tak nešikovný, že si vysloužil díru do boku. Mohla jsem mu říct, že je Gage dobrý střelec, ale Potts neměl pochopitelně důvod, aby se mě chodil ptát na radu. Můžu tě ujistit, že já tak neopatrná nebudu.“

Shemaine se ostražitě zvedla. „Co chceš dělat?“

Roxanne se nepřestala samolibě uculovat, poté co postoupila pár kroků vpřed. „Jseš opravdu tak naivní, ty nedomrlé vyžle? Když někdo drží nabitou pistoli a míří na tebe, co bys tak asi čekala? Důvěrný rozhovor mezi čtyřma očima?“ Posměšně se zasmála. „Já jsem na ženské klábosení nikdy moc nebyla. Navštěvovala jsem jen Victorii a postupně ji přesvědčila, že stojím o její přátelství, protože jsem chtěla být nablízku Gageovi. Ale ve skutečnosti jsem ji nenáviděla, rozumíš? Od samého začátku jsem ji chtěla vidět umírat. Opovrhovala jsem tou její sladkostí a službičkami, které mi dělala. Nikdy jsem se jí necítila ničím zavázaná. Ukradla mi Gage a to jsem jí nikdy neodpustila. Tu noc, kdy rodila Andrewa, jsem doufala, že umře dřív, než porodí. Aspoň bych si na ni nemusela vzpomenout, pokaždé když toho malého spratka vidím. Chtěla jsem Gage jen pro sebe a hnusilo se mi, že se o něj musím dělit i s Andrewem. Ale ten fakan byl aspoň důvod, proč jsem sem mohla chodit a vidět Gage. Doufala jsem, že povolí a ožení se se mnou.

Pak ses objevila ty,“ ohrnula opovržlivě rty, „a já jsem věděla, že je všemu konec. Vzal si za ženu tebe, tak jako předtím Victorii.“

Pohodila hlavou, jako by tu myšlenku odháněla. „Teď rozhodně nehodlám vyčkávat, než se vrátí a překazí mi můj plán. Victorii taky ochraňoval, ten blázen. Až tě zabiju, nechám tě tady ležet a z vraždy bude obviněný on. Jenže tentokrát nebudu nijak spěchat, abych ho zachránila. Jen ať visí na té nejvyšší šibenici. Tolikrát mě od sebe odehnal! Po tvé smrti lidé z vesnice ochotně uvěří, že zabil i Victorii. Rozhodně mi budou naslouchat víc než v posledních týdnech. Pravděpodobně ho bleskově odsoudí za obě vraždy.“

Shemaine se snažila proti jejímu chytrému plánu bojovat. „Tentokrát ti to nemůže vyjít. V domě je plno lidí.“

„Gage byl u domu, když Victoria letěla přes zábradlí dolů na kamení. Věděla jsem, že ti dva spolu obvykle chodí na loď, když jsou dělníci pryč. Schovala jsem otcovu loďku do křoví a čekala jsem, dokud jsem neviděla Gage, jak jde s Andrewem k domu. Byl k ní tak pozorný. Kdykoli mohl, tak se o Andrewa staral, aby si Victoria oddechla, jak se říká. Běžel jako o závod, hned jak slyšel její výkřik, ale pozdě. Victoria byla mrtvá, sotva vyběhl z domu. Je to zvláštní věc. Byla mrtvá, dřív než dopadla na zem. Měla zlomený vaz stejně jako Samuel Myers, než ho někdo hodil do studny.“

Shemaine si ji pátravě prohlížela a přemýšlela, kde by se v Roxanně vzala síla k tak hroznému výkonu, protože na ženu nebyla nijak výjimečně silná. „Jak se ti podařilo jim oběma zlomit vaz?“

Roxanne se pobaveně usmála. „Já jsem to nebyla. Jen se mi povedlo přesvědčit přítele, že se mě Victoria, ten sladký andílek, pokusila zabít. Přilákala jsem ho sem, protože jsem mu namluvila, že potřebuju, aby na mě dával pozor. Že si chci s Victorií promluvit a zeptat se jí, proč to chtěla udělat. Předstírala jsem, že bojuju o život, když jsem ji chytila za ramena. Můj přítel nemohl pochopitelně vystát, že by mi někdo ublížil. Vyskočil z úkrytu a zezadu ji chytil kolem krku. Jenže Victoria byla tak křehká, že jak ji popadl, zlomil jí vaz. Pak jsem ho přiměla, aby ji hodil přes zábradlí. Tak to vypadalo jako nehoda nebo sebevražda. Samuela Myerse taky zabil kvůli mně, když mě ta krysa ztloukla. Tomu zlomil vaz záměrně. Koneckonců měla jsem po sobě modřiny, tak jsem mu mohla dokázat, jak mě Myers zbil.“ Zarazila se a povzdechla si, jako by ji něco trápilo. „Obvykle je jednoduché přemluvit ho k tomu, co chci. Stačí jen dělat, že mi někdo nebo něco ubližuje, a hned mě běží ochraňovat. Ale tebe zbožňuje a odmítá ti ublížit. Dokonce si maluje, že je tvůj přítel.“

„Můj přítel?“ svraštila Shemaine v zamyšlení obočí.

„Podívej se, nemám čas ti vysvětlovat podrobnosti. Trvalo by celou věčnost, kdybych ti měla vyprávět, jak pečlivě jsem všechno předem naplánovala. Ale ty seš tak hloupá! Vůbec netušíš, kdo by to mohl být, co? Byla jsem hrozně zklamaná, když jsem marně zpracovávala našeho přítele, aby tě zabil. Pak jsem dostala nabídku. Právě dneska odpoledne. Jakmile jsem zvážila ten spěch, kdy to musí být hotovo, rozhodla jsem se, že to udělám sama.“ Mávla pistolí a pobízela Shemaine, aby šla k zábradlí. „Chci to mít za sebou, dřív než sem dorazí Gage. Pak si vyzvednu odměnu a navždycky z Newportes Newes zmizím.“

„Jakou odměnu?“

„Ty seš ale tupá. Dostanu za to zaplaceno. Když to odmítl můj přítel, spokojila jsem se s tím, že tě zabiju někdy časem. Ale dostala jsem nabídku na neuvěřitelnou sumu, a to rozhodlo. S tolika penězi budu mít všechno, po čem jsem kdy toužila. Dokonce budu moct jet do Anglie nebo kamkoli jinam.“ Znovu pokynula pistolí. „Tak si pospěš. Dělej, co říkám.“

Shemaine zavrtěla neústupně hlavou. „Jestli si myslíš, že vylezu na zábradlí a nechám tě, abys mě shodila dolů a mohla potom obvinit mého muže, jseš tupá ty, Roxanne!“

„Dělej, lez,“ štěkla Roxanne a pevně sevřela zbraň. „Vím, jak to používat, nemysli, že ne.“

„O tom nepochybuju. Jseš velmi chladnokrevná, když od života něco opravdu chceš.“

„Jo, vždycky jsem musela, pokud jsem žila se svým otcem,“ ušklíbla se Roxanne. „Jediné, co jsem poslouchala od chvíle, kdy od něj odešla moje matka, byly nadávky na ni. Prý byla hrozná děvka, když nás takhle opustila. A to přesně teď udělám i já, až tě zabiju -“

„Jseš na sebe pyšná, viď,“ přerušila ji Shemaine. „Vychloubáš se, jak jsi nechala zabít Victorii a jak jsi to všechno naplánovala. Ale nejseš tak chytrá, jak si myslíš. Pravda vyjde najevo.“

„Až na Gage mě nikdy nikdo z vraždy Victorie nepodezříval. Ze začátku jsem se trochu bála, že mě z tvé smrti obviní, až se zjistí, že tě zabil můj přítel, protože všichni vědí, že se stýkáme. Ale to by chtělo někoho opravdu mazaného, aby si to dal všechno dohromady. Takže se nemám čeho bát. Před lidmi se tě snažil zabít jen ten idiot Potts.“

Znovu výhružně zvedla pistoli. „Tak dělej, Shemaine, nebo umřeš hned.“

Z můstku se ozvalo nelidské kňouravé vrnění. Roxanne se prudce otočila a Shemaine v sobě zdusila zoufalé zaúpění, jakmile si uvědomila, kdo je Roxannin přítel. Byl to Kain, hrbáč. Spěchal k Roxanne podivným hopkavým krokem, zastavil před ní a divoce máchal rukama.

