Josef Škvorecký

Nataša, pícníci a jiné eseje

spisy 27

Text pro případ, že bych vypadl z okna,

nebo se zabil při autonehodě (1972) ................................................ 5

Ne recenze, spíš chvála výměnou názorů (1978) ............................. 25

Ožehavé téma (1981) ..................................................................... 34

Revoluce je obyčejně to nejhorší řešení (1982) ............................... 51

Pražská zima (1983) ....................................................................... 58

Jeden týden v životě Květoslava Prska (1984) ................................ 70

Jsou Kanaďané politicky naivní? (1984) ......................................... 81

Concerto to End All Concertos (1984) ........................................... 94

Domácí fronta, válka, mír a CBC

aneb Wie sich die Welt der kleine Moritz vorstellt (1985) ............... 97

Nataša a pícníci (1985) .................................................................102

Vydavatelská poznámka ................................................................109

Ediční poznámka ..........................................................................111

Poznámky a vysvětlivky k jednotlivým textům ..............................117

Rejstřík ........................................................................................155

Literární akademie

Literární akademie

Josef Škvorecký

Nataša, pícníci a jiné eseje

spisy 27

© Josef Škvorecký, 2006

Text pro případ,

Editor © Michael Špirit, 2006

Copyright © Literární akademie, 2006

že bych vypadl z okna,

ISBN 80-86877-23-X

nebo se zabil při autonehodě

Z Paříže hovoří Josef Hotmar:

Mezi našimi ještě čerstvými emigranty na Západě je veliká móda zdůvod-

ňovat rozhodnutí opustit vlast přemírou ideálů a tužeb po svobodě a de-

mokracii. Patetické výzvy, skládané z velkých slov, už však ztratily osten

účinnosti. Západ má své starosti a tohle je jen něco nepříjemného navíc.

A tak se tím naše emigrace baví a utěšuje ve čtyřech zdech samoty, která ji

obklopuje.

Stále se však s tím setkáváme. Pozoruhodně to zní z úst dříve známých

osobností, které se vlastí zaklínaly doma jako příklad veřejný a teď bez

toho nemohou být ani za oceánem v domnění, že jsou stále ještě svědomím

národa.

S překvapením jsem zaznamenal, že jejich prořídlé řady náhle roz-

množil Jo

J s

o ef Škvorecký. Až z kanadského Toronta se přihlásil do služeb

Pavla Tigrida se sídlem v Paříži. Do jaksi na úbytě scházející tiskoviny

zvané Svědectví poslal epické dílo, jehož hodnoty mohou ocenit tak na-

nejv

j ýš

ý e znalci ero

r tické litera

r tury.

y Tí

T m český spisovatel Škvorecký rozší-

řil rejstřík svých možností až do krajnosti. Od talentovaného překladatele

přes řemeslného výrobce detektivek americké dikce dosáhl mety psavce

bulvárních příběhů, které sice nikdo za literaturu nepovažuje, ale zato se

dobře p

ř latí!

Že své povídání zasadil do Prahy, je na věci sice pikantní, ale ne právě

působivé. To, co vyprávím, není samozřejmě věc veselá, spíše smutná,

i když i trochu charakteristická.

Jo

J s

o ef Škvorecký v pražské spisovatelské obci nikdy nepatřil k jestřá-

bům, nevyhledával veře

ř jné tribuny,

y nesdílel se svými druhy ambiciózní

falešné plány. Pavel Tigrid by se podivil, jak se Škvorecký čas od času

vyjadřoval o jeho maličkosti, včetně pařížského snažení. Ale to ponechme

stra

r nou, pro

r tože to by byl tón, v které

r m si libuje prá

r vě Pa

ě P vel Tigrid.

A

A nakonec cprá

r vě ětento otichý ýa anenápa

p dný ýJo

J s

o ef Škvorecký se ocitá po

boku Pavla Tigrida. Tištěn vedle nehorázností a výmyslů, tvořených

podle osvědčeného přání otce myšlenky, vedle známých antikomunistic-

kých bijců, v řadě podivných existencí v ještě podivnějších službách. Vedle

lidí, kterými vždy z hloubi duše opovrhoval. Nevím, co ho k tomu dohna lo,

4

5

zda finanční tíseň nebo dobří kamarádi. Určitě však to nebyla láska

politicky stál ještě kousek napravo od kanonizovaného Jiráska.*

k vlasti nebo touha po svobodě. Tu v Kanadě přece získal, už v okamžiku,

Buď jak buď, je docela možné, že v Kanadě zahynu. Život v emi-

kdy se rozhodl podstoupit riziko cesty, před kterou varovala kniha jeho br-

graci je tvrdý, dost spolehlivě vede k infarktu, zejména u člověka,

něnského kolegy, nazvaná: Opustíš-li mne!

jenž odešel po pětačtyřicítce a po menší řádce nerváků, jimiž

Skutečnou cestu literatury tím Škvorecký definitivně opustil.

ho obmysleli vládcové jeho vlasti. A proto bych těm dnešním

(Přečteno v pražském rozhlase.)

vládcům chtěl znemožnit, aby mě použili jako výstražný pří-

klad, stane-li se to, co si zřejmě upřímně přejí. Přátelé mi snad

Tuhle relaci pařížského dopisovatele mi poslal přítel z Prahy

nebudou mít za zlé, jestli se pokusím o odpověď na dost tra-

po jednom našem nedávno prokádrovaném diplomatickém zá-

gické „Proč?“ tak mnohých z nás, kteří jsme odešli, aniž jsme

stupci, a tak jsem ji dostal s velkým zpožděním. Nebýt jedné

svůj odchod zdůvodňovali „přemírami“ a „tužbami“, aniž jsme

věci, založil bych ji do svého soukromého archivu malých neo-

skládali „patetické výzvy z velkých slov“. Není to jenom moje,

stalinských demagogií a použil možná v nějakém románě. Je za-

zcela soukromá, otázka.

ložena na prastarém podvodnickém triku: čtenáři doma nemají

možnost přečíst si „bulvární příběh“ ze Sv

S ědectví, a proto o něm

informátor z Paříže může bez obav napsat cokoliv. Těch něko-

Prehistorie

lik lidí v Československu, kterým se Sv

S ědectví do rukou dostane,

Moje nedobrovolná cesta do Kanady začala asi toho dne za

snadno zjistí, že pan Hotmar lže, ale jednak je to nepřekvapí

druhé světové války, kdy mi kamarád, s nímž jsem spolupra-

a jednak si to nechají pro sebe a pro nejužší kruh důvěrných

coval v zelenáčské podzemní organizaci, přinesl leták komu-

přátel, takže informační monopol akreditovaných informátorů

nistické buňky z vedlejší vesnice. Nehovořilo se v něm už moc

neporuší. Taky jim nebude divné, že bulvární příběh jsem zasa-

o boji proti Němcům – byli prakticky poraženi –, ale zato dost

dil do Prahy. Snadno pochopí, že nikde jinde než v Praze (nebo

o nadcházející likvidaci buržoazních odbojových skupin, jen co

ovšem v Moskvě, Budapešti, Varšavě, Sofii, Bukurešti a Tiraně,

dorazí Rudá armáda. Byl to patrně výtvor nějaké ultraradikální

nebo snad v Římě éry Mussoliniho či v Berlíně všech ér) se udát

místní duše, inspirované soukromou tajnou četbou spíše než

nemohl.

pokyny ze stranického ústředí; přesto mě metodou šokové te-

Ale založil bych ten dokument do archivu a pustil jej z hlavy,

rapie dost poučil o dvou věcech: jednak že odboj proti nacismu

nebýt toho, že kromě vlastnoručních malých demagogií pařížský

není, jak jsem si do té doby myslel, vždy a všude veden v duchu

dopisovatel užívá také té klasické a dědičné demagogie českého

starobylých vlasteneckých ideálů; jednak že jsem se zapletl do

stalinismu (kterou v celý román rozpracoval můj „brněnský

čehosi „buržoazního“ (ten kamarád byl náhodou dělník, ale mně

kolega“), jež není ničím víc a ničím míň než urážkou básníka

obsah pojmu „buržoazní“ nebyl tehdy stejně jasný), na co třeba

mně nad jiné drahého. Už mnohokrát jsem o tom chtěl napsat,

mohu doplatit nejen v tom případě, že bych se dostal do rukou

a proto jsem tedy relaci, zapsanou v Praze těsnopisem revizio-

gestapa.

nistického přítele a provezenou na Západ neznormalizovaným

Rozumějte mi dobře, přátelé i redaktoři, referenti a informá-

diplomatem, do archivu neuložil.

toři. Nehodnotím zde tuhle situaci politicky. Hodnotím ji z hle-

Bylo by dost zarážející, kdyby kulturní funkcionář, za ja-

diska psychologie: co asi takový objev třeba udělal s naivním

kého se československý bretšnajdr v Paříži nepochybně vydává,

opravdu připisoval ten verš Zdeňku Pluhařovi; nebo by to bylo

spíš symptomatické pro dnešní přispěvatele časopisu, u jehož

* Tak dokonale zkanonizovaného, že když v roce 1970 chystali čeští ochotníci v To-

rontu Lucernu, odmítla jedna mladá posrpnová emigrantka účast, „protože nebude kolébky stál, nic zlého netuše, F. X. Šalda. Ale informátor chce

vystupovat ve hrách nějakýho komouše“. Dalo dost práce ji přesvědčit, jednak že Alois

patrně být jen opatrný, a tak se raději nedovolává muže, jenž

Jirásek se bolševismem věru nikdy neprovinil, jednak že autoři se mají soudit podle

plodů své práce, nikoli podle svých politických bloudění.

6

7

mladíkem ze solidně patriotické rodiny, jenž neměl ponětí o ideo-

Signalu, nešlo mi to dohromady. Technika, náměty a efekty byly

logických odstínech různých druhů toho pojmu.

tak nepříjemně stejné, jenom bajonety se zabodávaly do opač-

Přejel mě tehdy mráz a před očima se mi vynořil plakát, z ně-

ných břich. Je možné, že by Dobro a Zlo mělo stejný estetický

hož jsme si dělali legraci a na který lidé připisovali: „My se nebo-

ideál?

jíme, my tam nebydlíme!“ Dost prorocký plakát. Ale brzo nato

Dávám se vám všanc: stačí málo, dopisovatelé a redaktoři, ni-

přijela Rudá armáda a já se vzepřel mrazení v zádech a skočil

koli přátelé, a můžete předchozího použít jako důkazu, že kladu

jsem střemhlav do prvního ze svých mnoha neuvážených kul-

rovnítko mezi nacismus a komunismus, ačkoliv dobře víte, že

turních podniků: ujal jsem se redigování časopisu Slovo má mladý

to tak není. Ale vy dobře víte mnoho věcí, a přesto, nebo právě

severovýchod, který vydával náchodský svaz mládeže.

proto…

První dvě čísla přinesla dva články z mého pera: eulogii na

Pamatoval jsem se také na umění, které Adolf Ziegler zatra-

Winstona Churchilla, jenž tehda zrovna prohrál volby a odešel

coval a mně, mladistvému pošetilci, se líbilo. A za války jsem

z politiky, a chvalozpěv na obrazy náchodského kamaráda–ma-

si čítával v Protižidovské čítance; ne proto, že bych byl antisemita,

líře. O Churchillovi jsem tehdy nevěděl nic, než že to je „válečný

ale protože

pr

jedině tam se našly básně Františka

F

Gellnera ( „Za

štváč“ (podle nacistů; ti říkali „Kriegshetzer“) a člověk, který

ženu vezmu si gorilu“

u – ach, jak krásně neárijské, jak poeticky ne-

přinutil Anglii, aby se nevzdala Hitlerovi. Tím – jak jsem se tehdy

socialisticko-nerealistické!), protože jedině tam byly kousíčky

domníval a jak si to dodnes myslím – zachránil Evropu, včetně

Františka Kafky. A po válce jsem si předplatil Kvart. Četl jsem

Sovětského svazu, před nacismem. V článku o kamarádových

magicky polosrozumitelné výklady Karla Teigeho, hltal jsem

plátnech jsem se, na úrovni svého válkou prodlouženého intelek-

texty Josefa Kainara (a kde ty krásné loňské sněhy jsou, ty hráči

tuálního dospívání, zamyslel nad podstatou umění a, ovlivněn

na swingovou kytaru, ty autore veršů, které jsme si říkali do me-

patrně nekritickou láskou k Edgaru Allanu Poeovi, nalezl jsem

dové meluzíny pěti saxofonů: „Protože brandy tmavohnědou barvu

ji v Kráse a Lásce.

má – ja

á – j ko její pleť…“

… ).

Se zlou jsem se potázal. Zavolali mě na kobereček do ústředí

Pak, jako rána pěstí do nosu, přišel manifest A. A. Ždanova

svazu mládeže do Prahy, tam mi vyčinili a mě se znova dotkl

o „případu“ Zoščenko–Achmatovová. Achmatovovou jsem ne-

mráz. O Churchillovi jsem se dověděl, že je skutečně Kriegs-

znal, ale zato jsem miloval Zoščenka. Právě jsem se tehdy po-

hetzer (svazáci říkali válečný štváč), a o umění, že nemá vůbec

týkal se svým prvním románem Věk nylonu, umění mi bylo alfa

nic společného s Láskou a jen málo s Krásou, zato však velmi

a omega,* a svobodou jsem myslel jeho svobodu. A byl to realis-

mnoho s „třídním bojem“. Tehdy to byl pro mne nový pojem.

Koupil jsem si Komunistický manifest, odešel jsem z redakce Slova,

* Tím, páni dopisovatelé, redaktoři a gubernátoři, netvrdím, že jsem někdy byl umělec.

které ještě tehdy skutečně měl mladý severovýchod, kamarád,

Nikdy jsem to o sobě netvrdil. Jenom jsem se snažil. Byl bych vám však vděčen, kdybys-

který to vzal po mně a nadšeně se přihlásil k mým „ideálům“,

te se zdrželi hodnotících soudů o kvalitě mých artefaktů. Mám dojem, že těmhle věcem

vydal ještě jedno číslo a pak časopis zašel.

moc nerozumíte. Vyznáte se znamenitě ve škodolibosti, to ano. „Od talentovaného překladatele přes řemeslného výrobce detektivek americké dikce dosáhl mety psavce

Zase, prosím, nehodnotím. Uvádím pouze jako jeden stupeň

bulvárních příběhů“ – to sotva vystihuje mou, ne z vlastní vůle klikatou literární dráhu, v citové výchově mladíka z maloburžoazní rodiny.

zato mi jemně dává na srozuměnou, že jako vážný spisovatel za nic nestojím; že jsem

snad měl jakýsi překladatelský talent a u toho jsem měl zůstat. Je to také přesně v li-

nii stranického usnesení, jež kdysi zatratilo Zbabělce e jako reakčně-dekadentní bulvární Výstava sovětského umění

literaturu. Později, jak pánové redaktoři a bretšnajdři jistě víte, přijalo předsednictvo A propadl jsem umění, literatuře, a nejvíc ze všeho mě pálily

Strany o Zbabělcích jiné usnesení, ale to už je dnes asi opět opraveno, jako staré ročníky jejich problémy. Šel jsem na výstavu sovětského umění v roce

novin v říši Velkého Bratra, a vy se o celé věci, pro jistotu, radši nezmiňujete.

A pokud jde o to, jak jsem se vyjadřoval o Pavlu Tigridovi: vaši fízli odvádějí špatnou

1946 nebo 1947, a protože jsem se dobře pamatoval na umění

práci. Jejich hlášení se sice možná shoduje s tím, jak jsem se před nimi vyjadřoval, když propagované Adolfem Zieglerem a zveřejňované na stránkách

se mě na Pavla Tigrida ptali. Jenomže v naší zemi vládne takový systém, řekněme or-

wellovský, který jste tam zavedli vy, ne já, páni místodržící, a vaši fízlové by s ním buď 8

9

tický román. Přestože jsem žil pro umění, snažil jsem se stvořit

Rodinná anamnéza

napodobeninu skutečnosti, sociální skutečnosti. Tak jsem psal

Jenomže pár dní nato obsadily Prahu dělnické milice. Tehdy

o prodavačkách z Bílé labutě, o amerických vojácích. Uveřejnil

ještě možná netušily, co se brzo bude dít jménem jejich třídy,

jsem z toho nakonec, po letech, jen fragment. Nebylo to slavné,

té dědičky všech velkých kulturních tradic minulosti, jak jste,

ale nebyl to žádný l’art pour l’artismus. Vaši fízlové vás snad

páni gubernátoři, informátoři a prokurátoři, s oblibou říkávali.

pravdivě informovali aspoň o tom, že jsem sice respektoval inte-

Seifert odešel z redaktorského místa v Kytici, na Vysokoškolskou

lektuálně-estetickou avantgardu, obdivoval jsem se leckterému

soutěž se zapomnělo. Napsal jsem nové Nezoufejte! . Pro Františka

jejich dílu, ale nikdy jsem se nesnažil být jako oni. Takže mě a mé

Halase. Dlouho jsem se nemohl odhodlat a Halas umřel. Do

věci avantgardisti většinou nebrali vážně.

dramatu, euforie a tragédie poúnorových dob se počaly mísit

prvky hořké frašky. Zašili mého tatínka. Přesně za to, za co ho

František Halas

pět let předtím zašili nacisti: byl starostou Sokola. Ale tatínek

Ale ze Ždanovových slov na mě najednou promluvil neuvěřitelně

měl štěstí: v obou případech byl za čtrnáct dní zase z basy venku.

cizí, nesnesitelně nadutý hlas. V horečce čtyř dnů jsem napsal bá-

Taky v tom už uměl chodit; bylo to jeho třetí zatčení v životě.

seň Ne

N zoufejte! a ta se dostala do rukou Františku Halasovi. Byla,

Poprvé se octl v chládku na počátku dvacátých let, když při

chcete-li, typický produkt chaotického hledání; ne tolik báseň

stávce bankovních úředníků zfackoval stávkokaze a dopustil se

jako psychologický dokument. Ale Halas mi napsal, pozval mě

urážky úřední osoby v podobě policajta, jenž mrvu v kaučuko-

k sobě. Řekl mi: „Vydat to nemůžete, vrhli by se na vás zprava

vém límečku eskortoval do úřadoven Živnobanky. Můj tatínek

i zleva. Ale od konce války mě nic tak nechytlo jako tohle!“

je dějová linie, dlouhá a plná neuvěřitelných, leč pravdivých

Zase: neuvádím to, prosím, abych se chlubil. Halas byl něžný,

zvratů. Mrva se později stal otcovým nadřízeným; za protekto-

strašně laskavý člověk, rád lidem dělal radost. Důležité však je,

rátu, kdy kromě této nadřízenosti, založené na dobré a vhodně

že Halas byl členem téže strany jako Ždanov. Pro mne to tenkrát

uplatňované znalosti německého jazyka, dělal také treuhändera

bylo velice důležité.

v několika židovských obchodech v Náchodě. Jemnou metodou

Potom jsem Františku Halasovi půjčil rukopis svých Nových

psychologického teroru – kdybych to uměl, napsal bych o tom

canterburs

r kých p

h ovídek a Halas mě s nimi poslal k Jaroslavu Seifer-

psychologický román – dohnal nakonec tatínka k sebevraždě.

tovi do Kytice. Předtím jsem je zadal do Vysokoškolské literární

Naštěstí otec buď neměl dostatečné medicínské vzdělání, nebo,

soutěže a několik dní před únorem 1948 stálo v novinách, že

protože to byl zgruntu zdravý, extrovertovaný člověk, patřil do

jsem ji vyhrál. Později se mi dostaly do ruky posudky členů po-

kategorie pseudosebevrahů. Podřezal si žíly nasucho, zachránili

roty. Jedna z posuzovatelek, významná členka Halasovy strany,

ho. Byl to milý, veselý člověk, velký charmeur

r dam a politický

sbírku nedoporučovala, vytýkala jí „ideový zmatek“. Naštěstí

ignoramus, jenž ctil stejně dr. Kramáře jako T. G. Masaryka a ne-

tehdy převážily hlasy těch, kteří nehledali ideologii, ale stopy

viděl v tom nic divného. Málem dohnal k sebevraždě mě, pro-

uměleckého talentu.

tože dvě dívky, které jsem tehdy vytrvale zval do divadla, jedna

po druhé, a jako by se domluvily, domáhaly se jeho přítomnosti.

Ne že by se bály mého násilnictví, ale protože tatínek byl „tak

měli počítat, nebo být méně nápadní. Proč je třeba neodnaučíte zálibě v kožeňácích?

ohromně zábavnej člověk!“. Klesl jsem na samé dno mindráku.

I do Toronta jste za mnou jednoho poslali, a byl zase v kožeňáku! Je tady dosud, chodí

na koncerty Karla Ančerla, ale ten kožeňák omezuje jeho produktivitu. (31. května Mě ve společnosti těch dívek nenapadalo nic než výklady o dino-1972: už není. Už je zas v Praze. Zřejmě se mu nepodařilo zvýšit produktivitu.)

saurech, jimiž jsem u opačného pohlaví časem dost proslul.

Pokud jde o to, kým opovrhuji, to raději vynechte. Takových lidí není mnoho; už léta

Onen tre

r uhänder r se později stal ředitelem banky kdesi v za-

se snažím být křesťanem. A společnost, v níž jsem se octl na stránkách Sv

S ědectví? Jejími

členy jsou například Jiří Voskovec, Egon Hostovský, Jan Čep a mám dojem, že jenom

hraničí. Možná že se taky stal členem Halasovy strany, jenže

tihle tři znamenají pro českou kulturu víc než kompletní přípravný výbor vašeho nové-

v tom případě to asi byla strana Ždanovova. Nevím to, ale ne-

ho svazu spisovatelů. Takže o tom snad radši taky nemluvte.

10

11

překvapilo by mě to. Tr

T e

r uhänder r měl spolehlivý instinkt přidávat

podivnými kritickými biči. Nic jsem nechápal. Jenom jsem viděl,

se vždycky k nositelům zákona a pořádku. Můj tatínek skončil

jak patetici talentu snad ještě menšího, než mám já, zabíjejí ta-

jako účetní, zaznamenav na sklonku své kariéry nejmenší plat

lenty nepochybně větší, než mají oni; domácí i cizí. Jak se jmé-

svého života. A nakonec umřel, jako snad poslední oběť bitvy

nem mystického lidu bere konkrétním lidem muzika a literatura,

u Zborova, na následky zranění. Kdybych to uměl, napsal bych

kterou mají rádi, a cpe se jim do krku, přes všechny dávivé re-

román o svém tatínkovi. Bohužel, netroufám si na víc než na

flexy, prapodivný šašlik, o němž jest nám věřit, že je z kategorie

bulvární příběhy.

Shakespearů a Beethovenů.

Jenže to všechno byla spíš legrace. „Jediný natřený sou za-

vřený,“ říkávali jsme si s jedním drahým přítelem, jemuž tehda

Odpověď

odsoudili oba rodiče, oba nevinně, oba na patnáct let, oba je při

Jediná odpověd spisovatele – byť sebemenšího talentu – na ten-

procesu konfrontovali s členy jejich neexistujících protistátních

hle lunapark v hlavě je psát. Tak jsem psal. Zbabělce. Konec nylo-

skupin. O tom je však už celá literatura; jednu dobu se k tomu

nového věku. Tankový prapor. Diváka v únorové noci. Zákony džungle.

Strana přiznala a chtěla to napravit a já k ní za to pocítil respekt.

Hovory s Okťabrinou. Nedokonalé výkřiky jednoho nejistého mla-

Totiž k ní. K některým lidem, kteří byli jejími členy. A většinou

díka, který chtěl zpívat, ale doba byla taková, že musel řešit svět,

už nejsou. Nikoli z vlastní vůle.

a šuplíkem se bránil touze po slávě. Byl jsem, zajisté, snůška

nectností; ale mezi nimi byla snad aspoň jedna ctnost. Svou lyru

Dilemata

jsem nikdy nedal jim. Vy, páni gubernátoři, normalizátoři a likvi-

Věci však nebyly jednoznačné. Byly i takové, jejichž velikost

dátoři, jistě dobře víte, koho cituju. A koho myslím tím „jim“.

moje maloburžoazní, katolická duše, poznamenaná smyslem

Nabízeli mi legitimaci Strany. Dvakrát. Vymluvil jsem se. Ne-

pro spravedlnost, viděla a uznávala. Strana, současně s likvidací

mohl jsem tam vstoupit. Uznával jsem všechno dobré, co Strana

svých politických odpůrců a mnoha, mnoha nevinných (do-

udělala, ale nedokázal jsem se zaslepit vizí natolik, abych nevi-

konce i jistého počtu svých vlastních členů), zlikvidovala taky

děl. Jak kamarádi mizí v místech, jejichž jména zdědila zlověst-

nezaměstnanost a zakončila dlouhou tradici československého

nost onomatopoických slov, co se jimi zalykal kantor Katz na

zdravotního a penzijního pojištění možná ne úplně dokonalým,

jedné drahé, staré desce: Aušvic – Majdanek – Treblinka… Bitýz

ale velkolepě absolutním řešením. A všemi silami svých komu-

– Rovnost – Příbram – Iľava – Leopoldov – Jáchymov…

nikačních prostředků vtloukala do nás, mladíků, krásnou vizi

A všechno mi udělovalo drobné, tragikomické lekce. Člověk,

velké spravedlnosti, jíž je třeba i přinášet oběti. Umění mělo

jenž nádherně hovořil o vizi na politickém školení na náchod-

nadšeně pomáhat v téhle svaté válce o tu svatou věc.

ské Vyhlídce a pak mi opatřil místo v šeříkovém městečku (a tím

Jenomže: umění?

jednu z nejkrásnějších dob mého soukromého života), a já ho

Já jím žil. A všechno, co jsem měl rád, čím jsem v umění žil,

ve své nezkušenosti pokládal za vzor komunistického idealisty,

zařadili do kategorie churchillů a kumštu založeného na lásce

pokusil se zbavit manželky trikem tak fantastickým a fantasticky

a kráse. Jazz, líbeznou, smutnou muziku naděje. Hemingwaye,

podlým, že až o něm budou čtenáři číst v mém bulvárním ro-

jehož Robert Jordan dobře věděl, že není marxista, a přesto

máně Mirákl, pomyslí si, že je to smyšlenka charakteristická pro

vyhodil ten most. Prý Papá pomlouval španělské partyzány.

můj periferní humor.

A Steinbecka. Steinbecka Hroznů hněvu. Farella: toho, který mě

Jistě, můžete namítnout, že tohle patří do kategorie katolic-

naučil vidět Bílou labuť a její pracovité a sentimentální dívky

kých duchovních, co o nich ministrant zjistil, že mají pohlavní

a slyšet je, jak mluví; škoda přeškoda, že jsem tenkrát neuměl

poměr s kuchařkou. Ale jezdil jsem také dva roky ve velitelské

psát ani bulvární příběhy. Richarda Wrighta, a to už jsem vů-

věži tanku T-34 v Mladé, v tom táboře, co je dnes velitelství

bec nechápal. Můj měšťácky sociální cit zpražili ponuří teoretici

Střední skupiny ruských vojsk, nebo jak tomu ve své militaris-

12

13

tické hantýrce říkáte. Dva roky v samém srdci onoho mystického

a triků, jichž proti tomuhle vývoji normalizátoři používali od

Lidu, pro nějž Inženýři Lidských Duší vyráběli státem oceňo-

„administrativních opatření“ přes „dělnické rezoluce“ až po vy-

vané umění. Mystický Lid ty dva roky překvapivě odmysticizo-

střihovánky ze západních pornografických časopisů, jimiž měl

valy. Pomalu, v nejistotách, jsem si začal sám pro sebe definovat

být usvědčen jeden stranický tajemník a jedna populární zpě-

smysl svého života. Rozhodl jsem se, jak to půjde, napomáhat

vačka z něčeho, co se za zločin pokládalo naposled v Salemu,

přeměně svého světa. Ze světa zlověstně schizofrenizovaného

když tam věšeli čarodějnice – ta historie by vydala na mnoho

dialektikou koncentráků a nemocenského pojištění, odstranění

tlustých svazků; napsat by je mohl spíš než já někdo jako pan

nezaměstnanosti a duchovní vraždy nazvané socrealismus ve svět

Hotmar, má lepší přístup k dokumentaci, já mám pouze svoji

vyléčený z té schizofrenie. Kde by nejen byla plná zaměstnanost,

paměť. Ale ta je dobrá, a mohu proto s plným vědomím toho,

ale mohl se taky hrát Jimmie Lunceford. V jehož vězeních by

co říkám, říct, že téměř všechno, co v české a slovenské kultuře od roku

seděli jenom vrahové a zloději, a ani ty by netloukli, a Heming-

1948 za něco stojí, vzniklo ne v duchu gubernizačních směrnic, ale proti

waye by žádný mhouřič očí nad justičními vraždami nemohl pro-

nim; vyvíjelo se v opozici proti gubernizačnímu úsilí a prosazovalo se přes

hlašovat za buržoazního dekadenta. Kde by se veřejná lež mohla

vytrvalý odpor, jímž se gubernizátoři bránili pokroku.

veřejně odhalit a nebylo by v tom neúnosné riziko, anebo by to

bylo aspoň možné. Nebyl jsem nikdy revolucionář, a tak jsem

Metoda moci

nastoupil tuhle cestu evoluce.

A tohle poslední slovo, pánové, nemůžete dát do uvozovek,

třebaže je užívám já. Nemohli byste vysvětlit, jak jste nakonec

Evoluce

skoro všechno, co jste chtěli zabít, převzali. Vedli jste obranný

Byla dlouhá, složitá a vy, páni regulátoři, jste o ní jistě dobře in-

boj, ustupovali jste jak malí, obratní guderiánové a snažili jste se

formováni. Vždyť váš ouřad ji ta dlouhá léta měl pod kontrolou

zničit lidi, neboť jste byli marxisticky vyškoleni (což neznamená,

a svědomitě na ni valil balvany.

že jste byli marxisti) a věděli jste, že myšlenky jsou ohnivzdorné.

Vůbec jsem samozřejmě nebyl sám. Byla nás – možná od

Proto jste je neničili, ale kradli, když jste předtím, pokud možno,

začátku, a rozhodně dost brzo – většina. Jenom jsme nevládli

zničili jejich původce. Ladislav Štoll dnes předsedá redakční radě

policií, neseděli jsme na klíčových místech. Pomalu, kousek po

časopisu, proti němuž před patnácti lety tvrdě bojoval a který

kousku, šla však československá kultura a za ní i jiné provenience

nyní tiskne Normana Mailera. Téhož Mailera, jehož Nahé a mrtvé

našeho života – protože nám držel palce lid, ne mystický, ale kon-

nařídili kdysi delimitátoři dát do stoupy (a jeho překladatele do

krétní – po té cestě evoluce a obcházela nebo z ní odvalovala ty

koncentráku). Neuvádím to jako nejkřiklavější nehoráznost, ale

balvany. Květen, Světová literatura, Na zábradlí, Semafor, Radok,

jen jako pars pro toto. Odvážil by se snad někdo vážně tvrdit, že

Hrabal, Forman, Tv

T ář,

ř Host do domu, Divadlo, Film & doba, ediční

nebýt lásky k umění a únavného, často riskantního boje těch,

programy SNKLHU, Mladé fronty, Čs. spisovatele, Barrandov

kteří tenkrát Světovou literaturu doslova vynutili na Hendrychovi

šedesátých let – radši už nebudu jmenovat; byla by to dlouhá

(a nikdo z nich dnes už ve Sv

S ětové l

é itera

r tuře

ř není; dělají skladníky,

řada jmen, prakticky seznam všeho, co v moderní české kultuře

ženy v domácnosti a bůhvíco), a mnoha jiných, kteří právě tak

něco znamená, a nejsem si jist, zda bych některým neuškodil

uvedli v život zázrak počatý malými divadly, byli by dnes Štoll

čistě jen proto, že bych je dal do byť i dobře známých souvislostí.

et c

t onsortes natolik liberální, že by tiskli „trockistu“ Mailera, dovo-

Místodržitelské duše jsou mstivé a nedají se vypočítat.

lili pořádat v Praze Mezinárodní jazzový festival nebo vydávat

To všechno vytvářelo hodnoty, jejichž ovoce si dodnes v Čes-

literaturu typu Vladimíra Párala? Že by v Praze mohla znít do-

koslovensku, a hlavně ve výkladních skříních světa, gubernátoři

dekafonie a aleatorika a že by ve výstavních síních mohlo viset

a falsifikátoři přisvojují. Vytvářelo je proti jejich vůli a přes jejich

něco jiného než idylky s představiteli a výjevy z fiktivního života

zatvrzelý a vynalézavý odpor. Historie překážek, intrik, zákazů

thymolinových napapanců na pozadí těžké mašinerie či rekord-

14

15

ních sklizní? Anebo třeba jen že by československý filmový en-

se, hodna spíš Al Capona než strany, která měla ve svých řadách

tertainment, který dnes na Barrandově produkují stejně masově

také Halase.

jako Hollywood v dobách krize, kdy se, jak vy s oblibou říkáte,

Píšu pořád o kultuře, ne proto, že bych ji přeceňoval, ale

„v zájmu úzké vrstvy vládnoucí oligarchie“ masám rovněž serví-

protože jsem v ní pracoval. Bylo to však stejné všude. Třeba

roval apolitický eskapismus, měl tu řemeslnou a snad estetickou

v oboru práva a spravedlnosti. Odváží se někdo vážně tvrdit, že

úroveň, jakou má?

by likvidátoři provedli revizi Procesů, nebo že by vůbec začli

Nemohu bohužel jmenovat lidi, jejichž jména a myšlenky

s rehabilitacemi, nebýt úsilí opozice? A odváží se někdo popřít,

akvizitátoři za toho dlouhého procesu ukradli, které se poku-

že normalizátoři nyní pomalu a opatrně opět derehabilitují, kde

sili zničit nebo skutečně zničili, z jejichž nápadů a úsilí žijí dnes

je to jen možné? Že do řad strany, k níž kdysi patřil Halas, byl

ochotní epigoni. Asi bych jim tím ublížil. Jmenuju proto jen

znovu přijat masový justiční vrah Urválek?

sebe. Každý má možnost znovu mě usvědčit, tentokrát z mega-

lomanie; ale dělám to jen proto, že jsem momentálně a relativně

Dubček

z dosahu moci místodržících.

Ale vrátím se k svému osobnímu případu. Nebyl jsem nikdy

odvážný člověk, a protože jsem to věděl, snažil jsem se překo-

Metoda bezmoci

nat v sobě zbabělost. Gubernátoři mi v tom ohledu několikrát

Patřil jsem asi k prvním lidem v Československu, kteří se snažili

poskytli dobrý trénink, počínaje Zbabělci a konče věcmi, o nichž

prosadit právo lidu na detektivky. Směšný, triviální příklad, že?

budu mluvit. Opakuji také, že jsem nikdy nebyl revolucionář,

Ale snad názorný. Nechtěl jsem ovšem nikdy zabít detektivkami

a proto jsem nebyl nadšen tím, ja

j k

k se věci dělaly za Dubčeka.

vážnou literaturu. Jenom jsem chtěl, aby moralizátoři uznali

Prosím vás však, pánové, abyste ovládli svou tendenci k záměrně

hodnotu toho žánru, ne vždycky literární, ale oddychovou, te-

špatné interpretaci a k vytrhávání citátů z kontextu. Nebyl jsem

rapeutickou, prostě lidskou. Bylo to snažení opět proložené

nadšen tím, jak se věci dělaly, nikoli cíli a ideály, pro něž se ujala

mnoha absurdnostmi. Aby mohla česky vyjít Hammettova Rudá

nálepka „Myšlenky Ledna“. Věci totiž opět dělali revolucionáři,

žeň (a pan Hotmar, když je v Paříži, by si snad mohl přečíst, co

„horké palice“, jak se jim říká v USA, vyškolení na neriskantním

o tomhle románě napsal Louis Aragon), musel jsem zorganizo-

palácovém převratu v roce 1948. Snad to, nebo nevím co, je za-

vat málem malé mezinárodní spiknutí a zasvětit do věci americ-

slepilo, takže neviděli nebo podcenili obludná fakta, pro něž si

kého komunistu V. J. Jeroma. Jerome s Hammettem několik mě-

Němci vymysleli cynický, ale výstižný termín „reálpolitika“. Já,

síců seděl v době, kdy měl v USA vliv senátor Joseph McCarthy,

se svými zkušenostmi, ta fakta viděl, a proto jsem měl strach.

a proto pochopil. Ochotně napsal poznámku pro české vydání,

Ale ideál byl krásný: dvacet let jsme pro něj pracovali a za tu

navíc ji ještě otiskl v Masses & Mainstream a úspěšně tak zaštítil

dobu se nám podařilo donutit pověřence, že si pomalu, s odpo-

Hammettův nádherný krvák.

rem, a jen pokud to bylo nezbytně nutné, přisvojovali některé

Dnes, kdy skupina pověřenců, která kdysi vedla svou nesva-

elementy toho ideálu. Byl to, stručně řečeno, ideál společnosti

tou válku proti všemu, včetně detektivek, vládne neomezeně

zbavené schizofrenie, o níž jsem mluvil, osvobozené od orwelli-

v Československu, detektivky vytlačily z nakladatelských plánů

ánství. Společnosti, která by uskutečnila čtyři svobody Franklina

vážnou současnou literaturu. Jen málokteré lze srovnat s Ham-

Delano Roosevelta.

mettem. Vytlačily ji proto, protože prokurátoři ji dali na index

Jenomže to vzali do ruky revolucionáři a proti své vůli tak

a triky z repertoáru Josefa Goebbelse diskreditují její tvůrce.

prokázali pozoruhodnou službu instituci místodržitelství právě

Ano, máte pravdu, pane Hotmar. Řekl jste v pražském rádiu,

ve chvíli, kdy už měla na kahánku. Jednou v životě jsem mluvil

že některé lidi z okolí Dubčeka jsem neměl rád. Ale špinavost,

s Alexandrem Dubčekem. Udělal na mě dojem hodného člověka.

jakou jste provedli umírajícímu Janu Procházkovi, je, nezlobte

Hodní lidé bývají naivní; v tom je nějaký psychologický zákon.

16

17

Přítel, který se při té příležitosti trochu zlískal, stál v rohu terasy,

krétní důkazy. Nebyl jsem například spoluautorem 2000 slov, jak

za zády panorama noční Prahy, a opile mi říkal: „Je to možný?

to nedávno napsal ústřední orgán gubernie Rudé právo, a vím, že

Vidíš ho? Je to možný, že by ho nechali? Že by ho nevoddělali?

Jiří Hájek, byť to není zrovna F. X. Šalda, není tak věci neznalý,

Takovýho hodnýho člověka?“ „Není,“ řekl jsem. A druhý den

aby si opravdu myslel, co napsal o jazyce a stylu Sekyry.

jsem dal Rudému právu interview, které si, páni informátoři, mů-

Proto jsem se tedy přidal k poraženým.

žete přečíst, a poslal jsem větší obnos K 231. Banka jim ho nikdy

Ale chci být naprosto upřímný a tohle není celá pravda. Je

nevyplatila. Tak jsem ho zase z banky, proti mnoha podpisům

samozřejmě možné udělat, co v dějinách udělalo už tolik lidí,

(jistě je máte), vyzdvihl a donesl jim peníze osobně. Karel Gott

počínaje snad tajnými křesťany za císaře Diokleciána, a co dnes

tehdy uspořádal v jejich prospěch koncert. Jestli jim vyplatili

v Praze dělá čím dál víc mých přátel, jejichž jména čtu na protes-

tyhle prachy, nevím. Z toho všeho jsem později měl mrazení

tech proti zahraničním bezprávím (a které pro to nepřestávám

v zádech. Nevím, jestli je měl i Karel Gott.

mít rád). To jest přijmout orwellovský double-talk, nasadit masku,

Revolucionáři prohráli a nastává opět éra evoluce. Nemám

ulévat bohům a císařovi dávat, co je císařovo. A přitom tou sta-

nejmenších pochybností, že československá kultura bude za ně-

rou známou mravenčí prací postrkovat věci kultury, lidské sluš-

jaký čas zase tam, kde byla na sklonku Novotného éry; doufejme

nosti, bezpečnosti a humanity zase tam, kam jsme je dostrkali za

dál. Díla a jejich vliv nezničí sebesofistikovanější věrní leninisté.

uplynulých dvacet let, až je rozjely marx-leninské tanky skoro,

Mohou jenom tak nebo onak zničit jejich tvůrce a ukrást jim

ale ne úplně k nerozeznání. Konec konců, ačkoliv přirozený ego-

myšlenky, s nimiž si ovšem sami nevědí rady, a tak se ty myšlenky,

ismus umělce ve mně se tomu brání, ne lidé, ale dílo je důležité,

dřív nebo později, zase ocitnou v „nevěrných“ hlavách. Abych,

ne jednotlivci, ale národ – ten pojem určený jazykem a společ-

podobně jako můj pařížský kritik, také citoval nějakého českého

nou minulostí, který vy už ovšem asi neuznáváte; jinak byste

spisovatele (jenž si to také nevymyslel, nýbrž zase jen citoval

přece nemohli souhlasit se zásahem cizího četníka, jenž národ

verš staré písně): „I kdybychom padli všici…“ Evoluce postupně

klepl přes prsty, protože jimi příliš toužebně sahal po hodnotách

napraví, co zkazila revoluce. Je mi smutno při pomyšlení, že já

cizích četnickému duchu.

už součástí té evoluce nebudu.

Jenže já se k té úlitbě, k tomu císařovu denáru, neodhodlal,

A proč nebudu?

a v tom, máte pravdu, je zárodek tragédie a riziko, které defino-

val Viktor Dyk. Podlehl jsem prostě své povaze, ačkoliv jsem se

Vítězové a poražení

proti ní celý život bránil; podlehl jsem chimérám našeho věku,

Proč? Nikdy jsem se nepřidával k vítězům jen proto, že jsou to

ačkoliv stisk jejich zubů jsem nikdy nepocítil na vlastní kůži.

vítězové. Revolucionáři Ledna, i když všechno zkaňhali, sloužili

cíli, který pokládám za dobrý cíl. Abyste mi nemohli podložit

Moje zločiny

něco, co nemyslím a neříkám: tím cílem myslím demokratický

Ale už Hemingwayova Catherine věděla, že někteří lidé neumí-

socialismus. A nebudeme se, prosím, hádat o definice. Vy, páni

rají jednou, ale možná dvoutisíckrát, a kolem mě padali lidé a ně-

normalizátoři, i já dobře víme, co mám na mysli. Vy sloužíte cí-

kdy i jejich hlavy. Snad to byl jen staromódní anděl strážný dob-

lům, o nichž si já myslím, že jsou pochybné. Možná že se mýlím,

rého důstojného pána Melouna, který zabránil, že jsem nebyl

nikdy jsem si neosoboval právo na neomylnost. Ale tohle si mys-

v roce 1948 odsouzen se skupinou odhalenou tehdy v Náchodě,

lím a mám k tomu důvody. Lidé jako Vaculík nebo Havel dělali

protože jednomu jejímu členovi, kamarádovi mého dětství, jsem

možná hlouposti, ale jedno vím: nelhali. Lidé jako Josef Hotmar

tehdy pomohl utéct za hranice. Že jsem o pár let později nese-

nebo třeba Jiří Hájek dělají věci z hlediska reálpolitiky možná

děl na lavici obžalovaných vedle Oatise. Nebo že mě v Mladé

moudré, ale jedno vím: pravdu chápou, pro můj vkus, příliš marx-

nezašili, když zašili jednoho vojáka a při tom u něho našli tu

leninsky. O tom mám, zase jen ze své osobní zkušenosti, i kon-

báseň, o níž Halas soudil, že by se na mě za ni vrhli zprava

18

19

i zleva. Anebo že jsem nenásledoval jednu hezkou a statečnou

Tou dobou jsem tam nebyl. Ale zkrotil jsem trauma a vrátil

dívku do některého z těch nepěkných míst rok nato, neboť i u ní

jsem se do – noční můry, kterou nebudu popisovat. Většinou

našli opis z mého šuplete, a navíc mě s ní těsně před zatčením

jste tam byli, páni likvidátoři, víte, co se dálo, co se šeptá, co se

několikrát viděl náš (váš) podnikový fízl. Tím se, páni informá-

požadovalo v Čechii; i když pro vás, pro Urválky, soudruhy Má-

toři, nepřiznávám k žádným zločinům. Žádné jsem nespáchal.*

chy a dr. Kepáky, to vlastně nebyla noční můra, ale nové černé

Neprovozoval jsem ani špionáž, ani protistátní činnost (ačkoliv

svítání. Noční můra vyvrcholila Janem Palachem. V těch dnech

je-li pravda, že jste Škutinu podruhé zavřeli za rukopisy, které

jsem s jedním přítelem potkal Emanuela Famíru. Neznal jsem

jste našli v jeho šupleti, pak jsem protistátní činnost provozoval

ho, ale můj přítel ho znal. „Ty seš tu ještě?“ pravil Famíra. „Tak

vlastně neustále. Důkaz pro potřeby případného soudu se mnou

teď už neutečeš. Zavřem hranice a všechny vás vodděláme.“

je ostatně moje pornografie otištěná ve Sv

S ědectví. Přiznávám se,

Neměl jsem odvahu Jana Palacha ani odvahu Ludvíka Vacu-

že v základě není vymyšlená). Jenom jsem se stýkal – někdy dost

líka. Trauma bylo silnější. Tak jsem udělal rozhodnutí. I k němu

důvěrně – s lidmi, kteří neměli tak schopného anděla strážného

je třeba jistá odvaha. Přirozeně menší, než je odvaha stát se živou

jako já.

pochodní nebo chovancem nápravných zařízení.

Takové a podobné, menší a větší zážitky se ve mně ukládaly.

V průběhu noční můry, kdy jsem se dostal do titulků snad všech

Vzkaz přes oceán

československých i některých zahraničních novin, o mně mluvil

Přijel jsem do Toronta a zanedlouho po mně noční můra sáhla

sám tehdejší prezident. Hovořil k uzavřené společnosti stranic-

až tam. Četl jsem o „sebevražedném pokusu“ Luďka Pachmana,

kých pracovníků; přesto se mezi nimi našel dobrý člověk, který

spáchaném ve vězení. Přece známe tyhle sebevražedné pokusy.

přímo odtamtud zatelefonoval mé tchyni. Neměl jsem tehdy te-

Příliš mnoho jich znamenalo něco jiného, takže i jestli se Pach-

lefon. Našli se jiní dobří lidé a nabízeli se, že mě schovají na své

man skutečně pokusil zabít, kdo na mně může chtít, abych tomu

chatě, v koupelně, v tajné skrýši ještě od protektorátu. Naštěstí

věřil? Pachman je můj starý kamarád z náchodského gymnázia.

toho nebylo třeba. Doba zřejmě nebyla už dobou, kdy fyzicky

Po příjezdu tanků mi napsal dopis, proto tak trochu vím, jak mu

likvidovali Babely, Pilňaky, Mandelštamy a Mejercholdy. Je-

bylo. Kdysi mě veřejně napadl za nelichotivou zmínku o šachu

nomže já věděl o osudu Babelů, Pilňaků, Mandelštamů a Me-

v Legendě Emöke. Knize to udělalo spíš reklamu, ale v Srpnu, kdy

jercholdů a nebylo v mých silách odhadnout povahu doby. Bratr

v Československu zemřel socialismus, se Luďkovi zdálo, že na

mé ženy seděl tou dobou devátý rok v koncentráku. Jiní se už

mně tenkrát spáchal zločin proti přátelství, a prosil mě za odpuš-

odtamtud vrátili a v přísném soukromí se občas zmínili o ně-

tění. Nikdy jsem mu to ani neměl za zlé; konec konců měl právo

kterých podrobnostech eufemismu zvaného nápravná zařízení

se naštvat. Co jsem napsal o šachu, nebylo zrovna pěkné, a jako

ministerstva vnitra. Znal jsem příbuzné oběti slánskiády. A měl

já jsem žil literaturou, on žil hrou králů, Napoleona a Vladimira

jsem nepříjemnou fantazii. Tu, co o ní mluví Catherine ve Sbo-

Iljiče. Ale tehda v srpnu, kdy zemřela naše generace, chtěl Luděk

hem, armádo! .

napravit své „zlé“ činy, a riskoval proto život. Spíš on mně by

Nikdy jsem se docela nevzpamatoval z toho traumatu. Jenom

měl odpustit.

jsem je, díky dobrým lidem, z nichž někteří nosili i legitimaci Ha-

Nebyl jsem ještě pevně rozhodnut. Pro člověka mého věku

lasovy strany, v sobě držel na uzdě a nemluvil jsem o něm. Pak se

a povolání je takový krok přirozeně velmi těžký. Chtěl jsem zís-

ovšem, nikým nepozváni, do země přivalili oceloví přátelé.

kat čas, abych si všechno rozmyslel, abych se na všechno připra-

vil. Abych zas přemohl trauma. Na radu přátel a podle vyhlášky,

jíž se rušily jiné vyhlášky, poslal jsem do Prahy žádost o povolení

* Kromě „napomáhání k útěku za hranice“. Ale to bylo v roce 1948, před čtvrt stole-

pobytu v zahraničí, podobně jako mnozí jiní v mé situaci. Nikdy

tím; to mi snad promlčíte, když jste s. Máchovi promlčeli, že umlátil, až o rok později, jsem nedostal odpověď. Jiní dostali, někteří dokonce kladnou;

chudáka pátera Toufara.

20

21

většinou ti, kteří vydělávali velké peníze ve valutách a převá-

nemohu jim už pomáhat. Jestliže nesmysly v tisku, v rozhlase

děli je na tuzexové konto v Praze, nebo kteří do Prahy posílali,

a v televizi vyrábějí dnes už nikoli zelení nadšenci, ale dobře si

možná za valuty, něco ještě cennějšího. Nic z toho nebyl můj pří-

všeho vědomí hackwriteři, a nejsou to tedy už jenom nesmysly,

pad, a proto na mne nebylo přiloženo žádné takové ideologické

ale goebbelsiády, není prostě už v mých silách nasadit povin-

měřítko. I took the hint, jak, když dovolíte, praví americká dikce.

nou masku a v pokorné roli entertainera snažit se potěšit čtenáře,

kteří mi byli věrní v jiných zlých dobách, i když bych velice chtěl.

Jiný způsob strachu

Su

S nt certim denique fines v životě každého člověka. Já jsem těch

Pomalu jsem se však přesvědčoval, že léta sedmdesátá nejsou

hranic dosáhl a nemohu je překročit.

prostě raná léta padesátá, a že kdybych se vrátil, nic by se mi

asi „nestalo“. A začal se ve mně rodit nový strach. Že kdybych

Viktor Dyk

se vrátil, mohli by o mě místodržící projevit spíš zájem. Že bych

Proto zůstávám na Západě. Podlehl jsem své povaze, svému

se i já stal objektem oné rafinované kombinace výhrůžek, slibů,

traumatu, situaci, kterou jsem nevytvořil já, ale vy, pane Hot-

demagogie a kasuistiky, jaká umisťuje podpisy mých přátel na

mar a ostatní páni subalternátoři a likvidátoři. Je-li to zbabělost,

protesty výhradně proti zahraničním bezprávím (a opakuju: ví

pak mi ji má právo vyčítat Vaculík, Havel, Hrabal a tisíce ano-

Bůh, že jim to nemám za zlé) v době, kdy domácích křivd je

nymních, kteří prošli prvním, druhým i sedmým kruhem pekla,

víc než dostatečná zásoba. Anebo bych nepodlehl a ocitl bych

a přesto zůstali doma – ale rozhodně to právo nemáte vy, gospoda.

se zpátky v té noční můře, o jejíž stálé a plíživé přítomnosti mě

A taky vůbec nemáte právo citovat Viktora Dyka. Citovali jste

přesvědčují dopisy posílané nikoli prostřednictvím českosloven-

ho do omrzení, včetně pana Pluhaře, v letech, kdy tak mnozí,

ské pošty.

kteří Dyka poslechli a neopustili, zahynuli vašima rukama. Ne,

A já bych už dobře nemohl připojit podpis, nasadit starou or-

prosím vás, necitujte Dyka. Citujte, když už chcete někoho ci-

wellovskou masku. Když přátelé umělci, jejichž osobnost a dílo

tovat, třeba Lenina. To, jak doporučoval postřílet prostitutky

ctím, ničí importovaný systém ohrožování existence, pomluv, na-

v Nižním Novgorodu; to je, řekl bych, více podle vašeho gusta.

ctiutrhání, lží a zlomyslností, nemohl bych spoluzakládat nový

Otiskli jste si ten dokument v Tv

T orbě,

ě když tam byl stálým spo-

svaz spisovatelů, byť v jeho čele měl stát někdejší básník Miss

lupracovníkem váš pařížský dopisovatel. Ale vynechte Viktora

Oatis, ani bych nemohl psát detektivky nebo sociální dramata

Dyka. Máte nejvýš právo na nějakou parafrázi, třeba: „Vyhnali

z mrtvých dob pro ty, kdož vždy pohotově přiskočí na uprázd-

jsme tě, abys zahynul!“, možná. Ale neberte do svých od lží špi-

něné místo, sotva Velký Pes sežere Hosta, který nepřitakal. Nor-

navých úst slova toho čistého, byť politicky možná pomýleného

malizátoři tomu mohou říct falešná solidarita. Znám dobře ten

člověka. Napsal taky:

pojem z hendrychovského slovníku. Jenomže kdybych to udělal,

kdybych přijal to křeslo v tom přípravném výboru, kdybych psal

Jak pírko je, čím jiný zatížil.

ta dramata z mrtvých dob a ty detektivky, solidarizoval bych se

Vždy vzchopíš se, byť prvou ranou zmámen.

s psychopatoleninisty, jako byl profesor Hrbek, jehož magnum

Jen to, čím ty jsi jiným ublížil,

opus je veřejná výzva k špiclování, výkon dosažený jinak pouze

na tobě leží jako těžký kámen.

ve fiktivních vyhláškách Brynychova … a pátý jezdec je strach. Jest-

liže normalizátoři demagogicky verbují mladé, nevědomé, ne-

Já myslím, že vy takové kameny unesete lehce.

dávné historie (o staré vůbec nemluvě) neznalé ctižádostivce,

Ale můžete říct, že vlast dnes potřebuje hrdiny, a že já jsem

aby nastoupili na místa starších, zničených a umlčených (a jsem

se tedy sám odsoudil k nepotřebě. Potom mi dovolte ještě je-

přesvědčen, že ti z nich, co za něco stojí, půjdou jednou sami

den citát. Z autora, který jako Halas, jako Biebl, jako Teige, jako

cestou umlčených, a až nadejde jejich čas, budou umlčeni),

Kalandra, jako Alda, jako mladý Neumann patří k vaší Straně,

22

23

nikoli ovšem k vaší místodržitelské skupině: „Běda zemi, která

Ne recenze,

potřebuje hrdiny!“

spíš chvála výměnou názorů

Ale to je příliš patetické a moji čtenáři na to u mě nejsou

zvyklí. Celý život jsem se bránil přirozenému sklonu k patosu,

Nad prvním číslem časopisu Spektrum

proto ta „americká dikce“ (i když: jak ji pařížský znalec literatury

mohl objevit v příbězích poručíka Borůvky…?). Takže, vážení

Z Prahy mi napsali, že prý sice se zájmem čtou absurdizace litera-

cenzoři, na závěr malý kvíz. Zaškrtněte laskavě jméno autora

tury vytvářené členy Svazu zasedajících spisovatelů, ale co kdy-

uvedeného citátu. Jeho dílo byste snad měli znát líp než odkaz

bych prý také někdy napsal něco pozitivního o dobrých věcech?

senátora Dyka. Tedy: napsal to: Václav Hons, Ivan Skála, Jan

Současně došel vzkaz, abych proboha nikoho v Listech nechválil,

Pilař, Jiří Hájek, Rudolf Černý, Pavel Bojar nebo snad někdo

protože nepatrná příznivá zmínka v jednom článku stačila, aby

jiný?

dotyčný měl nepříjemnosti. Také jsem se dozvěděl, že pochval-

Váš

nou kritikou jednoho amerického autora v Hlasu Ameriky jsem

Josef Škvorecký

znemožnil jeho už připravené české vydání.

loyální poddaný Jejího Britského

Takovýhle pocit nechtěného pána nad osudy (některých) lidí

Veličenstva Alžběty II.

a knih mi není příjemný a dostávám se do složité situace. Neu-

z Boží Milosti

lehčuje mi ji klasické dilema kritiků, v němž se ocitám nad strán-

kami, tištěnými i psanými na stroji, které přicházejí z Prahy: po-

1972

tištěný papír mě totiž pronikavě inspiruje k satiře; ono o dnešní

establišmentované literatuře difficile věru est psát jinak. Průklepový papír bílý 30 gr/m2 2 mi naopak bere řeč a mám pocity novozá-

konního celníka, jenž mumlal cosi o své střeše. O nás exulantech

establišment říká, že jsme zrádci, prý vlasti. Zrádci možná jsme.

Nezradili jsme však vlast příslušníků a aktivistů mládežnických

SS. Zradili jsme její Kalvárii.

Leží přede mnou první číslo Spektra: dítě lásky, profesionálně

svázané do hrubého plátna, téměř bez překlepů napsané na

stroji, vyzdobené reprodukcemi výborných fotografií a kreseb,

plné myšlenek. Čtu je za slunečného dne v zemi, jejíž spisovatelé

si trpce stěžují na nezájem čtenářů, na nepřítomnost velkých té-

mat. Někteří říkají – jsou si vědomi nehoráznosti takových srov-

nání, omlouvají se, ale říkají –, že v jistém smyslu závidí autorům

sovětské říše: jsou v trablu, ale mají čtenáře, mají náměty, mají po-

cit užitečnosti, vědomí smyslu toho, co dělají. V podstatě je takový

pocit kanadských autorů, řekl bych, spíš výrazem malé umělecké

potence než objektivní situace – protože kde jsou lidé, tam jsou

i témata, i čtenáři, i užitek, i smysl –, ale nepřímo to vlastně defi-

nuje jeden nechtěný a nečekaný efekt persekuce literatury: lidé

si najednou začnou uvědomovat její potenciální velikost, její smysl, její nepostradatelný užitek a stávají se z nich

k

čtenáři.

24

25

Leží tedy přede mnou, v této zemi legálního bezpečí a svo-

přirozeně mnoho touhy po kantovských imperativech. V zemi

body v umění ohraničené pouze osobním talentem, časopis, je-

přimáčknuté k zemi tlapou bůžka aparátu rodí se lačnění po

hož každý příspěvek je kromě své myšlenkové a umělecké váhy

laskavém Kristuspánu. V zemi, kde smyslem života je dosáhnout

také pozvánkou k výslechu do Bartolomějské. A já ho mám ko-

permanentního, leč zcela světského posvícení, žije potřeba toho,

mentovat?

co není jenom chleba. Autoři Spektra vědí ostatně nejlépe sami,

Není to – z mnoha důvodů – snadné.

proč některé články prvního čísla jsou, jaké jsou; vždyť ve zprávě

Jedna věc udeří do očí: hluboce morální tón většiny pří-

o III. hudebním festivalu druhé kultury si jako motto ocitovali z Věry

spěvků. Jejich vážnost. Ani stopy po cynismu (který je ovšem

Linhartové: „Zostřená inkvizice pravidelně vyvolá zástupy blouznivců.“

pouze jinou tváří moralismu, ale možnou patrně jenom v jiné

situaci), je tu velice málo lehkosti, satiry, vůbec už ne humor. Ani

———

šibeniční. Ve mně, který jsem bůhvíjak vlastně (přece jsem tam

taky žil) vyrostl do naprosto jiného vidění, se hlásí neodbytně

Nikdy jsem jím nebyl – nemusel jsem být – a moje náboženství

o slovo kritické námitky: „…[jenom] je-li Kunderova tvorba čímsi

bylo vždy mělké. Nejbližší z prvního čísla je mi sarkastická glosa

víc než nevážnou hrou, může mít a má smysl v […] kontextu“ české li-

J. Lopatky o filmové pusince, k jakým – pro mne nepochopitelně

teratury. Není to vlastně něco jako tautologie? A napadlo snad

– dospěl Juraj Herz. Jedno je mi jasné: kdyby Lopatka mohl

vůbec někdy někoho – kromě,

kr

možná, politicajtů, pro

pr něž to

tohle tisknout, Herz by si to rozmyslel točit. Jenže absence svo-

jsou asi prasečinky – dokazovat, že Směšné lásky, Žert, Život je jinde, body zákonitě plodí kraviniády; na rozdíl od společností, kde

Valčík na rozloučenou jsou jenom nevážné hry?

dosud svobodu nezatkli, nic než kraviniády. Viděl jsem tu dvě

Ale vím, jak to autor myslí a s kým diskutuje. Diskutuje…

sám, jednu o slavné bitvě, druhou o luďácko-velkostatkářské

V eseji za esejí člověk cítí, jaké by se dnes v Čechách mohly tisk-

kurvě na konci války. Obě měly státní ceny, byly tedy zákonitě

nout časopisy, kdyby se takové časopisy dnes v Čechách mohly

obzvlášť povedené. Zákonitě adjustovaly historii, aby se dala

tisknout. Jak by to – na rozdíl od země, kde nyní žiji – nebyla

zasadit do šarlachu importovaného od Sovětů. A obě natočili

jen prachem zanášená periodika universitních čítáren: jak by se

režiséři, kteří v minulosti dovedli něco říct, i o životě. Ale tady

z nich myšlenky přelévaly – a tak tomu už kdysi, a historicky ne-

se na nich uplatnil zákon definovaný ve Spektru Petrem Pithar-

dávno, bylo – do domácností lidí tzv. obyčejných. Právě tenhle

tem: „Jde o to, dostát docela základnímu kulturotvornému imperativu,

týden si mi postěžoval jeden montrealský magistr: „Víte, co mi

totiž pravdě o tom, že život člověka musí souviset s jeho dílem, s myšlenkou,

tu nejvíc chybí? Jak vždycky naše Hanka [dcera] přinesla Lite-

které člověk dal tvar a zaručil se tak za ni přímo osobně. Neplatí-li tato

rárky a já si je v neděli dopoledne celé přečetl, místo abych šel

pravda, není už žádná kultura, nýbrž je jen provoz příslušných institucí,

do kostela.“

řízených příslušným ministers

r tvem.“ Nelze to říct líp. Z těch dvou

To byla lidová demokracie: její lid, to byli takoví magistři.

filmů byla jasně cítit resignace lidí talentovaných, vzdělaných

Dnes, pokud zůstali doma, chodí asi spíš do kostela, než by si

a třeba i rozšafně moudrých, kteří však jednají v rozporu s tím,

četli Literární měsíčník, ten orgán Svazu pro rektální průzkum

jak by jednali, kdyby měli víc páteře. Některé pimprlové scény se

v próze i řeči vázané a věstník vzájemně podpůrného spolku

státníky ve mně dokonce vzbudily podezření, zda se tu resignace

grafomanů.

neproměnila v zuřivou pomstu prostředky umělecké sabotáže.

V Spektru je mnoho úvah zcela nebo zčásti náboženských

A stejné myšlenky ve mně vzbudil fakt, že nejzajímavější pro-

a pozornost je věnována nábožensky založeným umělcům

mluvou druhého filmu je nietzscheovský citát, vložený do úst ze

(Reynek, Zrzavý). Přirozeně: v zemi, kde za dobré platí to, co

všech aktérů právě esesákovi.

dle mínění chlupatých prospívá Straně, a té dle jejich (možná

neuvědomělého) mínění prospívá to, co prospívá chlupatým, je

———

26

27

Opak psychologické situace resignovaných mužů balancujících

a programově překračovali jeho zákony. Jediné, co tyhle vězně

na laně filmových festivalů je trademarkem autorů Spektra. Spek-

spojuje s vězni v SSSR, je politická motivace činů a do jisté míry

trum je dítě vnitřní svobody, přenesené ale do „vnějška“ publi-

i rozsudků. Jinak sovětští aktivisté představují zcela jiný lidský

kovaného slova, a svoboda vždycky probouzí k životu svobodu,

typ a právě opačný program: žádný z nich se nedopustil násil-

jejímž jménem je polemika, diskuse. Leccos ve Spektru mě proto

ných činů a všichni chtěli ne překračovat zákony, ale tak či onak

provokuje. Třeba – abych probral aspoň jeden příklad z mnoha

vyzývají vládu, aby dodržovala svou vlastní ústavu a meziná-

– některé myšlenky v článku Jiřího Dienstbiera. Píše například:

rodní úmluvy, které podepsala. Za to jsou odsuzováni.* Není

„Hledání universální základny vždy znovu naruší zájem nacionální, vel-

těžké si představit, co by se stalo takovému Ščaranskému nebo

mocenský nebo blokový,

ý jenž pouze ideologicky maskuje zájmy velkých na-

a

Ginzburgovi, kdyby je mohli usvědčit z uškrcení sovětského mi-

cionalismů (n

ů apř.

ř i

. ntervence v

e e V

e ietnamu n

u ebo Č

o eskos

o lovensku)

u .)“ Tohle

nistra, nebo jen z vraždy policajta, anebo pouze ze žhářství.

mi připadá jako neoprávněná redukce složitého společensko-

Pro amerického člověka není však vždycky snadné pochopit

-filosofického fenoménu na zjednodušený ideologický výklad,

rozdíl. Řekl jsem nedávno profesorce americké literatury, že

vlastní spíš propagandě než politické filosofii. Je-li v tom něco

pravdy, pak je nerovnoměrně rozvržena, a nezdá se mi, že by

bylo lze v tomto ohledu položit absolutní rovnítko mezi oba nej-

* Vůbec také nemluvím o rozdílu v poměrech v amerických věznicích a v sibiřských

mocnější státy dnešního světa, jak to činí Dienstbier nediferenco-

koncentrácích: dejte si od někoho poslat třeba nedávný americký bestseller Johna Cheevera, román Fa

F lconer,

r jenž odhaluje „nelidské“ poměry ve věznici stejného jména.

vanou zmínkou o Vietnamu a Československu. Tohle rovnítko

Spočívají hlavně v tom, že ve vězení není moc velká zábava, na čemž, myslím, mají

pochází, obávám se, z ideové zásobárny Nové levice, oné, zdá

hlavně vinu mizerné programy televize, a v tom, že vězeňští strážci – internacionální

se mi, nejnedomyšlenější politické filosofie naší doby, kde nutná

typ, jehož chování se od země k zemi liší jen podle toho, jak velká je nad nimi veřejná

kontrola – občas trápí vězně tím, že mu „zapomenou“ dát jeho denní dávku heroi-zjednodušení degenerovala častěji, než je zdrávo, v deformace

nu, kterou narkomanům mezi trestanci předepisuje vězeňský lékař, aby netrpěli stavy

faktů, způsobené obsesivní neochotou uznat cokoliv dobrého

„odejmutí“. Čímž nechci říct, že americké kriminály jsou místa, kde by člověk chtěl

v liberalisticko-kapitalistickém systému a z ní plynoucí – stejně

trávit čas. Chci jen naznačit relativitu lidských představ o nelidskosti a utrpení. Když se ve Francii promítal franko-kanadský film o tzv. quebeckých událostech (vyvrcholily,

obsesivní a automatickou – nutností každý příklad z komunis-

když únosce Paul Rose sadisticky uškrtil uneseného ministra Laporta), obecenstvo, tické oblasti dát do rovnice s příkladem ze Západu.

jež z velké části ještě pamatuje nacismus a jeho penologii, se k rozhořčení nově levých

Dobrou ukázkou toho z poslední doby byla reakce Andyho

tvůrců živě bavilo. Pro absolventy Ravensbrücku je vskutku těžké se neusmát, vidí-li

skupinu žen v šatech, které vypadají na pařížský model, sedící v místnosti podobající

Younga na proces se Ščaranským: I v USA, pravil americký vy-

se kavárně, a pak zjistí, že to jsou vězeňkyně v quebeckém kriminále zadržené v době

slanec, jsou stovky, možná tisíce politických vězňů. V časopise

stanného práva při policejní razii, jejímž cílem bylo najít vraha Paula Rose a jeho oběť.

Ma

M clean’

n s uveřejnila nato Amnesty International svůj – přiznaně

Aby nedošlo k omylu: film nebylo propagandistické dílo o humánnosti kanadského

vězeňství, ale protivládní propaganda snažící se v Kanaďanech vzbudit strach před ty-

neúplný – seznam amerických vězňů považovaných v podstatě

ranem Trudeauem, podobný tomu, jaký cítili Židé před Hitlerem. Počítalo však pouze

za politické. Je jich patnáct: dva se prokázaně dopustili vraždy

s kanadskou, nikoli také s evropskou zkušeností.

(obětí jedné byl policista), deset žhářství. Soudnému člověku

A ještě douška o Paulu Roseovi, který je přirozeně rovněž považován za politického vězně. Ve vězení dal interview, z něhož cituji podle torontského deníku Sun ze dne je sice zřejmé, že neúměrná výše některých trestů zřetelně na-28. července 1978. Škrtič z roku 1970 si zde stěžuje, že trestancům jsou sice povolovány značuje politické pozadí rozsudku a že motivy většinou nejsou

všemožné „lahůdky“ ( g

( oodies – přesnější překlad by byl asi „výhody“), ale „to všechno

kriminální v tom smyslu, jako je kriminální vražda pro zisk. Dvě

nezmění skutečnost, že nemáme skutečný styk se svými milovanými [with our loved ones] a že vězňům není dovolen sexuální styk s manželkami a milenkami [wives and girl friends]“. Že okolnosti ale nelze pustit ze zřetele: většina byla usvědčena z činů,

vdova po ministru Laportovi nemá jeho zásluhou už vůbec naději na jakýkoli styk se

které buď vyvrcholily zabitím, nebo potenciálně ohrozily životy

svým mužem a otcem svých dětí, to Roseovi zřejmě ani na okamžik nenapadne. V ro-

jiných lidí, což nevyvracejí ani jejich obhájci. A za druhé: mnozí

ce 1980 bude, při dobrém chování (chová se vzorně), propuštěn a prohlašuje, že jeho

politické názory se ve vězení nezměnily. Z toho je jediný logický závěr: na svobodě je

byli aktivními příslušníky organizací, které mají v nijak tajeném

připraven znovu škrtit nevinné lidi.

programu zničení amerického politického a legálního systému

To je jen malá ukázka toho, co také jsou političtí vězni na Západě a jak omezená je zde

jejich svoboda při výkonu trestu.

28

29

v Praze odsoudili do vězení spisovatele za to, že pomohl vy-

zločinem jakožto porušením principu, ať už omylem nebo vědo-

pašovat ze země paměti starého socialistického ministra. Zcela

mou falsifikací, a justičním zločinem jakožto logickým důsledkem,

upřímně – o tom nepochybuji, Američané máloco předstírají – ji

jakožto naplněním principu, jenž má, v soudnictví i jinde, třídní

to rozhořčilo. Ale její automatická reakce? „That’s exactly like

přístup. Tenhle rozdíl nelze beze zbytku přehlížet, stejně jako ne-

the Daniel Ellsberg case!“ („To je pře

ř sně jako případ Daniela

lze beze zbytku přehlížet (kladením prostého rovnítka) rozdíly

Ellsberga!“) Trpělivě – a zřejmě bez úspěchu – jsem se jí snažil

mezi sovětskou vojenskou akcí v Československu a americkou

vysvětlit, že jakkoli se to někomu může zdát podobné é (mně se

vojenskou akcí ve Vietnamu. Jinak nesimplifikujeme (což je pří-

to nezdá), není to patrně pře

ř sně stejné.