„Nau Shamaun! Nau Shamaun! Nau Shamaun!“ žadonil pořád dokola a snažil se popadnout pistoli.

„Ano Shemaine!“ nenechala se Roxanne oblomit a uhýbala paží před jeho chňapáním. „Pokusila se mě zabít, Kaine. Copak to nevidíš? Ale tebe to nezajímá, viď? Jediné, o koho se bojíš, je tvoje malá zlatá Shemaine.“

„Nau Shamaun! Nau Shamaun!“ prosil hrbáč úpěnlivě.

„Zmlkni, ty zatracený blbečku, nebo máme na krku pana Thorntona,“ zavrčela Roxanne a znovu se otočila k Shemaine. „Vylez nahoru, ty malá mrcho,“ ukázala na zábradlí. „Nebo do tebe vyvrtám díru tam, kde stojíš!“

„Budeš to muset udělat, Roxanne. Protože jestli mě zabiješ takhle,“ procedila Shemaine, „bude složité hodit vinu na Gage. V domě jsou lidé a ti ho bezpochyby uvidí vyběhnout z dílny a dosvědčí to. Jeho otec sem pravděpodobně také přijde, aby se podíval, co se děje. Není tak hbitý jako Gage, takže mu to bude trvat zřejmě delší dobu, ale přijde. Myslím, že bude mnohem lepší, když mě zastřelíš, protože jen tak si můžu být jistá, že neoklameš lidi a nenamluvíš jim, že mě zabil on.“

„Zvedni ji na zábradlí, Kaine,“ vyštěkla Roxanne úsečně a vrhla na hrbáče zuřivý pohled. „Jestli to neuděláš, střelím toho tvého miláčka hned teď do hlavy.“

„Nau Shamaun,“ kuňkal Kain a v obličeji mu ohavně škubalo hrůzou, kterou prožíval. „Plasaum, nau Shamaun!“

„Prosím! Prosím! Prosím!“ vysmívala se mu Roxanne. „Cožpak jsem tě já neprosila, abys mi pomohl? A co jsi udělal? K mým prosbám ses stavěl jako hluchý. Tak je to. Já teď Shemaine zabiju, Kaine, a nic, co řekneš, nebo uděláš, mě nemůže zastavit. Buď jí prostřelím hlavu, nebo přeletí přes zábradlí, ale tak jako tak bude mrtvá.“

Roxanne natáhla ruku a zamířila Shemaine přímo mezi oči. Ta cítila, jak se v ní všechno stahuje smrtelnou hrůzou, ale neustoupila ani o krok. Gage mohla zachránit před šibenicí jen tím, že se nechá zastřelit.

Kain vyrazil vzteklý řev. Vrhl se dopředu a pistoli odrazil stranou. Ta vypálila s ohlušujícím prásknutím, které se rozlehlo po celé mýtině.

V dílně právě Gage zatloukal víko na rakev. Jakmile se ozval výstřel, všeho nechal a letěl ke dveřím.

V domě právě William vycházel ze dveří Andrewa pokoje. Hluk ho přimrazil na místě. Vyměnil si polekaný pohled s Bess a spěšně zamířil k vysoké skříni poblíž dveří. Vzal z ní dvě pistole a zkontroloval, zda jsou nabité. Snažil se ignorovat bolest, jež mu stále ještě znemožňovala pohyb, a vyšel na verandu.

Oba muži se rozeběhli k lodi. William ze všech sil spěchal dolů po cestě a Gage běžel jako o závod a nepřestával volat jméno své ženy. K okraji můstku dorazil v momentě, kdy Kain chytil Roxanne kolem pasu a táhl ji k zábradlí.

„Ty blázne, co to děláš?“ zuřila Roxanne. „Pusť mě! Okamžitě mě pusť!“

Hrbáč měl v pažích a nohách víc síly, než mohl kdo předpokládat. Vrhl přes rameno pohled na přibíhajícího Gage, ale přesto dotáhl Roxanne až k zábradlí. Vysoukal se se svým nákladem nahoru, i když Roxanne skučela a divoce se snažila osvobodit. Svíral ji pevně v ohybu ruky. Podíval se znovu na Gage a přiblížil se na samý okraj. Gage zůstal okamžitě stát, protože bylo jasné, že jestli udělá ještě jeden krok, Kain skočí i s Roxanne dolů.

„Kaine, pusť Roxanne,“ promluvil na něj klidným tónem.

„Nau! Nau!“ vrtěl chudák znetvořenou hlavou a volnou rukou máchal v odmítavém gestu, kterým chtěl Gage přimět, aby ustoupil dozadu. Gage neměl na vybranou a o pár kroků couvl.

Kain naklonil hlavu do podivného úhlu a zadíval se na Shemaine. S přibývajícím soumrakem nebylo téměř vidět, jak mu po tvářích stékají slzy.

„Shamaun mau kamaát.“ Lehce se dotkl srdce. „Kaun milauá Shamaun.“

„Já tě taky miluju, Kaine,“ vyhrkla Shemaine úzkostně. „Jseš dobrý přítel a dával jsi na mě pozor.“ Utřela si slzy, které se jí začaly hrnout do očí. „Prosím tě, Kaine, neubližuj Roxanne. Slez dolů, kde budete oba v bezpečí.“

„Kaun musáa zemžaut! Kaun zabau Victaurau! Kaun musau zemžaut.“ Gage se díval na Shemaine, ale když mu došlo, co hrbáč říká, prudce se na něj otočil.

„Ne, Kaine, nemusíš zemřít,“ přesvědčovala ho Shemaine zoufale. „Roxanne ti nalhala, že ji chce Victoria zabít. Já vím, že jsi jí zlomil vaz nešťastnou náhodou, když jsi ji chytil. Byla to nehoda, Kaine. Pak ti Roxanne namluvila, abys ji hodil přes zábradlí, aby to vypadalo, že spadla, ale to byl taky její plán.“ Shemaine se podívala na Gage, který hltal každé její slovo. Tušila, že potřebuje o Victoriině smrti vědět všechno, ale nemohla mu teď nic vysvětlovat, protože musela rozmluvit Kainovi jeho úmysl skočit. „Myslel sis, že chráníš Roxanne před Victorií, ale Roxanne ti lhala, Kaine. Victoria by jí nikdy neublížila. Myslela si, že je Roxanne její přítelkyně.“

„Kaun musáa zemžaut! Rauxaun musáa zemžaut!“

Po téhle větě Roxanne obnovila zuřivou snahu se mu vyprostit, drápala ho do obličeje a hystericky ječela. „Pusť mě, ty idiote! Pusť mě, slyšíš? Nechci umřít! Já chci žít!“

„Sbaum, Shamaun.“

A s tímto rozloučením na rtech se Kain se svou zajatkyní vrhl přes zábradlí. Roxannin výkřik netrval ani vteřinu a pak se rozhostilo ticho. Shemaine i Gage běželi k zábradlí a William, který právě došel k můstku, zamířil zpátky ke dvěma zkrouceným tělům. Roxanne si při dopadu zlomila vaz, ale Kain ještě dýchal, i když stěží. Ležel rozplácnutý na balvanech, z nichž jeden vyšší a ostřejší se mu vrazil do zad. Zhluboka sípal, ale když ucítil, jak ho William hladí po paži, pokusil se usmát. Okamžitě se však rozkašlal a vydávil trochu krve, která mu naplňovala plíce. V hrudníku ho bodala nepředstavitelná bolest, jako by mu v něm projížděl dlouhý nůž. Pak zahlédl Shemaine naklánějící se přes zábradlí.