é Daniel Ellsberg ukradl

pustné), ale zkreslujeme (a to se dělat nemá).

na americkém ministerstvu národní obrany dokumenty ozna-

čené za přísně t

ě ajné a pro

r dal l(nikoli předal) je listu New York Times.

———

Věřme mu sice, že byl motivován vlasteneckým úmyslem sezná-

mit veřejnost se zákulisní politikou vlády; já jsem ovšem v poku-

A ještě jednou věcí z Dienstbierova článku si nejsem jist: „…do

šení poměřit Ellsbergův výnosný kšeft (byl zatčen, ale soudem

pověstného propadliště dějin se zasunují také antiutopie dvacátého století.

osvobozen) a zcela nevýnosnou akci onoho českého spisovatele

Hrůzné vize Zamjatina, Huxleyho a Orwella se nepotvrdily. Totalita je

výrokem, který kdosi kdysi pronesl v Čechách: Za práci pro vlast

možná jen za trvalé spolupráce významné části aktivních a kvalifiko-

se neplatí.

vaných lidí na sebezničení a toto nebezpečí nám dějiny dvacátého století

Podobné reakce lze očekávat – hovořím opět z osobní zku-

zře

ř jmě u

ě ž p

ž omohly –

y b

– yť d

ť os

o ti d

i ra

r sticky –

y p

– ře

ř konat.“ Nevím přesně, jak

šenosti –, mluvíte-li o Miladě Horákové nebo o Slánského pro-

to Dienstbier myslí. Chápu to jako výraz přesvědčení, že neko-

cesu. „ Exactly like Angela Davis!“ Pravda, soudu se nepodařilo

nečnou diversitu člověka (a lidstva) nelze beze zbytku sevřít jed-

nezvra

r tně Anděle dokázat, že tři střelné zbraně, jež dodala vra-

notnou normou. Já bych ale opatrnicky přidal slovíčko „zatím“

hovi kalifornského soudce, dodala mu s úmyslem, aby jimi vraž-

do věty „se (z

( atím)

m nepotvrd

r ily“

y .

“ Je skutečně tak jisté, že moderní

dil. Snad to je přesně stejné é jako skutečnost, že čs. vláda nezvratně sofistikované, tuze policejní a zároveň povolnou elitu štědře od-

(aspoň zatím) dokázala, že Slánský a spol. byli nevinní. Snad

měňující diktatury si nedokážou zajistit trvalou spolupráci třeba

je i jakási podobnost mezi oběšením a zeslabením zraku, jež si

i na sebezničení? Není tu osud prvního ústředního výboru bolše-

Anděla způsobila přílišným čtením ve špatně osvětlené cele. Ale

vické strany jakýmsi předobrazem? Křesťanský filosof Rio Preis-

je v tom i jistý rozdíl. Aspoň pro postižené.*

ner vidí v samém jádru totalitní myšlenky semeno konečného

To vše říkám, abych ilustroval reakce (spíš než způsob myš-

cíle, jímž je totální zničení. Příliš krvavě máme právě teď před

lení) typického dnešního amerického levého liberála, ne abych

očima také těžce uvěřitelný, nicméně dobře dokumentovaný

Ameriku omlouval za její nespravedlivosti. Ona sama to nedělá,

obraz totality v akci v Kambodži. Její dnešní vůdci, vesměs lidé

a je naopak sama svým nejpřísnějším soudcem (po Andyho ex-

vzdělaní na pařížských universitách, tedy ne primitivové, ale lidé

tempore budou se některé z rozsudků zřejmě revidovat). Chci

kvalifikovaní, uskutečňují právě národní sebezničení, jaké nena-

jen upozornit na ty reakce, v nichž se, v zápalu americké sebe-

jdete popsáno ani v Orwellovi, ani v Zamjatinovi. V zemi, kde

kritičnosti, smazává rozdíl pro mne základní: mezi justičním

zrušili peníze, pošty a university (tedy také například medicínu),

zahynul jeden milión tohoto sedmimiliónového národa na nejgigan-

tičtějším pochodu smrti, jaký znají moderní dějiny, z hlavního

* S Andělou se v kruzích Nové levice vůbec operovalo způsobem přímo magickým.

města Phnom Penh do džungle: zahynul nemocemi, hladem,

Vladimír Karbusický v knize Id

I eologie im Lied – Lied in der Id

I eologie e uvádí např. píseň,

vysílením a kulemi popravčích čet. Ženy, děti, starci a imobilní

v jejíchž několika strofách se postupně vzpomínají Joe Hill, Sacco, Vanzetti a Rosen-

bergovi – tedy lidé, kteří byli vesměs popraveni –, a v poslední, v sugestivně identickém nemocní, vyrvaní doslova zpod skalpelu na operačním stole. Ve

textu, Anděla. Tedy táž – zde asi vědomě navozená – rovnice jako v automatickém jménu socialismu. V roce 1977. Se souhlasem a s racionalizacemi

výkřiku: „That’s exactly like…!“

30

31

tohoto experimentu v genocidě ze strany některých západních

ního intelektuálního života doma i v exilu. Fakt, že současně vy-

novolevičáků. S pragmatickým mlčením „lidové“ Číny, s tak-

chází ofsetem na Západě, k tomu dává naději. Za předpokladu

tickým mlčením „socialistického“ Sovětského svazu, s taktním

ovšem, že ona „významná část aktivních a kvalifikovaných lidí“

mlčením „Spojených“ národů. To vše proto, že premiér Pol Pot,

na Západě (i doma) dá za pravdu (a bude se podle toho chovat)

chráněn před nebezpečím intervence civilizovaného světa sou-

Vlastě Chramostové, která v prvním čísle Spektra píše: „…v tom

časnou konfigurací velmocenských sil, si může dovolit to, co si

velkém divadle současného světa nemáme právo na přestávku, na pohodlí

naposled mohl dovolit Hitler, když byl chráněn před intervencí

netečnosti, na únavu – na jeho jevišti se opakují donekonečna, v sté a jedné

civilizovaného světa svými armádami, které tenkrát ještě vítězily.

repríze, zločiny, které znali již v Athénách. Opakujme i pravdy, o nichž

Nelze skutečně v kambodžském příkladu spatřovat symptomy

také věděli už tehdy – pravdy o člověku a jeho právech. […] Které z nich

tendence „k spolupráci na sebezničení“, propuklé v rozměrech

nemusejí být znovu hlásány?“

jednoho národa v akutní nemoc; symptomy, jaké latentně pro-

jevovali příslušníci Nové levice, svého času nadšeně aplaudující

1978

Stokelymu Carmichaelovi, když jim bodře sliboval, že vítězný

černý proletariát je fyzicky zlikviduje?

Teoreticky je možné si představit, co by si v situaci totálního

vítězství (buď ve válce, nebo kolapsem západních demokracií)

dovolili vládcové Sovětského svazu, neomezovaní již žádným

západním veřejným míněním. Nic nezaručuje a sotvaco nazna-

čuje, že by v takovém případě měli skrupule podstatně větší než

„marxisticky“ vzdělaný lidožrout Pot. Samozřejmě, nic netrvá

v tomto světě věčně – ale leccos může trvat šeredně dlouho. Nej-

jistější mi připadá optimismus Lincolnova výroku, kterým se

s oblibou utěšuji: „Všechny lidi můžete tahat za nos nějaký čas, některé

lidi můžete tahat za nos věčně. Ale nemůžete věčně tahat za nos všechny

lidi.“ Není to zrovna optimistický optimismus.

———

Nechtěl jsem se však dostat do těchto ponurých a doufám, že

ryze abstraktních sfér, a popsal jsem už příliš mnoho stránek

a příliš mnoho dobrého jsem z obsahu Spektra přitom vynechal.

Taky jsem vlastně nenapsal nic bezvýhradně příznivého o beze-

sporu dobré věci. I když vlastně – není nesouhlas vyprovokovaný

myšlenkou vlastně chválou časopisu dávajícího v myšlenkám za-

kázané zemi šanci myšlenkám, je-li největší pohanou myšlenky

to, že vyvolává lhostejný nezájem?

A tak doufám, jako doufáme všichni, kteří jsme se doma

neznormalizovali a v exilu nezlegalizovali (ó, neologismy ďáb-

lova slovníku!), že Spektrum se stane stálou součástí nonkonform-

32

33

Ožehavé téma

jinoch trpěl nočním pomočováním? Růžoví liberálové studují

tedy raději Freuda, jemuž šlo – alespoň v jejich zjednodušení

Býka lze dráždit různým způsobem: dle tradice je nejosvědče-

– pouze o léčení pohlavních inhibic, méně už jeho žáka Wilhelma

nější rudý hadr. Marxleninisty, zejména ty u moci, podráždí

Reicha, který například v díle Die Massenpsychologie des Faschismus

každá kritika: ale nejspolehlivěji je rozzuří, poukážeme-li na jisté

dovozoval, že sklon připojovat se k radikálně autoritativním

podobnosti mezi jejich učením a z něho vyplývajícím systémem,

hnutím lze vystopovat v nenaplněném, pokřiveném nebo potla-

a učením a systémem německého nacionálního socialismu. Po-

čeném sexu. To se totiž dá snadno aplikovat i na komunismus,

kud je nezdvořilý šťoural pod jejich pravomocí, nebudou se

jak to ostatně Reich sám na sklonku života udělal (razil napří-

s ním o tom bavit a zavřou ho; jestliže je mimo území jejich říše,

klad termín „rudí fašisté“), a nepatří to dnes v newyorských sa-

zavalí ho rozčilenými poukazy na vše, čím se obě teorie a s nimi

lónech k dobrému tónu. Alfred Adler? Ten je – mimo odborné

spojené praxe liší.

kruhy – prakticky neznám. A přece právě on vědecky vysvětlil

Pravda, liší se v mnohém, ale shodují se v jedné důležité věci.

jev známý každému, kdo měl kdy co dělat s ČSM, s Komsomo-

A protože ta věc je v praxi vlastně rozhodující pro to, jak se žije

lem, NSHJ nebo s BDM: disproporciální zastoupení lidí tělesně

pod jimi vytvořenými režimy, způsobila podivný, a poukáže-

nebo charakterově vadných. Adler jej analyzuje v díle Die Theorie

me-li na něj, zuřivě popíraný jev: že z praxe života – i když jen

der Organenminderwertigkeit und ihre Bedeutung für Psychologie und

částečně z teorie – je nesnadné provést diferenciaci. Tato věc je

Ph

P ilos

o ophie e a v různých dílčích studiích. Dovozuje – ve stručnosti

základní pilíř jak komunistických, tak fašistických režimů: od-

–, že každá taková „méněcennost“ (tj. tělesná deformace, často

daný člen Strany, tzv. zdravé jádro, jehož vlastním jádrem je jistý

i zcela skrytá) se nějak kompenzuje, zejména v oblasti psycho-

druh patologie. Spor těchto zdravých jader se světem liberální

logické nadstavby. „Kompenzací mozkem“ je možno vysvětlit

demokracie – neboli, vyjádřeno v pojmech osobní zkušenosti, se

i „zrod filosofických systémů a světových názorů“. V řadě kli-

světem slušných lidí žijících často v neslušných ekonomických

nických anamnéz kreslí Adler portrét „ideologického člověka“:

podmínkách – není spor proletariátu s těmito neslušnými pod-

ten se vyznačuje silnou tendencí svou méněcennost skrýt nebo

mínkami. Je to spor nekolektivní, ryze individuální, privátní.

prezentovat jako následek nějakého hrdinství (vrozená kulha-

Byli a jsou to lidé poznamenaní soukromou nenávistí, jejímž

vost jako válečné zranění apod.) a je pronásledován pocitem

základem je buď nějaká osobní, hluboce negativní zkušenost

nejistoty, jako by neustále žil obklopen nepřáteli. Velmi často se

politická (poprava Leninova bratra–anarchisty; rasismus) nebo

nejistotě brání arogancí nebo šaškováním, od pocitu méněcen-

rodinná (vzpoura dětiček proti bohatým otcům a tzv. salónní

nosti plynule přechází k pocitu nadřazenosti, výjimečnosti, aniž

bolševismus), anebo celá plejáda příčin vyvolávajících komplex

si toho je vědom; z fikcí o světě, jež si jeho chorá mysl vytváří,

méněcennosti: umělecká frustrace (Hitler), neukojená ctižádost

rodí se v ní hypotézy a ty se mění v dogmata, na nichž potom pa-

(Mussolini), neukojený sex (všemožní Sturmtruppeři a jejich kult

cient lpí a připisuje jim realitu, přičemž skutečnou realitu ztrácí

chlapské společnosti), či mnohem častěji, než by se zdálo – ne-

z dohledu. Brzo začne klást přehnané požadavky fanatické víry,

dostatečné tělesné vybavení (Lenin, Stalin i Mussolini byli muži

disciplíny atd. na sebe i na jiné, uchyluje se k zneužívání cen-

drobné postavy), nebo dokonce tělesná vada: zde je klasickým

ných myšlenek a hnutí, aby dosáhl pocitu vlastní hodnoty, a do-

příkladem dr. Goebbels, k němuž se ještě vrátíme.

konce nadřazenosti, a také aby jiné lidi, a tím i jejich myšlenky

Dnes, v narůžovělém ovzduší západního levého liberalismu,

a hnutí, znehodnotil: Nakonec žije jako zajatec osobní ideologie

není populární zabývat se dílem Freudova žáka Alfreda Adlera,

vzešlé z takto patologických kořenů, již, jak známo, Bedřich En-

protože právě on klinicky doložil tenhle skrytý kořen tzv. ideolo-

gels definoval jako „falešné v

é ědomí“.

“ Je krásně neuvěřitelné, jak se

gických reakcí na svět. Kdo by si také – sám sobě, a tím spíš na ve-

Engelsova definice shoduje se závěry Alfreda Adlera. Cituji z En-

řejnosti – přiznal, že se stal komunistou (nacistou), protože jako

gelse: „Ideologie je proces, jímž tzv. myslitel prochází sice vědomě, ale na

34

35

základě vědomí falešného. Skutečné motivy, konkrétní síly, které ho vedou,

ovšem také proto, že jako mrzák od narození by se nehodil do

zůstávají mu skryty a on si namlouvá motivy falešné nebo zdánlivé.“

škatulky rasistického ideálu (kam se ostatně černovlasý doktů-

Engels se domníval, že v poslední instanci jsou těmito kon-

rek s krásnýma cikánskýma očima i tak vešel jen velmi nesnadno

krétními silami faktory ekonomické; Adler soudil, že jde spíš

– dokonce prý pro jeho rasový typ die alten Mi

M tkämpfer r posměšně

o faktory individuálního zlého osudu jednotlivce poznamena-

razili termín nachgedunkelter Schrumpfgermane, což překládám

ného frustrací a pocitem méněcennosti. Rozpor mezi Engelso-

jako „potomně ztmavlý scvrklogermán“). Navíc měl obrovskou

vým a Adlerovým tvrzením je ale myslím pouze zdánlivý, neboť

hlavu, jež stála v nepříjemném kontrastu k téměř dětskému tě-

ekonomické faktory nejsou vždy zdrojem vědomí jenom faleš-

líčku. Všechny tyto vady na kráse Goebbels klasicky kompenzo-

ného. Potvrzuje nám to známý jev, že totiž v komunistických (fa-

val mozkem, a to na dvou polích: to nevinnější byla jeho agilní

šistických) stranách vždycky existovali – vedle různých ředkviček

sexuální činnost, jež se mu dařila nejen proto, že se stal minist-

a soudruhů z existenční nutnosti – ti, o nichž lid říká, „je to sice

rem, ale také proto, že si náhradou za centimetry vypěstoval dar

komunista (fašista), ale jinak slušný člověk“ – a potom „komu-

řeči, ukecávání, dar zmíněných očí Černého myslivce a krásných

nistická (fašistická) svině“. Jenom ti druzí – pomineme-li prosté

a pěstěných rukou do té míry, že kompenzační půvaby překryly

gaunery mezi nimi – jsou skutečnými nositeli falešného vědomí,

mladým dívkám kulhavou nohu i to, že při polibku vestoje mu-

tedy lidmi v pravém slova smyslu ideologickými, a jejich zrod

sel stát na špičkách.

je nikoli v obecné sociální nebo národní bídě, ale v soukromém

Druhé kompenzační pole bylo nebezpečnější a mělo tragické

nočním pomočování. Ti první se k radikálním hnutím přidali

následky zdaleka ne jen pro něho. Politika, ideologie.

ze skutečného sociálního nebo národního citu, brzy se octnou

Rozhodující tu asi bylo několik faktorů. Především se Goeb-

v konfliktu s ideology a končí jako zlikvidovaní, ze Strany vy-

bels, po vypuknutí první světové války, hlásil jako dobrovolník

loučení, jako zrádci, revizionisti, röhmisti, titoisti, kosmopoliti,

a lékařská komise ho přirozeně odmítla. Na několik dní se za-

čtyřgangsteři – repertoár výrazů je téměř nekonečný a všechny

vřel ve svém pokoji a přátelům vyhrožoval sebevraždou: Tahle

prostě znamenají, že tihle nešťastníci nejsou lidé méněcenní, ný-

frustrace, spojená s – jemu, typickému intelektuálovi – protiv-

brž normální, které jejich upřímné emoce a kritická situace věcí

ným maloburžoazním prostředím zákona dbalé a zbožné rodiny,

veřejných na čas zavedly na pochybné cestičky ideologie. Uvě-

ho hned po válce přivedla k vášnivému studiu Marxe a Engelse

domíme-li si konečně, že jistou formou méněcennosti (bolestný

a posléze i Lenina. Toho nikdy nepřestal obdivovat, a kdyby se

rozpor mezi nedostatkem životních zkušeností a z nich plynoucí

provedla důkladná analýza jeho rétoriky, vyšel by najevo víc

moudrosti, a intenzivní touhou zlepšit svět, vždy nedokonalý

než zanedbatelný vliv. O těchhle skutečnostech vědci z Ústavu

a často špatný) je i prostý fakt mládí, nedospělosti, ozřejmí se

marx-leninismu přirozeně nebádají.

nám masový výskyt radikalismu mezi dívkami, jimž teprve po-

Po vstupu do NSDAP se zfrustrovaný Goebbels, hledaje fa-

čínají pučet ňadra, a jinochy, kteří se tajně natírají mastičkami

lešné vědomí své frustraci odpovídající, připojil k jejímu ultra-

proti nežitům a kteří pak, když ňadra nabudou řádných pro-

levému, zuřivě socialistickému křídlu bratří Strasserových a stal

porcí a nežity s počátkem sexuálního života zmizí, diví se sami

se šéfredaktorem jejich orgánu Nazionalsozialistische Briefe, což

sobě, jak mohli tak zblbnout.

je patrně jediný nacistický časopis, který má jednak jakous ta-

V konečné fázi ideologie ideologičtí lidé ovšem téměř vyhy-

kous intelektuální úroveň a jednak je svrchovaně zajímavý pro

nou a na uprázdněná místa zasednou gauneři.

poznání kapitoly vymazané z oficiálních dějin nacismu nejdřív

Vraťme se nyní k dr. Goebbelsovi jako arciilustraci Adlerovy

Hitlerem a potom marxleninisty. Pro NS Briefe e psal Goebbels

teorie. Každý snad ví, že to byl člověk neobyčejně malé postavy,

úvodníky vyznačující se zejména neustálou propagací myšlenky,

jenž navíc kulhal: vada patrně vrozená, kterou ale on později

podle níž osud revolučního Ruska a osud revolučního Německa

připisoval úrazu z dětství, z důvodů patrně adlerovských, ale

jsou spřízněny. Někdy se tam najdou prognózy přímo prorocké:

36

37

„Vzhlížíme k Rusku, protože bude s námi kráčet cestou k socialismu jako

v Rusku nedívali očima bílých emigrantů, ale daleko nejvášni-

náš nejbližší partner, protože Rusko je nám Přírodou daný spojenec proti

vějším zastáncem spolupráce s revolučním Ruskem je Goebbels.

ďá

ď blu pokušení a korupci Západu.“ Anebo jinde: „Se západním kapi-

Ve spolku se Sověty vidí jediné zajištění německé národní bu-

talismem n

m ás s

s pojuje m

e nohem m

m íň n

ň ež s

ž v

s ýchodním b

m olševismem.“ A dál:

doucnosti: sociální revoluce v Německu je podle něho možná

„Kdyby došlo k nejhoršímu, pak raději zahynout spolu s bolševismem než

jen tehdy, bude-li Rusko německým spojencem. Pakt Hitlera se

žít věč

ě ně ja

j ko otro

r ci kapitalismu.“ V Hitlerovi, jemuž od samého za-

Stalinem, který nacismu neznalý svět tak překvapil, nebyla tedy

čátku nešlo o socialismus, ale o moc, viděl Goebbels jeden čas,

zcela nelogická výslednice jakýchsi nesrozumitelných čachrů mi-

dle Strassera, dokonce zrádce nacionálsocialistické revoluce

nistra Ribbentropa.

a na bouřlivé schůzi strasserovských partajních skupin a odborů

V Německu samém rozeznává Goebbels tři hlavní politické

v roce 1926 v zápalu debaty dokonce bolševicky zvolal: „Navr-

proudy: střed, „blok statu quo, reakce; konservativní blok, jenž je zako-

huji, aby maloburžoust Adolf Hitler byl ze strany vyloučen!“

řeněn v [demokratickém] systému“

u .

“ Zahrnuje všechny strany od so-

Protože byl ovšem citlivý na sublimované homoerotické vztahy,

ciální demokracie až po německé nacionály, „neboť ty všechny stojí

brzy vycítil, že budoucnost nepatří rozšafnému a skutečně ma-

pod ochranným deštníkem demokracie, liberalismu, kapitalismu: těch

loburžoaznímu Strasserovi, ale charismatickému a rtuťovitému

hodnot, k

, teré

r p

é ovažují z

í a p

a os

o vátné a

é n

a edotknutelné“

é .

“ Po obou stranách

demagogu Hitlerovi, a stal se rychle Hitlerovým intimním pří-

„reakčního“ bloku stojí dvě revoluční hnutí: komunisté a naci-

telem. Brzo poté, co navrhl Führera vyloučit z partaje, pronesl

onálsocialisté, „kteří jednu věc rozpoznali jasně a důkladně jí porozu-

jednu ze svých nejdokonalejších řečí, která je mimo jiné zajíma-

měli: Chceme-li mít stát budoucnosti, pak jej nedosáhneme reformou, ale

vým dokumentem toho, jak blízko měli ideologičtí nacisté (ne

radikální revolucí. Systém liberálně kapitalistické demokracie je vnitřně

ryzí gauneři jako Göring, a gauneři vždycky nakonec zvítězí nad

už tak nahlodaný, tak prohnilý, že se na něm nedá už nic flikovat nebo re-

ideology) v počátcích hnutí ke komunismu. Titul projevu, Lenin

formovat. Musí být do základů zničen…“

oder Hi

H tler,

r by sváděl k jednoduchému závěru, že tu Goebbels

Proč ale tedy nebýt rovnou komunisty? Tady do hry vstupuje

klade komunismus a nacismus do nesmiřitelného protikladu.

specificky nacistické falešné vědomí: protože hlasatelem mar-

Není tomu tak. Celá řeč je přímo prodchnuta obdivem k Leni-

xismu v Německu je „židovská inteligence“

e .

“ Německý marxismus

novi a k jeho dílu, Leninovi se v ní věnuje mnohem víc místa než

– patrně na rozdíl od ruského – je spojencem „židovského burzov-

Hitlerovi a jeho práce je rozebrána mnohem podrobněji. Leni-

ního g

o a

g unera

r “

a .

“ I tak je však společným cílem komunistů i nacistů

novým historickým dílem je ovšem, říká Goebbels, komunistické

zničení buržoazně-demokratického státu. Po něm ovšem musí

Rusko a němečtí komunisté jako Thälmann nebo Luxemburgová

mezi těmito spojenci dojít ke konfliktu, ale – dobře poslouchejte

jsou pouze drobnými ruskými zástupci v Německu. Oproti re-

– „tento spor musí být veden věcně, bez demagogie a bez ohledu na momen-

volučnímu výtvoru Rusa Lenina může stejně hodnotné, anebo

tální výhody.

y Mu

M síme se sejít,“ volá Goebbels pateticky, „vy od levice

ještě lepší dílo vytvořit jen člověk stejně veliký jako Lenin, který

a my.

y Vždyť v podstatě chceme totéž: naším cílem je svoboda! […] Pro

ale bude skrznaskrz Němec. Takový člověk existuje a jmenuje se

nás je ústředním problémem našich dnů vyřešení sociální otázky. Soci-

Hitler. Tak jako Lenin provedl násilnou komunistickou revoluci

ální otázky ne ve smyslu větších mezd a menší dřiny. […] Německo bude

a tím změnil chod světových dějin, i Hitler provede násilnou na-

svobodné v tom okamžiku, kdy se spolu dorozumí třicet miliónů na levici

cionálsocialistickou revoluci a rovněž změní dějinný směr. Goeb-

a třicet miliónů na pravici. […] S ociální otázka není otázkou buržoaz-

bels – na rozdíl od liberálních i mnohých sociálnědemokratic-

ního soucitu, ale státní socialistické nutnosti. Víme, že naše cesta není

kých politiků – pochopil tedy historické následky roku 1917

cestou hlasovacích lístků, ale cestou důsledného zničení systému, cestou

a jeho text je prosycen neskrývanou sympatií pro bolševickou

revoluce.“

revoluci: dokonce ji označuje za významný krok lidstva vpřed.

Pro náš účel není důležité, že strasserovský směr, který v téhle

Už bratři Strasserové varovali německé politiky, aby se na vývoj

řeči Goebbelse ještě zřetelně ovlivňuje, prohrál a že spor mezi

38

39

nacismem a komunismem byl nakonec nejen demagogický, ale

zdatně masakrujícím připitomělé teutonské rytíře, na osmnáct

vyústil dokonce v největší válečné krveprolití moderních dějin.

měsíců zakázáno.

Touha po neomezeném monopolu moci přehlušila rétoriku so-

Nepřekvapí nás ale také třeba kuriózní fakt, že scenáristou

ciální spravedlnosti nejen v Německu (v čem vlastně, docela na

slavného filmu Das blaue Licht, v němž se v hlavní roli zaskvěla

dně, tkví dnešní sovětsko-čínský spor?) a potvrdilo se jen staré

Hitlerova oblíbená herečka a později režisérka Leni Riefen-

pravidlo anglického lorda, že moc korumpuje a absolutní moc

stahlová a jejž Susan Sontagová přesvědčivě interpretuje jako

korumpuje absolutně. Cituju to všechno, abych ukázal, že na-

výrazně protonacistický, nebyl nikdo jiný než maďarský komu-

cismus má i v leckterých aspektech své teorie (a to nemluvím

nista Béla Balázs. Nebudeme pokládat za nepochopitelné, že

o partajní organizaci, systému buněk, desítkářů, donašečů atd.)

německý komunistický režisér Kurt Junghans, poté co roku 1929

leccos společného s komunismem: že to ve svých začátcích,

v Praze natočil labutí píseň němého sociálně kritického filmu Ta-

podobně jako komunismus ve svých začátcích, byla radikálně

kový je život (financovanou Theodorem Pištěkem) a potom něko-

idealistická reakce na špatnou a konkrétní realitu ve jménu uto-

lik let v SSSR připravoval natáčení protiamerického velko filmu

pického ideálu. Fašismus vidí ten ideál v minulosti: v zidealizo-

(z něhož sešlo teprve poté, co černý básník Lang ston Hughes,

vaném středověkém uspořádání společnosti; nacismus dokonce

přizvaný k spoluúčinkování, prohlásil, že scénář je naprostá blbost

v zidealizovaném prehistorickém mýtu; komunismus v zideali-

a vůbec neodpovídá americké skutečnosti), vrátil se – po roce

zované utopické budoucnosti. Je-li v tom, teoreticky vzato, zá-

1933 – do Německa, kde v roce 1939 zrežíroval oficiální dokument

sadní rozdíl, nevím.

o historii Strany (ne komunistické) Die J

e a

J hre

r d

e er E

r n

E tscheidung,

g až

Uvědomíme-li si tyhle nepříliš známé okolnosti, pochopíme

se konečně na obě ideologie vykašlal, utekl do Hollywoodu

řadu jinak zdánlivě nelogických věcí. Třeba Goebbelsův pro-

a tam si otevřel obchod s fotografickými potřebami. A už vů-

jev na schůzi německých filmových herců a režisérů v roce 1933,

bec se nebudeme divit, že jádro notorické vlámské SS-Division

kde dal, tehdy už jako Pro

r paga

g ndaminister,

r slavný Ejzenštejnův

„Wallonien“ Léona Degrella, která až na hrstku mužů po hrdin-

Křižník Potěmkin za vzor nacistickým režisérům a prohlásil, že

ných bojích bídně zašla na východní frontě, tvořilo několik set

Ejzenštejn – který byl Žid – je příkladem pravdivého umělce.

bývalých komunistů a členů militantní socialistické organizace

Chudák Ejzenštejn se tak rozčílil, že uveřejnil Otevřený dopis Jo-

„Jeunes gardes socialistes“ a že ve stínu apokalyptické porážky

sefu Goebbelsovi, jehož některé formulace dnes, po tom, co víme

Degrelle prohlásil: „Kdyby se Evropa měla opět stát Evropou ban-

o osudu sovětské kinematografie i o Ejzenštejnově vlastním trp-

kéřů, tlustých a zkorumpovaných buržoustů […] , to radši ať vyhraje

kém osudu, znějí značně ironicky: „Jak se opovažujete požadovat po

komunismus a zničí všechno. Radši ať to všechno vylítne do vzduchu,

svých filmových umělcích, aby pravdivě zobrazovali život, aniž je nejdřív

než vidět zas tu triumfující prohnilost.“ “ Nebude se nám také jevit

požádáte, ať volají k svědomí světa o tisících, kteří jsou mučeni k smrti ve

příliš absurdní úvaha oficiálního Mussoliniho ideologa z ob-

vašich věznicích? Kde berete tu drzost vůbec mluvit o pravdě, vy, který jste

dobí tzv. Italské sociální republiky Argenta Sofficiho, podle ně-

vztyčil B

l a

B bylónskou v

u ěž n

ž epra

r vd a

d l

a ží?“ Tahle slova Ejzenštejn napsal

hož „kdyby mocnosti Osy měly prohrát válku, většina skutečných fašistů,

roku 1934, kdy se rozbíhala první velká vlna stalinského teroru

pokud by to přežili, by přešla ke komunistům. Potom bychom překlenuli

a kdy byla definitivně, deklarací socrealismu, zabita umělecká

mezeru, která

r dělí obě re

r voluce.“

e. A nebude nám konečně ani divné,

svoboda. Byl však, zdá se, rozhořčen upřímně, tak upřímně, že

čteme-li projevy Hitlera samého, že leccos v nich je pouhý pře-

se ke Goebbelsovi vrátil znovu, u příležitosti dokončení Alexan-

klad leninských principů do nacionálsocialistického pojmosloví.

dra Něvského v roce 1938, v článku Mů

M j námět je vlastenectví. Tam

Názorný příklad je třeba výjimečně krátká Führerova řeč na no-

si to s doktůrkem rozdal ještě plamenněji, aby se vzápětí dožil

rimberském Parteitagu v roce 1934, z níž vyjímám: „Už v dobách,

trapnosti spojené s paktem Stalina a Hitlera, v jehož rámci bylo

kdy Strana měla jen sedm členů, hlásala dva principy: za prvé chtěla být

jeho šovinisticko-protiněmecké melodrama o moudrém carovi,

skutečně ideologickým hnutím a za druhé chtěla být hnu tím neznajícím

40

41

kompromisy, chtěla v Německu získat veškerou moc a s nikým se o ni ne-

meckého marxistického disidenta Wolfa Biermanna o západo-

dělit. Jakožto Strana museli jsme zůstat menšinou, protože jsme v národě

německém levém radikálovi Rudim Dutschkem Drei Kugeln auf

zmobilizovali jenom nejcennější elementy schopné boje a sebeobětování a ty

Rudi Dutschke. Cituji první sloku:

nikdy nebyly ve většině. Ale protože tito muži, nejlepší muži německé rasy,

chopili se hrdě, sebevědomě, odvážně a statečně vedení říše a národa, lid

Drei Kugeln auf Rudi Dutschke

ve stále větším počtu se k tomuto předvoji připojoval a podřizoval se mu.

Ein blutiges Atentat

[…] Strana […] bude vždy jenom částí národa, bude se skládat jen ze

Wir haben genau gesehen

skutečně aktivních bojovníků, na něž budou kladeny větší požadavky než

Wer da geschossen hat.

na milióny jejich spoluobčanů. […] Strana bude vždycky představovat

elitu politického vedení. Bude neúchylná, pokud jde o ideologii, jako ocel

Tři kule na Rudi Dutschkeho

tvrdá, pokud jde o organizační kázeň, ohebná a přizpůsobivá v taktice.

Krvavý atentát

[…] Naším cílem musí být, aby se všichni Němci stali nacionálními soci-

My jsme jasně viděli

alisty. Jenom nejlepší národní socialisté budou však členy Strany.“

Kdo tu střílel

Což všechno není v podstatě nic jiného než jiná, čistě slovní

formulace takových Leninových vynálezů, jako je pojetí Strany

V dalších strofách se oni tři střelci na Rudiho identifikují. První

ne jako masového hnutí, ale elitního předvoje proletariátu, jeho

je Springerův tiskový koncern, druhý je mluvčí velkopodnikatel-

přísné rozlišování mezi ideologií a taktikou, jeho zbolševizování

ských kruhů a třetí kancléř, bývalý nacista, jenž

sociální demokracie ve stranu ovládanou disciplínou atd.

Opusťme však nyní tyhle sféry vysoké politické „teorie“ a noto-

Schoss Kugel Nummer drei

rických jmen. Podíváme-li se, jak říkají stalinisti, „dolů“, zjistíme,

Er legte gleich der Witwe

že tam je obraz velmi podobný. Vezměme si třeba politickou pí-

Den Beileidsbrief mit bei.

seň, o níž Vladimír Karbusický napsal velezajímavou knihu Ide-

ologie im Lied – Lied in der Id

I eologie e(Köln am Rhein, Gerig 1973).

Vypálí kuli číslo tři

Tam nalezneme množství příkladů pro poznatky, jichž jsme na-

A zároveň poslal vdově

byli studiem ideologických špiček. I zde se například uplatňují

So

S ustra

r stný dopis.

základní zákonitosti falešného vědomí: to jest – v konkrétním

případě písniček – zdroje hudebních postupů a struktury textů

Posluchač, který o Rudim a o atentátu, jejž naň v roce 1968 ne-

zůstávají autorovi skryty a realita se mu do vědomí promítá ve

spáchal nikdo z tří jmenovaných, ale Josef Bachman, nic neví,

zkreslené formě, kterou ale on a jeho posluchači vnímají jako

nabude z písně dojmu, že Rudi zahynul – zpívá se přece o vdově.

odraz skutečnosti. Protože ve skutečnosti je to ovšem odraz

Dále bude mít neurčitou představu o skupině vrahů, patrně ná-

podvědomých atitud, výsledkem je realita změněná k nepoznání

mezdných, od nichž vedou nitky k zájmům velkokapitálu. Jenže

– falešná realita.