„Milauá Shamaun… mau kamaát,“ zašeptal. Zavřel oči, přerývavě se nadechl a zůstal ležet bez hnutí.

„Ubožák,“ politoval ho William smutně.

Gage odvedl Shemaine od zábradlí a spěchali za otcem.

„Teď už je pozdě odvážet těla do Newportes Newes,“ řekl Gage. „Nechám je v dílně a ráno mi Ramsey s ostatními pomůže rakve naložit na vůz.“

„Pomůžu ti je udělat,“ nabídl se William.

„Byl bych radši, kdybys šel domů a dohlédl na Andyho, tati. Možná slyšel výstřely nebo výkřiky a neví, co se stalo. Jestli se vzbudí a uvidí jen Bess, bude se bát.“

„Dobře,“ chápal William synovu starost. „Půjdu dovnitř a budu u chlapce.“

„Díky, tati.“ Teprve teď si uvědomil, jak namáhavé muselo pro Williama být, dojít až sem. „Pomůžu ti zpátky,“ nabídl se.

„Chtěl bych, abys zůstal se Shemaine, synu, a dával na ni pozor. Čeká moje vnouče a potom, co prožila, bych ji nejraději viděl v posteli, aby o něj nepřišla. Bude-li souhlasit, může jít se mnou a já na ni dám pozor, dokud se nevrátíš.“

Shemaine se pokusila o úsměv. „Já jsem v pořádku, pane.“

„Proč mi neříkáš Williame nebo otče, Shemaine? Tatínek by zněl ještě líp, ale obávám se, že s tvým otcem nablízku by docházelo k mnoha zmatkům.“

Došla k němu a stoupla si na špičky, aby ho mohla políbit na tvář. „Díky, tatínku Williame.“

„Tak je to lepší, dcero.“

„Otec má pravdu, Shemaine,“ chytil ji Gage kolem ramen. „Jdi s ním domů a odpočiň si. Já pomoc nepotřebuju a z lesa se už opravdu nemůže vynořit nikdo, kdo by nás chtěl zabít.“

„Vyčistila jsem z paluby téměř všechnu krev,“ řekla Shemaine váhavě. „Ale radši bych tam znovu sama nešla… alespoň ne teď.“

„Taky bych tě ani nepustil. Proč nejdeš s otcem domů? Přijdu hned, jak skončím.“

„Jsem vyčerpaná,“ připustila, „ale chci ti pomoct. Alespoň budu mít na co myslet a nebudu si znovu promítat všechno pořád dokola. Kromě toho je potřeba omýt Kaina. Můžu to udělat, než vyrobíš rakve, a pak můžeme jít spolu na loď a domýt to tam.“

„Dobře, miláčku. Jestli to tak chceš.“

„Tak já vás dva nechám,“ pronesl William nesouhlasně, „ale moc se nezdržujte. Nebudu mít klid, dokud se oba nevrátíte.“

Gage se mu před Shemaine ani neodvážil říct, že je k obavám skutečně pádný důvod, když je v kraji někdo, kdo je ochotný zaplatit za Shemaininu smrt. Prožila si toho víc než dost, a pokud nezaslechla, co mu říkal Potts, bylo to pro tuto chvíli jen dobře.

Ale Shemaine o tom začala sama. „Gagi, Roxanne tvrdila, že ji někdo podplatil, aby mě zabila… „

William se zarazil a otočil se na ně. Začínal si dělat o svou mladou snachu starosti a její slova ho přesvědčila, že ne bezdůvodně.

„Potts mi pověděl totéž,“ přiznal Gage s vyčerpaným povzdechem. „Zdá se, že někomu tvoje smrt leží moc na srdci.“

„Ale kdo by o to stál kromě Morrisy?“ nechápala Shemaine. „Ta by neutratila ani penny, kdyby se snažila přimět Pottse, aby mě zabil. Ani by nemusela. Udělal by to pro ni ochotně a s radostí.“

„Nemám zdání, lásko. Ale zjistím to. Potts řekl, že Morrisa ví, kdo to je. Hned jak odvezu rakve do Newportes Newes, tak ji navštívím.“

Shemaine si ztěžka povzdychla a pátrala v paměti, kdo by mohl být ten neznámý, ale na nikoho nepřišla. „Nebudu moct spát. Budu přemýšlet, kdo má tolik peněz.“

„Tak pojďme na to, abychom mohli jít domů,“ poháněl ji Gage. Překročil pár balvanů a zvedl Roxanne. Další tři životy, které skončily na jeho lodi. Po dnešní noci doufal, že už loď dostaví bez další katastrofy, která by jen potvrdila jeho zlou předtuchu.

Došli s Williamem až k domu a potom pokračovali do dílny. Gage se vrátil pro Kainovo tělo a položil ho na pracovní stůl vedle Roxanne. Na Shemainino naléhání jí přinesl džbán vody a umyvadlo a pozoroval ji, když začala omývat hrbáčův zkrvavený obličej. Třásly se jí ruce a za chvíli se chvěla po celém těle. Vzal jí ručník z ruky a pokusil se ji rozptýlit otázkami: „Co to mělo znamenat, že Kain zabil Victorii? Říkala jsi, že mu Roxanne lhala…“

Shemaine nedokázala spustit oči z Kainova deformovaného obličeje. S upřeným pohledem na jeho tvář vyprávěla Gageovi všechno, co jí Roxanne svěřila.

„Vypadá to, že chudák Kain byl Roxanniným soukromým otrokem,“ poznamenal Gage.

„Já si ale nemyslím, že chtěl Victorii ublížit. Jen nedokázal odhadnout svou sílu, a to vyhovovalo Roxanniným plánům. Řekla bych, že si v poslední chvíli uvědomil, jak je ve skutečnosti krutá. Proto zřejmě tvrdil, že musí zemřít.“

„A byl přesvědčený, že si smrt zasluhuje i on sám, protože zabil Victorii. Soudil sám sebe a odsoudil se k smrti.“

„Roxanne říkala, že Myersovi zlomil vaz úmyslně, než ho hodil do studny.“

„Hmm, Myersovu smrt chápu líp než Victoriinu,“ povzdechl si Gage. „Byla ke každému tak laskavá. Nedokázal jsem pochopit, kdo by ji chtěl zabít, a odmítal jsem řeči, že se zabila sama. Vždycky jsem Roxanne podezříval, ale nešlo mi dohromady, jak by dokázala Victorii zvednout přes zábradlí a hodit dolů. Victoria byla útlá, přesto však měla nepředstavitelnou sílu. Už to do sebe zapadá. Roxanne věděla, že bude potřebovat pomocníka a nalhala Kainovi, co se jí hodilo.“

Než se vrátili do domu, ještě mnohokrát probrali všechna proč a nač Roxanniných motivů a Pottsovy pomstychtivosti. Dneska poprvé od svatební noci se spolu nemilovali. Shemaine byla sklíčená a trvalo dlouho, než se v Gageově náručí uklidnila a usnula. Gage usnout nedokázal. Měl o Shemaine strach a hlavou se mu honila spousta myšlenek.

Když dům ztichl, zvedl se a vyhlížel z oken do temné noci. Zkontroloval petlice na dveřích a připravil pušky. Pak si uvědomil, že ruší Bess, která si rozložila péřovou podložku na zemi v kuchyni, a tak se vrátil do ložnice. Znovu se ujistil, že má nabité pistole a jednu si položil na noční stolek. Potom vklouzl do postele k Shemaine, objal ji, zahleděl se do stropu a začal probírat možné viníky. Na moc jich nepřišel. I když Morrisa byla na prvním místě, myslel na jinou osobu, která měla dostatek peněz, aby ostatní pro věc získala a zbavila se Shemaine. Přítomnost Maurice du Mercer ve vesnici s tím mohla mít spojitost, ačkoli asi velmi nepatrnou. Přesto si Gage umínil, že ráno zajde taky do doků a vyptá se kapitánů, zda si cestu do kolonií nezaplatila z Anglie i jedna stará vznešená dáma a nepřiplula do Newportes Newes.

Konečně se rozednilo. Po vydatné snídani, kterou mu Bess připravila, odešel Gage do dílny. Tou dobou už dorazil Ramsey i ostatní muži a se smíšenými pocity si prohlíželi nově sbité rakve. Dumali, jestli se jejich zaměstnavatel nedal na jiný druh práce.

„Můžeš nám s klidem říct, jestli ses rozhod přestat s nábytkem,“ ozval se s humorem jemu vlastním Ramsey. „Vodejdeme a nikdy ti to nebudem mít za zlý. Lepší po svejch než bejt vodvezenej v tomhle.“

„Ty rakve jsou na lidi, jako jseš ty a Sly, poněkud malé,“ musel se Gage zasmát. Ramsey se proti Gageově poznámce ohradil a přejel si rukama po těle, jež v poslední době zvětšilo objem hlavně v pase. „Chceš tím říct, že jsme krapet široký a těžký?“

„Krapet?“ ušklíbl se Gage dobromyslně. Přítelova vtipná břitkost vždycky působila na jeho starosti jako vzpruha. „Už jsem přemýšlel, jestli tady všude nebudeme muset rozšířit dveře, když se teď tak cpeš.“

Sly, jenž se k nim přidal, se pobaveně zasmál. „Jo, jo, i já už jsem přemejšlel, jestli mu nemám nabídnout svoje kaťata, aby si s nima zakryl zadek. Pokaždý když se vohne, vystrkuje víc, než jsem schopnej snýst.“

Gage se rozesmál z plných plic, když začal Ramsey na svého kolegu vrhat zlověstné pohledy. Hned se cítil líp.

Mezi dveřmi se objevil Gillian, který ho hledal. Při pohledu na tři rakve se prudce zarazil a zůstal stát ještě s nakročenou nohou ve vzduchu.

„Ježíšmarjá-,“ vydechl a opatrně došlápl. Zvědavě si je prohlédl a pak se obrátil ke Gageovi. „Koho jste do nich dal, kapitáne?“

„Roxanne, Kaina a Pottse,“ odpověděl prostě.

Všichni tři na něj zůstali němě zírat a Sly smutně potřásl hlavou: „Doufal jsem, že jsou prázdné.“

Zezadu přiběhli oba učni, dychtiví vyslechnout historku z první ruky. „Už se tě natrápili až nad hlavu,“ hádal Ramsey nahlas, zvědavý dozvědět se víc. „Zastřelils všechny tři?“

„Ani jednoho,“ odpověděl Gage s nepřesvědčivým úsměvem. „Pottse zastřelila moje žena, když se mě pokoušel zabít. Kain zabil sebe i Roxanne. Skočil s ní z paluby lodi.“

„Myslel jsi někdy na to, že ta loď nese smůlu?“ dloubl si Ramsey.

Gillian nenechal prostor, aby se tahle myšlenka ujala v myslích ostatních. „Proč to Kain udělal, kapitáne?“ pospíšil si s otázkou.

„Roxanne patřila mezi ty, kteří se pokoušejí zabít Shemaine, a jemu se to nelíbilo. Budu vám to celé vyprávět, je to dost komplikovaný příběh, ale pomozte mi naložit rakve na vůz.“ Podíval se na Gilliana, jenž očividně zapomněl, proč do dílny vůbec přišel. „Hledal jsi mě?“

„Jo,“ rozpomněl se Gillian. „Snaží se vás najít jeho lordstvo, kapitáne.“

„Myslíš mého otce.“

„Ne, ten druhý. Mladší, černovlasý.“

Gage pochopil, že markýz dodržel slovo. „Můžeš mu říct, kde mě najde.“

„Vyřídím, kapitáne.“

Za chvíli vešel do dílny Maurice du Mercer a jeho úžas při pohledu na rakve téměř odpovídal Gillianově reakci.

„Pro boha živého! Co se to tu stalo? Pro koho jsou ty rakve? Je Shemaine v pořádku?“

Gage se nad přívalem otázek jen hořce pousmál. „Nemusíte se bát. Ani jedna z nich není pro mou ženu. Ta je v domě. Necítí se ve své kůži, poté co včera v noci zabila člověka.“

„Shemaine? Moje Shemaine?“

Gage se celý naježil a opravil ho: „Ne, pane, moje Shemaine… , pokud tu není nějaká druhá.“

Maurice vůbec nezareagoval. „Co se stalo? Kdo to byl a proč ho Shemaine zabila?“

„Zachránila mi tím život. Někdo zaplatil Pottsovi, aby sem přišel a zabil ji, ale námořník se rozhodl, že nejprve skoncuje se mnou a teprve pak s ní. Shemaine to ale s puškou docela jde. Ještě pár lekcí a může s vámi soupeřit.“

„A kdo jsou teda ti druzí dva… „

„Ty neznáte. Hrbáč z vesnice, jenž nešťastnou náhodou zabil mou první ženu, a jedna žena, která ho k tomu navedla. I jí někdo zaplatil za zabití Shemaine.“

„Říkáte, že zabil vaši první ženu,“ opakoval Maurice pochybovačně. „To se vám hodí, co?“

„Mně víc než vám. Teď už nemáte žádnou záminku, abyste se mi snažil Shemaine odvést, vyzýval mě na souboj a zabíjel mě. Už není nutné chránit ji před mými vražednými sklony. Pokud mi nevěříte, můžete se jí zeptat. Tohle jí totiž řekla Roxanne a i chudák Kain se to pokoušel vysvětlit.“

Maurice zajel rukou do kapsy svého tmavošedého redingotu a vytáhl měkký kožený váček, jímž včera Potts před Gagem výsměšně pohupoval. „Můžu se zeptat, kde jste přišel k tomuhle? Našel jsem to na palubě lodi, když jsem se tam byl Morganových zeptat, kde vás najdu.“

Gage si váček s penězi letmo prohlédl a podal ho markýzi zpátky. „Ukazoval mi ho Potts. Vytahoval se, že ho někdo najal, aby zabil Shemaine. Ale pro takovou sortu lidí, jako byl Potts, mi přijde příliš přepychový. Možná patří osobě, jež ho na tu vraždu objednala,“ zarazil se a pozorně se na Maurice zadíval. Šlechtic v obličeji zbělel jako křída. „Jestliže nepatří Pottsovi, vy snad víte, čí je?“

„Možná,“ odpověděl tiše Maurice. Prudce se otočil a rázoval ke dveřím. Trhnutím je otevřel, pak se zastavil a s nešťastným výrazem se na Gage obrátil. „Jestli říkáte pravdu, pane Thorntone, pak jste moji snoubenku opravdu získal. Přeju vám hodně štěstí, oběma.“

„Odcházíte nadobro?“ užasl Gage. Nedokázal si představit, že by se Maurice tak snadno vzdal.

„Ano, nevrátím se, dokud Shemaine neovdoví, a to z jiných důvodů, než jsem měl v plánu.“

„To se načekáte. Hodlám žít do vysokého stáří.“

„Budiž.“

„Shemaine a O’Hearnovi se budou ptát, proč jste tak náhle odešel a kam. Co jim mám říct?“

„Řekněte jim,“ zamyslel se Maurice a znovu se smutně usmál, „že jsem musel jít chytit krysu.“

S těmito slovy vyšel markýz ze dveří a pomalu je za sebou zavřel.