Dutschke byl pouze zraněn a zemřel až leta poté, co východo-

Karbusický zajímavě rozebírá podrobnosti, a dokonce iden-

německý bard dojímal jeho osudem ideologicky spřízněné duše.

tity v muzikálně-dramatické výstavbě písniček nacistických

Neexistovala žádná vdova a jediný, kdo v souvislosti s atentátem

skladatelů a komunistických komponistů, dokonce i úrovně

přišel o život, byl pachatel Josef Bachman: ve vězení se v návalu

Hanse Eislera. Ale to je rozbor příliš odborný: pro náš účel se

deprese oběsil. Příkazy podvědomé hudební struktury a nut-

přidržíme pouze písňových textů. Autor uvádí dva rozkošné pří-

kání falešného vědomí nahradit skutečnost obsesivní fikcí byly

klady, v nichž falešné vědomí o skutečnosti dokonale zpracovalo

v mysli ideologického skladatele silnějšjí než skutečnos

o t, silnější než

realitu ve fantazii. První je píseň i v Praze známého východoně-

pravda.

42

43

Autorům ideologických písní také nejde o pravdu ani o sku-

Wir leben in einem freien Staate,

tečnost, ale o emocionální efekt. Pro ten účel je mrtvý Dutschke

jedoch von Freiheit keine Spur.

užitečnější než živý. Proto se v Biermannově písni vyskytuje ten

Statt dessen herrscht in unsrem Lande der

užitečnější.

Terror der roten Diktatur.

Ještě názornější je píseň Lied für An

A gela Davis s z repertoáru zá-

padoněmecké skupiny Bonner Songgruppe. V úvodu se pěje:

Žijeme ve svobodném státě,

a přesto po svobodě ani stopy.

Sie hassen dich, weil du

Místo ní panuje v naší zemi

des Volkes Zukunft bist.

teror rudé diktatury.

Sie jagen dich, denn du

bist schwarz und Kommunist.

A zde píseň komunistů:

Nenávidí tě, protože ty

Wir leben in einem freien Staate,

jsi budoucností národa.

jedoch von Freiheit merk man keine Spur.

Pronásledují tě, protože

Statt dessen herrscht in unsrem Lande

jsi černoška a komunistka.

der weisse Schrecken, Schrecken – der Terror!

V dalších strofách se pak osud Angely ztotožňuje – dávejte dobrý

Žijeme ve svobodém státě,

pozor – s osudem Joea Hilla, Sacca a Vanzettiho, obětí Ku-klux-

a přece po svobodě není ani stopy.

-klanu a „m

„ asových v

h ra

r žd i

d mperialistické b

é a

b ndy“

y atd. Tedy: Angela je

Místo ní panuje v naší zemi

tu zařazena mezi vesměs mrtvé hrdiny. Stejně jako Rudi je uži-

bílá hrůza, hrůza – teror!

tečnější mrtvá než živá, a když už ji americká porota neposlala

do plynové komory (o něčem takovém se vůbec neuvažovalo:

Oba texty se liší vlastně pouze barvou v poslední strofě a sna-

za napomáhání se popravuje v zemích vědeckého socialismu),

hou komunistických pěvců vylíčit liberální demokratickou ně-

zabila ji Bonner Songgruppe pro svoje bohulibé účely.

meckou republiku jako ještě větší peklo než SA-mani. Přitom zá-

Tolik tedy ideologická chirurgie reality a jejího falešného vě-

roveň stopy nebylo spíše po teroru než po svobodě, a obě verze

domí. Neméně zábavné jsou Karbusického příklady, jež ukazují,

jsou tedy také dobrými příklady úpravy skutečnosti falešným

že písně pocházející z ideologicky údajně zcela odlišných táborů

vědomím; ironický dovětek k nim připojuje fakt skutečného te-

se s nepatrnými úpravami zpívají v obou těchto táborech a podo-

roru a skutečné hrůzy, které po vítězství obě ta idealistická hnutí

bají se sobě jako ony příslovečné produkty slepičího rozmnožo-

rozpoutala. A ještě několik malých příkladů, pro děsivou legraci

vacího pudu. Příklady pocházejí z Německa dvacátých a třicá-

a pro ten smutný špás:

tých let, kde tehdy k písňovým výměnám běžně docházelo mezi

oddíly SA a úderkami Komunistické strany Německa. Zdánlivě

Komunisti:

překvapivou skutečnost vysvětluje Karbusický ve shodě s tím,

Fasse Schritt, fasse Schritt,

co lze vydedukovat z raných projevů Goebbelsových: že totiž

Hakenkreuz schlag entzwei!

mezi těmi dvěma tábory existovalo ne tak nepřátelství, jako spíš

konkurence: přetahovaly se o duše, ale společným nepřítelem

Levá! Levá!

byla liberální demokracie, jejíž „teror“ také shodně figuruje

Hákový kříž rozbij na padrť!

v písničkách obou táborů. Tak například píseň SA-manů:

44

45

Hitlerjugend:

Vyskočte na barikády,

Die rote Front, schlag sie entzwei!

nás porazí jen smrt, ano smrt!

H. J. marschiert, die Strasse frei!

My jsme úderné kolony

Hitlerovy diktatury!

Rozbij rudou frontu na padrť!

Hitlerova mládež pochoduje, vykliďte ulici!

Komunisti:

Sprung auf die Barikaden, heraus zum

SA-mani:

Bürgerkrieg, ja Krieg!

Wo ring der Heimat Feinde drohen,

Pflanzt auf die Sowjetfahnen zum

wir weichen von dem Feinde nie, des Hitlers fünfte Kompanie…

blutig-rotem Sieg!

Dem Hakenkreuze ergeben sind wir.

Heil unserm Führer, Heil Hitler dir!

Vyskočte na barikády, vzhůru do

občanské války, ano války!

Když vlast ohrožují nepřátelé,

Vztyčte sovětské vlajky pro krvavě

nikdy před nepřítelem neuhnem, Hitlerova pátá kolona…

rudé vítězství!

Jsme oddáni hákovému kříži.

Sláva našemu vůdci, sláva tobě, Hitlere!

Identitu takovýchhle a podobných písní vysvětluje Karbusický

jednak vágností výraziva, jednak skutečnou migrací nejen písní,

Komunisti:

ale i jejich interpretů. V textu songů je vše buď mlhavé, nebo

Im harten Klassenkampfe

velmi obecné: nenávist, radost, nepřítel, krev, boj, oběť, teror,

wird man uns niemals weichen sehn!

vlajka, naděje, sláva, vítězství atd. atd.: slovní štěrk, který se dá

Der Lehre Lenins einzig volgend,

podle libosti používat pro toho neb onoho a proti tomu neb

vernichten wir den Bürgerstaat…

onomu, vlevo nebo vpravo. Základní vlastnost metody ideolo-

Genossen, rote Fahnen müssen siegen,

gického básnění je právě to, že výsledek „tvůrčího“ procesu je

Lenin wird unser Führer sein!

v podstatě přijatelný pro všechny ideologie!

V boji před rokem 1933 si obě strany vyměňovaly nejen písně,

V tvrdém třídním boji

ale i mužstvo. V knize nacistického skladatele masových písní

nás nikdo neuvidí uhýbat!

Hanse Bajera, člena SA, Lieder m

r achen G

n eschichte (Písně dělají his-

Následujíce jednotně učení Lenina,

torii) se o tom píše: „Hospodská rvačka nebo pouliční bitka mezi SA

zničíme měšťácký stát…

a marxisty, kteří byli velmi často v převaze, měla mnohdy za následek, že

Soudruzi, rudé vlajky musí zvítězit,

se den nato přihlásil u Sturmführera větší počet zbitých marxistů a žádali

Lenin bude náš vůdce!

o přijetí do jeho Sturmu. Ze začátku je přitahovala úcta k mužům, kteří

byli odvážnější a uměli se lépe bít. Brzy však byli prodchnuti myšlenkami

SA-mani:

nacionálního socialismu stejně jako ostatní kamarádi ve Sturmu. Horst

Sprung auf die Barikaden, der Tod

Wessel uměl mistrovsky přetahovat nejlepší chlapy marxistických formací

besiegt uns nur, ja nur!

a zařazovat je k sobě do Sturmu, na vztek soudruhům. Je jasné, že tito lidé

Wir sind die Sturmkolonnen der Hitler-

s sebou přinesli písně vzniklé v rudém táboře. Ale po některých úpravách

diktatur!

textu je brzy zpívali SA-

A mani.“ Bajer pak uvádí příklady, dokonce

i jednu píseň, bez jakékoliv textové změny! Je totiž celá vyve-

46

47

dena v naprosto neutrálních a superobecných pojmech. Jde

Lehkost těchto přechodů zprava doleva a naopak,* jak v písni,

o píseň Ruských rudých gardistů, která tak, ve své čisté, protože

tak v životě, je přirozeněji vysvětlitelná Adlerem než teoriemi

od konkrétního obsahu vykleštěné formě, doputovala nejdřív

konverze. Ideologický člověk nekonvertuje, jenom se přidává

mezi německé komunisty v Berlíně a posléze mezi SA-many:

k jinému, ale opět ideologickému směru. Karbusický mluví také

o pudové potřebě mnoha lidí mít svět přehledně zorganizován,

Brüder zur Sonne, zur Freiheit!

emocionálně vzrušující, prostě ritualizovaný. Je to prastará po-

Brüder zum Lichte empor!

třeba sahající až za úsvit lidské historie a lidstvo ji pracně pře-

Hell aus dem dunklen Vergangen

konávalo reflexí velkých myslitelů od antických Řeků přes Des-

leutet die Zukunft hervor.

cartesa, Kanta, Spinozu až po osvícenské filosofy liberalismu

a demokracie. A nyní, paradoxně, v našem vlastním dvacátém

Bratři k slunci, k svobodě!

století, „n

„ echybí snad jediný z jevů pre

r historického stadia lidského ro

r du.

Bratři vzhůru k světlu!

Úsilím ideologů jsou reaktivovány všechny myšlenkové fosilie a znovu pů-

Z temné minulosti jasně

sobí Rituály, magické převleky ve formě uniforem, fetišismus, tabu, kult

svítí budoucnost.

vůdců a charismatické působení medicinmanů, zaklínací formulky v po-

době hesel a ustrnulých frází, totemické ctění symbolů atd. atd. Dochází

Ironickým vrcholem pravolevé symbiózy je ovšem případ In-

ke kulturní regresi, která je charakterizována tím, jak velkou roli v ovliv-

ternacionály. Bajer o tom píše: „Jednou v neděli pořádal náš Sturm

ňování lidí hraje hypnotická, sugestivní konotace, zasahující do podvě-

propagační pochod severním Berlínem. K repertoáru našich písní patřila

domí objektů indoktrinace, aniž to tyto objekty tuší. Přitom jsou ovšem

také revoluční píseň, jíž se říkalo Hitlernacionála. Sotva zazněly její tóny

rafinované zásahy ideologů do podvědomí masového člověka samy řízeny

v ulici, začala se otevírat okna a z nich se vykláněli lidé, aby s jásotem při-

podvědomými s

i ilami. P

. ro

r žíváme,e“ uzavírá Karbusický, „konečnou fázi

vítali své, tj. rudé kolony. Nelze popsat, jak se jim protáhly tváře, když

totálního rozpadu osvícenství.“

místo svých uviděli pevně sevřené kolony v hnědých košilích. Z oken se

Lze proti tomu něco dělat? Snad, praví Karbusický; je ale

ihned ozval text Internacionály: ,Völker, hört die Signale! Auf zum letzten

nutno rozlišovat mezi ideou a ideologií. A kritérium tohoto rozli-

Gefecht! Die Internazionale erkämft das Menschenrecht!‘ My ale jsme je

šování? Rozhoduje tu pravda společenskokritické reflexe. Text,

překřičeli vší silou svých hlasů a slovy Hitlernacionály: ,Schon jubeln

který vzniká ze silného prožitku společenské nespravedlnosti

Siegessignale! Schon bricht der Morgen herein! Der nazionale Sozialis-

nebo útlaku, má v sobě morální sílu pravdy jen tak dlouho, po-

mus wird Deutschlands Zukunft sein!‘“ Celý propagační marš zakon-

kud jeho myšlenka burcuje svědomí bližních jako idea, která rea-

čili pak SA-mani novou verzí písně Rudých gardistů, kterou, jak

guje na konkrétní skutečnost. Idea má sílu pravdy a nepotřebuje

jsem uvedl, původně zpívali beze změny.

žádnou diktaturu a její magické rituály; je také připravena při-

Je výmluvná:

jmout diskusi a měnit se. Naproti tomu ideologie diskusi nepři-

pouští, protože musí chránit svou ortodoxii. Její ideje už nejsou

Einst waren wir Marxisten, Rotfront

v pravém slova smyslu ideami, protože konkrétní skutečnosti

und SPD,

už neodpovídají, ale poučkami, jejichž formulace je konečná

heut sind wir Nazionalsozialisten,

a empirii ignoruje. Písně zkomponované na ideologický příkaz,

Kämpfer der NSDAP!

Dřív jsme byli marxisti, rudá fronta

* Příklad o kompatibilitě elementů fašistické a komunistické ideologie z přítomnosti:

Thomas Sheehan v článku It

I aly: Te

T rror on the Right ( The New York Review of Books 22. 1.

a sociální demokrati,

1981) uvádí, že italská teroristická organizace NAR označuje svou ideologii za „naci-

dnes jsme nacionálsocialisti,

maoismus“, zakládá ji na teoriích Hitlera, Mao Ce-tunga, Peróna a Kaddáfího a heslem

bojovníci NSD

S A

D P!

je „Ať žije fašistická diktatura proletariátu!“

48

49

třebaže se slovy neliší od písní vzniklých ze skutečného prožitku,

Revoluce je obyčejně

ztrácejí patos pravdy, který v původních písních je. Proto staré

to nejhorší řešení

blues o anonymním lynči i dnes člověka dojme: je v něm pravda

konkrétní reality. Píseň o Angele Davisové nanejvýš rozplamení

pár zdravých jader – ostatní publikum ponechá chladným. Není

Upřímně řečeno, přepadá mě pocit bezmoci, kdykoli mám pro

v ní pravda, ale ideologicky zpracovaná skutečnost. Neboli, ře-

poučení lidí, kteří nikdy žádnou nezažili, hovořit o revoluci. Po-

čeno s Engelsem, falešné vědomí. Nebo česky řečeno: lež.

dobají se – prominete-li mi to klišé – dítěti, jež neví, že plamen

Lež je konečné vyústění všech ideologií, byť se kdysi zrodily

svíčky může způsobit bolest, dokud se nespálí. Já, moje gene-

z autentických pocitů. Totiž, z pravdivých pocitů se žádná ide-

race, můj národ jsme nedobrovolně prodělali dvě revoluce, obě

ologie nikdy nezrodila. Ideologii vytváří zneužití citů a hod-

socialistické: jedna byla pravá, druhá levá varianta. Obě dohro-

notných myšlenek pro vyřešení drásavých osobních problémů

mady mě vyléčily z krátkozrakosti.

jistých lidí, kteří se prostřílí nebo alespoň proboxují do čela

Když mi bylo čtrnáct, říkali nám ve škole, že jediná cesta

ideologických mocenských útvarů, anebo v okresním měřítku

k spravedlivé a šťastné společnosti vede přes socialistickou re-

funkcionářské hierarchie. Protože tato základní psychologická

voluci. Kapitalismus je špatnost, liberalismus je podvod, demo-

zákonitost je pro všechny ideologie stejná, z jejich identických

kracie je nesmysl a parlamentarismus znamená dekadenci. To-

vajec se rodí nápadně podobné slepice.

hle nás učil náš tehdejší ministr školství a osvěty, nebožtík pan

Emanuel Moravec, a pak poslal svého syna bojovat za evropský

1981

socialismus s SS divizí „Hermann Göring“. Syna po válce pově-

sili a pan ministr, abych užil správného revolučního jazyka, se

s pomocí pistole sám fyzicky zlikvidoval.

Když mi bylo jednadvacet, říkali nám na Universitě Karlově,

že jediná cesta k spravedlivé a šťastné společnosti vede přes so-

cialistickou revoluci. Kapitalismus je špatnost, liberalismus je

podvod, demokracie je nesmysl a parlamentarismus znamená

dekadenci. Tohle nás učil náš tehdejší profesor filosofie, ne-

božtík pan Arnošt Kolman. Pak vyvdal napůl ruskou dceru za

českého komunistu, ten se přidal k Alexandru Dubčekovi a na-

konec utekl do Švédska. Profesor Kolman, jeden z posledních

původních bolševiků z roku 1917 a osobní přítel Leninův, ho

následoval a ve Švédsku roku 1980 zemřel. Před smrtí vrátil stra-

nickou legitimaci Brežněvovi s veřejným prohlášením, že Sovět-

ský svaz zradil socialistickou revoluci.

V roce 1981 mě všemožní lidé, trpící adlerovskými a rankov-

skými komplexy, ujišťují, že jediná cesta k spravedlivé a šťastné

společnosti vede přes socialistickou revoluci. Kapitalismus je

špatnost, liberalismus je podvod, demokracie je nesmysl a par-

lamentarismus znamená dekadenci. To mě dialekticky přivádí

k podezření, že kapitalismus je patrně dobrá věc, liberalismus

má možná pravdu, demokracie je asi pravdě nejblíž a parla-

50

51

mentarismus je statný gentleman vyzařující moudrost zralého

Odhaduje se, že násilné komunistické revoluce v našem století

věku.

pozřely asi sto miliónů lidí – mužů, žen a dětí. A co se takovou

V našem století se strhlo pěkných pár revolucí, většinou ko-

opulentní hostinou získalo? V podstatě dvě věci, jež obě před-

munistických, některé byly fašistické, jiné nacionalistické a ná-

pověděli tzv. klasikové marxismu-leninismu: stát, který odumřel,

boženské. Poslední slovo o nich o všech napsal Joseph Conrad

a Nový Socialistický Člověk.

v roce 1911 v románu Západu na očích (Under Western Eyes):

Stát skutečně odumřel – změnil se v něco na způsob mafie.

„…ve skutečné revoluci – ne při prosté změně vládní moci nebo při pouhé

V dokonale propolicajtovaný režim. „Myšlenkový“ zločin, větši-

ústavní reformě – ve skutečné revoluci nestanou na předních místech nej-

nou lidí pokládaný za pouhý morbidní žert George Orwella už

lepší lidé. Nejdřív padne násilná revoluce do rukou úzkoprsých fanatiků

beztak umírajícího na tuberkulózu, se stal skutečností v dneš-

a tyranských pokrytců. Pak se dostanou k lizu domýšliví intelektuální ban-

ním „skutečně existujícím socialismu“, jak svůj status quo pokřtili

krotáři doby. To jsou náčelníci a vůdci. Všimněte si, že prosté lumpy jsem

Stalinovi dědici v československé komunistické straně. Hmotná

vynechal. Lidé zásadoví a spravedliví, lidé ušlechtilých a humánních po-

úroveň života je v těchhle porevolučních policejních státech

vah, lidé nesobečtí a inteligentní hnutí někdy uvedou v život – ale vymkne

vždy nižší, někde mnohem nižší než ve vyvinutých západních

se jim z rukou. Nestanou se vůdci revoluce. Stanou se jejími oběťmi: oběťmi

demokraciích. Ale Nový Člověk se tam vskutku objevil. Jak ho

znechucení, rozčarování – často výčitek svědomí. Groteskně zrazené na-

předpověděli.

děje, zkarikované ideály – taková je definice úspěšné revoluce. V každé

Ne doslova, jak ho předpověděli. Kdo to vlastně je? Je to in-

revoluci najdete srdce zlomená takovýmito úspěchy.“

teligentní tvor, ochotný – někdy aby prostě zůstal naživu, někdy

Lze k této pronikavé analýze něco dodat? Zdá se mi, že se na

aby si udržel hmotnou životní úroveň – zříct se jediných kvalit,

jednotlivé případy hodí perfektně. Vzpomeňte si třeba na bratry

jež ho odlišují od ostatních živočichů: své inteligence a morál-

Strassery, na ty nadšené německé socialisty: jednoho zlikvidovala

ního povědomí, své schopnosti svobodně myslet a otevřeně své

jeho vlastní dělnická strana, druhý musel utéct nejdřív do kapitalis-

myšlenky vyjadřovat. Připodobnil se trojici opiček, jejichž sošky

tického Československa a odtud do liberální Anglie. Jejich hnutí

najdete ve vetešnictvích: jedna si rukou přikrývá oči, druhá uši

padlo do rukou typického „intelektuálního bankrotáře doby“,

a třetí tlamu. Nový Socialistický Člověk se vlastně stal novou

neúspěšného malíře jménem Adolf Hitler. Nebo si připomeňte

Trojicí porevoluční éry.

Borise Pilňaka, zlikvidovaného, zatímco úhořovití a smrtonosní

Proto sdílím Camusovo podezření, že v konečné analýze je

vědečtí byrokrati, které v novele Ukrad

r ený ýměsíc c tak dobře popsal,

třeba dát přednost kapitalistické demokracii před režimy, jež

vždy pohotoví likvidovat ostatní, aby si pomohli ke kariéře, po-

stvořily násilné revoluce. Musím taky souhlasit s Leninem, že

máhali si ke kariéře a zanechávali za sebou stopu z lidských le-

ti, kdož i po všech těch souostrovích Gulag (a po Grand Guig-

bek. Pomyslete na nedobrovolné dobrovolníky z Kuby, umírající

nolu předvedeném polskou kompartají, vyzývající Solidaritu,

s údivem ve tváři v cizích zemích, kde nemají právo být a kde

aby držela hubu, nebo jinak bude polský národ zničen – a há-

zabíjejí černé bojovníky, kteří tam po leta bojovali proti koloni-

dejte, kdo jej zničí?) pořád věří v násilné revoluce, jsou „uži-

ální moci. Vzpomeňme si na německé komunisty, co po nacistické

teční idioti“.

Ma

M chtübernahme e uprchli do Moskvy a potom je, se srdci zlome-

Na obranu „revolučního“ násilí uvádějí někdy takoví duševně

nými, vydali zpátky do rukou gestapa, protože slovo dané Hitle-

zaostalí lidé na Západě, že kapitalismus se provinil podobnými

rovi Stalin výjimečně dodržel; pokud to byli Židé, zlikvidovali je

zločiny. Většina takových zločinů byla, pravda, spáchána v mi-

hned, pokud nebyli, poslali je do Mauthausenu a Ravensbrücku.

nulosti, někdy ve velice vzdálené minulosti, ale občas se páchají

Je to všechno prastará historie. Revoluce – prominete-li mi zase

i dnes, zejména v tzv. třetím světě. Jenomže ospravedlňovat

jedno klišé – si ráda pochutnává na vlastních dětech. Anebo jestli

zločiny jenom tím, že se jich dopustili nebo dopouštějí i jiní,

vám klišé vadí, řeknu to takhle: revoluce je lidožrout.

je mírně řečeno nevhodné. Dávat rozhřešení komunistické in-

52

53

kvizici obviněním katolické církve, že přesně stejně si počínala

moc, zničí demokracii stejně efektivně jako fašisti. Obyčejně

v dobách Temna, rovná se přiznávat, že komunismus je návrat

ještě efektivněji.

do dob Temna. Zatracovat generála Pinocheta, že mučí své po-

Tohle všechno je možná poněkud příliš obecně řečeno, a pro-

litické vězně, a potom vyhandlovat své vlastní politické vězně

tože individualističtí Anglosasové obvykle vyžadují konkrétní,

právě propuštěné z psychiatrických klinik–vězení za vězně ge-

individuální příklady, pokusím se vám nějaké předložit.

nerála Pinocheta je – řekněme – černý humor.

V Kanadě žije starý universitní profesor jménem Vladimír

Krajina. Přednáší na Universitě Britské Kolumbie ve Vancou-

———

veru a je to vynikající botanik, jenž od kanadské vlády obdržel

nejvyšší uznání za práci pro zachování kanadské flóry. Jenže za

Znamená to snad, že odmítám každou násilnou revoluci kdeko-

druhé světové války byl Krajina taky jedním z nejstatečnějších

liv, bez ohledu na místní okolnosti? Ve svém životě jsem viděl

bojovníků proti nacismu. Měl krátkovlnnou vysílačku, přes

příliš mnoho zoufalství, abych byl k něčemu takovému slepý.

niž český odboj vysílal životně důležitá sdělení do Londýna:

Nevěřím pouze ve dvě věci. Předně si nemyslím, že násilnému

informace shromážděné členy české resistence ve zbrojním

povstání, vyprovokovanému „dlouhotrvajícími zločiny a usurpacemi

průmyslu, „našimi lidmi“ v protektorátní byrokracii, kteří měli

moci, směřujícími stále k stejnému cíli a prozrazujícími záměr uvrhnout

přístup k nacistickým státním tajemstvím, a špióny britské In-

člověka pod absolutní despocii“,

“ se má říkat revoluce. Protože když

telligence Service, jako byl proslulý A-54. Gestapo přirozeně

taková „revoluce“ později vede k dalším „dlouhotrvajícím zlo-

po profesoru Krajinovi šlo. Několik let musel tajně přecházet

řádům a usurpacím moci“ a lidé proti ní povstanou, muselo by

z úkrytu do úkrytu a zanechával za sebou krvavou stopu gesta-

se – aby to bylo jazykově správné – takovému povstání říkat

páků zastřelených jeho spolubojovníky i lidí, kteří mu poskytli

kontrarevoluce. V naší společnosti však tenhle výraz nabyl pe-

úkryt, a gestapo je pak chytlo a zastřelilo. Po válce se Krajina stal

jorativního významu, který si nezaslouží.

poslancem Československé strany národně socialistické, ale v té

Za druhé: nevěřím, že nějaká násilná revoluce, v níž se uplat-

funkci setrval jenom něco přes dva roky. Ihned po komunistic-

ňují komunisti nebo fašisti, může kdy být úspěšná, krom ovšem,

kém puči v roce 1948 se musel znovu skrývat a nakonec ze země

jak jsem to svrchu citoval, v conradovském stylu. Protože, krátce

uprchnout. Proč? Protože komunisti mu nikdy nezapomněli, jak

a dobře, nedůvěřuju autoritářským ideologiím. Každá revoluce

české podzemní organizace za nacismu varoval před spoluprací

probíhající za spoluúčasti komunistů nebo fašistů musí nutně

s komunisty. A měl pravdu. Nebyl jediný, kdo musel prchat.

vyústit v diktaturu a nakonec většinou ve stát zcela nezakrytě

Stovky jiných účastníků protinacistického odboje postavili ko-

ovládaný policií. Ani fašisti, ani komunisti se nikdy nesmíří s de-

munisti před nutnost utéct ze země a ti, kdož utéct nechtěli nebo

mokracií, neboť jejich konečným cílem, ať už mu říkají Führer-

nemohli, skončili buď na šibenici, nebo v koncentrácích, anebo,

prinzip, nebo diktatura proletariátu, je přesně ta „absolutní des-

pokud měli štěstí, u lopaty. Mezi nimi taky mnoho českých letců

pocie“, o níž hovořil Thomas Jefferson. Partnery v revolučním

RAF, hrdinů bitvy o Anglii. Stejná historie se opakovala v jiných

úsilí snášejí jen tak dlouho, dokud je pro porážku existující moci

středo- a východoevropských státech. Opakuje se dnes na Kubě,

potřebují – ne snad že by všichni komunisti a fašisti byli zgruntu

ve Vietnamu, v Angole. Nejnověji v Nikaragui.

zlí lidé, ale protože jsou to disciplinovaní přívrženci ideologií,

V nedávném článku v The New York Review of Books vypráví

jež jim poroučejí chovat se tak, jak se chovají a jak k tomu na-

V. S. Naipaul o svých zkušenostech z revolučního Íránu. Se-

bádá Hitler nebo Lenin. Fašisti jsou v tomhle ohledu upřímnější:

tkal se tam se studentem–komunistou, jenž mu ukázal snímky

říkají otevřeně – aspoň nacisti to říkali –, že demokracie je blbost.

svých soudruhů, které právě popravuje Islámská revoluční

Lenin byl stejně upřímný ve svých mystičtějších chvílích; jinak

garda, a pak se mu svěřil s láskou ke Stalinovi: „Miluju ho.

o Byl

používají komunisti newspeaku. A jakmile dostatečně posílí svou

to jeden z největších revolucionářů. […] My v Íránu musíme udělat

54

55

přesně to, co on udělal v Rusku. Musíme taky zabíjet a zabíjet. Hodně

Všechno, co jsem poznal o násilných revolucích, ať už z knih

zabíjet […], musíme zabít všechny buržousty.

y “ A proč? Snad aby

nebo z osobní zkušenosti, mě přesvědčuje, že Waugh má

vznikl nějaký brežněvovský Írán? Aby z Íránu mohli poslat

pravdu.

desetitisíce nových zákazníků do sibiřského Gulagu? Jenže

Tohle je moje troška opozice.

na buržoustech zřejmě nezáleží. Byli užiteční, když bojovali

proti šachovi, jako byli k užitku kadeti a eseři v roce 1917, když

1982

svrhli carskou moc. Teď už jich není zapotřebí. Stali se z nich

„fašisti“, stejně jako z barcelonských anarchistů pošpiněných

slovníkem newspeaku v komunistickém tisku, jak o tom píše

Orwell v Poctě Katalánsku (Homage to Catalonia). Proměnili se

v nelidi. James Jones jednou řekl: „…je tak snadné zabíjet skutečné

lidi jménem té nebo oné zatracené ideologie; jakmile si je nějaký zabiják

dokáže vyabstrahovat do symbolů, nemusí mít pocit viny za to, že je za-

bil, protože to už nejsou skuteční lidé.“ Židé v Auschwitzu, zekové

v Gulagu, buržousti v komunistickém Íránu. Symboly, ne už

lidé. Revoluzionsfutter. r

Když Angela Davisová seděla ve vězení, navázal s ní kontakt

český socialistický politik Jiří Pelikán, bývalý komunista a dnes

člen Evropského parlamentu za Italskou socialistickou stranu,

a přes jednu americkou komunistku se jí dotázal, jestli by pode-

psala protest proti věznění řady komunistů v Praze. Souhlasila,

ale teprve až se dostane z vězení; jinak prý by to mohlo ovlivnit

výsledek procesu. Sotva ji osvobodili, vzkázala po sekretářce,

že samozřejmě bude bojovat za propuštění politických vězňů

všude na světě, ovšem s výjimkou socialistických států. Každý,

kdo sedí v socialistickém kriminálu, musí být proti socialismu,

a proto si zaslouží být, kde je. Všichni ptáci létají. Pštros je pták.

Pštros tedy létá. Tolik o profesorce filosofie Anděle Davisové.

Tolik, pokud jde o konkrétní příklady.

Albert Camus si ve svých Sešitech zaznamenal rozhovor, který

měl s jedním ze svých komunistických spolubojovníků v dobách

protinacistického boje: „Poslyšte, Tare, skutečný problém je v tomhle:

ať se stane cokoli, já vás vždycky budu hájit proti puškám popravčí čety.

Zato vy budete muset souhlasit, aby mě zastřelili.“

Evelyn Waugh, jemuž, přiznávám se, dávám přednost před

všemi ostatními moderními britskými spisovateli, řekl v inter-

view s Julianem Jebbem: „Umělec musí být reakcionář. Musí se po-

stavit proti duchu doby a neplácat se na okraji obecného proudu; musí se

postarat aspoň o trochu opozice.“

56

57

Pražská zima

padesátých let se v nich nepřipomínají. Není to kniha o minu-

losti komunismu, je to kniha o jeho budoucnosti. Proto taky se

Dejme tomu, že letecký konstruktér přemluví firmu Boeing, aby

v zemi netrénovaných těl a rozmazlených duší dotkne jen těch

financovala výrobu letadla, které, podle něho, bude rychlejší,

čtenářů, kteří si stále myslí, že utiskovat duši je stejně odsouze-

bezpečnější a také pohodlnější než všechna letadla dosavadní.

níhodné jako utiskovat tělo.

Zhruba za sto let se vyrobí pár desítek prototypů, jenomže se

Pozoruhodný příběh Edy Kriseové Městečko názorně ilustruje,

ukáže, že všechny jsou mnohem pomalejší a také míň pohodlné

co se stane, když se uvalí marxistická správa na společnost, v níž

než předchozí modely, a že dokonce přistávají toliko nouzově.

byla negramotnost odstraněna už v minulém století. Intelektu-

A přesto je bude Boeing vyrábět znovu a znovu. Původce tako-

álka, která je vypravěčkou příběhu, pokojně pozoruje každo-

vého šílenství by měl být nepochybně považován za génia – ne

denní život současných venkovanů, kteří tráví svůj volný čas tím,

snad zrovna v oboru konstrukce letadel, ale v umění podvodu.

že se přecpávají uzeným a dřou se na stavbě svých budoucích

Tento rok uběhlo sto let od úmrtí Karla Marxe. Zdá se, že

domků. Žádná hudba – ani písnička, ani symfonie – nezazní

posledním výdobytkem jeho dialektiky je Polsko, kde strana děl-

v této podivné pusté krajině. Atmosférou zničující absurdity

níků byla nahrazena aliancí armády a zvláštních šturmerských

prosakuje jenom pach vuřtů. Je to samozřejmě jen podobenství

jednotek, kde stanné právo jako vyšší vývojový stupeň vystřídalo

o tom, co ideologové českých komunistů nazývají reálným soci-

třídní justici a kde místo stranického vůdce z lidu mají generála

alismem: v angličtině však není cítit jednoznačně pejorativní vý-

jako břitvu, který jako by z oka vypadl vůdci jihoamerické junty,

znam, jehož se v češtině termínu „reálný“ dostalo, a kromě toho

jak ho líčí Costa-Gavras. Přesně jak se to prorokovalo, stát od-

anglické „real“ může také znamenat pravdivý. Jenomže reálný

umřel: nejdřív se v rámci výjimečného stavu stal z celé země kri-

socialismus může znamenat jak generála s nic nevyjadřujícím

minál a pak universální kasárny, v nichž je dělnická třída podro-

obličejem, tak zamlklé venkovské žrouty, podle toho, v jakém

bena vojenské disciplíně a každý je odveden na jakkoli dlouhou

stavu je místní ekonomika. Nikdy však nemůže znamenat děl-

dobu.

nickou samosprávu nebo kvetoucí současnou kulturu.

Posledních dvacet pět let vidělo jiná marxistická nouzová při-

„Skutečně? A co ty nádherné koncerty v pražském Rudolfinu?

stání, takže to začíná být pomalu nudné. Na rok 1968 si dnes

A co ta ohromná představení Shakespeara?“ řeknou moji levi-

málokdo vzpomene a knihy The Writing on the Wall* si asi má-

cově orientovaní známí, kteří se zrovna vrátili z dvoutýdenní

lokterý Američan povšimne. V dávné době, kdy jsem se stále

návštěvy v Praze. „Česky bohužel číst neumíme, ale řekli nám,

ještě pokoušel svým levicově orientovaným severoamerickým

že ne všechno, co se prodává v knihkupectvích, je brak.“

známým něco vysvětlovat, jsem se vždycky ptal: „Když se tak

Houslisté jsou ovšem oblíbeni ve všech diktaturách, zatímco

zajímáte o komunismus, protože si myslíte, že by to bylo pro

pisálci – s výjimkou těch, co už dávno umřeli – jsou podezřelí.

tuhle zemi dobrodiní, proč by se mělo zjišťovat, jak to funguje

Rozdíl mezi tvůrčím a reprodukčním uměním je velice pod-

v Albánii, v Angole, v Mosambiku nebo někde jinde, kde se to

statný, zejména pokud jde o to, jak je ovládat a jak jich využívat

dá tak těžko ověřit? Nebylo by logičtější zjistit, co to udělalo se

k propagandistickým účelům. A pokud jde o ty knihy, které ne-

starou a zavedenou západní kulturou například v Čechách nebo

jsou „tak docela brak“…

na Slovensku?“

Představme si, že by v třicátých letech ovládla Spojené státy

O tom, co to s takovou kulturou dělá, je právě v knize Psaní

totalitní diktatura podobná té, jež dnes panuje v Českosloven-

na stěně.