„Krysu?“ užasl Ramsey. „Co tím chtěl pan markýz říct?“

Gage sledoval oknem, jak jeho sok spěchá k řece. „Řekl bych, že měl na mysli rozhovor s někým, kdo zaplatil Pottsovi, aby zabil Shemaine.“

„Jak by moh vědět, kdo to je?“

„Podle váčku,“ odpověděl Gage roztržitě. „Určitě ho poznal… nebo alespoň ten typ, který používá někdo, s nímž je markýz příbuzný.“

„Neřek bych, že tu má příbuzenstvo.“

„Zdá se, že se to mohlo v nedávné době změnit, a umím si představit, kdo sem mohl zavítat.“

Sotva Maurice du Mercer vešel do dveří krčmy, rozhostilo se naprosté ticho. Prostitutky, jimž se podařilo dostat v tak časnou ranní hodinu z postele, zůstaly bez hnutí a zíraly na něj s pootevřenou pusou. Ve srovnání s místní klientelou, kterou byly zvyklé obsluhovat, vypadal markýz tak vábně jako tučný červ ve výběhu pro drůbež. A ony se k němu jako hejno slepic také vrhly a cestou se odstrkovaly a šťouchaly, celé dychtivé urvat tuhle lákavou pochoutku jen pro sebe. Věrna své povaze se Morrisa procpala až dopředu. „Můžu vám bejt ňák nápomocná?“ broukla polohlasem a zakroužila ramenem v nacvičeném pohybu, při němž se jí svezl rukáv dolů po paži. Další pohyb odhalil značnou část bujného poprsí.

„Mohla,“ přisvědčil markýz se zjevným nezájmem o její osobu. „Od hostinského jsem vyrozuměl, že tady bydlí moje babička. Můžeš mi říct, kde je její pokoj?“

„No, to nevim, pane,“ ucouvla Morrisa, protože si uvědomila svůj omyl. Tohle byl ten vnuk, o němž lady du Mercer tvrdila, že je zamilovaný do Shemaine. A jelikož se ani Potts, ani Roxanne od Thorntonových nevrátili, aby si vyzvedli odměnu, nemohla tušit, co se tam odehrálo a o co markýzi jde. Zřejmě měl na srdci něco moc naléhavého, poněvadž ji jeho tmavé oči propichovaly jako dvě ocelové šavle. Ale i přesto, paní markýza si nepřála, aby se o jejím pobytu v hostinci mluvilo, a především ne před jejím vnukem.

„Jestliže mi to neprozradíš, najdu si ji sám,“ varoval ji Maurice. „Asi vyplaším pár tvých společnic, když budu otvírat dveře, avšak nemyslím, že by mě příliš udivilo, co za nimi uvidím. Spíš budou nemile překvapeni zákazníci.“

Morrisa okamžitě změnila názor. Dokázala si představit, jak by se Freida dopálila, kdyby si někdo ze zákazníků stěžoval, že byl vyrušen. Netušila, jak bude markýza na vnukovu návštěvu reagovat, ale rozhodně si poradí s mnohem větší důstojností, než by to udělala rozzuřená Freida. Morrisa se rozhodla pro menší zlo. „Poslední pokoj nahoře vpravo. Právě jsem tam před chvílí vodnesla čaj, takže je vzhůru a snídá.“

Maurice vyběhl schody po třech, rázným krokem prošel kolem zábradlí a prudce ťuknul na zmíněné dveře. Na nic nečekal a vrazil dovnitř. Markýza seděla u malého stolku a jedla. Polekaná neohlášenou návštěvou se nadzvedla na židli v předtuše nějakého násilníka, jenž po ní s pistolí v ruce bude vyžadovat peníze. Sotva poznala známou tvář, zase si sedla a položila si kostnatou ruku na bušící srdce.

„Proboha, Maurici, ty jsi mě vyděsil,“ pokárala ho.

„Přesně to jsem měl v úmyslu,“ odpověděl ostře.

Krátké nervózní zaškubnutí koutku byl ten nejlepší úsměv, který svedla. Nikdo jí nemusel říkat, že něco neklape. „Rozhodl ses tropit si ze svých starších příbuzných žerty?“

„I kdyby, byly by rozhodně mnohem méně tragické než to, co jsi sehrála se mnou.“

Když Edith zvedla krajkový kapesníček, aby si otřela ústa, štíhlé prsty se jí nepatrně chvěly. „Nejsem si jistá, že vím, na co narážíš, Maurici.“

Ale markýz se její nevinnou maškarádou nenechal splést. „Měla bys vědět mnohem lépe, co jsi udělala. Miloval jsem Shemaine a teď jsem ji ztratil-“

„Je mrtvá?“ Edith tuhle zprávu netrpělivě očekávala, ale nikdy ji ani ve snu nenapadlo, že ji uslyší z úst svého vnuka.

Mauriceovy temné oči blýskly špatně utajovaným hněvem. „Shemaine je naživu, provdaná za osadníka a čeká jeho dítě… , a já bych dal celé své jmění, kdybych mohl být na jeho místě.“

Edith jen zamrazilo, když slyšela, že Shemaine stále žije, ale byla dokonalá herečka, jako Morrisa. „Celé své jmění?“ Přinutila se zasmát nad vnukovým přeháněním a mávla rukou, jako by chtěla jeho slova odehnat. „Prosím tě, Maurici, žádný muž se špetkou zdravého rozumu, by se nevzdal takového jmění jen tak pro nějakou dívku… „

„Jmenuje se Shemaine, babičko,“ pronesl ostře. „Shemaine Thorntonová. A mohla se jmenovat lady Shemaine du Mercer. Kdyby nebylo tebe, tak by to tak dopadlo.“

„No tak, Maurici, jsi rozrušený a neuvědomuješ si, co říkáš.“

„Vím přesně, co říkám.“ Sáhl do kapsy u vesty, vytáhl váček z jemné kůže a pohodil ho na stolek k její ruce. Při dopadu v něm zacinkaly mince. „Poznáváš ho? Vždycky sis zakládala na svém vkusu a zálibě v jednoduchých, ale elegantních věcech. Ani se nemusím dívat dovnitř, abych podle iniciál zjistil, že patří tobě. Jen přemýšlím, kolik takových nádherných kožených váčků sis nechala za celý svůj život udělat. Vídal jsem je neustále. Pár jsi mi jich i dala, když jsem vyrůstal. Pokoušela ses mě naučit, jaká je cena peněz. Vzpomínáš si?“

Markýzin obličej vypadal jako strnulá maska, kterou však Edith velmi pečlivě zakrývala vnitřní nepokoj. Vnukův tón odhaloval mnohem víc než to, co doposud řekl. Někde hluboko uvnitř cítila, že svoji vražednou, pečlivě naplánovanou hru prohrála kvůli nějaké hloupé chybě. Morrise jasně přikázala, aby Pottsovi dala jen pár mincí a slíbila mu víc, jestliže si pospíší s návratem. Jak jen mohla tušit, že ten malý váček bude znamenat její konec?

„Jak jsi k němu přišel?“ zeptala se opatrně. „Mám pocit, že jsem ho ztratila.“

Maurice tento pokus o únik stroze popřel. „Neztratila. Dala jsi ho Pottsovi, když jsi ho vyslala, aby Shemaine zabil. Ale zklamal tě a zaplatil za to životem. To děvče, jímž jsi tak opovrhovala a jež jsi nemohla vystát, ho zastřelilo, potom co se pokusil zabít jejího muže. Zřejmě jsi také slíbila pořádnou odměnu Roxanne Corbinové, ale ani ona se nevrátí… vlastně ano, v rakvi, kterou pro ni Gage Thornton udělal. Rád bych se dozvěděl, jak jsi mohla být ke mně… a k mé snoubence tak krutá.“

Edith du Mercer mlčela a dívala se nevidoucím pohledem přes pokoj. Kostnatou rukou svírala stříbrnou rukojeť vycházkové hole, jíž se opírala o podlahu.

„Odpověz!“ vyštěkl Maurice a bouchl dlaní do stolku, až markýza polekaně vydechla. „Čert aby tě vzal, ty bezcitná mrcho!“ vrčel. „Teď už vím, že jsi musela být spřáhnutá s těmi zlodějskými úředníky a že jsi musela velmi pečlivě zařídit Shemainino uvěznění v Londýně a pak i její vypovězení z Anglie. Zřejmě sis celou tu dobu myslela, že mi prokazuješ vynikající službu… , aby nebyla dotčena moje pověst a budoucnost markýze. Bolí mě jen pomyslet, kolik si toho Shemaine musela kvůli tobě vytrpět. Když O’Hearnovi zjistili, co se jí stalo, odmítal jsem si připustit, že bys v tom mohla hrát byť jen nepatrnou roli. Ale její zmizení přišlo tak náhle, necelý měsíc od oznámení našeho zasnoubení. A ty jsi byla při svém ujišťování, že se Shemaine najde, úplně vlažná. Víc zármutku jsi projevila, když jsem ti oznámil, že si ji chci vzít.“ Edith byla jeho jediná příbuzná, on však k ní už cítil jen opovržení. „Pravděpodobně jsi doufala, že se k tobě dostane zpráva o Shemainině smrti, abys mohla nějakým šikovným způsobem zařídit, aby se ta informace donesla i ke mně.“

Hořce se usmál. „Je mi jasné, že by sis dokázala vykoupit cestu na svobodu z jakéhokoli anglického vězení, do něhož bych tě poslal, a tak jsem pro tebe, babičko, vybral mnohem vhodnější trest. Od dnešního dne mě už nikdy neuvidíš. Jestli se vůbec vrátím do Anglie, tak jen proto, abych si odvezl majetek. Co nejrychleji však odjedu zpátky sem a ty nikdy nevkročíš do mého domu, jenž pro sebe a pro svou rodinu - jestliže budu mít tolik štěstí a někdy se vůbec ožením - postavím. Budu-li mít někdy nějaké děti, ty je nikdy nespatříš. Ani neuslyšíš. Nikdy ti ani ony, ani jejich děti, pokud bys žila tak dlouho, nezpříjemní stáří. A nikdy jim nebudeš moci organizovat život, jako jsi to dělala mně. Tohle je poslední sbohem. Přeju ti dlouhý a mizerný život.“

Maurice se rázně otočil, vyšel ze dveří a práskl s nimi takovou silou, až sebou Edith trhla.

Po jeho odchodu zůstala sedět a zírala do prázdna. Vůbec nic necítila. Měla pocit, že zemřela. Všechno, o co usilovala, po čem toužila a o co bojovala, bylo pryč jediným bouchnutím dveří. Jiskru naděje anebo zájmu v ní nevyvolaly ani chvatné kroky, které se o chvíli později rozlehly chodbou. Byla to jen Morrisa, která spěchala, aby se dozvěděla, co se stalo.

„Potts a Roxanne jsou mrtví,“ oznámila jí Edith mdle. „Měla bys co nejrychleji odjet. V mé brašně u postele je váček s penězi. Vezmi si ho. Mělo by tam být dost, aby ses dostala do New Yorku… nebo někam hodně daleko odsud.“

„A co Freida?“ zeptala se Morrisa se strachem. „Jestliže vodjedu a nekoupím si zpátky svý papíry, někoho za mnou pošle… , taky by mě moh zabít.“

Edith zvedla váček, který přinesl Maurice, a podala jí ho. „Tady je snad dost i na koupi papírů. Ale v každém případě bys měla odjet. Předpokládám, že sem pan Thornton dnes dopoledne dorazí. Buď aby přivezl mrtvé nebo aby se po tobě poohlédl. Já osobně pojedu dalším dostavníkem na sever a pak lodí zpátky do Anglie.“

Morrisa zadumaně obracela váček v ruce. Velmi dobře věděla, co obsahuje. Bylo tam dost, aby si vykoupila papíry, ale pokud šlo o druhý, vůbec netušila, kolik tam může být. Mohla jen doufat, že tolik, aby jí to nějakou dobu vydrželo. Ale co potom, až jí peníze dojdou? Má zase znovu provozovat tohle řemeslo? Kromě toho bylo obrovsky riskantní opustit Freidu bez vyplacení papírů, avšak nezdálo se, že by měla jinou šanci, pokud si chtěla trochu peněz schovat pro sebe. Gage Thornton bude ve vesnici co nevidět a bezpochyby ji bude hledat. Nemohla čekat. Musela okamžitě odjet!

Hugh Corbin vykulhal na verandu, hned jakmile uviděl, že Gage zastavil vůz před jeho domem. Měl obavy, protože se Roxanne minulou noc nevrátila domů, a ještě než zahlédl na voze rakve, roztřásl se předtuchou, že se jí něco stalo.

Úkosem vzhlédl ke Gageovi, jenž smekl a došel až k němu. Bylo to poprvé po mnoha letech, kdy ho Hugh nepočastoval urážkou. „Pane Corbine, je mi moc líto, ale přijel jsem vám říct, že je Roxanne mrtvá.“ Natočil se k vozu a mávl kloboukem směrem k rakvím. „Její tělo je v jedné z těch rakví. Vyryl jsem na ni její jméno, abychom věděli-“

„Ty parchantě, proč jsi ji musel zabíjet?“ zaskučel Hugh zmučeně. „To ti nestačilo, že za tebou běhala a dělala ze sebe blázna vode dne, kdy jsi sem přijel! Ale to ti nebylo dost, co? Neměl jsi pokoj, dokud jsi jí nepřipravil vo život tak jako Victorii.“

„Já jsem ji nezabil. Udělal to Kain,“ vysvětloval mu Gage potichu.

„Kain?“ zíral na něj Hugh, jako kdyby Gage právě přišel o rozum. „Ten by to nikdy neudělal.“

„Je mi líto, pane Corbine, ale viděl jsem to já i moje žena.“

„Proč? Proč by krucinál tohle Kain Roxanne udělal?“

Gage nepatrně pokrčil rameny. „Chtěla po něm, aby zabil mou ženu a on odmítl poslechnout. Tenkrát ho navedla, aby zabil Victorii. Sotva ale začala vyhrožovat Shemaine, chytil ji Kain do náručí a skočil z přídě mé lodi. Roxanne pád nepřežila. Zlomila si vaz.“

Hugh Corbin na něj tupě zíral, jako kdyby mu vůbec nerozuměl. Po chvilce napjatého ticha si otřel třesoucí ruce do kalhot a spíš pro sebe zamumlal: „To mi teda bude trvat, než vykopu dva hroby… „

Gage se na něj podíval také nechápavě. „Myslel jsem, že se pokusím najít chatrč té stařeny, kde Kain žil, a pohřbím ho tam. Jestli víte, kde to je, tak byste mi pomohl… „

„Pohřbím Kaina vedle Roxanne.“

„Opravdu to chcete udělat? Vždyť ji přece zabil…“

„Tady se Kain narodil, tady bude taky pohřben.“

Gage napadlo, že se kovář ze šoku z Roxanniny smrti zbláznil. „Pokud si vzpomínám, ta žena z lesa nikdy neřekla, odkud se Kain vzal. Chcete říct, že se narodil v Newportes Newes… nebo někde poblíž?“

„Byl to můj syn,“ odpověděl Hugh bezbarvě. „Můj prvorozenej. Přišel na svět vo několik tejdnů dřív, a sotva jsem viděl, jak děsně vypadá, řekl jsem Leoně, aby si vycpala břicho. Aby si lidi mysleli, že je pořád v tom. Dítě jsem vodnesl do lesa a nechal ho na prahu tý chatrče. Nezdálo se mi správný zabít vlastní dítě. Když ho ta babizna našla a roznesla to po vokolí, namluvil jsem lidem, že Leona rodí. Do domu jsem ale nikoho nepustil. Pozdějc jsem vyrobil malou rakvičku, zatížil jsem ji pytlíkem obilí a rozhlásil jsem, že se náš syn narodil mrtvej. Nechtěl jsem se znát k takový příšerný stvůře, kterou jsem zanesl do lesa, ale Kain byl jedinej syn, co jsem měl.“

„Roxanne věděla, že je Kain její bratr?“

„Neřekl jsem to nikdy živý duši… až dneska… a teď už je to stejně jedno.“

Gage ho nechal, aby se se svým smutkem vyrovnal sám. Kovář žil podle svého a z krátké chvíle, kterou s ním Gage mluvil, pochopil, že rozhodně nestojí o nějakou soustrast. Zůstal tvrdohlavý a nesmlouvavý jako kdykoli jindy.

Pomohl mu sundat rakve a třetí odvezl spolu s prohlášením, jak došlo k Pottsově smrti, k místním britským úřadům. Potom zamířil k hospodě, kde našel Freidu bez sebe vzteky.