ě V knize je něco přes třicet příspěvků, ale ponuré události

sku, a poručila by z knihoven a z knihkupectví odstranit díla He-

mingwaye, Faulknera, Fitzgeralda, Steinbecka, Dreisera, Uptona

* The Wr

W iting on the Wa

W ll. An Anthology of Contempora

r ry Czech Litera

r ture (Psaní na stěně.

Sinclaira, Sinclaira Lewise, O’Neilla, Masterse, Williama Carlose

Antologie současné české literatury). Ed. by Peter Kussi and Antonín Liehm (Prince-

Williamse, Thomase Wolfa atd. atd. I potom by knihkupectví

ton, Karz-Cohl Publishers 1983).

58

59

byla plná knih, které by nebyly všechny brak. Ale byla by to

kem a to, co říká kněz nad hrobem, utone v řevu netlumených

ta americká literatura, která ovlivnila literaturu na celém světě

výfuků. Policejní helikoptéra visí pár metrů nad otevřeným hro-

a kterou tak mnozí, v Americe i na celém světě, milují?

bem. To není pokus o předstižení Kafky, dokonce to ani není

V jednom fejetonu Vlastimila Třešňáka prodá člověk, který

povídka. Je to jenom reportáž.

naléhavě potřebuje peníze, pár kreseb do obchodu, kde se nabí-

Podobné drobné potyčky s reálně socialistickou mocí jdou

zejí umělecké předměty. Kamarád výtvarník mu kdysi ty kresby

jedna za druhou a člověku začíná být špatně od žaludku, i když

v lepších dobách daroval. Vedoucí vystaví nový přírůstek ve

v těch příbězích skoro neteče krev. Jenom duše občas krvácejí.

výkladu. Záhy nato se dostaví policie, která má k dispozici se-

Fyzické týrání je jinde mnohem děsivější – v zemích, kde marxis-

znam nežádoucích výtvarníků, špatně informovaný vedoucí je

té-leninisté získali první příležitost pustit lidem žilou teprve ne-

napomenut a kresby jsou zabaveny. Policie se zeptá na adresu

dávno, ne už v padesátých letech jako v Československu. Dnes

toho, kdo kresby prodal, a ten je pak zadržen a obviněn z obcho-

je Praha prostě nezajímavá. Nestojí za zprávu.

dování s protistátním uměním.

Nebo že by přece jenom to město se svou dávnou západní

Ale to přece nic není – jen taková lapálie.

kulturou, které přejel marxistický parní válec, za zprávu stálo?

Vynásobte ji však deseti milióny a začnete možná mít pojem

Příběhy, o nichž jsem se zatím zmínil, byly o intelektuálech,

o tom, jak vypadá každodenní život v reálném socialismu. Ale

kteří jsou i podle americké zkušenosti náchylní k nespokoje-

možná že taky ten pojem mít nezačnete. Nevidíte-li totiž moc

nosti. Co takhle obyčejní lidé, kteří se prý mají líp než za časů

velký rozdíl mezi Osvětimí a Disneylandem, jako třeba pan Docto-

Tomáše Bati – patrně proto, že západní liberál si myslí, že ta-

row, jak byste mohli vidět rozdíl mezi New Yorkem a Prahou?

koví lidé jsou živi jenom chlebem? V povídce Ivana Klímy, která

Jedním z aspektů tohoto každodenního života je zvláštní

se jmenuje Vánoční spiklenecká povídka, sežene bývalý spisovatel

druh schizofrenie. V příběhu Pavla Kohouta nazvaném Trabl

– který se dnes živí všelijak a občas najde někoho, kdo se pod jeho

natáčejí dva tajní, za pomoci elektronického odposlouchávacího

televizní hry podepíše jako autor – krátkodobé zaměstnání jako

zařízení, všechno, co se děje v soukromí bytu disidentského spi-

prodavač kaprů v obchodě s potravinami. Toto zaměstnání ho

sovatele. Co se tam odehrává, je naprosto normální; spisovatel

uvede do světa socialistického podnikání. Prodavačka, která je

snídá se svou ženou, nenadále se jich zmocní touha a milují se

v obchodě normálně zaměstnána, ho poučí o řadě triků spočí-

na podlaze; muž jde na záchod a ve střevech mu škvrká (v tomto

vajících většinou v tom, že se dražší suroviny míchají s mnohem

okamžiku jeden z policistů diskrétně zeslabí zvuk). Pak se žena

levnějšími, takže obchod si přijde na pěkný zisk. Ten se pak roz-

rozloučí a spisovatel odejde do svého pokoje. Po celý zbytek po-

dělí mezi zaměstnance, kteří pracují jako kolektiv. Spíš je to ale

licajtské šichty tam buší do stroje.

gang, protože tresty za zradu dostatečně odrazují.

Co se odehrává mezi oběma tajnými policisty je také naprosto

Jenomže na co si při takovém šizení prodavači přijdou, jsou

normální; mladší si stěžuje na nevěrnou ženu a starší mu dává

pořád jen malé ryby. Slečna má mnohem velkolepější sen. Zmíní

rady, jak zacházet se ženskými, zejména s nestálými.

se spisovateli o benzínové pumpě, kde to jednomu hodí deset

Všechno je v tom fejetonu zkrátka naprosto normální – ve spo-

táců za měsíc, když je to slušná pumpa. Má to ovšem jeden há-

lečnosti toho druhu. Některé příspěvky jsou ovšem hrozivější.

ček – předem by musela vyklopit nejmíň dvacet pět tisíc, aby se

Když Ludvík Vaculík odchází z domu, aby se zúčastnil pohřbu

k pumpě vůbec dostala. Je tak posedlá představou velevýnosné

profesora Patočky – sedmdesátiletého filosofa, který zemřel

pumpy, že zatáhne spisovatele do velké bedny ve skladu a na-

krátce po dvanáctihodinovém policejním výslechu –, seberou

bídne mu, že se s ním vyspí, jen když jí slíbí, že jí při potřebném

ho a odvezou na policejní okrsek, kde ho zadrží, až je defini-

uplácení bude dělat partnera. „Pane Ivane… ten váš kamarád, on mi

tivně po pohřbu. Mezitím na terénu, který sousedí se hřbitovem,

to prozradil, že vy píšete hry do televize a že vy si tím vyděláte celej balík…

začíná skupina motocyklových závodníků s intenzivním trénin-

Pane Ivane, pro vás dvacet tisíc nic není, zbytek už mám ušetřenej, já vím

60

61

o jedný pumpě, za půl roku bysme je měli nazpátek a všecko ostatní už by

Konečně má promluvit dr. Gustáv Husák, český prezident,

bylo jen naše… za dva roky si našetříme na domek… a pojedeme k moři,

jeho hlas však autor neslyší, neboť dav se začne hlasitě bavit

že to bude krásný?“

o tom, co jej zajímá nejvíc – hlavně o fotbalu. Ve starém fejetonu

Ano, obyčejným lidem se v reálném socialismu daří líp. Pře-

dělníci mlčky a pozorně naslouchali projevům svých předáků.

kvapenému bývalému spisovateli, který je porovnává se sebou

Ve fejetonu z nadcházející budoucnosti předvede předák panto-

a s ostatními disidentskými přáteli – oficiálně označovanými jako

mimu oněmělého televizního hlasatele a dělníci, kterým to ani

protisocialističtí spiklenci –, se jejich živé společenství jeví jako spik-

trochu nevadí, klábosí o trivialitách.

lenci o

i pra

r vdoví, jako „všeprostupující spiknutí těch, co prohlédli marnost

Nemám literární symboly příliš v lásce, ale některé z nich sku-

všech ideálů a vražednou dvojznačnost iluzí…“, jako „odhodlané bratr-

tečně přerůstají realitu.

stvo těch opravdových materialistů, kteří vědí, že to, co mají, se počítá, že

Ps

P aní na stěně je kniha o ztroskotání, o nadějích, jež byly „gro-

za peníze se dá koupit všechno a podplatit každý, kromě smrti (na niž oni

teskním způsobem zra

r zeny,

y o zkarikovaných ideálech“

h (Joseph Con-

nemyslí) a kromě několika osamělých bláznů, které vykopou do vězení, za

rad). Jedině čtenáři, kteří ztroskotání sami prožili, po takové

hranice, nebo aspoň někam do sklepení kotelen, tam ať se oddají svému

knize patrně sáhnou. Obávám se, že tento osud potká většinu

tře

ř štivému pře

ř mítání“. “

podobných knih publikovaných ve Spojených státech. Zamě-

Něco takového je snad užitečnější čtení pro levicově oriento-

řeny na čtenáře, kteří se o jejich existenci ani nedozvědí, skončí

vaného západního člověka než zpráva o organizování kroužků,

v knihovnách lidí, kteří poselství v nich obsažená nepotřebují,

v nichž se policie v Nikaragui učí psát poezii. Taky jsme je měli,

protože je znají nazpaměť. Pamatují si, co se stalo v roce 1968.

jenomže před třiceti lety. A toto je příběh o nadcházející bu-

Ale ano, tehdy se sjeli Demokraté, aby nominovali svého

doucnosti a o tom, jak to v ní funguje.

kandidáta na prezidentský stolec. Ale byl to také rok Pražského

Závěrečné podobenství o tom, jak se za reálného socialismu

jara, onoho slavného přechodného pominutí smyslů, které pře-

proměnila dělnická třída i její předáci, je ve Vaculíkově Feuille-

padlo Komunistickou stranu Československa. Napsalo se o tom

tonu o 1. Máji 1975. První máj je tradiční evropský socialistický

pěkných pár knih, které nikdo nečte a jež popisují a analyzují

svátek, kterým se připomínají oběti chicagských demonstrací

události a idealizují nebo ostouzejí jejich protagonisty. Pro mne

z roku 1886. V české literatuře takový svátek poprvé ve zvlášt-

(byl jsem tehdy v Československu) zůstává tento annus mirabilis

ním fejetonu popsal básník a novinář Jan Neruda (český libe-

pořád hádankou. Byli dubčekovci tehdy skutečně tak naivní

rál devatenáctého století, jehož příjmení pro sebe ve dvacátém

– všichni byli po léta oddanými marxisty-leninisty a v mnoha

století vyvlastnil chilský stalinista Ricardo Reyes). Dnes se pa-

případech měli i stinnou stalinskou minulost –, když vytvořili

trně v Československu moc z Nerudova fejetonu citovat nesmí,

situaci, která musela nakonec být výbušná a nezvládnutelná?

protože v něm jsou náznaky odkazující k pruskému vpádu do

Mysleli svoje sliby vážně? Skutečně chtěli provést svobodné

českých zemí v roce 1866. Čtenář navyklý surrealistickým aso-

volby, protože – jak někteří tvrdili – byli přesvědčeni, že lid by

ciacím by si mohl vzpomenout na to, co udělali Sověti v roce

KSČ vrátil moc z pouhé vděčnosti, že mu dala zpět politickou

1968. Neruda píše o mlčenlivém dělnickém průvodu a o předá-

svobodu? Ale jak můžete být vděčni zloději, který z nejasných

cích, jejichž řeči prozrazují oddanost věci. Skoro o sto let poz-

důvodů najednou vrátí, co vám ukradl? A můžete mu důvěřovat

ději popisuje Vaculík stejný svátek a jakýsi muž, který šťastně

do budoucna?

našel své místo v řadícím se průvodu, volá na svého pořadatele:

Taková naivita u lidí tak politicky protřelých, jako byli dubče-

„Pa

P ne S

e v

S oboda, u

, dělejte m

e i č

i árk

r u.“ Rozdíl mezi tím, co viděl Neruda

kovci, se zdá neuvěřitelná. Podle mého zjednodušeného názoru

před mnoha lety a čeho je svědkem Vaculík v roce 1975, je odha-

to všechno začalo na počátku šedesátých let, kdy oficiální od-

len a pozoruhodně ozvláštněn. Máte-li například dceru, která se

halení stalinistických „excesů“ začala prosakovat navenek. Při-

chce dostat na gymnázium, musí vám prostě udělat čárku.

znávané horrory, které zaváněly spíš gestapem než ušlechtilým

62

63

revolučním násilím, otřásly idealisty mezi soudruhy, kteří kdysi

strany a diskuse začaly prosakovat navenek, nejdřív do kultur-

měli horkou hlavu a zaslepeně a nekriticky přijali nevyzkoušený

ních týdeníků a pak do ostatních periodik. Veřejnost byla po-

ideál. Vzpomínám na ně, jak po těch odhaleních vzrušeně dis-

někud zmatena, pak pobavena a nakonec vzrušena. Stalinský

kutovali až do časných ranních hodin nad lahvemi od slivovice,

prezident Antonín Novotný se svou kohortou a s cenzory se

jak se zaklínali, rouhali a plakali a jak se někdy i omlouvali svým

snažil záplavě čelit. Odehrávaly se divoké bitvy o tak závažná

obětem. Něco z toho mohlo skutečně být míněno upřímně.

ideologická témata, jako byla nahota hlavní herečky v Láskách

V roce 1963 Alexander Dubček, bona fide syn dělnické třídy,

jedné plavovlásky Miloše Formana, nebo o to, zda hlavní hrdina

podepsal jeden z nejděsivějších dokumentů o nevýslovných

ve filmu Jana Němce O slavnosti a hostech připomíná Lenina, nebo

zločinech z padesátých let – zprávu takzvané Kolderovy ko-

jak v Sedmikráskách Věry Chytilové po sobě házejí jídlem.

mise, která „vyšetřovala porušování socialistické zákonnosti“.

To by nebylo špatné, ale během té doby vznikaly nové iluze. Ti

Je to zpráva, v níž se popisují takové vynálezy marxistické pe-

otřesení, kteří už předtím podlehli iluzi, že existuje spravedlivá

nologie, jako je například navlékání těsných gumových rukavic

diktatura, se začali najednou vidět jako přirození vůdci demo-

na tak dlouho, až prsty vězně začnou odumírat, nebo jako je

kratického hnutí, ba dokonce jako zvláštní pionýři demokracie.

dosud nevídaná variace na prastaré mučení hlady, které vede

V zápalu boje jim jaksi uniklo, že jiní vůdcové byli kdysi právo-

napůl šílené vězně k tomu, že nabízejí své oči k lékařskému vý-

platně zvoleni a že pak – často s jejich pomocí – byli umlčeni,

zkumu, jen aby dostali kousek chleba, nebo k tomu, že vězni jedí

vyhnáni do exilu nebo dokonce zlikvidováni. Zapomněli také, že

své vlastní výkaly. Dubček znal také o něco pozdější Pillerovu

většina veřejnosti se nikdy komunismu neupsala. Ke konci pak

zprávu, v níž se citovalo doporučení ministerstva spravedlnosti,

zcela podlehli iluzi, že jsou mluvčími všeho lidu, a ne jenom ve-

aby se zpomalilo tempo vykonávání rozsudků smrti, protože pří-

doucími jedné frakce ve Straně, a že je masy milují a váží si jich.

liš poprav v krátkém časovém rozmezí neblaze ovlivňuje duševní

Ve skutečnosti je však lidé podporovali jen proto, protože věděli

rovnováhu kata. Toto všechno bylo v oficiálních stranických do-

z vlastní těžké zkušenosti, že v totalitním státě může rozhodující

kumentech, prosím, bylo to česky a bylo to k mání i na Západě.

změna přijít jenom shora.

Nebyl to žádný leták Společnosti Johna Birche.

V tom byla tichá dohoda mezi veřejností a zastánci reformy.

Takže, jak to vidím já, na začátku bylo toto prozření. Pak při-

V čem se lišili, byla zapomnětlivost zhypnotizovaných stranic-

šla slavná řeč Ludvíka Vaculíka na spisovatelském sjezdu v roce

kých liberálů a dobrá historická paměť jejich poddaných. Zby-

1967, v níž se optimistické vize socialistické reality srovnávaly

tek se už dá připsat na vrub tomu, jak zle se přepočítali politici,

s tím, čeho se ve skutečnosti dosáhlo. Vaculíkova řeč následovala

kteří přesto, že po léta mluvili jménem mas, nevěděli nic o sku-

po dlouhém boji uvnitř Strany, který se odehrával mezi přesvěd-

tečném a často pomstychtivém demokratickém davu. Očekávali

čenými stalinisty, cynickými oportunisty, kteří zdaleka otřeseni

například, že za stalinismu vynucená disciplína potrvá, i když se

nebyli, a těmi, co naopak otřeseni byli. Boj byl tuhý a nepokrytý.

naprosto zruší cenzura, což byl jen další doklad toho, jak KSČ

Přestože komunistická společnost je elitistická a pro obyčejného

zešílela. Jenomže vábení necenzurované svobody bylo příliš ne-

občana v ní demokracie neexistuje, existuje zde cosi, co se na-

odolatelné. Ivan Sviták, který dnes učí filosofii na Kalifornské

zývá „vnitrostranická demokracie“ (dědictví po Leninovi). Tak

státní universitě, připoutal pozornost k případu Jana Masaryka,

si vyšší straničtí funkcionáři mohou dovolit otevřenou diskusi,

napůl amerického syna Tomáše Garrigua Masaryka, který prý

která ovšem probíhá za zavřenými dveřmi. Před veřejností se po

spáchal sebevraždu, když vyskočil z okna ve druhém poschodí,

nich samozřejmě požaduje, aby papouškovali obvyklé fráze bez

přestože měl revolver a bohatý výběr prášků na spaní. Zdravotní

ohledu na to, jak otevřeně předtím diskutovali in camera.

sestra prozradila, že farář Toufar, v jehož venkovském kostelíku

Ti, jimiž odhalení otřásla, si však na tuto soukromou demo-

se zázračně pohnul krucifix, zemřel na operačním stole, protože

kracii zvykli, bdělost stalinistů slábla, oportunisté začali měnit

měl hrozná vnitřní zranění, jež utrpěl při policejním vyšetřování.

64

65

Kriminolog mi bez jakéhokoli komentáře ukázal policejní foto-

kterým se říkalo jodasovci podle Jodase – a také s pomocí zby-

grafie soudce z padesátých let, který se právě oběsil na stromě

lých stalinistů v Dubčekově Ústředním výboru, jakož i s pomocí

– jeho nohy byly v kolenou pokrčeny. Starý sluha bývalého neko-

oportunistů na všech úrovních stranického aparátu, které vedl

munistického politika spadl do studny a zabil se. Ředitel mého

dr. Gustáv Husák, začali Sověti podemílat pozice reformistů.

nakladatelství, kdysi tajemník stalinského prezidenta Klementa

Lidové city dosáhly vrcholu po tom, co se upálil Jan Palach, ne-

Gottwalda, zemřel po dlouhé návštěvě Moskvy v Praze na in-

komunistický student Karlovy university,* a pak ještě v pravém

farkt, když se procházel v parku; jeho tělo nikdy nikdo nevi-

českém stylu po dvou po sobě následujících vítězstvích česko-

děl, ani vdova po něm je neviděla. Byla jen zapečetěná rakev

slovenského hokejového mužstva během světového mistrovství

v krematoriu. Jeden z velitelů československých branných sil si

v hokeji v roce 1969. Davy vykřikující protisovětská hesla zapl-

prohnal hlavu kulkou. Komunistické reformní hnutí rychle na-

nily Václavské náměstí, řidiči mačkali klaksony. Bylo to vítězné

bývalo podoby laciného krváku.

pandemonium – radost malého národa nad spravedlností hry,

A lidé se doslova opili svobodou. Političtí vězni zvedli svůj

v níž mravenec podobný Davidovi dokáže pobít brontosauřího

hlas ve zvláštním klubu. Nekomunisté začali organizovat KAN

Goliáše. Pak někdo rozbil výkladní skříň sovětského Aeroflotu.

– Klub angažovaných nestraníků. Politické strany, které jsou

Sovětský velitel odpověděl ultimátem – buďto Dubčekova

v Britské encyklopedii uváděny jako důkaz pluralismu v komunis-

vláda dokáže, že je s to situaci zvládnout, nebo přemístí svoje

tickém Československu, se pokusily obživnout. Páter Plojhar,

síly, umístěné asi třicet kilometrů na východ od Prahy, do jejího

quislingovský kněz a důstojný předchůdce dnešních sandinis-

středu. Situace se zvládla díky vždy pohotovému dr. Husákovi,

tických kněží v Nikaragui, který byl po dvacet let předsedou

který vystřídal Dubčeka ve funkci tajemníka Strany. Dubček

Lidové strany, musel neslavně resignovat.

resignoval, ještě chvíli byl předsedou Národního shromáždění

Naprosto zkoprnělý nad neuvěřitelnou komedií, jež se ode-

– shromáždění pouhých kývalů, které nemělo žádnou moc –, pak

hrávala, byl jsem si již tehdy naprosto jist, jak celý ten experi-

byl chvíli vyslancem v Turecku, potom se stal úředníkem v ně-

ment skončí. Jenom jsem si myslel, že to skončí úderem, a ne

jakém lesnickém úřadě v Bratislavě a nakonec skončil jako pen-

vzlykem. Jako čarodějnický učeň z Goethovy básně vzkřísili re-

zista. Jeho stoupenci z řad otřesených dílem emigrovali nebo se

formisté nebezpečného ducha demokracie a teď se nemohli zba-

ztratili v davu. Někteří skončili ve vězení, jiní jako profesoři na

vit jeho logických důsledků. Příliš dlouho byli zvyklí vykřikovat

amerických universitách.

nesmyslná hesla, která nikdo nebral vážně. Jenomže tentokrát je

Otrávený a zklamaný lid, který byl najednou utiskován víc

lidé vzali za slovo a totéž udělal i Sovětský svaz.

než kdykoli předtím, došel většinou k závěru, že Pražské jaro

Po ozbrojeném přepadu veřejnost krátkou dobu podporovala

bylo prostě jen dalším případem, kdy si to komunističtí syčáci

stranické vedení jako své uznané vůdce a snad i některé z nich

vyřizovali mezi sebou, a protože nekomunista nikdy nebude mít

měla ráda, především laskavého, nevinně vypadajícího a tak

v ničem slovo, každý, kdo má trochu rozumu, nebude se podob-

zřejmě trpícího Dubčeka. City samozřejmě vzkypěly, protože

nými boji uvnitř gangu zabývat, ale věnuje svou energii plně

Sověti se dopustili násilí, byli krutí, cyničtí, primitivní a vraždili.

budování soukromých útulků v podobě krásně zařízených bytů,

Fakt, že tehdy v pouličních bojích jenom v Praze zahynulo asi

dobře zásobených vinných sklepů a vhodně vybraných venkov-

sto lidí, včetně černého herce, který hrál v mém filmu Farářův

konec, se často přehlíží. Česká resistence nebyla tak docela pa-

sivní. Generální stávka zachránila Dubčekovi život. Místo aby

* Jeden malý detail o tomto patetickém mladíkovi byl málokdy zmíněn, i když on sám

s ním kremelské vedení naložilo jako s Imre Nagyem, vrátilo mu

byl stále ještě připomínán: Palach strávil první část prázdnin v roce 1968, ještě před

sovětskou Invazí, ve studentském táboře v Sovětském svazu, kde měl značné potíže

úřad. Úřad, prosím – nikoli moc. Potom s pomocí páté kolony

s vedením tábora, když se snažil zorganizovat protest proti tomu, jak se tábor špatně

– antisemitské nátlakové skupiny starých stalinských šturmerů,

spravuje. Zbytek prázdnin pak pracoval u nějakého soukromého sedláka ve Francii.

Tam potíže neměl.

66

67

ských chat či chalup. Za nějaký čas – vlastně docela brzy – byla

která nesouhlasí s ústavou) se buď i nadále považují za demo-

už jenom malá skupina, která vyhlásila Chartu 77, pořád ještě

kratické socialisty, nebo jsou pochopitelně poněkud omezováni

ochotna bojovat proti morové nákaze, místo aby na ni jenom

faktem, že nejsou a ani nemohou být zcela anonymní, protože je-

nadávala nad pivem. Skupina má sympatie většiny lidí a někteří

jich literární styl je snadno rozeznatelný. Někteří z nich, zfrustro-

jí dokonce posílají anonymní dary. Ale většina je také považuje

váni a znechuceni, se stali zcela apolitickými. Nenormalizované

za šíleně odvážné idealisty a občas i za postavy, které to nemají

hlasy „normalizovaných“ jsou však anonymní, a proto promlou-

v hlavě tak docela v pořádku. Sovětská psychiatrie má svým

vají bez nadměrné opatrnosti. Svou politickou minulost v úvahu

zvráceným způsobem pravdu: občanská neposlušnost je v so-

neberou, protože žádnou nemají, a nemají také žádné iluze. Jsou

větském impériu vskutku projevem mentální abnormality.

už jenseits vom Kommunismus und Kapitalismus. K marxismu-

Má to ovšem malý háček, je zde jemný demagogický trik

-leninismu snad už ani nechovají nenávist. Jediné, co vůči němu

a významový posun. Požadavky disidentů jsou naprosto legální

pociťují, je bezmezné pohrdání.

– vyžadují, aby se dodržovala ústava, která zaručuje osobní svo-

body, a aby se dodržovala i lidská práva, jak byla specifikována

1983

v Chartě OSN a znovu potvrzena Helsinskou dohodou, kterou

československá vláda podepsala. Kdo však takové věci v sovět-

ské kolonii vyžaduje, je i s celou svou rodinou vystaven mnoha

potížím a hrozí mu socialistické vězení i smrt. To, že disidenti

požadují věci, které jsou podle ústavy a platného práva zaručeny,

musí být z právnického hlediska zcela normální, ale z hlediska

psychologického je takové požadování čímsi abnormálním, pro-

tože je v konfliktu s pudem sebezáchovy. Sovětští psychiatři si

přirozeně nikdy nekladou zajímavou otázku, co ve skutečnosti

takové jednání činí abnormálním. Každý československý občan

to samozřejmě dobře ví. Dobře ví, že za své relativní bezpečí a za

svou relativní prosperitu vděčí své občanské poslušnosti. A ta se

v kontextu všech totalitních diktatur projevuje jako zbabělost.

Jen málokterý člověk, který si připadá jako zbabělec, bude

mít rád vrchnost, která ho k takovým pocitům nutí. Mám-li

soudit podle rukopisů, které jsou dnes tajně prováženy z Prahy,

převážná a skutečná mlčenlivá většina už dnes snad ani nemá

komunismus v nenávisti. Nemám teď na mysli díla známých di-

sidentů, ale autory, kteří jsou universitními studenty, dobrými

členy svazu mládeže, pokrokovými nestraníky, zkrátka občany

druhé, nikoli třetí třídy.

Občas se však nahromaděná frustrace přelije do tajně sepsa-

ných stránek. To, co se v nich píše o komunismu, je – slušně ře-

čeno – mnohem kritičtější než to, co lze číst v knihách takových

disidentů, jako těch zastoupených v Ps

P aní n

í a s

a těně.

ě Disidenti (oni

sami nemají ten termín rádi, protože to nejsou oni, ale vláda,

68

69

Jeden týden v životě

času. Oba vyplnili samostatné žádosti o byt. Květoslavova měla

Květoslava Prska

číslo 12 536 a Jarmilina 11 784. Protože v obou čtvrtích se ročně

uvolnilo asi 400 bytů, jejichž majitelé umřeli nebo byli zatčeni,

Pozdrav Georgi Orwellovi ze skutečné

a asi polovinu z nich bytový úřad skutečně přidělil žadatelům bez

Oceánie let 1948–1984

úplatků nebo tlačenky z vyšších míst, očekával manželský pár, že

se stane majitelem vlastní garsonky asi za 57 let. Tou dobou bude

Květoslavovi 79 a Jarmile 77. To nebylo povzbuzující.

Byl to klidný týden a celkem nic se neudálo. Když Květoslav lezl

Ale Květoslav si budoucností hlavu nelámal. Byl to klidný

pod peřinu, kde na něho už, zcela odstrojena, čekala jeho žena

týden, celkem nic se neudálo a konec vše napraví. Dobře ten

Jarmila, zalil ho pocit štěstí a dobré pohody. Měl před sebou

týden ovšem nezačal. V pondělí ráno se konala dobrovolná ma-

nedělní večer plný rozkoše. Vstávat musí teprve půl hodiny před

sová manifestace na protest proti pomlouvačným pomluvám

půlnocí. Potom ovšem bude třeba sebou hodit, aby se o půlnoci

amerického prezidenta, že Sovětský svaz umístil na Kubě balis-

dostal k Bílé labuti a vystřídal jistě už unavenou tchyni, která

tické střely, a Květoslavův budík nezvonil. Květoslav zaspal a do

tam stála ve frontě na ledničky. Byla to skutečně šťastná náhoda,

Malé ulice dorazil půl hodiny poté, co přítomnost zaměstnanců

že tchyně přijela z venkova na návštěvu, protože jinak by se mu-

jeho nakladatelství byla zkontrolována a oni odpochodovali do

sel postavit do fronty sám už v šest večer. Tchyně se pro jistotu

Pařížské ulice, kde se měli připojit ke kolonám z jiných úřadů

rozhodla, že pojede k Bílé labuti už ve čtyři, a ukázalo se, že

a továren. Tak hrubé porušení dobrovolné povinnosti nevěs-

správně udělala. Ve čtvrt na pět volala z budky, že je v pořadí

tilo pro Květoslava nic dobrého. Naštěstí v úterý nařídil Nikita

sedmá, což byla příznivá zpráva. Od známé prodavačky, které

Chruščov odvoz balistických střel z Kuby a na středeční mani-

koupil bonboniéru, se Květoslav dozvěděl, že v pondělí ráno při-

festaci za mír mezi národy se Květoslav dostavil jako první, do-

vezou sedmnáct ledniček a jenom tři dají stranou pro významné

konce před šéfem. To do jisté míry anulovalo p

konce před šéfem. T

ondělní f

ondělní aux pas.

papaláše. Vyhlídka na získání ledničky byla tedy víc než dobrá.

V pondělí odpoledne dokončil Květoslav redakci Chaloupky

Jarmila měla manžela vystřídat v šest ráno.

strýčka Toma. Nebyla to snadná práce. Na pokyn shora se měl po-

Problém byl, kam s ledničkou. Květoslav a Jarmila bydleli

kusit strýčka sekularizovat. Zcela likvidovat v knize Pánaboha se

v podnájmu, každý v jiné čtvrti. Jejich bytné byly vdovy, které

Květoslavovi sice nepodařilo, ale nakonec strýček Tom mluvil

obývaly kuchyň a svůj jediný pokoj pronajímaly podnájemní-

jako dobrý odborář a Květoslavovi to vyneslo pochvalu od šéf-

kům. Mělo to své nevýhody. U Květoslava se do kuchyně dalo

redaktora na týdenní redakční poradě.

jít právě jenom přes pokoj a dveře rozhodně nebyly zvukotěsné.

Ten večer čekal na něho v jeho podnájmu Jan, přítel z rod-

Protože Jarmila byla velice stydlivá, mohli se milovat toliko ve

ného města. Nutně potřeboval radu. Asi před čtrnácti dny prožil

čtvrtek večer, kdy bytná v šest hodin odcházela do kavárny Má-

na služební cestě milostné dobrodružství v jednom pražském

nes na drby a před desátou se nikdy nevracela. Na druhé straně

hotelu. O půlnoci však provedla Bezpečnost rutinní kontrolu,

tu byla jistá výhoda. Jarmilina bytná nedovolovala podnájem-

všichni hosté se museli prokázat občanskými legitimacemi

nici používat koupelnu, a tak se Jarmila vždycky ve čtvrtek ve-

a službu konající staršina zjistil, že Jan je ženatý a jeho přítel-

čer, před milováním, vykoupala u Květoslava. V neděli si mohla

kyně vdaná, jenže každý s jiným partnerem. Staršina neřekl nic,

dopřát další lázeň. Její bytná, než odešla v šest večer do biografu,

pouze si opsal jejich nacionálie. O týden později předvolali Jana

pokaždé sice zamkla dveře do koupelny, ale kamarád zámečník,

na Státní bezpečnost a dali mu na vybranou: Buď nám, soudruhu,

s nímž byl Květoslav na vojně, zhotovil dívce paklíč.

podepíšete spolupráci, nebo se o věci dozví vaše žena. Jan se za

Problém tedy byl, kam s ledničkou. Květoslav jej však, ve

žádnou cenu nechtěl stát fízlem, ale na druhé straně… „Co bys

šťastné náladě, snadno vyhnal z hlavy. Na řešení měli spoustu

dělal na mém místě?“ „Přiznal bych se ženě,“ pravil Květoslav.

70

71

„Bylo by to nepříjemné, ale nemohli by mě vydírat.“ Jan se oběma

skou nelogičností. K úspěchu své obhajoby byl ovšem skeptický

rukama chytil za hlavu. „To nemůžu!“ zabědoval a Květoslav mu

a nedokázal se rozveselit, třebaže se mu dostalo Květoslavova

rozuměl. Janova žena byla značně robustní Xantipa.

povzbuzení.

V pondělí večer Květoslav pravidelně večeřel u sousedů No-

Cestou do nakladatelství si Květoslav v úterý povšiml, že ob-

vákových. Ta šťastná rodina měla pokoj a kuchyň zcela pro sebe,

rovská Stalinova socha, tyčící se jako King Kong nad Prahou,

poté co rodiče pana Nováka zahynuli při automobilovém ne-

začala nabývat podoby modernistické stylizace. Poté, co byl

štěstí. Bylo to štěstí spadlé z nebe, protože rodičům bylo teprve

soudruh Stalin odhalen jako špatný komunista, Strana nařídila

45 let a oba se těšili výbornému zdraví, takže Novák nemohl

zničení jeho sochy. Nemohli ji však prostě vyhodit do povětří,

čekat, že byt zdědí dřív, než mu potáhne na šedesát. Tou do-

protože taková exploze by zničila značnou část městského cen-

bou by jeho dcera Jindřiška byla patrně vdaná a měla by děti

tra. Proto ji ohlodávali sérií miniexplozí. Květoslavovi se este-

a byt by byl ještě přeplněnější, než už byl. Pokud by se ovšem

tická změna generalissimovy podoby zamlouvala.

Novák neuchýlil k otcovraždě. Ale k tomu mu chyběla odvaha.

Toho rána byl v nakladatelství v průšvihu kolega Břichatý. To

Jeho bratranec Marek se pokusil vyřešit svůj bytový problém

byl mladý, nezkušený redaktor, který v Čapkově Válce s Mloky ob-

vraždou svého taťky, jenže ho chytli a pověsili. Díky šťastnému

jevil chybu, jež ušla pozornosti všech předchozích redaktorů: an-

automobilovému neštěstí nemusel tedy Novák pomýšlet na tak

glické slovo „wellcome“ bylo vysázeno chybně, s dvěma „l“ místo

drastické řešení, a rodina bydlela nyní sama, pouze s prarodiči.

s jedním. Šéfredaktor pochválil Břichatého bdělost a ostražitost

Těm oběma táhlo už na osmdesát, takže se nedalo očekávat, že

a v důvěře, že pozorným očím mladíkovým nemohlo nic unik-

ještě dlouho vydrží.

nout, nezkontroloval zbytek rukopisu. Pár dní nato ho volali na

Květoslav měl rád poklidnou pohodu v sousedově domác-

Hlavní správu tiskového dohledu, odkud se vrátil celý rozzu-

nosti. Jenže když se toho večera dostavil k večeři, bylo po po-

řený. Břichatého seřval a redaktoři dostali rozkaz zorganizovat

hodě. Malá Jindřiška klečela v koutě, v druhém koutě ležela na

na neděli dobrovolnou brigádu, která ze čtyřiceti tisíc již sváza-

kanapi paní Nováková s ledovým obkladem na hlavě a v slzách.

ných výtisků vyřeže stránku 158 a vlepí novou. Šťastný objevi-

Novák chodil sem a tam po místnosti, ponořen v ponuré myš-

tel chybně hláskovaného „wellcome“ přehlédl pasáž nazvanou

lenky. Květoslav se od něho dozvěděl, že před chvílí odešla Jin-

„Manifest Molokova“, která se pomlouvačně vyjadřovala o SSSR,

dřiščina učitelka. Přišla Novákovy varovat. Ač strašně nerada,

neboť Čapek román napsal dřív, než se stalo nezákonným dělat

bude prý muset řídící učitelce ohlásit, co toho dne řekla ve třídě

si legraci z komunismu.

Jindřiška. Bude to prostě muset udělat, vzlykala učitelka, neboť

Stalin byl po smrti, ale redaktoři museli ještě pořád studovat

Růžena, Jindřiščina spolužačka, to určitě poví své matce, pro-

Dějiny Všesvazové komunistické strany (bolševiků). Květoslavův stu-

slulé stranici. Ta ženská okamžitě zatelefonuje řídící učitelce a ta

dijní kroužek se scházel ve středu odpoledne a měl pět členů

dáma, ač nerada, bude muset poslat hlášení kádrovákovi pod-

– všichni byli doktoři filosofie – a jednoho instruktora, bývalého

niku pana Nováka. A co že vlastně Jindřiška řekla ve třídě? Když

profesionálního řeckořímského zápasníka Hájkovy arény. Ten

učitelka přednášela o soudruhu Leninovi, Jindřiška se přihlásila

týden byla na programu Kapitola 37, sestávající ze dvou dese-

a pípla: „Ale soužko učitelko, můj tatínek říká, že soudruh Lenin

tiřádkových odstavců o tom, jak v roce 1905 v jakémsi závodě

byl vrah!“ Novák si nyní připravoval obhajobu, kterou hodlal

zastřelila carská policie sedm dělníků. Lektor dokázal podat in-

založit na tvrzení, že díky Jindřiščině špatné výslovnosti učitelka

terpretaci textu v trvání čtyř minut. Pak vyzval přítomné k dis-

špatně rozuměla. Chystal se tvrdit, že Jindřiška ve skutečnosti

kusi. Dr. Sirotek, vyzván, aby komentoval, co mu právě bylo

řekla: „Ale soužko učitelko, můj tatínek říká, že soudruh Lenin

vysvětleno, řekl, že policejní akce se vyznačovala brutalitou.

byl zavražděn mezinárodní reakcí!“ No

N n sequitor Jindřiščiných

Dr. Žilina s ním souhlasil a dodal, že to bylo nelidské. Dr. Mas-

výhrad k učitelčině přednášce rozhodl se Novák vysvětlit dět-

nerová souhlasila s oběma předchozími a rozdiskutovala námět

72

73

v tom smyslu, že policejní akce byla typická pro kapitalismus.

jeho eventuální komentáře dát dál a estébáci by pak nevěřili

Dr. Kondrysová dodala, že nic takového by se nemohlo stát v li-

Květoslavově verzi o tom, co kdo řekl. Estébáci byli příliš zku-

dové demokracii, jako například v Polsku. Květoslav měl na věc

šení, aby nevěděli, že zatímco socialističtí lidé vždycky lžou, tu-

stejný názor a uvedl, že si je jist, že nic takového by se v Polsku

risté z kapitalistických zemí vždycky mluví pravdu. Krom toho

stát nemohlo. Tak a podobně diskutovali o kapitole příštích 116

fungoval několik měsíců předtím rovněž jako jednodenní cicero

minut, až nakonec, zcela vyčerpáni, měli pocit, že námět zcela

jakési australské spisovatelky a tajemník svazu spisovatelů ho

vyčerpali.

před ní varoval: Australančin muž, který zřejmě předpokládal,

Květoslav se těšil na příjemný večer, neboť Jarmila ho pozva la

že tajemník Svazu je ze své funkce automaticky fízl, mu nabídl

na soukromé předvádění amerického filmu Johna Forda Dostav-

své služby rovněž jako fízl. Čeští spisovatelé, argumentoval aus-

ník. Film se promítal v projekční síni ministra financí s. Václava

tralský soudruh, vylejou cizinci srdce, a soudruzi od tajné policie

Kopeckého ve Valdštejnském paláci na Malé Straně. Byl to útul ný

budou mít tak možnost dozvědět se leccos zajímavého o českém

rokokový budoár s růžovými a zlatými tapetami a rokokovými

spisovatelstvu.

křesílky potaženými hedvábím. Ministr rád trávil večery obklo-

Pokud šlo o Beardieho, Květoslavovy obavy se zcela napl-

pen hezkými holkami a Jarmila, která byla ošetřovatelka, upou-

nily. Z nějakého důvodu Beardie bez ustání klábosil o rozšířené

tala jeho pozornost, když navštívil nějaké horníky, ležící v ne-

a mylné interpretaci, podle níž Orwellův román Devatenáct set

mocnici po jednom z víceméně pravidelných důlních neštěstí.

osmdesát čtyři se týká Sovětského svazu, ačkoli se ve skutečnosti

Jelikož však ministr byl velkorysý, měl jeho úhledný doprovod

dá mnohem přiléhavěji aplikovat na poměry v polofašistických

svolení přizvat na promítání své chlapce. Téměř jedinými cizími

Spojených státech amerických. Naštěstí Květoslavovo utrpení

filmy, které se tou dobou v Praze promítaly, byla díla sovětské,

dlouho netrvalo. Když na Hradčanech vystoupili z auta, byl

bulharské a čínské kinematografie a domácí produkce uváděla

spisovatel v sukni zatčen pro pobuřování nevhodným oděním.

hlavně dramata o plnění norem.

Květoslav předstíral, že není s to vysvětlit příslušníkovi, že Be-

Takže když se ten večer dívali na Johna Wayna masakrují-

ardieho sukně je součástí skotského lidového kroje. Odvezli je

cího indiány, všichni se náramně bavili. Zábava dosáhla vrcholu,

na stanici SNB a teprve tam se podařilo nemravný Kanaďanův

když na záchranu cestujících v dostavníku přicválala US kavalé-

oděv vysvětlit. Tou dobou se však Beardie již tak rozzuřil, že

rie a všechny rudé bestie pobila. Ministr měl toho rána v Rudém

o další prohlížení krás Prahy ztratil zájem.

právu úvodník o tom, jak vláda USA podporuje Lumumbovy

Čtvrtek byl dnem jejich pravidelného milování, ale toho ve-

vrahy v Kongu, a nyní řičel nadšením, což všechny přítomné

čera se Květoslav a Jarmila nemohli věnovat sexu. Když se totiž

povzbudilo k podobným projevům.

Jarmila dostavila s novým lustrem západní výroby, který se jí po-

Ve čtvrtek konstatoval Květoslav s uspokojením další zhub-

dařilo sehnat za úplatek od známé prodavačky, seděl její manžel

nutí Stalinovy sochy, ale když se vrátili z mírové manifestace, če-

nad lahví vína a ve společnosti malíře Čmeláka. Zapíjeli truchlivý

kalo ho v redakci nepříjemné překvapení. Šéf ho zavolal k sobě

osud Krejčího, Čmelákova spolužáka z Akademie výtvarných

do kanceláře a tam ho představil zrzavému cizinci ve skotské

umění. Krejčí byl onen sochař, jenž vytvořil zvolna se vytrácejí-

sukni, z něhož se vyklubal slavný kanadský autor Shorty Bear-

cího Stalina. Už předtím zbudoval dvě podobně gigantické so-

die. Nakladatelství mu právě vydalo knihu s titulem Urál. Bear-

chy: jedna znázorňovala T. G. Masaryka, tu zlikvidovali nacisti,

die souhlasil, že honorář si vybere v Československu v korunách,

druhá F. D. Roosevelta, která se ani nedočkala odhalení, protože

a Květoslav mu měl nyní dělat tlumočníka a ukázat mu Prahu.

k moci přišli komunisti a poručili amerického prezidenta rozta-

Protože Beardieho knihu redigoval, vyhlídka na den strávený

vit. Jak se ukázalo, nedokázal Krejčí přežít zničení svého třetího

s jejím autorem nebyla lákavá. Věděl, co bude muset vyslech-

opus magnissimum a provokativně se oběsil na záchodě v budově

nout a že bude muset zůstat zticha. Naivní Kanaďan by mohl

ústředního sekretariátu Strany. Jak tak vzpomínali, Čmelák se

74

75

Květoslavovi svěřil, že on sám stěží unikl podobnému osudu,

Pověsili nový lustr a dali přitom dobrý pozor, aby nezakryli díru,

když dvě jeho díla rovněž skončila zhanobena: jedno byl por-

takže muž čekající v bytě nad nimi bude moci aparát opět spus-

trét Stalina, jeden z těch obrazů, které jsou namalovány tak, že

tit do pozice potřebné k příjmu. Konec konců, byla to vlastně

oči vás sledují, kamkoli se hnete, a druhý byl nadživotní portrét

dobrá věc, že na mikrofón přišli. Aspoň nyní věděli přesně, kam

prvního tajemníka Strany Rudolfa Slánského, který měl viset

dát polštář, který používali jako ochranu před odposlechem. Až

ze střechy Národního muzea na Václavském náměstí při prvo-

dosud se mylně domnívali, že mikrofón je v tělese ústředního

májové manifestaci. Objednávku na Stalina dostal Čmelák od

topení. Také se potvrdilo jejich staré podezření, že partaj nad

jakéhosi okresního tajemníka, jenž viděl obraz Krista s podobně

nimi jsou fízlové.

pohyblivýma očima v koncentračním klášteře ve svém městě,

V pátek zůstal ze Stalina už jen malý kousek a den počal

kde byli umístěni mniši a jeptišky různých řádů, kteří odmítli

dobře. Květoslav zachytil nebezpečnou chybu, jež se vloudila do

sekularizaci. Tajemníkovi se trik barokního kšeftaře s nábožen-

stránkové korektury Doylovy detektivky Zn

Z amení č

í tyř a kterou ve

ským kýčem líbil a doufal, že ostrozraký Stalin zaimponuje jeho

sloupcích přehlédl. „Támhle pluje Aurora!“ vykřikl Holmes. „A

nadřízeným a odstraší žadatele, kteří ho přicházeli otravovat

pluje na plnou páru!“ zněla pasáž, v níž pozdě, ale přece zachytil

s různými prosbami. Přirozeně, po odhalení Dvacátého sjezdu

urážku Říjnové revoluce. Pročetl potom celou korekturu znovu

se portrét musel zničit. Gigantický obraz prvního tajemníka

a všude změnil „Auroru“ na „Najádu“, třesa se hrůzou, co by se

nikdy nepověsili, protože pověsili Slánského. Květoslav poté

bylo stalo, kdyby ten slovní zločin objevil cenzor.

pověděl Čmelákovi, jak dcera jednoho z rovněž pověšených

K malé nepříjemnosti došlo po obědě. Květoslav odešel na

ve Slánského procesu dostala nedávno předvolání na Ústřední

zubní středisko, kde mu měli udělat resekci na dvou zubech

výbor, neboť její otec byl tajně prohlášen za nevinného. Úřed-

v dolní čelisti. Jak se od něho očekávalo, přinesl zubařce flakón

ník, s nímž mluvila, jí nabídl, ať si sama stanoví výši peněžitého

drahého francouzského parfému, ale když byla lékařka teprve

odškodného za otce, ovšem v rozumných mezích. Dívka peníze

z poloviny hotova, nahlédla do ordinace vzrušená sestra a ohlá-

odmítla, ale požadovala, aby otiskli zprávu o otcově rehabilitaci

sila: „Paní doktorko! V Domě módy maj italský lodičky!“ Zu-

v Rudém právu, a to ve stejně výrazné úpravě a na první stránce,

bařka vzdychla, chvilku zaváhala, ale pak řekla Květoslavovi:

jako před lety otiskli zprávu o otcových zločinech. Mluvčí Strany

„Pane Prsk! Já je prostě musím mít! Už přes rok se pořádné boty

to však odmítl. Ujistil ji, že se to stejně proflákne, a za chvíli to

nedostaly. Dám vám dvě injekce navíc, abyste necítil bolest, a na-

bude vědět každý. Proč tedy uvádět Stranu do rozpaků?

nejvejš za hodinku jsem zpátky. Mám tam známou prodavačku,

Mezitím Jarmila sundala ze stropu starý lustr a zjistila, že

takže nebudu muset stát ve frontě.“ Slovo dodržela. Než od-

z díry pod lustrem vyčuhuje mikrofón. Pošetilá dívčina za mi-

běhla, napumpovala Květoslava anestezií, takže měl hlavu jako

krofón zatáhla a šňůra se přetrhla. Jarmila nyní stála s mikrofó-

žulový Stalin, vrátila se za dvě hodinky, a než se znovu pustila do

nem v ruce a nevěděla, co má dělat. Chvíli se o té nepříjemnosti

práce, vítězně ukázala Květoslavovi pár elegantních střevíčků.

radili, a konečně se rozhodli, že zavolají příslušníky. Zatímco

Také mu napsala pro zbytek dne neschopnost, a tak se

Květoslav odešel volat do budky na rohu ulice, Čmelák provi-

Květoslav nemusel vrátit do práce. Místo toho šel rovněž do

zorně připevnil mikrofón ke šňůře lepicí páskou, ale nepodařilo

Domu módy a většinu odpoledne strávil ve frontě na dámská

se mu zastrčit jej zpátky do díry. Když se dostavil příslušník, mi-

paraplíčka. Za svou trpělivost byl odměněn hezkým růžovým

krofón visel asi půl metru pod otvorem. Příslušník vydal přísný

deštníkem, který pod stromečkem jistě udělá Jarmile radost.

rozkaz, aby každý zůstal, kde je, a ani se nehýbal, a tak všichni

V dobré náladě si doma pustil televizi, ale s nechutí zjistil, že

seděli mlčky pod mikrofónem. Asi za půl hodiny počal se pří-

se přístroj porouchal. Protože do světového mistrovství v žen-

stroj pohybovat směrem vzhůru, až konečně zmizel ve stropě.

ské gymnastice scházel už jenom týden, Květoslav zpanikařil

Příslušník pak vydal rozkaz k pokračování v činnosti a odešel.

a od sousedů zavolal komunální opravnu televizorů, kde se ho

76

77

nevlídný ženský hlas zeptal na adresu. Na základě té informace

Ženich se nedávno vyznamenal tím, že úspěšně padělal dopis

hlas pravil, že Květoslavova čtvrť je v plánu na červen příštího

kardinála Spellmana západoněmeckým revanšistům, což du-

roku. „Ale vždyť je teprve listopad!“ zvolal Květoslav. „Nemůžu

chovnímu způsobilo nemalou ostudu, když dopis citovali v New

si pomoct,“ pravil hlas. „Máme plán jako každý jiný a plán je

York Times.

plán.“ „Ale já chci vidět gymnastiku a ta je příští týden!“ „Je

Cestou na Hradčany minul Květoslav muže se zafačovaným

mi líto,“ řekl hlas otráveně, „neobtěžujte mne. Všechno, co pro

obličejem a s jednou nohou v gypsu. Muž na něho živě a radostně

vás můžu udělat, je, že požádám některého z našich pánů, aby

mával, ale trvalo nějakou dobu, než Květoslav poznal přítele

vám zavolal. Jestli chcete.“ Květoslav chtěl velmi naléhavě, dal

Jana, děvkaře. Ukázalo se, že po zralé úvaze se Jan rozhodl pro

číslo souseda Nováka a zavěsil. Za dvě minuty telefon zazvonil

menší zlo a seznámil svou masivní manželku s podrobnostmi

a mnohem příjemnější hlas se představil jako Novotný, opravář

služební cesty do Prahy. Následky přežil s poměrně malou úho-

televizorů. Na Květoslavovu opětovanou žádost pan Novotný

nou na zdraví a byl nyní mimo nebezpečí vydírání. Dívaje se za

nejprve potvrdil tvrzení nepříjemného hlasu, že před červnem

ním, jak bujaře kulhá svou cestou, Květoslav se v duchu ptal sám

příštího roku se nedá nic dělat, protože plán je plán, ale pak

sebe, jak dlouho asi Jan zůstane mimo toto nebezpečí.

dodal: „Pokud byste si ovšem nepřál, abych se na váš televizor

Na svatební hostině zastupoval Květoslav svého šéfa, který se

přišel podívat po pracovní době.“ Jelikož přesně to si Květoslav

nemohl zúčastnit, protože domovník sovětského vyslanectví ho

přál, pan Novotný se v jeho pokoji objevil pět minut po šesté, te-

pozval na partii šachu a to šéf moudře pokládal za důležitější než

levizor spravil a naúčtoval Květoslavovi velmi rozumnou cenu.

výhodnou svatbu dcery svého nadřízeného ministra. Aby však

Zdůraznil, že je to cena nižší, než kolik by Květoslav musel zapla-

nepřítomnost na svatbě nějak vykompenzoval, vybavil Květo-

tit, kdyby pan Novotný přišel v pracovní době. Ekonomicky to

slava padesáti výtisky prvního českého vydání Joyceova Odyssea.

umožnilo soukromé vyvlastnění státem vlastněných náhradních

Jeden byl vázaný ve zlacené kůži jakožto dárek novomanželům,

součástek. Pan Novotný pak dal Květoslavovi svou navštívenku

ostatními měl Květoslav podělit svatební hosty. Román vyšel

s poučením, že kdyby opět potřeboval nějakou opravu, nemá se

v omezeném nákladu tří set výtisků a nebyl určen k veřejnému

obtěžovat voláním komunálních služeb, ale má brnknout přímo

prodeji, nýbrž k rozprodání mezi zasloužilými a národními

jemu, po pracovní době. V případě, že by z nějakého důvodu

umělci. Nápad, proč vůbec tu proslulou dekadentní knihu vydat,

musel zavolat komunál, má se nevlídného hlasu ptát na pana

pocházel od ministra informací: chtěl románu použít jako důkaz,

Novotného. Pan Novotný, řekl pan Novotný, je velice zadobře

že pomluvy o tom, že někteří západní autoři nemohou v Česko-

s nevlídným hlasem, protože ten není po pracovní době vůbec

slovensku vyjít, jsou pusté výmysly západní propagandy.

nevlídný. Patří totiž bývalé universitní studentce, která napsala

Svatba byla opulentní záležitost, s obědem o deseti chodech

disertaci, v níž se snažila obhájit Williama Faulknera proti nař-

včetně kaviáru a francouzského šampaňského, a konala se ve

čení z dekadence, naturalismu a obskurantismu. Naneštěstí po-

středověkých komnatách českých králů. Hosté popíjeli z go-

cházela ta nařčení od Alexandra Abusche, ministra kultury bra-

tických číší, vypůjčených pro tuto příležitost z Národního mu-

trské NDR, a tak pošetilé děvče muselo čelit akademické reakci,

zea, a nerozbili víc než tři nebo čtyři. O zábavu hostí se staraly

jaká se snadno dala očekávat, s tím výsledkem, že ji z university

populární zpěvačky, vesměs zasloužilé umělkyně, doprovázené

vyhodili. Pokud jde o pana Novotného, je bývalý advokát.

rockovou skupinou Pest from the West, jež normálně měla zákaz

V sobotu čekal na Květoslava zvláštní úkol. Zatímco se jeho

vystupování. Filmový režisér, odměněný kdysi Oscarem, natáčel

kolegové lopotili vyzmizíkováváním jména Berija v novém vy-

se svým štábem soukromý film, jenž měl sloužit jako suvenýr na

dání staršího románu jedné národní umělkyně, zúčastnil se Kvě-

šťastnou událost. Asi polovina hostí byli Rusové v různém, ale

toslav svatby dcery ministra kultury, jež se vdávala za vysokého

vesměs vysokém úředním postavení. Ti se hned pustili do tra-

důstojníka desinformačního oddělení ministerstva informací.

dičních přípitků nezředěnou vodkou, začali soudruhem prvním

78

79

tajemníkem a prošli pak celou nomenklaturou až k přítomným,

Jsou Kanaďané

všemožně zasloužilým zpěvačkám. Protože přípitky se musely

politicky naivní?

spolknout naráz, byli všichni pod obraz dřív, než by byli za

méně oficiálních okolností. Květoslavovi se podařilo vlít většinu

Několik pozorování Nového Kanaďana

přípitků do rukávu, a zůstal tak snad jediným napůl střízlivým

ze Starého světa

člověkem v místnosti. Když se o pět hodin později loučil, musel

překračovat mrtvoly ve smokinzích povalující se na perských

Tenhle článek se vám nebude líbit, ale dovolte mi, abych vás

kobercích v loužích šampaňského a mezi poničenými výtisky

upokojil: otázka položená v mém titulu je hloupá. Proč, to

Odyssea. Ženich z Desinformací vrávoral kolem stolu a nabízel

pochopíte, jestliže nepřijímáte kolektivistické hypotézy – já je

výtisky románu těm, kteří byli dosud jakž takž při smyslech, po

rozhodně neuznávám. Co mají konec konců Kanaďané jedině

způsobu prodavačů párků na fotbale: „Odysseus! Čerstvě z tis-

společného? Dokonce ani řeč ne, pouze občanství. Nepochybně

kárny! Přeje si někdo Odyssea? Odysseus!“

jsou mezi Kanaďany lidé naivní; někteří jsou i pěkní pitomci.

V neděli si Květoslav přispal díky zubařčině omluvence, jež ho

Jiní jsou lidé kultivovaní, vědoucí, talentovaní. Což je truismus,

zbavila dobrovolné povinnosti brigádnicky pomáhat družstev-

jaký platí o každém národě.

níkům patronátního družstva zachránit zbytky pomrzlé sklizně

Otázka by měla znít: Je hodně Kanaďanů politicky naivních?

brambor. Z příjemného snění ho však vyrušil hlasitý nářek bytné.

Velmi nerad se dotýkám citů jiných lidí, ale obávám se, že mu-

Vrátila se předčasně z kostela, kde mši přerušilo farářovo zatčení.

sím odpovědět: Ano. Naneštěstí mnozí Kanaďané jsou, politicky

V kázání vyzval totiž duchovní pastýř své ovečky, aby se pomod-

vzato, strašné naivky.

lily za duši Pia XI., neboť tu neděli bylo výročí veleknězovy smrti.

Pokud takoví naivkové nepůsobí na universitách nebo v ma-

Papež byl však, při stejné příležitosti, v sobotním Rudém právu

sových sdělovacích prostředcích, lze jim naivitu odpustit. V naší

vylíčen jako kolaborant s nacisty, a fízl, pověřený nasloucháním

zemi nemáme povinná a všeobecná politická školení a většina

kázání, vzal farářovu výzvu k modlitbě jako pokus o podvracení

našich spoluobčanů se zaměstnává dobrou starou jankejskou

státu. Květoslav se pokusil starou dámu uklidnit ujištěním, že

činností, totiž že si budují soukromé štěstí. Nemůžete vyčítat ta-

nevhodná modlitba je relativně lehký zločin a velebný pán jistě

xikáři, který nikdy neudělal žádnou zkušenost s totalitním reži-

nedostane víc než dva tři roky, a pak odešel zavolat Jarmile. Od

mem, že nečte učená díla o politice a dějinách. Neomluvitelnost

ní se dozvěděl o tchynině návštěvě. Nejdřív ho to otrávilo, ne-

začíná u lidí v masových sdělovacích prostředcích a v universit-

boť věděl, že upovídaná babka bude jistě chtít strávit celý den

ních učebnách. Ve

V ře

ř jně pronášet neinformované názory a soudy

s nimi a pak i celou noc, protože v Praze neměla kam jinam jít

je v dnešní době už nikoli jen naivní: je to zločinně naivní.

ě

spát, což znamenalo, že ani z nedělního milování nebude nic.

Abych byl přesný: jak já se dívám na kanadskou politickou

Ale když dorazil k Jarmile, čekala ho dobrá zpráva. Jarmila in-

naivitu, ta nemá co dělat s tím, jak Kanaďané uvažují o domácích

formovala svou matku o nutnosti stát přes noc ve frontě na led-

politických záležitostech; v tom ohledu jsou přirozeně mnohem

ničky a tchyně se uvolila převzít šichtu od šesti do půlnoci, takže

chytřejší než občané, kteří se sem přistěhovali v pokročilejším

co na první pohled vypadalo jako zkažená neděle, proměnilo se

věku. Nemá to ani co dělat s jejich názory na nacismus (i když

v kliku.

jej jenom zřídkakdy odlišují od fašismu). Nacismus byl nepo-

Klidný týden, kdy se celkem nic neudálo, říkal si v duchu Kvě-

krytě zlý, antihumanistický, rasistický, suprematistický. Kdyby

toslav, když objímal svou rozkošnou manželku. Kéž by všechny

byl vyhrál válku, představoval by pro svět – a tedy i pro Kanadu

týdny byly jako tenhle.

– nesmírné nebezpečí. Naštěstí nacisti válku prohráli a pro svět,

podle mého názoru, nepředstavují už vůbec žádné nebezpečí:

1984

ohrožovat mohou pouze jednotlivce. Nacistická ideologie nikdy

80

81

nemohla mít vliv na jiné národy než na Němce, národ nadlidí

a v ní Ms. Hughesová vypráví, jakým „šokem“

m “ pro

pr ni bylo, když

(a jistě neměla vliv na všechny Němce); pak na některé jednotlivce

zjistila, „ja

j k je život v komunistickém Českos

o lovensku kultivovaný“

ý .

“

v národech, které se pokládaly za rasově prvotřídní, a konečně

Druhý šok utrpěla, když si uvědomila „podobnosti se životem na Zá-

na cvoky „podřadnějších“ národů: na lidi jako Sir Oswald Mos-

padě. Především mládež. Všichni v džínách, […] sem tam nějaký mladík

ley v Anglii nebo Emanuel Moravec v Čechách. Dnes se vliv na-

propadlý punk rocku. […] všichni oponující režimu, přesně jako mládež

cistické ideologie omezuje výhra

r dně na cvoky.

u nás doma.“ V jiném článku (6. července), Pro

r č není mír?

r ,

? paní

Na rozdíl od nacistické ideologie, jež měla půvab pouze pro

Hughesová líčí, jak si popovídala s Valentinou Těreškovovou,

He

H rre

r nvolk a pro úchylné lidi, komunistická ideologie zní mnoha

první kosmonautkou světa, a s jakýmsi „v

„ ysoce p

e os

o taveným R

m u

R sem“

m .

“

uším sladce. Je protirasistická, užívá humanistických klišé,

Tenhle gentleman se s ní dokonce podělil o několik přísně stře-

hodně se v ní hovoří o míru (zatímco jejím jménem se podnikají

žených státních tajemství, jmenovitě že americkým delegátům

malé podloudné intervence a vedou se války a války v zastou-

na mírové konferenci v Ženevě jejich vláda „nařídila, aby kladli

pení, v Maďarsku, v Československu, v Polsku, v Afghánistánu,

pouze n

e esplnitelné p

é ožadavky n

y a o

a dzbro

r jení“.

“ Ms. Hughesová je toho

v Angole, v Habeši atd.), o mezinárodní spolupráci, dokonce

názoru, že jsme byli „svedeni mimo schopnost vidět pod zdáním skuteč-

o bratrství, ba dokonce o lásce. Vis-à-v

- is s Sovětům kanadská nai-

nos

o t“,

“ a vyjadřuje přání „s p

s a

p t

a ř

t i

ř t

i t v š

v e

š e n a

n

a v l

v a

l s

a t

s n

t í

n í o č

o i

č “ “(zdůraz-

vita rozkvétá tísnivě vonícími květy. Dovolte, abych vás seznámil

něno Ms. Hughesovou). Nakonec uděluje západním politickým

s konkrétním a nedávným příkladem takové květeny, rozvinuté

vůdcům několik rad: nejdřív by se měli „starat, jak zabránit válce,

přímo stachanovsky.

a teprve až bude zajištěn život, měli by si dělat starosti s nebezpečím, jaké

komunismus pře

ř dstavuje pro n

r áš způsob života“

a . “

———

Její druhý článek (ze 4. července) je meditací nad nepravdivostí

antikomunistických tvrzení, nazvanou Represe? Rozhodně ale dobře

V létě 1983 konalo se v Praze Světové shromáždění za mír a život proti

utajená. V článku vypráví winnipegská autorka svým čtenářům

jaderné válce. Brobdingnagiánská délka názvu konference séman-

„o telefonátech z New Yorku, […] kde noviny psaly o sroceních, potlačení

ticky prozrazuje, kdo to shromáždění inspiroval; kde jinde než

demonstra

r cí a zatýkání“ v Praze, a mluví i o „pomlouvačné kampani“

v sovětském Rusku najdou se noviny s názvy jako Za trvalý mír,

v západních rozhlasových stanicích, podle níž pražské mírové

za lidovou demokracii? Jenomže od kanadských delegátů nemůže

shromáždění povolí „svobodu slova pouze komunistům“

m . “ Taky se při-

člověk chtít, aby si nejdřív doma do hloubky prostudovali sé-

znává, že cestou do Prahy měla jisté obavy, „nebude-li v ní někdo

mantiku, a teprve potom si to namířili do Prahy. Takže si doma

vidět něco jako dnešního Nevilla Chamberlaina volajícího o Míru v naší

neprostudovali nic, a jeli. A když tam dojeli, octli se ve víru ban-

době“,

“ ale nakonec se uklidnila, že nic takového, neboť si pohovo-

ketů a večírkového alkoholismu, organizovaných zájezdů do Po-

řila „s Č

s echy n

y a u

a lici, v

, p

v okoutních o

h bchůdcích, v

, h

v os

o podách“

h ,

“ a ti všichni

těmkinových vesnic a stali se svědky mírové manifestace, jíž se

ji „ujistili, že chodí na mírové manifestace rádi, a nejen kvůli penězům od

– podle jejich vlastního odhadu – zúčastnilo čtvrt miliónu lidí.

turistů, a

, le p

e ro

r tože d

e oufají v

í m

v ír“

r .

“ Následovalo pár dalších banketů,

Setkali se taky osobně s několika sovětskými VDO.* Po návratu

vodkové pijatiky a tancování a „celodenní skupinový zájezd po továr-

domů o tom pak někteří napsali do novin. Mezi nimi taky Ms.

nách, školách, jeslích a JZ

J D“

D .

“ Vzrušující (a jistě hektické) dny pak

Lesley Hughesová z Winnipegu.

vyvrcholily mírovou manifestací na pražském Staroměstském

Přečetl jsem si tři statě vyšlé z jejího pera. První, s titulkem

náměstí, nabitém lidmi tak, že by špendlík nepropadl. „Opravdu

Pražské jaro bez tanků, otiskl The Winnipeg Sun 22. června 1983

si u

i přímně m

ě yslíte,e“ táže se Ms. Hughesová, že „komunisti by dokázali

vyhnat lidi z jejich domovů do ulic, které lemovali diváci stojící v deseti

řadách za sebou, že by je donutili plakat, fotografovat si nás a potřásat si

* Tak přepisuju vžitou anglickou zkratku V. I. P. – Very Important People, tj. „velmi dů-

s námi rukama?“

ležití lidé“ nebo „osobnosti“.

82

83

Nakonec winnipegská reportérka uzavírá: Ne, my, kanadští de-

Slovo, jež si zvolila, je pro ni zřejmě pouhé slovo, za nímž se

legáti, kteří jsme se s nadšením zúčastnili téhle konference, jsme

neskrývá žádná skutečnost. Užitečný knif, s jehož pomocí se vy-

nebyli „Leninovi hlupáci“

“ (Leninův výraz, říká se, byl „idioti“).

tvoří efektní fráze pro titulek. Pro milióny Čechů – včetně těch

sedmdesáti tisíc, kteří nyní žijí v Kanadě – má však slovo vybrané

———

Ms. Hughesovou hmotnější význam, protože v Československu

zůstaly desetitisíce jim blízkých, kteří ztratili práci, profesionální

Zmocňuje se mě sklíčenost: je naděje, že by mi Kanadská lite-

kariéru, společenské postavení, osobní svobodu, a dokonce ži-

ratura (Canadian Literature) poskytla dost místa, abych dopo-

vot jakožto přímý následek akce nemetaforických tanků. Ty však

drobna analyzoval tuhle gargantuovskou sbírku neporozumění

– ani jediný – Ms. Hughesová v Praze nepotkala. Byla tzv. „přátel-

viděnému? Sotva. Nemohu po redaktorovi žádat, aby odmítl

sky nakloněný návštěvník“; totiž vládě přátelsky nakloněný.

jiné přispěvatele, kteří píší na témata pro literaturu důležitější.

Zmocňuje se mne opravdu sklíčenost. Kolik lidí vlastně čte Cana-

2. Kanadská nevědomost

dian Literature? Možná míň, než kolik jich čte The Winnipeg Sun.

Tady asi část viny spadá na bedra našich etnokulturních institucí,

Ale snad se člověk nemá vzdávat. Jestliže nemohu jít do všech

které finančně podporují lidové tance, vepřové hody a jiné vy-

detailů, abych pomohl krátkozrakému vidění Alenky v české říši

mřelé obyčeje evropského vesnického života. Poskakování mla-

divů, pokusím se alespoň o systematický přístup.

dých doktorek filosofie, vybavených sex-appealem a minisuk-

První článek Ms. Hughesové charakterizuje falešnou před-

němi „lidových krojů“, které je tak často k vidění na torontském

stavu kanadské naivní mysli, již bych nazval:

etnokulturním festivalu Karavana i při jiných příležitostech,

vyvolává a zesiluje představu jakéhosi universálního etnického

1. Kanadská necitlivost

Východoevropana, prostoduchého a pologramotného Honzy

Připadá mi divné, že žádnému kanadskému delegátovi nepři-

z Bezu. Tak si i Ms. Hughesová zřejmě představovala typického

padalo divné jet na mírovou konferenci do země, jež se před

Čecha. Zdá se, že nikdy nic nezaslechla o kultivované české lite-

pouhými patnácti lety stala obětí vojenského přepadu mamutích

ratuře a filmu; jména jako Čapek nebo Kundera jí nic neříkají,

rozměrů (zúčastnilo se ho asi sedmkrát tolik vojáků a útočné

a právě tak slova Martinů nebo Mucha, anebo, když už o tom

vozby, než činí personál celé kanadské armády včetně admi-

mluvím, kulomet Bren, trojfunkční kanón ze Škodovky, samo-

nistrativních sil). V průběhu tohoto vojenského dobrodružství

hybné dělo zvané německy Pa

P nzerjä

j ger r– ale to snad proto, že Ms.

zahynulo na sto českých civilních obyvatel a od té doby země

Hughesová miluje mír. Když potom namísto prosťáčků z hlině-

žije prakticky pod sovětskou vojenskou okupací. Hlavní ze so-

ných chýší potkala anglicky mluvící omladinu v džínsech, která

větských vojenských základen je jen asi dvacet mil na východ od

pravděpodobně věděla o Micku Jaggerovi víc než ona sama

Prahy, v Mladé-Milovicích, sotva hodinu cesty obrněnou voz-

(a možná i o Faulknerovi), tak ji to šokovalo.

bou. Základny pro odpalování řízených střel (přirozeně s ato-

Taky potkala „mladíky propadlé punk rocku […], oponující režimu

movými hlavicemi) trčí nad nejednou českou vesničkou, ačkoliv

p ř e s n ě ja

p ř e s n ě j ko mládež u nás doma“

a (zdůrazněno mnou).

delegáti neviděli žádné poblíž JZD, kde strávili pár minut a kde

se patrně oddávali přesnídávkám a koštérství. Nemohlo to být

3. Kanadská neschopnost vidět důležitost kvantity v kvalitě

víc než pár minut, když během jediného dne podnikli „skupinový

Miluju – což znamená nenávidím – rčení „přesně jako“. Když byl

zájezd po továrnách, školách, jeslích a JZ

J D“

D .

“ Ms. Hughesová viděla

Václav Havel poprvé zatčen proto, že ze země vypašoval memo-

Čechy – jak se v Čechách říká – „z rychlíku“.