„Potřebuju mluvit s Morrisou. Víte, kde je?“

„To bych moc ráda,“ štěkla popuzeně. „Nikomu neřekla slovo a vodjela. Podle toho, co jsem slyšela, chytila prvního chlápka, kterej jel na sever. Byl to horal, co za ní nedávno byl. Nezdá se, že by měla v plánu se vracet.“

„Jestli dobře chápu, neobtěžovala se koupit si svobodu.“

Freida rozzuřeně zafuněla. „Můžete se vsadit, že jestli jí chytím, bude se modlit, aby to udělala.“

„Mám pocit, že se víc bála toho, co jí udělám já, než čeho se může dočkat od vás.“

„Potts za váma zase zašel?“

„Tentokrát se mě pokusil zastřelit,“ přikývl Gage. „A řekl mi, že ho k tomu přiměla Morrisa. Pak chtěl zabít i mou ženu.“

Freida ho přejela dlouhým pátravým pohledem, ale žádné viditelné zranění neobjevila. „Ale vy jste tady a Potts ne.“

„Jeho rakev je už někde na cestě.“

Freida sešpulila nalíčené rty do překvapeného „Óó?“, zaklonila se na židli a nepřestávala si ho měřit. „Takže teď tady hledáte Morrisu a asi přemejšlíte, že jí provedete to, co jste slíbil. To si holt budete muset počkat, až na vás přijde řada, protože já ji najdu první a srovnám ji tak, že bude litovat, že v tom hrobě není s Pottsem.“

„Jak myslíte. Pokud bude mimo dosah, neznamená pro Shemaine snad žádné nebezpečí.“

„Já si ji přivedu nazpátek nebo ji v nejhorším zabiju. Mám pár kámošů, co mi dávaj zprávy. A než ji najdu, budu tu sedět a vymejšlet ten nejlepší trest za to, že bez mýho vědomí vodešla. Zjizvená po bičování pro mě nebude mít žádnou cenu, ale jestli má kurva vo jeden nebo dva prsty míň, to pánům nevadí, když si jinak přijdou na svý. A znám i jiný fígle, aby poslouchala. Jestli je chytrá, bude se pak chovat slušně, jinak bude setsakra litovat až do smrti. To jí slibuju a já vždycky držím slovo.“

Gage přemýšlel, co pro Morrisu znamená větší hrozbu, být vydána napospas horalovi, nebo na milost a nemilost Freidě. Ať už byl její osud jakýkoli, pochyboval, že si bude užívat.

Zpráva o chvatném odjezdu Edith du Mercer z Newportes Newes zastihla Gage ještě v hospodě. Vrátil se ke své rodině přesvědčený, že Maurice du Mercer zvládl celou situaci způsobem, který považoval za správný. Později když za nimi přijeli Shemus a Camille, vyprávěli Gageovi a Shemaine, že je Maurice navštívil a vysvětlil jim své plány. Přemýšlel prý o tom, že by se časem usadil poblíž Richmondu a začal se dvořit Garland Beauchampové, ale zatím je stále zamilován do Shemaine. Proto se rozhodl, že by mu prospělo, aby ji nevídal a pokusil se najít klid. Hodlal se vrátit do Anglie, ještě předtím však chtěl navštívit Beauchampovy a asi tak za rok plánoval návrat zpátky do kolonií. Pokud do té doby Shemaine ovdoví nebo ji Gage opustí, má mu nechat zprávu v hostinci v Newportes Newes. Jestliže však bude svého muže stále hluboce milovat, nechá ji být, ale bude-li ho kdykoli chtít zpátky, dřív než si vezme nějakou jinou, vrátí se k ní.

Gage se nad tou zprávou celý naježil, ale stěží mohl Mauriceovi něco vyčítat. V případě že by Shemaine opravdu ovdověla, nedokázal si pro ni představit lepšího muže. Nicméně doufal, že markýzovy naděje zklame, protože hodlal žít dlouho.

Pak Shemus na pobízení své ženy něco zahučel a odkašlal si. Rozpačitě se zadíval na svého zetě a přítomnost Williama mu také na klidu nepřidávala. „Teď když jste byl očištěn od nařčení z vraždy své první ženy, myslím, že vám dlužím omluvu za to, co jsem řekl, když jsme se viděli poprvé.“

„Ale jen jestli jste o tom opravdu přesvědčen,“ zareagoval Gage srdečně. „Omluva nestojí za nic, pokud ji člověk nemyslí vážně.“ Shemaine svého muže objala v pase a povzbudivě se na otce usmála. „Teď už se ho nechceš zbavit, viď tati? Zvlášť když by to znamenalo konec s vnoučaty, až se narodí to, které čekám.“

Shemus zčervenal. „Tvoje matka i já jsme vždycky chtěli velkou rodinu, ale nikdy se nám to nepovedlo. Pár vnoučat by nám vynahradilo všechna ta léta toužení.“

„Tak to, tati, řekni,“ naléhala Shemaine.

Shemus si znovu odkašlal a koktavě se pustil do omlouvání. „Je mi líto, co jsem řekl… , že jsem vás chtěl vidět rozsekaného na kusy, ale… tenkrát… myslel jsem si, že jste mou dceru jen hanebně zneužil. Můžete mi odpustit?“

„Dokážu pochopit, že jste se o Shemaine bál. Řekl bych asi totéž, kdyby šlo o mou dceru,“ napřáhl k němu Gage s přátelským gestem ruku. „My oba máme stejný cíl, a to je Shemainino blaho. Slibuju na svou čest, že udělám všechno, co bude v mých silách, aby byla šťastná.“

Shemus, jemuž spadl kámen ze srdce, mu rukou potřásal. „Zaplaťbůh, že jste Shemaine koupil vy, pane. Jinak by její dobrodružství mohlo mít katastrofální konec.“

„Před svým uvězněním,“ vložila se do hovoru Shemaine, „jsem nebyla dost moudrá, abych dokázala vidět za hranice svých zájmů. Ale byla jsem proti své vůli přinucena změnit způsob života, a když se dívám zpátky, věřím, že mě všemi těmi útrapami provedl nějaký anděl strážný, aby mě zanechal tady s bezmeznou láskou v srdci k mému muži, synovi a dítěti, které se teprve má narodit.“

Od štíhlého trupu Blue Falconu se čeřily napěněné vlny, jakmile loď elegantně vyplula na otevřené moře. Bílé plachty vzdouval vítr a lesknoucí se stěžňová lana na pozadí jasně modré oblohy téměř oslepovala ty, kteří byli na palubě a vychutnávali si nádheru první plavby.

„Je to kráska!“ prohlásil Nathanial Beauchamp zaníceně a letmo se podíval na muže, jenž stál vedle něho. „A vy pane, jste stvořil zázrak!“

Gage cítil, jak se mu srdce rozeběhlo jako o závod, a vzpomněl si na chvíli, kdy Shemaine přijala jeho nabídku k sňatku. Ani tenkrát, ani teď nedokázal najít vhodná slova, protože překypoval dojetím.

William Thornton položil svému synovi dlaň na rameno a beze slova ho stiskl. Radost, jež v něm tryskala, mu vháněla slzy do očí. Nemohl se spolehnout na vlastní hlas, aby vyjádřil chválu, protože se bál, že by pohnutí, které se v něm hromadilo, prozradilo emoce, jež se tak pečlivě snažil skrýt.

„Tatíí, podívej, veltá lyba!“ vykřikl Andrew a ukazoval na hejno delfínů, proplouvající na pravém boku. Chytil Gilliana za ruku a žadonil: „Naholu, Gilane, naholu, ci vidět.“

Gage zamířil k Shemaine. Usmála se na něj, když ji objal kolem ramen. Přitáhl si ji blíž, druhou rukou vklouzl pod šál, který si vzala na sebe, aby zakryla už kulatící se bříško, a jemně ji po něm hladil.

„Myslím, že se Blue Falcon Nathanialovi líbí, miláčku,“ zašeptal.