áry stařičkého bývalého socialistického ministra čs. vlády, potkal

Jestliže mi ale tohle všechno připadá divné, co si mám myslet

jsem v universitní knihovně kanadskou kolegyni a pověděl jsem

o citlivosti ženy, která nazve svůj článek Pražské jaro bez tanků?

jí o tom. Podotkla: „Přesně jako Daniel Ellsberg.“

84

85

No – ano. V jistém smyslu se Havel i Ellsberg dopustili téhož

vinční novinářka a s „vysoce postavenými Rusy“ a s ženskými

zločinu: pomohli na světlo boží dokumentům, které jejich vlády

hvězdami vesmíru večeří jen občas. V Praze s ní však zacházeli

chtěly utajit. Byly tu však jisté rozdíly: rozdíl mezi soukromými

jako s VDO. Vysoce postavený příslušník KGB jí dokonce po-

pamětmi osmdesátiletého někdejšího politika a vojenskými do-

skytl malou zajímavou informaci a ona, omráčena přátelskou

kumenty jasně označenými Přísně tajné; rozdíl mezi tím, že je-

laskavostí takových velikánů, té informaci uvěřila stejně pevně,

den poslal rukopis do zahraničí, aniž očekával nějakou peněži-

jako pevně nevěří informacím poskytovaným Kanaďanům námi,

tou odměnu, a druhý střelil dokumenty bohatému americkému

předpojatými politickými exulanty, ale ani informacím z vědec-

deníku za slušnou sumičku. Pak je tu také rozdíl v dalších osu-

kých knih a z věhlasných románů, které jsou v Kanadě běžně

dech. Ellsberga soud osvobodil a on se vydal na přednáškové

k dostání. Některé dokonce napsali Kanaďani, jako například

turné.* Havel dostal čtyři a půl roku a žije nyní pod policejním

knihy o Československu od váženého profesora H. Gordona

dohledem.

Skillinga z Torontské university. Taková vědecká díla Ms. Hu-

Ještě příznačnější pro tyhle falešné kanadské představy byl

ghesová nebere v úvahu, zato projevuje přání „vidět na vlastní

rozhovor s jinou mladší dámou, tentokrát o podvodném procesu

oči“, nikoli pokřivujícími brýlemi propagandy. Jenomže primi-

se socialistickou političkou Miladou Horákovou, která skončila

tivní metody knížete Potěmkina byly za sedmdesát let totalitního

na šibenici: byla to jediná Češka, již kdy Češi popravili pro poli-

podfukaření nesmírně zdokonaleny. Cestovat do totalitní země,

tický „zločin“. Reakce mé partnerky v konverzaci byla: „Přesně

aby člověk „viděl na vlastní oči“, jestliže se člověk předem ze-

jako Angela Davisová!“ To mě namíchlo, takže jsem poněkud

vrubně nepoučí studiem příslušných knih, zaručuje přesný opak

ztratil sebevládu. „Opravdu?“ zvolal jsem. „Ale ten proces byl

toho, co Ms. Hughesová chce dosáhnout zkušeností „přímo na

přece v Kalifornii, ne? Myslel jsem, že Jankové dali Angelu do

místě“. Zaručuje, že člověk ztratí schopnost „vidět pod zdáním

plynové komory.“ Od té doby se mi ta dáma vyhýbá.

skutečnost“.

Podobně je to s českými punkáči. Ano, oponují režimu. Ale

místo aby jim povolila monstrkoncerty v obrovských halách a na

5. Kanadská neschopnost pochopit,

stadiónech, vláda – pouhý měsíc poté, co Ms. Hughesová od-

že totalitní režimy jsou jiné, než je náš

jela z Prahy – vyhlásila parforsní hon na punkáče, zakázala asi

„Nejdřív zabránit válce, a pak si teprve dělat starosti s nebezpečím, jaké

třicet punkových skupin a kapel New Wave, sebrala muzikantům

pře

ř dstavuje komunismus pro

r náš způsob života.“ To je hezky znějící

jiných bandů licence, vyhodila celou ediční radu jediného měsíč-

slogan. Připomíná mi poznámku, kterou někdo připsal na ko-

níku popmuziky Me

M lodie e a zřejmě se chystá rozpustit Jazzovou

munistický volební plakát na stěně Sidney Smith Hall Torontské

sekci Svazu hudebníků ČSR, jež je hlavním mluvčím punkáčů

university: Nejdřív nás zvolte, zaplatíte až potom.* Potíž je v tom, že

a rockerů. Tedy nikoli „přesně jako“, nanejvýš „trošku jako“.

je nemožné oddělit mír od svobody. Svobodou přirozeně ne-

myslím státní samostatnost, ale osobní svobodu jednotlivých

4. Kanadské zanedbávání příslušné literatury

občanů. Jedním z „nejsvobodnějších“ národů – ve smyslu státní

Ms. Hughesovou protáhli všemi stadii nenápadného brainwa-

nezávislosti – byli zajisté Němci pod Hitlerem. Jenomže stav

shingu, jak je detailně (a s mnoha příklady) popsal Paul Hollan-

individuální svobody byl v páně Hitlerově říši žalostný a nejlépe

der v knize Političtí poutníci (Political Pilgrims), což je jedno z děl,

jej charakterizuje jediné slovo: Aušvic.

která by Kanaďané, hodlající si vyjet za Železnou oponu, měli

číst. Při vší povinné úctě k Ms. Hughesové: je to kanadská pro-

* Vo

V te No

N w,

w Pa

P y Later,

r parafráze obchodního sloganu kreditních karet Buy Now, Pay

Later! , který prostě znamená, že na kreditní kartu můžete nakupovat, aniž jste platili hotovými. Účet – který pak v hotových zaplatit musíte – přijde později. „Pay“ má

* Pokračuje v něm dodnes: viděl jsem plakátky oznamující jeho přednášku na několika

v angličtině, podobně jako „zaplatit“ v češtině, několik významů. Lze ho též použít ve

amerických universitách, kde jsem v roce 1986 sám přednášel.

významu „draze zaplacené zkušenosti“.

86

87

V Československu existuje skutečné, vládou nedotované mí-

podepřený logikou a historií, obávat se, že kdyby měl Západ ato-

rové hnutí. Jenže jeho delegátům nebyl povolen přístup na ve-

micky odzbrojit, nezavládne mír, nýbrž vypukne válka. Možná

čírky s jídlem a pitím ani je nepustili k mikrofónu. Tohle hnutí

neatomová, ale kdyby branné síly NATO kladly tvrdý odpor, asi

zdůrazňuje nedílnost problému míru a problému svobody.

bychom se dočkali i atomové varianty ozbrojeného konfliktu.

Abych záležitost pro naše Alenky zjednodušil: občanské svobody

Třeba omezené, nicméně atomové. Četli jste Sacharovův článek

a lidská práva, jež existují v naší západní společnosti, zaručují,

o slavnosti a hostech v onom vzdáleném sibiřském sídle, kde se

že lidé jako Ms. Hughesová mohou, obávám se zcela účinně, bo-

oslavovalo úspěšné sestrojení sovětské vodíkové pumy? Sacha-

jovat za odzbrojení – v naší části světa. Neexistence takových práv,

rov, otec té zbraně, navrhl přípitek: „Ať se tahle strašná bomba

takových svobod v totalitních zemích jakéhokoliv politického

nikdy nepoužije!“ Na což jeden z těch bodře vyhlížejících, ro-

odstínu účinně podporuje boj Ms. Hughesové za odzbrojení

tundních sovětských generálů odpověděl: „Děkujeme vám, sou-

– v naší části světa. Jestli lidé jako Ms. Hughesová prosadí své

druhu Sacharove, že jste tohle dítě přivedl na svět. Jeho další

– a je tu naděje, že prosadí –, dojde k odzbrojení – v naší části

osud ale, prosím vás, ponechte v našich rukou.“

světa. Učeně se tomu říká „unilaterální odzbrojení“.

Naneštěstí je nemožné nejdřív zajistit mír, a teprve potom si

A teď: zkušenost jak dávné, tak nedávné historie nás učí, že au-

dělat starosti s komunismem. Ta dvě úsilí nelze od sebe oddělit.

tokrat, tyran, diktátor, totalitní vládce rozumí naneštěstí pouze

Bylo by hezké, kdyby to šlo, jenže to nejde.

jedinému esperantu: esperantu materiální síly. Lidské city, jež,

Ne, žádnou snadnou radu pro ty, kdož se strachují o zacho-

doufám, hýbají Ms. Hughesovou, jím nepohnou. Konec konců

vání míru, nemám. Jedině vím – protože tuhle lekci mi dala his-

muži, kteří stojí v čele státu, jenž pobil něco mezi třiceti a sedm-

torie –, jak může mír vzít za své. Pacifismus, naivní nebo zbabělé

desáti milióny svých vlastních občanů, sotva mohou být měkko-

úsilí vymanit se z našeho společného severoamerického osudu

srdcatí. Ale řeči vojenské síly rozumějí. V druhé světové válce na-

ve světě mocných totalitních režimů, je zaručená cesta k válce.

cisti například nepoužili jedovaté plyny, ačkoliv každý německý

voják od počátku války až do konce nosil na opasku krabici

6. Nehistoričnost kanadských pozorování

s protiplynovou maskou. Spojenci totiž taky měli otravné plyny

V kanadských novinách často narazíte na věty jako: „Pan Ja-

a byli by jich použili, kdyby si Němci začali s plynovou válkou.

ruzełski, vůdce vojenské junty, jež v Polsku před rokem uchopila moc…“

Jedině tohle vědomí zabránilo Hitlerovi, aby nesáhl po ďábel-

nebo „Pan Arafat, vůdce protiizraelských teroristických jednotek…“

ském vynálezu svých předchůdců v první světové válce. Kdyby

atd. Zřejmě se předpokládá, že Kanaďani mají buď patologicky

však Spojenci žádné chemické zbraně neměli, bylo by rozumné

krátkou paměť, anebo žalostně malé znalosti o světových zále-

domnívat se, že by Hitler, z nějakých humanitárních ohledů,

žitostech.

upustil od zyperitování Jankejců, Tomíků, bolševíků a vůbec

Ms. Hughesová klade řečnickou otázku o schopnosti komu-

všech?

nistů vyhnat své občany do ulic na podporu pax sovietica. Ano,

Novější příklad ze stejné kategorie zabijáctví: Rusové zajisté

tady u nás by taková věc možná nebyla. Jenže Ms. Hughesová,

měli otravné plyny už za vietnamské války – ale svěřili je svým

zdá se, netuší, že lidé, kteří dnes žijí v Československu, mají mi-

vietnamským „spojencům“, teprve když Američani z Vietnamu

nulost značně odlišnou od lidí, kteří dnes žijí v Kanadě. Češi

odjeli. Vietnamci je pak použili proti primitivním, ale odbojným

jsou veterány šesti let nacistické okupace, kde se konala strachem

horským kmenům, jež nemají k dispozici ani bazooky.

vynucená shromáždění (na stejném Staroměstském náměstí) na

Z toho důvodu se lidé sdílející mou zkušenost jak osobní, tak

protest proti „zákeřným vrahům, jimž padl za oběť Herr stell-

zkušenost z knih domnívají, že západní atomová připravenost se

vertretende Reichsprotektor, General der SS Reinhard Heydrich“; žili

nesmí oslabit, natož zcela zrušit. Stejně jako Ms. Hughesová ani

za dob stalinismu, kdy došlo k třem až pěti stům politických

my netoužíme po smrti v atomové válce. Jenomže máme důvod,

poprav (včetně popravy výše zmíněné Milady Horákové) a kdy

88

89

asi sto tisíc politických vězňů kutalo uranovou rudu na výrobu

A ještě dvě věci, zdá se, Ms. Hughesová neví: tahle masová

sovětské atomové pumy; kdy statisíce intelektuálů, právníků,

shromáždění se většinou konají v pracovní době, což se ale nestr-

úředníků, malých obchodníků, sedláků, učitelů a vědců poslali

hává z platu. V tomhle smyslu jsou vlastně účastníci za účast pla-

do dolů k „černým baronům“, do fabrik a na státní statky „na

ceni. Připadne-li shromáždění na nějaký svátek, výše zmíněné

převýchovu“; kdy se masově kádrovalo, policie dohlížela na

přesvědčovací faktory pořád účinkují. A obvykle předák nebo

všechno, sekýrovala kdekoho, kdy se povinně chodilo na „dob-

jiný šéf odškrtne jméno na seznamu v některé z postranních ulic,

rovolné“ víkendové brigády atd. Lidé, které Ms. Hughesová vi-

kde se demonstranti shromažďují. Pak se pochoduje Pařížskou

děla v pražských ulicích, jsou otcové a matky dětí, jež by měly

ulicí směrem na Staroměstské náměstí – obrovská lidská řeka.

pramalou naději dostat se do vyšších škol, nemluvě o universitě,

Postranními ulicemi proudí lidské říčky se sbalenými vlajkami

kdyby jejich rodiče odmítli „bojovat za mír“. Krátce a dobře:

a transparenty opačným směrem. Směřují do některé z mnoha

zdá se, že Ms. Hughesová nemá ponětí o velice konkrétní, ne-

hospůdek na Starém Městě pražském, aby oslavily slunný den,

metaforické krvavosti komunistického režimu v prvních letech

strávený příjemnou procházkou a završený družnou pivní pit-

po uchopení moci a o jeho neutuchající represivnosti později.

kou v barvitých středověkých sálcích, kde, kdož ví, možná sám

Poté, co rozpoutaly holokaustní akce, nemusí už tyhle režimy

dobrý král Václav před staletími hodoval a popíjel se svůdnými

lidi na protestní shromáždění honit bičem. Strach z moci a z její

lazebnicemi.

stálé pohotovosti vrhnout se na vás jako Jaruzełského zomové

Kdyby Ms. Hughesová tohle všechno věděla, bylo by ji tak

úplně stačí. Pomalu to člověka vmanipuluje do stavu mysli, kdy

překvapilo, že lidé, s nimiž mluvila anglicky, neboť česky neumí

na všechno kašle. Řekne si: A co má bejt? Chodili jsme na pro-

(možná se s nimi dokonce dorozumívala skrze jí přiděleného čes-

testní shromáždění proti zločinným britským parašutistům, co

kého tlumočníka), vyjadřovali tak ortodoxní názory v přítom-

nám zabili našeho dobrého přítele, socialistu Obergruppenführera

nosti zřejmého cizineckého poputčika?

Heydricha. Chodili jsme na shromáždění, kde jsme jednohlasně

požadovali smrt pro Slánského a jeho druhy, a pak nám řekli, že

7. Kanadský zvyk poměřovat jiné podle sebe

všichni ti soudruzi viselci byli nevinní – tak co má bejt? Chodili

Po zprávách amerických novin o protestech a zatýkání v Praze

jsme na protestní shromáždění proti lžím imperialisty Kenne-

Ms. Hughesová očekávala něco na způsob protestních bouří

dyho o sovětských raketách na Kubě a pár dní nato jsme šli na

v USA, ale ničeho takového se svědkem nestala. Opět nevzala

shromáždění, kde jsme schvalovali mírový čin Nikity Chruščova,

v úvahu velice dobře vyvinutý strach, jenž je nejlepší zárukou

který se rozhodl ty neexistující rakety z Kuby odstranit. Chodili

občanské poslušnosti, strach, jenž v tomhle případě pramení

jsme na shromáždění na podporu dobrého komunisty Dubčeka

taky z klaustrofóbní situace malého národa žijícího pod policej-

a nedlouho potom na shromáždění, kde jsme schvalovali bratr-

ním režimem. Není prostě kam utéct. Mladý muž, jenž se v Ame-

skou pomoc, jež svrhla špatného komunistu Dubčeka. Tak co

rice vyhne vojenské službě, snadno překročí hranice do přátelské

má bejt? Proč nejít na shromáždění na podporu míru? Vždyť

Kanady (většinou je přejede v autě). Zločinec si najme v hotelu

je to zas jen nový bolševický švindl a člověk udělá dobře, když

pokoj pod vymyšleným jménem a nalepí si falešný knírek. Mla-

půjde.*

dík, který právě vytloukl okna americké ambasády, i když jej

chytne policie, nebude v nebezpečí, že by nemohl pokračovat

ve studiích na universitě.

Žádné takové možnosti v Československu neexistují. Pro-

* 1. prosince oznámila ČTK světu, že „statisíce manifestujících s radostí přivítaly společné klouznout Železnou oponou je nesnadné – a jestli si Ms. Hughe-rozhodnutí Nejvyššího sovětu a československé vlády umístit na československém území řízené střely s ra

r ketovými hlavicemi…“

… Byly to zřejmě stejné davy, které před půl rokem ma-

sová myslí, že ta Opona je jenom metafora vymyšlená reakcioná-

nifestovaly za mír. Nyní se radovaly z toho, že z jejich země udělali terč pro americké

řem Winstonem Churchillem, měla do Prahy jet autem, anebo,

atomové střely. Divní lidé, tihle Češi!

90

91

dokud byla v Německu, měla se projít podél československých

rozpoutat válku proti tehdy ještě atomicky nevyzbrojenému,

hranic. Pokud jde o hotely, tam si člověk nemůže najmout pokoj,

a proto bezbrannému sovětskému Rusku?

aniž recepčnímu nepředloží občanskou legitimaci; recepční zas

Předpokládám, že Ms. Hughesová pro ten dokument hlaso-

musí policii na požádání ukázat seznam hostů. Falešný knírek

vala. Obávám se, že Leninova charakteristika se na ni hodí velmi

nepomůže. A je-li člověk student a vymlátí okna na sovětské am-

přesně; myslím tu, co se o ní Ms. Hughesová zmiňuje v jednom

basádě, no…

ze svých článků.

Proto Ms. Hughesová nespatřila žádné davy demonstrantů,

batalióny policie a tucty antonů přeplněných zbitými lidmi.

———

Přesto ale došlo k protestnímu pochodu v centru Prahy, o němž

psaly nejen západní noviny, ale jehož existenci (soukromě) při-

Proboha! Chtěl jsem psát o naší překrásné zemi; o jejích zlatých

pustil i reverend John Morgan, jenž tou dobou, jako kanadský

mrakodrapech, jak se rýsují proti obloze indiánského léta; o ra-

delegát, rovněž hodoval a popíjel v Praze. Pochodovalo ovšem

dostech jejích knihoven; o sladkém půvabu svobody, již jsme

pouze asi tři sta lidí, většinou velmi mladých, a s těmi si policie

zde já a moje žena a všichni mí dobří rodáci nalezli, pod ochran-

snadno poradila. Co je čeká, to nevím. Totalitní noviny čtenáře

ným deštníkem Jankejců. Ale dostala mě proklatá politika, jako

o takových věcech nikdy neinformují.

blues, a naivita tolika mých kanadských spoluobčanů mi nepo-

Reverend Morgan označil tuhle e demonstraci za proválečnou.

máhá. Zdaleka nejsem z takové látky jako Sysifos, a přesto znovu

Skutečně tomu sám věřil? Nebo si lhal do kapsy? To snad ne,

a znovu valím tenhle balvan do příkrého srázu nechápavosti.

vždyť je to přece křesťanský duchovní.

Není to ode mne pitomost?

A potom došlo k setkání zástupců Charty 77 s delegáty zápa-

doněmeckých Zelených a sociálních demokratů, o němž se v no-

1984

vinách (západoněmeckých a britských) hodně psalo. Sešli se na

Bílé hoře na okraji Prahy, kde před více než třemi sty lety ztratili

Češi svobodu a vítězní rakouští Habsburkové jim ji nahradili

autoritativním režimem. Při téhle současné příležitosti obklí-

čila historické návrší policie, účastníci schůzky byli nahnáni do

houfu, z rukou západních mírových delegátů vyrvala policie

fotoaparáty, vyškubala z nich naexponované filmy a nastavila

je slunečním paprskům. To však Ms. Hughesová ani neviděla,

ani o tom nečetla. V kanadských novinách se o příhodě příliš ne-

psalo, v českých novinách se o ní nepsalo vůbec. Ms. Hughesová

německy neumí a britský konzervativní tisk patrně ignoruje.

Nakonec – jak to Američani předpovídali – dostalo se svobody

vyjadřování „pouze komunistům“ – jistě aspoň v závěrečném do-

kumentu konference. Protestuje snad ten dokument proti oběma

hlavním atomickým arzenálům se stejnou vehemencí? Lépe ře-

čeno: protestuje vůbec proti jednomu z těch dvou? Anebo se

jenom rozčiluje nad válkychtivými Jankejci, těmi neschopnými

militaristy s prstem na spoušti, kteří měli aspoň jedno deseti-

letí atomový monopol, a přece z nějakého důvodu nedokázali

92

93

Concerto to End All Concertos

„conflict of interests“ a ve vážných případech je, myslím, dokonce

trestné. Varianty prvního argumentu, jako „já jsem ekonomický,

Přiznám se, že titul tohohle článku je trochu podvod: nepůjde

nikoli politický emigrant“, pro přílišnou pitomost pomíjím.

o muziku, což by bylo zajímavější. Půjde o exulanty, kteří si

Argument č. 2 je rovněž zcela falešný. Ano, většina z nás po-

upravili stah Strany a vlády kolem své osobnosti; o tzv. upra-

depisovala a manifestovala, a nebralo se to vážně. Jenže to bylo

vence. A žádný jiný titul mi pro článek nenapadl.

tam. Tam nepodepsat, neodmanifestovat mohlo znamenat větší

Píše se o nich už mnoho let, nikam to nevede, a přitom lze

nebo menší nesnáze: když rodiče například nemanifestují, děti

sotva pochybovat, že upravenectví je klasická forma čecháč-

například nestudují. Nám ani našim dětem se za nepodepsání

kovství, jak tento fenomén nazývá profesor Černý. Není tedy

nemůže nic stát – kromě toho, že nám neupraví stah. Co exkul-

asi vhodné mávnout rukou, třebaže to nikam nevede. Tohle by

puje otroky, neexkulpuje lidi svobodné.

mělo být něco na způsob stručného shrnutí problematiky, nebo,

Zde malá poznámka: kromě upravenců jsou i exulanti, kteří

pokud to nezní příliš domýšlivě, malé tečky za debatou. Odtud

dosáhli zbavení občanství, aniž prosili o rozhřešení nebo pode-

Stan Kenton v titulu.

pisovali věrnost a poslušnost. Namítat lze pouze, že se musejí

Všichni, včetně upravenců, mají o dobrodiní zákona, o němž

vykoupit v tvrdé valutě a ta nejde na fond pro sirotky v Afghá-

mluvíme, přinejmenším smíšené pocity; většina (aspoň doufám)

nistánu, spíš na fond pro výrobu takových sirotků. Ovšem, vý-

považuje úpravu vztahů za svinstvo, jak pokud jde o ty, co si to

kupné je čin posvěcený prastarou tradicí. Otroci se odjakživa vy-

vymysleli, tak pokud jde o ty, kteří na to skočili.

kupovávali. Hodný plantážník občas povolil oblíbenému (nebo

Skočenci – mohu-li si dovolit ulčismus – uvádějí na svou

ne příliš kvalitnímu) otrokovi se vyplatit, a někdy mu dokonce

obranu tři argumenty:

umožnil koupit si vlastní ženu za otrokyni a pak jí dát zdarma

1) Emigroval jsem proto, abych byl svobodný, a nedám si

svobodu.

takto nabytou svobodu nikým a ničím omezovat!

Neslyšel jsem ovšem o případě, že by se černoch úspěšně

2) Písemný slib, že upravenec se bude na Západě chovat jako

prchlý na Sever dodatečně vykupoval.

řádný občan socialistické vlasti? Prosím vás, to nikdo nebere

Pokud je argument č. 3 pravdivý, lze jej uznat za platný. Po-

vážně! Takových věcí jsme se všichni napodepisovali!

kud je pravdivý, jde o hluboký lidský cit a takovému upravenci

3) Chci ještě jednou v životě spatřit umírající, respektive sta-

nelze jeho počínání mít za zlé. Otázka je, v kolika případech

rou a přepravy neschopnou maminku!

matičce skutečně neslouží zdraví a v kolika matička – ve skuteč-

Argument č. 1 je nejfalešnější. Ani na Západě svoboda ne-

nosti zdravím kypící pětapadesátnice – slouží za zástěnu, za níž

znamená svobodu dělat nemorální, nebo dokonce nezákonné

se koná banket v Alcronu, aby troubové kamarádi viděli, jak se

věci. Člověk, jemuž připadá mravně v pořádku žádat prezidenta

odvaha vyplácí.

Husáka za odpuštění a slibovat věrnost režimu, který svým

Ano, odvaha se vyplácí. Odejít do zemí, kde se mluví cizími

doma zůstalým občanům bere především právě to, za čím sko-

jazyky, a my je, ke gaudiu svých dětí, nikdy pořádně nezvlád-

čenec (údajně) odešel, mně připadá vadný. A mohou snad sice

neme; kde je všechno jiné než doma a začátky mnohem těžší než

být různé názory, je-li legálně v pořádku slíbit věrnost socialis-

ty každé začátky z přísloví, a obvykle i mnohem delší, a někdy

tické vlasti se vším, co z toho vyplývá (a na rozdíl od západních

dokonce nikdy neskončí – k tomu všemu je třeba odvahy. Je však

domorodců my víme, co z toho potenciálně vyplývá) poté, co

zajímavé si uvědomit, že naši odvahu nejvíc a nejpraktičtěji oce-

skočenec přísahal věrnost zemi, kam emigroval – jenže tyhle ná-

ňuje – čs. strana a vláda! Vždyť to ona upravencům umožňuje

zory mohou existovat pouze díky tomu, že na Západě si leckde

odměnou jak válet si šunky na Havaji, tak léčit si regma v Piešťa-

pletou absolutní toleranci s demokracií. Pouze v politice ovšem,

nech, ano: oddávat se dokonce i vykořisťování člověka člověkem

v businessu se to netrpí. Tam se analogické jednání označuje za

a pak se s tím jezdit vytahovat do rodných Prčic.

94

95

Řekl jsem, že Strana a vláda odměňuje naši odvahu? To není

Domácí fronta, válka, mír a CBC

přesné. Přesně – jejich terminologií – řečeno, Strana a vláda

aneb Wie sich die Welt

zvýhodňuje zradu a nezvýhodňuje věrnost. Za zradu privilegia,

po nichž marně touží ti, co nezradili; zrádcům, podle vkusu,

der kleine Moritz vorstellt

Playboye nebo Camuse, francouzskou nebo brazilskou riviéru;

věrným kádrování, sovětské filmy a jednou za uherský rok (po-

Staré židovské rčení, jež stojí v záhlaví tohohle článku, znamená

kud vl. vyvěš. a okn. zd.) čtrnáctidenní ostře sledovanou túru po

přibližně: „Takhle si svět představuje malej Moricek.“ Byl by

Americe za sumu rovnající se ročnímu příjmu primáře nemoc-

z něho vhodný podtitul pro televizní drámo, které vysílala CBC*

nice. V krásné próze zasloužilého, v poezii národního umělce.

2. března 1985. Jmenuje se V první linii (The Front Line), sepsal

Patrně je to všechno marxistická dialektika.

je Ken Mitchell a zrežíroval Sturla Gunnarsson.

Nás, kteří upravence kritizujeme, napomínají některé dobré

Krátce oč v tom kýči běží: Děj zahajuje to, čemu Češi říkají

duše v exilu, že na ně nemáme být tak zlí, vždyť oni nejsou tak

„dvojitý Kruščov“, předvedený mladým jezuitským knězem jmé-

špatní, jenom třeba nedomysleli, měli vážné důvody, o nichž

nem Ellis a jezuitským generálem provincie Ontario Seatonem.

nelze veřejně mluvit apod. Jistě není moudré neodpouštět a od-

Oddávají se „soudružskému objetí“ ( comra

r dely embra

r ce – tak se

suzovat šmahem: jsou jistě skočenci, kteří opravdu neuvážili,

praví ve scénáři) na torontském letišti. Ellis právě přijel od-

otrocký návyk jim přetrval i na Západě, později si uvědomili,

kudsi z Jižní Ameriky, kam se hodlá zas brzy vrátit, jenže Sea-

třeba nakonec ani nejeli, anebo jeli, propašovali tam dopisy

ton ho – převelice snadno – přesvědčí, že je ho mnohem více

a knihy, zpátky dopisy a rukopisy; třeba se dokonce dali k CIA.

třeba v elegantních torontských předměstích. V Jižní Americe

Některým skutečně umírala matka a z nich někteří přijeli stejně

zabíjejí možná těla Ellisových farníků, ale v Torontu jsou v sázce

pozdě, protože vízový byrokrat o umírající matce věděl, a tak to

katolické duše. „Lidé odpadají od víry,“ říká Seaton. Dobrý, ro-

odměněnému zrádci dal byrokratickými průtahy aspoň „sežrat“.

zumný, katolický argument, rovnou z Evelyna Waugha.

Jenom bych rád věděl, kolik připadá na jednoho knihy pašují-

Po takovém úvodu by člověk očekával drama o zápase du-

cího těch, kdo odběr knih a časopisů odhlásili, nebo požádali

chovního s rostoucí náboženskou vlažností prosperující bur-

kamaráda, aby odebíral za ně, neboť nechtějí figurovat v žád-

žoazie. Jenže nic takového. Místo toho nám je naservírováno

ných kartotékách, kromě té na Letné. Kolik na jednoho agenta

pícnické melodrámo složené zřetelně ze dvou vrstev, nejdřív

CIA připadá těch, kdož více nebo méně ochotně odpovídali na

autorské, pak dramaturgické, k nimž přistupuje třetí vrstva za-

Letné na otázky a omluvili to tím, že „vždyť oni chtěj, holka, vě-

viněná vnějšími činiteli.

dět jenom blbosti – kdo s kým a tak“. Inu, ani ten nejomezenější

V nové farnosti se mladý jezuita seznámí s Roxy, elegantní

estébák neočekává od Blběnky z Torontovic, že mu prozradí ta-

franko-ontarijskou dámou v přechodu, jež v mžiku podlehne

jemství laserového děla. A vědomosti o sexuálních zvyklostech

jezuitovu půvabu. Zamilovanost maskuje, jak to obvykle bývá,

lidí patřily vždycky k nejúčinnějším zbraním čs. třídní politiky,

náboženskou horlivostí. Je do kněze tak udělána, že jej sle-

doma i v daleké cizině.

duje na pochybné cestě, na niž se hezký duchovní brzy vydá.

Zapomněl jsem na něco důležitého? Asi ano. Ani Kentonův

V předměstí stojí továrna, kde se vyrábějí součástky do řízených

koncert neznamenal konec všem koncertům.

střel. Ellis usoudí, že pracovat v takové továrně rovná se stát se

spolupachatelem vraždy, a vyzve své farníky, aby výrobu střel

1984

zmařili.

* Canadian Broadcasting Corporation, tj. Kanadská rozhlasová a televizní společnost,

vládní kanadská televize. V Kanadě ovšem existují také soukromé televizní stanice.

96

97

Roxyin polský manžel ženinu chorobu brzy přesně diagnos-

snad tahle charakterizace polského blba postrádá subtilnost, ná-

tikuje a hlasitě protestuje proti jejímu politicko-erotickému

sledující odporuje prokazatelným skutečnostem. Štefan, Roxyin

radikalismu. Manželská krize vyvrcholí poté, co se Roxy roz-

manžel, jenž uprchl z Polska z politických důvodů, má pro to,

hodne zúčastnit se „stávky vsedě“ před tovární branou a práskne

aby se mu nelíbila manželčina účast na radikálních akcích, zcela

dveřmi, provázena manželovým zoufalým zvoláním: „Tak si jdi

zvláštní důvod. Manželka se má stranit pícníků nikoli proto, že

a buď si věrná tomu svýmu velebníčkovi! Jdi a oblažuj jeho!“

Štefan ví (jako všichni Poláci, Češi, Tibeťané atd. to vědí), že

Reprezentativní sociologický vzorek pícníků se vezme za

mírové hnutí, ve své ortodoxní jednostrannosti, podrývá pouze

ruce ve snaze zabránit nákladním autům projet k bráně – starý

snahu demokracií, nikoli diktatur, o národní obranu. Nikoli, náš

waspovský gentleman,* stará etnická dáma, Japonka, jež přežila

polský osel se jednoduše bojí policie. Které? No přece kanadské.

Hirošimu, a Kazimír, Roxyin švagr, dělník z té zbrojní továrny.

A proč? Protože „policajti jsou na celém světě stejní“, praví Šte-

Chybějí pouze nemluvňata – jež jsou jinak povinnou přísadou

fan, tj. stejní jako polští Zomo, čeští StB, sovětští KGB atd. To

podobných uměleckých děl –, patrně proto, že by je matky

je ovšem obvyklý trik komunistické propagandy zaměřené na

musely nést a nemohly by se s ostatními pícníky držet za ruce.

Západ: není prý „podstatný“ rozdíl mezi komunismem a demo-

Nákladní auto neprojede a demonstranti jásavě spustí starý čer-

kracií. Doslova žádný. Roxyin imbecilní manžel zřejmě vyznává

nošský spirituál ’Zekiel viděl kolo. Jenomže žijí v Kanadě, což je

takové názory.

fašistická země. Na obrazovce se objeví zlověstná tlupa policajtů

Zajisté, stoupenci mírového hnutí nabručeně připouštějí, že

specializovaných na rozhánění davů, s plastickými štíty a s veš-

Jankejové nejsou výhradními majiteli nukleárních zbraní. Jenže

kerým ostatním příslušenstvím, mávajících velkými pendreky.

kdežto statisíce ječí „Fašisti!“ před americkými vyslanectvími

Obrázek znehybní, jak říkají filmaři, v „mrtvolku“, aby imagi-

všude na světě, shromáždí se před sovětským vyslanectvím v Ot-

nace diváků měla volné pole. Je nám dána svoboda představit

tawě několik zdvořilých připomínkářů, aby navrhli pár kosme-

si, jaké strašné věci se přihodí té milé etnické dámě a tomu ještě

tických změn, jež by se měly provést na prvomájové vojenské pře-

rozkošnějšímu waspovskému gentlemanovi.

hlídce v Moskvě. Tato úlitba bohům objektivity se v Prosťáčkovi

Svrchu vylíčené představuje více méně první vrstvu autor-

(The Innocent), jak se dílo ve stadiu scénáře původně jmenovalo,

ského záměru, první verzi scénáře, který se mi dostal do ruky. Tu

rovněž objevuje. Kazimír, vyslechnuv Roxyinu protiamerickou

překrývá druhá vrstva, dramaturgické změny zaměřené dvěma

homilii, namítne: „A co Rusové?“ Roxy odvětí: „Musíme dát Ru-

směry. První směr oslabuje erotickou motivaci, takže náhlá

sům křesťanský příklad.“ Kdyby Roxy žila v Evropě čtrnáctého

Roxyina radikalizace (a nezapomeňme, že Roxy je manželkou

století, nepochybně by poslala (nepochybně pod vlivem něja-

politického uprchlíka z Polska) je prezentována jako následek

kého švarného benediktýna) svého jediného syna na Dětskou

křesťanského svědomí, nikoli zvýšené sekrece žláz. Druhý směr

křižáckou výpravu, vyzbrojenou pouze růženci. Turecké armády

zdůrazňuje komunofašistoidní poslání filmu, jeho výzvu k „de-

se, jak známo, rovněž zastyděly, když se jim dostalo takového

mokratické“ akci.

křesťanského příkladu.

Kdežto Roxy je oderotizována, Poláci jsou proměněni v idio-

Hrst dalších dramaturgických změn druhého směru. Když se

ty. Tihle etnici s mozečky kuřat jsou například zdatní mužští

na obrazovce objeví kanadští Zomo, dámy a pánové z mírového

šovinisti. Kazimír třeba nabádá Roxy, aby se místo trajdání po

hnutí zapějí nikoli ’Zekiel viděl kolo (’Zekiel Saw De Wheel), jak

protinukleárních demonstracích „držela radši vařečky“. Pokud

to měli udělat podle scénáře, nýbrž Už nikdy válku! (Study War

No Mo’). Řekl bych, že pro dramaturgii CBC je tohle příznačné.