„Řekla bych, že je z té lodi celý pryč,“ poopravila ho Shemaine se zamilovaným pohledem. „Září od chvíle, kdy jsme vypluli.“

„Ano, všiml jsem si.“

„Ale ty taky, drahý, skoro stejně jako Flannery.“ Kývla hlavou směrem ke starému loďaři, jenž stál uprostřed paluby, a širokým úsměvem prozrazoval, že ho krása lodi očividně dojímá.

Gage si v duchu pomyslel, že stařec svým výrazem vyjádřil pocity všech. „Nathanial pro ni vybral skvělé jméno. Blue Falcon se pro tuhle brigantinu hodí. Vznáší se na vlnách opravdu jako dravý sokol.“

Shemaine se na něj se zaujetím podívala. „Jsem šťastná, že nejseš kapitán. Mám takové nemilé tušení, že bych byla brzy na druhém místě za nějakou dřevěnou milenkou.“

„Ale kdepak, zlatíčko,“ zabrumlal Gage a opřel se jí bradou o temeno. „Ty jseš moje milenka a největší láska. Nikdy bych od tebe nemohl odplout. Bylo by to, jako bych opustil svoje srdce.“

„Já mám stejný pocit,“ vydechla Shemaine. „Nikdy bych od tebe nedokázala odejít. Když jsme se poprvé milovali, nebylo to jen spojení našich těl, ale i našich srdcí. Stali jsme se opravdu jedním tělem i duší.“

„Ano, miláčku, a až se narodí dítě, bude naše radost dokonalá.“

Shemaine se mu schoulila na prsa a napůl žertem, napůl dojatě si povzdechla: „To tedy máte, pane Thorntone, úplnou pravdu.“

Po spuštěné lávce lodi, která právě připlula z Anglie, sešlo prvních pár cestujících. Gage Thornton s ročním synkem na ruce napřáhl volnou paži směrem k elegantně oblečenému páru, jenž se snažil získat místo u zábradlí. Shemaine sledovala jeho pohyb a konečně si svých rodičů všimla. Začala tancovat a poskakovat po přístavní hrázi, aby upoutala jejich pozornost.

„Mami! Tati! Tady!“

Camille rozpoznala známý hlas a začala se rozhlížet po přístavišti. Když dceru zahlédla, mávla na ni a zavolala: „Už jdeme, drahoušku! Hned jsme dole.“

Během okamžiku už Camille a Shemus O’Hearnovi, doprovázeni houfem služebnictva, spěchali dolů po můstku a mířili k ní s rozevřenou náručí. Shemaine je prudce objímala, zatímco Gage a William čekali s dětmi za ní. Andrew svíral dědečkův prst a nejevil zájem nechat se objímat a líbat všemi těmi cizími lidmi, kteří k nim přišli. Ale to už Shemaine nedočkavě vedla své rodiče blíž, aby jim představila jejich nového vnuka.

„Mami, tati, tak tohle je Christopher Thornton.“

Roční chlapeček s tmavými vlásky a zelenýma očima zvedl ruku a odstrkoval Shemaininu matku, jež ho chtěla pohladit. Odvrátil od ní i pohled a zavrtal se hlavičkou otci pod bradu. „Christopher nedůvěřuje neznámým lidem stejně jako jeho bratr,“ vysvětloval Gage O’Hearnovým. „Ale jakmile se okouká, pověsí se vám na paty a bude se dožadovat, abyste ho neustále chovali na klíně. Obzvlášť miluje, když mu někdo čte.“

„Takový malý?“ podivila se Camille se zábleskem pýchy. „To je ale chytrý klouček.“

„Je to celý táta,“ mumlal Shemus poněkud rozladěně, protože doufal, že ve vnukovi uvidí víc ze své dcery.

„Ano, ale není pochyb, po kom má ty krásné zelené oči,“ odpověděla mu jeho žena a jemně ho poklepala po paži.

Shemaine se už nedokázala déle krotit a vyhrkla: „Je, tati, pravda, že jsi všechno prodal a chceš žít ve Williamsburgu?“

Shemus si zaklesl palce do kapsiček u vesty a široce se usmál. „Maurice tvrdí, že tam na podnikavého člověka čeká spousta příležitostí. Žije tam se svou ženou Garland a myslí si, že bych se měl ve městě pustit do obchodování.“

„Bože, tati, to je skvělé! Budeme bydlet blízko sebe a budeme se často navštěvovat.“

Shemus se pátravě zadíval na Gage. „Pořád stavíte lodi?“

„Ano,“ odpověděl mladý muž. „Otec se ke mně přidal. Najali jsme ještě další lidi, takže práce pokračují podstatně rychleji.“

„Snad jste nepřestal dělat nábytek?“ vložila se do rozhovoru Camille. „Před odjezdem z Anglie jsme všechen prodali a teď budeme potřebovat nový.“

„Truhlářství je teď ještě větší,“ oznamovala Shemaine matce pyšně. „Gage musel přijmout další pomocníky, aby zvládl všechny zakázky. Také jsme trochu přestavěli dům a mám i služebnou na výpomoc s vařením a úklidem. Kdykoli nás budete chtít s otcem navštívit, budete mít k dispozici hostinský pokoj. William si oblíbil podkroví a dodnes ho užívá, když přijede.“

„A co Mary Margaret?“ ztišila Camille hlas. „Měla jsem pocit, že si s Williamem nejsou lhostejní.“

„Jsou z nich dobří přátelé. Ale neřekla bych, že by plánovali svatbu. Rozhodně ne v nejbližší době. Pokud jde o Mary Margaret, zná všechny triky dohazovačů a vůbec není přesvědčená, že se chce vzdát svého nezávislého života vdovy. Celkem často hrávají s Williamem karty, oba však mají i jiné přátele a známé. Po Williamovi házejí všechny starší ženy očima. Nepřestávají mu nadbíhat stejně jako ty mladší dřív Gageovi.“

„Mají k tomu dobrý důvod,“ usmála se Camille. „Moje milá, jestli bude tvůj manžel vypadat ve zralém věku stejně dobře jako jeho otec, budeš muset odhánět celá hejna jeho obdivovatelek.“

Shemaine se bezstarostně zasmála: „Gage mně dává celkem často najevo, že jsem jeho jediná láska.“

Andrew zatahal Gage za kalhoty. „Děda chce vzít mě a Chrise na loď, tati. Můžeme jít?“

„Dávej na bratříčka pozor,“ posadil se k němu Gage na bobek. Jemně mladšího synka postavil a Christopher se okamžitě chytil Andrewa za ruku. Druhou rukou sevřel dědečkův prst a otočil se na otce s širokým úsměvem, který Gageovi připomněl úsměv Andrewa, když byl v Chrisově věku.

„Ta-ta, pa pa.“

„Ahoj, Chrisi,“ pousmál se nad jeho snahou komunikovat.

Shemus, dojatý a okouzlený vnukovou roztomilostí, spěchal za nimi zpátky k lávce. Ukazoval chlapečkovi racky, vrhající se střemhlav z oblohy, a netrvalo dlouho a získal si jeho důvěru. Než se vrátili z lodi zpátky, už ho choval v náručí a rozesmával ho, až Chris radostně výskal. Na hrázi se k nim přidala Camille a oba se bavili vnukovým dováděním.

Gage si zavěsil Shemaininu paži do své a pyšně se rozhlédl po příbuzenstvu. „Dokázala sis, Shemaine, vůbec někdy představit, že uvidíš naše rodiče tak bezvýhradně šťastné? Mám pocit, žes do nich vlila nový život tím, že jsi přivedla na svět Christophera.“

„Ty jsi s tím měl taky něco do činění,“ připomněla mu s plachým úsměvem.

„To ano,“ usmál se Gage samolibě a úkosem se na ni přes rameno podíval. „A řekl bych, že odtamtud, odkud přišel, nás toho čeká mnohem víc.“

Shemaine jen zářila láskou, když se přitiskla k svalnaté paži svého muže. „O tom, pane Thorntone, nemám nejmenší pochyby.“