Už nikdy válku! se používalo jako hymna na všemožných, komu-

* WASP – White Anglo-Saxon Protestant – je slangové označení nejpůvodnějších oby-

vatel Kanady, přistěhovalců z Anglie v osmnáctém a raném devatenáctém století. Až

nisty organizovaných shromážděních už od dnů Stalina a jeho

donedávna tvořili snobskou elitu kanadské společnosti a na „etniky“, tj. Neanglosasy,

černého proroka Paula Robesona. Zatímco Čechům, Polákům,

se dívali svrchu.

98

99

Maďarům atd. se ’Z

’ ekiel l spojuje s virtuózní interpretací Louise

jakýchkoli změn v charakterizaci a politicko-kulturní minulosti

Armstronga, Už nikdy válku! jim asociuje Stalinovy masové

postav, vyměnili prostě jednu národnost za jinou. Etnik jako

vraždy.

etnik. Tedy ryzí waspismus.

Pokud vím, speciální policejní jednotky byly skutečně nasa-

Jeden Čech, pan Tomáš Heřman, se doslechl, co se chystá,

zeny, když se kanadská teroristická skupina Přímá akce e(Direct

a odebral se na místo natáčení, aby své krajany varoval, ať se

Action) pokusila – s částečným úspěchem – vyhodit do povětří

k tomuhle nepropůjčují. Jenže statisti představující přepadovou

továrnu firmy Lytton Systems Comp. Ale při všech mírových

policii byli už nastrojeni pro závěrečnou scénu a očekávali hono-

demonstracích, které jsem v Torontu zažil, asistovali obyčejní

rář. Pan Heřman stál na svém, a tak asistentka režie Ms. Michelle

kanadští policisté s pěkně zastřiženými knírky. Žádné plastické

Metinierová zavolala skutečnou policii, aby „výtržníka“ odstra-

štíty, žádné marťanské helmy, žádné pendreky na přerážení kostí.

nila ( tro

r ublemaker,

r výraz, jejž Ms. Metinierová použila). Policisté

Pro

r s

o ťáček o skutečném terorismu v dnešním světě mlčí. Použití

ochotně přispěchali, ale když seznali, oč jde, prohlásili, že nevidí

přepadové policie proti vetchým stařenkám je, soudím, asi li-

důvod k zásahu, a zase odjeli. Inu, „policajti jsou na celým světě

centia poetica.

stejný“, jak ve filmu říká Štefan.

V neposlední řadě je tu ještě jedna velmi chvályhodná emen-

Způsob, jakým ve filmu Poláci

P

měli být – a jakým Češi byli

dace. Titul díla byl změněn z Prosťáčka na V první linii. Snad si

– prezentováni, je zřetelně urážlivý. Tomáš a „banda Čechoslováků,

dramaturgové CBC domysleli, že někteří diváci by mohli znát

opatřených bandaskami se svačinou, kteří představují více než pozoru-

slavnou knihu Marka Twaina o Prosťáčcích na cestách (Innocents

hodnou koncentra

r ci vesnického blbounství“,

“ jak napsal pan Heřman

Abroad). Tím, že změnili titul, odstranili nebezpečí, že by jej

v dopise Pierru Juneauovi, prezidentu CBC, jsou urážkou inte-

někdo mohl číst dvojvýznamně.

ligence Kanaďanů českého a slovenského původu: vis-à-v

- is s své

Zatím jsem si všímal pouze práce dramaturgů na scénáři.

hořké politické zkušenosti v původní vlasti, nyní pod ruskou

Když ale šel scénář do výroby, vyskytla se nečekaná překážka.

okupací, jsou předváděni jako směšné karikatury. Film je také

Asistentka režie pověřená obsazením rolí se spojila s představi-

plivnutím do tváře mnoha politickým vězňům komunistických

teli polské komunity v Torontě a požádala je o dva ochotnické

režimů, kteří nyní žijí v Kanadě.

herce, kteří by zahráli Kazimíra a Štěpána. Poláci trvali na tom,

V naší zemi máme zákony určené k ochraně důstojnosti tzv.

že si nejdřív musejí přečíst scénář. Když si ho přečetli, účast

etnických občanů. Myslím, že v případě tohoto horroru CBC

s díky odmítli. Asistentka režie se potom spojila s českým No-

by se ty zákony daly použít. Jsem si jist, že by se použily, kdyby

vým divadlem v Torontu a já se musím s hanbou přiznat, že tam

terčem posměchu byli etnici temperamentnější nátury, než jakou

dobrovolníky našla. Abych k nim byl spravedlivý: Češi, kteří při-

mají Čechové.

jali kompars

r ní role, tvrdí, že jim scénář nikdo neukázal: někteří

jsou ochotni prohlásit to pod přísahou. To je možné: po zkuše-

1985

nosti s Poláky jim asistentka režie možná jenom řekla, že V první

linii je katolický film o náboženství. Jediný herec, který se ujal

jedné z hlavních rolí, Kazimíra (přejmenován na Tomáše, pro-

tože mezi Čechy je pramálo Kazimírů), si možná myslel, že když

Roxyi jednou větičkou připomene Rusy, nespolupracuje vlastně

na věci zcela nedobré. Pokud jde o Štefana, režisér byl donucen

obsadit ho Anglosasem, jemuž se ve filmu podařilo špatně vy-

slovit několik českých slov. Ať je to, jak chce, symptomatické pro

uměleckou úroveň tohoto dráma CBC je, že dramaturgové, bez

100

101

Nataša a pícníci

slovy, že „členové spolku s takovou minulostí by neměli mít přístup do

našich parlramentních schůzí“. “

Jedním z úplně posledních rozhodnutí našeho bývalého mi-

Minulost „Sdružení Kanada–SSSR“ je pestrá; ale pan Munro

nisterského předsedy Pierra Trudeaua bylo schválit založení

měl na mysli jednu speciální okolnost: pozoruhodné činy prezi-

instituce nazvané „Kanadský ústav pro mezinárodní mír a bez-

denta sdružení, pana Michaela Lucase z Toronta. Pouhých pět dní

pečnost“. Pan Kuzma Tarasoff ze Saskatchewanu, předseda ot-

před tím, než se pánové Tarasoff a Leach dostavili před subkomisi,

tawské odbočky „Sdružení Kanada–SSSR“, inspirován tímto

pan Lucas se stal hrdinou velmi zajímavého článku v novinách.

projektem navrhl zřízení „Střediska pro dialog mezi Východem

a Západem“ se sídlem v Kanadě. Nato dostal od pana Trudeaua

———

dopis, z něhož na schůzi Podkomise stálého výboru pro zahra-

niční záležitosti 3. května 1984 citoval následující:

Začalo to dva roky předtím, 29. června 1982, v Praze, v Českoslo-

„Aby se zajistilo, že váš velmi promyšlený příspěvek bude vzat

vensku. V předvečer toho dne dorazila do Prahy skupina kanad-

řádně v úvahu, až se začne s plánovanou prací vládou sponzo-

ských studentů, účastníků zájezdu pořádaného Mezinárodní stu-

rovaného střediska, předal jsem Váš dopis úředníkům, jejichž

dentskou výměnnou službou v Urbaně, ve státě Illinois. Dostalo

hlavním úkolem je zřízení jmenovaného centra. Doufám, že se

se jim průvodkyně, která je provedla starobylým městem. Po ná-

podaří vytvořit ústav, který bude pracovat tak tvůrčím a praktic-

vratu do Kanady si jeden z nich, pan Ronnie Evanoff, postěžoval

kým způsobem, jak si to představujete.“

panu Lucasovi, že jejich česká průvodkyně „nepromarnila ani jednu

„Praktický a tvůrčí“ institut pana Tarasoffa by měl být zřízen

příležito

t s

o t,t ,aby yvrh

r la

la to

t onejh

j orš

r í světlo ona avládu, ,na akomu

m nistickou

u stra

r nu

v Château Montebello v Quebecu. Jak to vyjádřil pan Tarasoff,

a avůbec cna asoc

o ialismu

m s sv vČe

Č sk

s os

o lov

o ensk

s u“

u , “ čímž „nesmírně uškodila věci

představitelé Spojených států a Sovětského svazu by se tam

míru

u a aporo

r z

o u

z mění“. “ 7. ledna 1983 napsal pan Lucas panu Jiřímu

mohli „setkávat, odpočívat, jíst a hovořit“.

“ Provoz tohoto pícnic-

Syslovi, řediteli Oddělení pro zámoří Československé turistické

kého klubu by stál asi tři milióny dolarů ročně; jenže aby se

kanceláře (Čedok). Požádal ho, aby si „na tu věc posvítil a vyvodil pří-

hostům z Moskvy mohly nabídnout luxusní podmínky, na jaké

slu

l šné édůsledky“

y . “ Průvodkyni identifikoval jako nějakou Anastázii.

jsou zvyklí, bylo by nutné nejdřív provést v Château Montebello

15. února 1983 pan Sysel písemně odpověděl a litoval, že pří-

renovace „za sedm miliónů“

ů .

“ Byl by to podnik „pracující ve smyslu

slušné důsledky vyvodit nemohl, protože jeho agentura neza-

zásady ,R

, u

R ce pryč!‘, tedy financovaný vládou, ale na vládě nezávislý“

ý .

“

městnává žádnou průvodkyni jménem Anastázie. Snad mu pan

Jestli tomu dobře rozumím, znamená to, že daňoví poplatníci

Lucas laskavě bude moci sdělit bližší podrobnosti.

by platili, ale do toho, co se bude dít na večírcích se šampaň-

Pan Lucas obratem vyhověl. Po krátkém detektivním pátrání

ským a sýrem brie, by mluvit nesměli. Pan Tarasoff se kochá vizí

zjistil, že jméno průvodkyně nebylo Anastázie, ale Nataša. Tuto

shromáždění moudrých mužů, kteří vrhnou nepředpojaté a ob-

informaci sdělil do Prahy dopisem ze dne 26. února.

jektivní světlo na problémy, jež ohrožují světový mír, neboť ty

Panu Syslovi zřetelně spadl kámen ze srdce, když zjistil, že si

neustále a systematicky zatemňují západní sdělovací prostředky

nad celou nepříjemností může umýt ruce. Napsal panu Lucasovi,

– záležitosti, jako je údajná sovětská invaze do Afghánistánu, se-

že jeho agentura nenese vinu na zaměstnávání tak podezřelého

střelení korejského údajně dopravního letadla nebo údajné věz-

individua, jako je Nataša. Zájezd kanadských studentů totiž

nění Andreje Sacharova.

organizoval Sport-Turist a ten to byl, kdo Natašu najal. Z toho

Přes tyto báječné úmysly se našel pan Donald W. Munro,

důvodu tedy předává veškerou dosavadní korespondenci paní

poslanec kanadského parlamentu, který protestoval proti pří-

Vlastě Křížové, zástupkyni ředitele Sport-Turistu.

tomnosti pana Tarasoffa a jeho kolegy pana Lewise M. Leache

Pan Lucas, uklidněn, že nyní příslušné důsledky vyvozeny

z Ottawy na zasedání subkomise 26. června 1984. Argumentoval

budou, obrátil pozornost k jiným záležitostem. Jenže zatímco

102

103

pro něho se případ uzavřel, otevřel se pro Natašu Bayerovou,

lení svatební cesty do Paříže, bylo jim vyhověno jen „z poloviny“

osmadvacetiletou pražskou novomanželku, tu nešťastnici, jež

(tj. nejdřív by mohla jet Nataša a za rok po ní její manžel).

tak nebezpečně ohrozila mír a porozumění mezi národy. Aby

„M

„ u

M sela jsjem opustit ro

r diče a všechny přá

ř tele,e“ “řekla Nataša repor-

zajistil, že průvodkyně bude potrestána, poslal však ještě pan

téru Západu Otovi Ulčovi. „Ztratila jsem vlast, ztratila jsem Prahu,

Lucas kopie své korespondence panu Emilu Ondrušovi, tou do-

město, které jsem hluboce milovala, kde jsem měla místo a kde jsem byla

bou šéfovi kanadského oddělení československého ministerstva

šťastná. Pan Lucas mě připravil o rodiče a o přátele. Nejenže postrádám

zahraničních věcí. Pan Ondruš předtím býval druhým tajemní-

jejich fyzickou přítomnost, ale mají strach mi i psát. Zničilo to taky kari-

kem čs. velvyslanectví v Ottawě, což je místo obvykle vyhrazené

éru mého muže, který je sociolog.“

pro příslušníky čs. tajné služby.

Autokar do Jugoslávie jel přes Rakousko. Manželé, kteří spolu

Aféra se rozrostla v souboj zavilců, kteří nařídili okamžité

za hranice cestovali poprvé v životě, vystoupili v Rakousku.

vyšetřování se slušnými lidmi, jací se i dnes najdou v potemně-

lých koutech institucí říše, kterou prezident Reagan tak výstižně

———

nazval Impériem zla. Tihle slušní lidé si s vyšetřováním dávali

na čas, aby Nataše umožnili nějak se zachránit. Taky pořídili

Cože se to vlastně stalo toho letního dne v roce 1982, co tak

kopie dopisů pana Lucase a ty se „nedopatřením“ dostaly až do

ohrozilo mír a bezpečnost světa? Stalo se tohle:

rukou reportérů torontského deníku Globe & Mail. Tam v květnu

„Kanadští studenti přijeli do Pra

r hy jednou ve stře

ř du,“ vzpomíná si

a v červnu minulého roku o celé záležitosti uveřejnili dva články

Nataša. „Večer mezi osmou a devátou měli přednášku o socialismu a pak

a opatřili je redakčními komentáři. Jeden z těch slušných lidí

hurá do pražských nočních podniků. Já je dostala druhý den ráno, větši-

– Nataša jej pochopitelně nechce jmenovat – ji pozval k sobě

nou ještě měli kocovinu. Ptali se mě na obvyklé věci: jaké mají platy dělníci

do kanceláře, aby zjistil, co se vlastně stalo. Te

T nhle muž vyvodil

a jaké universitní profesoři, anebo kolik si vydělá můj nadřízený. […]

důsledky v tom smyslu, že Nataša je v pořádku, ale že s panem

Nebo co to obnáší, vstoupit do komunistické strany. Taky na cenzuru, na

Lucasem (jenž se, mimochodem, narodil v Humenném na Slo-

cestování do ciziny,

y jestli se dos

o tanou byty k pro

r najmutí a tak.“ Na tyhle

vensku) je asi něco v nepořádku. Podle Nataši, jak to vyprávěla

standardní otázky dala Nataša standardní odpovědi, jak se je

reportérovi česko-kanadského žurnálu Západ

d (prosinec 1984),

naučila v kursu, který průvodci cizinců musejí absolvovat.

tenhle komunistický dobrák se „příšerně rozčílil, že pořád existují

Po dvouhodinové vyhlídkové jízdě Prahou se dívka zbavila

mizerové, co nejsou líní napsat tři dopisy přes oceán jen proto, aby zničili

svých kanadských svěřenců, a protože měla po službě, hodlala

nevinného člověka“

a .

“

stopnout nějaké auto, které by ji vzalo do Teplic, kde chtěla na-

Dívka zpanikařila. „Začala jsem se vyptávat, co dostávají vězni

vštívit maminku. V Československu, stejně jako v Kanadě, není

k jídlu a jak často je mlátí. […] taky jsem se opatrně snažila zjistit, jaké pro štíhlou pohlednou dívku stopnout auto žádný problém.

může mít to, co jsem údajně provedla, právní následky. Informace, které

Jenže se ukázalo, že Kanaďani vlastně přímo z vyhlídkové jízdy

jsem obdržela, mi moc velkou naději nedávaly.“

pokračují v cestě do Východního Berlína a jejich autobus pro-

Když měla v rukou výsledky svého průzkumu, rozhodla se

jíždí Teplicemi. Jelikož se jim dívčin průvodcovský výkon líbil,

Nataša s manželem prásknout do bot. Slušným lidem to trvalo

nabídli jí, aby se svezla s nimi. Byl slunný letní den. Průvodkyně,

tři měsíce, než pomalu posunuli příslušné papíry přes různé

která měla po službě, mluvila plynnou angličtinou s půvabným

byrokratické stoly až na ten pravý, a s pomocí jiných slušných

přízvukem a chovala se mnohem přirozeněji než před pár hodi-

lidí se mladé dvojici podařilo zakoupit si sedmidenní zájezd do

nami, když poněkud upjatě vykládala do tlampače o pamětihod-

Jugoslávie. Stálo je to dvaadvacet tisíc, neboli víc než roční pří-

nostech. Kanaďané byli mladí a mužského pohlaví. Tentokrát

jem prodavačky v obchodě. Měla to vlastně být jejich „svatební

tedy dívka pověděla Kanaďanům pravdu, jak ji vidí ona, nikoli

cesta“, neboť když si nějaký čas předtím podali žádost o povo-

jak ji má podle nařízení vidět.

104

105

Jenže jak pravil Pilát Pontský: Co jest pravda? Pro pana Lucase

a pro členy „Sdružení Kanada–SSSR“ pravda je Pravda. Vždyť

před necelým rokem Sdružení pořádalo a financovalo zájezd po

Kanadě pro pana Viktora Korjakovceva z Celosvazového ústředí

sovětských odborových organizací a pro jeho početný průvod.

Tenhle pravověrný sovětský občan potom prohlásil torontskému

deníku Toronto Sun: „Věřím na sto procent přesnosti všeho, co se dočtu

v Pravdě, a stejně tak, co se dočtu v Izvěstijích nebo v Trudu.“

Nataša nejenom měla po službě, ale taky si nedávala pozor.

Svým novým přátelům ze země javorového listu důvěřovala.

———

Při svém vystoupení před Subkomisí stálého výboru pro meziná-

rodní záležitosti pánové Tarasoff a Leach neustále zdůrazňovali,

„že o tom, co jsou fakta, máme různé názory“; trvali na tom, že problém

zacházení se Sacharovem, otázky antisemitských kampaní v So-

větském svazu, otázka války v Afghánistánu atd. nejsou věci, jež

by se daly poměřovat našimi kanadskými mravními a politic-

kými měřítky, nýbrž že zde jde o to, „že jedna společnost nechápe

fungování jiného společenského systému“

u . “

Pokud například neporozumíme fungování komunistického

systému v Československu, náš názor na to, že Nataša se neofici-

álně bavila s kanadskými studenty a přitom jim prozradila, jaké

prádlo nosí císař, nás přivede k tomu, že způsob, jak s ní v Čes-

koslovensku naložili, odsoudíme. Jakmile však porozumíme

fungování československého systému, dospějeme k jinému ná-

zoru a budeme volat po dívčině potrestání. Všechno je čistě a je-

dině pouze otázka porozumění fungování systémů. Posílat lidi

do plynové komory za to, že nejsou Anglosasové, by v Kanadě

bylo nesprávné, ale v nacistickém Německu byla podobná opat-

ření zcela v pořádku. A to je jistě svatá pravda: v nacistickém

Německu za zabití Žida nikdy žádného esesmana nepotrestali.

Má-li pan Tarasoff pravdu, pokud jde o odhad nákladů na

páně Trudeauův Ústav pro mezinárodní mír a bezpečnost, naše

přeškolení by nás mělo stát pouze sedm miliónů na dlaň a pak

tři milióny ročně.

1985

106

107

Vydavatelská poznámka

Eseje Josefa Škvoreckého jsou v autorových Spisech rozvrženy do

několika svazků. Neurčitou číslovku píšeme proto, že s uplýva-

jícím časem a nakladatelskými možnostmi se počet svazků mění,

respektive roste. V tuto chvíli je zřejmé, že jich bude nejméně

deset. Z autorovy rozsáhlé nebeletristické tvorby jsou eseje

(články, studie, polemiky apod.) jednak vybrány (a ve Spisech

tedy nebude zahrnuto všechno) a jednak uspořádány tematicky

(s jistým přihlédnutím k chronologii). Vedly nás k tomu tyto

hlavní důvody:

1. Škvoreckého publicistika od konce padesátých let až do

současnosti obsahuje vedle studií, statí a článků zásadních (ať už

vykladačských, polemických nebo kritických, recenzních) také

řadu prací příležitostných, osvětových a méně podstatných (té-

mat

a a se nav

a íc op

o akuj

u í,

j př

p ek

e rývaj

a í,

j du

d p

u l

p ikuj

u íj).

) Po

P dle

l Bibliografie

Josefa Škvoreckého 1 (Česky publikované dílo, ed. Michal Přibáň,

Praha, Literární akademie 2004) si lze udělat obrázek o tom, co

zůstává stranou esejistických Spisů.

2. Autor sám některé své články do knižních celků už shr-

nul, a de facto tak vlastně částečně předjal podobu esejistických

svazků ve Spisech. Jde o knihy Ná

N pady čtenáře

ř detektivek (1965),

O n

O ich –

h o

– n

o ás (výbor z esejí o americké próze, 1968), Samožerbuch

(dějiny nakladatelství Sixty-Eight Publishers a quasibiografie,

se Zdenou Salivarovou, Toronto 1977; definitivní znění knihy

autor rozšířil na žádost editora svých spisů), Na

N brigá

g dě ě(články

o normalizační poezii a próze, s Antonínem Brouskem, Toronto

1979), I Was Born in Náchod… (vzpomínková biografie, Detroit

1984, česky jako Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty, 1994), Talkin’

Mo

M s

o cow Blues (výbor z esejí o literatuře, politice, filmu a hudbě

ze sedmdesátých a osmdesátých let, ed. Sam Solecki, Toronto

1988), Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie (česká obdoba předcho-

zího výboru, Toronto 1988), Hlas z Ameriky (výbor z rozhlaso-

vých projevů na stanici VOA, Toronto 1990). S výjimkou knih

Talkin’ Moscow Blues, respektive Franz Kafka, jazz a jiné marginálie,

jsou všechny výše uvedené tituly do Spisů zahrnuty jako celky.

První svazek, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje

(1

( 9

1 97

9 ,

7 343

4 stran)

n ,

) přináší vzpom

o ínky a seb

e ereflexe ( P

( říběh ne-

úspěšného tenorsaxofonisty, Samožerbuch), druhý svazek, Nápady

108

109

čtenáře detektivek a jiné eseje (1998, 298 stran), texty o detektiv-

Ediční poznámka

kách, třetí, Po

P divný pán z Pro

r vidence a jiné eseje e(1999, 492 stran),

obsahuje literárněvědné eseje o angloamerické literatuře z še-

Šestý svazek Esejí ve Spisech, nazvaný Nataša, pícníci a jiné eseje, je desátých a devadesátých let a studie o oficiální, normalizační

spolu s následujícím sedmým ( Timeo D

o anaos

o a

s j

a iné e

é seje)

e výborem

próze psané v sedmdesátých letech zejména pro římské Listy

z článků Josefa Škvoreckého o společnosti a politice na západní

( O nich – o nás, Na

N brigá

g dě). Čtvrtý svazek, Mezi dvěma světy a jiné

a východní polokouli, psaných od sedmdesátých do devadesá-

eseje (2004, 308 stran), představuje články o umění a kultuře

tých let dvacátého století buď anglicky pro západní časopisy

v západním a východním světě z let 1971–1985, psané anglicky

a sborníky, nebo česky pro exilová a posléze polistopadová

pro západní časopisy a česky pro exilová periodika, pátý, Ráda

per

e io

i dika ( N

( a

N taša, pícníci a jiné eseje přináší texty z let 1972–1985,

zpívám z not a jiné eseje (2004, 370 stran), s toutéž tematikou, na

Timeo Danaos a j

o

iné eseje z l

e et 1986–1997).

něj navazuje s texty z let 1985–2001 (už také s příspěvky pro

Témata „společnost“ a „politika“ jsou tak široká, že je lze jen

česká polistopadová periodika). Šestý svazek, Nataša, pícníci

těžko preparovat od okruhů příbuzných, zvláště u autora, u ně-

a jiné eseje, jejž držíte v ruce, přináší autorovu publicistiku o po-

hož se osobní zaujetí prolíná s veřejným nasazením, beletris-

litice a společnosti; podobně jako předchozí dva „kulturní“ byl

tický přístup s publicistickým a polemická kritičnost se zábav-

spolu s následným sedmým plánován jako jeden celek, ale kvůli

ným vyprávěním v tom nejlepším slova smyslu. Texty tohoto

rozsahu byl na přání nakladatele rozdělen na dva, aniž by se

a následujícího svazku se tak tematicky i narativně stýkají bez-

cokoli vypouštělo nebo měnilo pořadí. Na texty z let 1972–1985,

prostředně se vzpomínkovými reflexemi první esejistické knihy

které jsou v přítomné knize, navážou články z období 1986–1997

( P

( říběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997), se studiemi

v sedmém svazku, Timeo Danaos a jiné eseje. Osmý a devátý sva-

o české a slovenské próze za husákovské normalizace sedmdesá-

zek tvoří texty o filmu, psané od šedesátých do devadesátých

týc

ý h let

l , shrom

o ážděn

ě ý

n mi ve

v třetím eseji

ej stické

k m svazku ( P

( odivný

let (včetně osobní historie Všichni ti bystří mladí muži a ženy, angl.

pán z Providence a jiné eseje, 1999), a s články o kultuře a umění,

1971, čes. 1991, a česky dosud nepublikované práce Jiří Menzel

psanými paralelně se zde otištěnými „politickými“ a vydanými

and the History of the Closely Watched Trains, Colorado 1982). Čtvrtý

ve

v čtvrtém ( M

( e

M zi dvěma světy a jiné eseje)

e a pát

á ém ( R

( áda zpívám

až osmý svazek obsáhne zároveň všechny texty z knihy Franz

z not a jiné eseje, oba 2004) esejistickém dílu Spisů Josefa Škvo-Kafka, j

, a

j zz a

z j

a iné m

é arg

r inálie e(1988), která není do autorových Spisů

reckého.

pojata jako celek pro svou tematickou pestrost (jazz, film, lite-

Z publicistických textů, orientovaných obecně na kulturu

ratura, politika, Kanada a Spojené státy) a pro relativně krátké

a politiku, připravil autor knižní výbor v prosinci 1988, kdy v to-

časové období, jež představuje (texty z let 1981–1988). Jako závě-

rontském exilovém nakladatelství Sixty-Eight Publishers, Corp.

rečný díl Esejí je plánován výbor z autorových rozhlasových pro-

vydal jako 186. publikaci svazek Franz Kafka, jazz a jiné marginálie

jevů vysílaných v sedmdesátých a osmdesátých letech na stanici

(374 stran, na obálce byl použit obraz Hedviky Krejčí), který ob-

Hlas Ameriky, ovšem v podstatnější šíři, než přinesl autorský

sahoval 24 textů z let 1981–1988 (s těžištěm v letech 1984 a 1985),

výběr Hlas z Ameriky (1990).

uspořádaných do oddílů (podtržené tituly jsou zařazeny do

svazku, který držíte v ruce): Ja

J zz (s články Moskevské blues

Vladimír Justl – Michael Špirit

a Případ Jazzové sekce), Film (Nejnovější historickovědné dílo

z Prahy a Déjà vu), Literatura (Franz Kafka, jazz, Protižidov-

ská čítanka a jiné okrajové záležitosti, Básník Jaroslav Seifert,

v parlandu pražských papalášů Případ Seifert, Americké vlivy

v díle Bohumila Hrabala, Po starostech se Slovníkem, K odvrá-

cení nebezpečí dalšího znásilnění naší mateřštiny pokrokovou

110

111

Prahou, Profláknutí, Proč je tam ten harlekýn?, Proč mají radši

nímu, kanadskému vydání). Po editorově předmluvě zde násle-

Jihoameričany?, Psát, aby se dosáhlo porozumění a komunikace

dovala autorova quasibiografie I Was Born in Náchod… (česky

v moderním světě, Je

J de

d n

e týd

ý e

d n

e v živo

v t

o ě Kv

K ě

v t

ě o

t sl

s av

a a Prsk

s a, Po-

Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty, 1994; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěš-

zdrav Marku Twainovi), Politika (Revo

v l

o u

l c

u e je ob

o y

b č

y ej

e ně

j

to

t nej

ne -j

ného tenors

r axofonisty a jiné eseje,

e 1997) a An

A In

I terview in Pra

r gue (tj.

horší řešení, Ožehavé téma, Pražská zima, Concerto to End All

rozhovor s A. J. Liehmem Sl

S ovo má Jo

J s

o ef Šk

Š vore

r cký,

ý publikovaný

Concertos) a Kanada a Spojené státy (Js

J ou

o Kanaď

a ané pol

o it

i ic

i ky

ještě v pražské Orientaci č. 6/1967) a dále texty v oddílech Jazz

naivní?, Domácí fronta, válka, mír a CB

C C

B , aneb

ne Wi

W e si

s c

i h die

(Red Music, Talkin’ Moscow Blues, Hipness at Noon), Literature

Welt der kleine Moritz vorstellt, Na

N t

a aša a píc

p níci, Neroztavení

(An East European Imagination, The Good Old Drinking Poet,

a Jak žili a smýšleli naši dávní krajané v Americe). Autor opatřil

Franz Kafka, Jazz and the Anti-Semitic Reader, A Discovery in

knihu dedikací:

Čapek, Introducing Bohumil Hrabal, The Spilling of the Beans,

Between Two Worlds, The Incomprehensible Faulkner, A Sort

Tuto knihu věnuji těm občanům západních demokracií, kteří si upra-

of Tribute to G. K. C.), Po

P litics (Prague

u Wi

W nt

n er

e , A Revolution

vili vztah k české a slovenské kolonii Svazu sovětských socialistických repu-

Is

I Us

U u

s ally

l the Wo

W r

o st

s Sol

o u

l t

u io

i n

o , Are Canad

a ians Po

P l

o it

i ic

i ally

l Na

N -

a

blik a slíbili, že se i na Západě budou chovat jako řádní poddaní SSSR.

ive?, Two Peas in a Pod, The Czechs in the American Civil War,

Nataša and the Peacemakers), Film (Venice Biennale, Jiří Men-

Je to jediné věnování, které je ze všech Škvoreckého dedi-

zel and Closely Watched Trains [úryvek], On the Intricacies of

kací míněno ironicky: ti, kterým bylo adresováno, se z tohoto

Adapting Fiction for the Screen, War & Peace at the CBC) a na

daru zřejmě moc neradovali („upravenci“ byli čeští a slovenští

závěr rozhovor s editorem svazku An Interview in Toronto.

emigranti, kteří se na Západě zprvu deklarovali jako političtí

„Český“ výbor Fra

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marginálie se s „kanad-

exulanti, ale po obdržení asylu si s ČSSR právně upravili vztah:

ským“ Ta

T lkin’

n Mo

M scow Blues shodoval v 11 textech, stati o Faulk-

znamenalo to, že za možnost cestovat do ČSSR se museli jednak

nerovi (1963), Čapkovi (1974) a Menzelovi (1982) publikoval

vykoupit z čs. státního občanství, jednak čestně zavázat k tomu,

Škvorecký v předchozích svých knihách ( O nich – o nás, 1968,

že na Západě nebudou podnikat nic proti „zájmům ČSSR“, což

Na

N brigá

g dě, ě 1979, anglicky psaná práce o Menzelovi vyšla samo-

např. znamenalo nekupovat knihy a časopisy vydávané exilo-

statně), v případě Jazzové sekce, B. Hrabala, českých dobrovol-

vými nakladatelstvími; podrobně o tom v článku z roku 1984

níků během americké Občanské války, J. Conrada a českého

Concerto to End All Concertos, v této knize na s. 94–96).

filmu dal autor při pořádání „českého“ výboru přednost speci-

Škvoreckého výbor Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie byl čes-

álněji a obšírněji pojatým studiím. Ostatních šest textů (o Ches-

kým pendantem knihy autorových esejí vydaných krátce před-

tertonovi a zbývajících pět autobiografických), pro českého

tím v angličtině pod názvem Ta

T lkin’

n Mo

M s

o cow Blues (Essays about

čtenáře na konci osmdesátých let zřejmě ne tolik aktuálních

Literature, Politics, Movies and Jazz. Toronto, Lester & Orpen

anebo naopak dobře známých, nahradil osobnějšími a kritič-

Dennys 1988, 367 stran). Svazek 25 textů z let 1963–1987 uspo-

tějšími články o českém jazyce, literatuře a dějinách. Z knihy

řádal a stručně komentoval Škvoreckého kolega z torontské

Talkin’ Moscow Blues, resp. z těch jejích textů, které neobsahoval

university Sam Solecki (jenž je i autorem první, anglicky psané

výbor Franz Kafka, jazz a jiné marginálie, budou do esejistických

monografie o Škvoreckém, Prague Blues, 1990) a v jeho obsahu

svazků Škvoreckého Spisů zařazeny všechny kromě Hipness at

a kompozici představil Škvoreckého proporcionálně právě jako

Noon, An East European Imagination, Introducing Bohumil

spisovatele zaujatého v různých „nebeletristických“ oblastech

Hrabal, A Sort of Tribute to G. K. C., The Czechs in the Ame-

lidské činnosti (anglickou a americkou reedici Talkin’ Moscow

rican Civil War.

Blues vydal pak v roce 1989 Faber and Faber v Londýně a 1990

Knihu Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie e(resp. Talkin’ Moscow

Ecco Press v New Yorku; v komentáři odkazujeme pouze k prv-

Blues)

s nepřejímáme do autorových Spisů jako celek proto, že

112

113

z hlediska rozsáhlé autorovy publicistiky a esejistiky předsta-

Texty publikujeme podle časopiseckých, případně knižních

vuje příliš omezenou ukázku Škvoreckého aktivity od odchodu

otisků (podrobněji je o tom pojednáno v komentářích k jed-

do exilu: úplně ponechává stranou texty ze sedmdesátých let,

notlivým článkům). Za každou esejí tiskneme kursivou rok

stejně jako drobnější formy (recenze, medailony, polemiky),

zveřejnění. Text sjednocujeme v interpunkci a po stránce pra-

a přirozeně i články, které vznikly až po vydání Franze Kafky,

vopisné, což se týká hlavně psaní slov přejatých: tam, kde to

ja

j zzu a

u j

a iných m

h arg

r inálií. Ve chvíli svého vydání splnila tato kniha

nejnovější edice Pravidel a jejich Dodatků připouští, nevolíme

účel, který měla: ukázala jednak pestrost autorových zájmů (viz

vždy progresivní podobu (píšeme tedy – ve shodě s autorovým

členění do jednotlivých oddílů) a jednak spisovatelův kriticis-

postojem v pravopisných otázkách – universita, filosofie, resigno-

mus zaostřený na české exulanty loajální ke komunistickému re-

vat, asyl, loyální, persekuce, resumovat, horror, r resistence, salónní, di-

žimu (viz věnování), na patetické chování levicově zaměřených

sertace, desinformace, milión, batalión, kavalérie, kurs, mikrofón) n . Do

západních intelektuálů a na aktivity kulturního a politického

textu jinak nezasahujeme, bez komentáře opravujeme pouze

establishmentu v Československu.

zjevná přehlédnutí a tiskové chyby (další případné zásahy

Spisy nechtějí nic z toho korigovat, ale hodlají přinést auto-

jsou evidovány v závěru poznámek k jednotlivým článkům;

rovu vrcholnou publicistickou esejistiku od sedmdesátých do

ed. – editorova oprava). Ponecháváme jazykové zvláštnosti

devadesátých let v relativním úhrnu. Na rozdíl od tematicky

dané každodenním stykem s angličtinou

o ( e

( xtrovertovaný,

ý elitis-

a žánrově sevřených knih O nich – o nás (1968) a Na

N brigá

g dě (1979),

tická, sandinistický, ý supre

r matistický, ý atomicky, atomický – ale také

které mohly být pro Spisy organicky rozšířeny o eseje původně

atomový), složeniny socrealismus, marxleninisté, é ale i marx-leninis-nezařazené (viz svazek Podivný pán z Providence a jiné eseje, 1999),

mus, nacionálsocialistické, nacionálsocialisté, kompartaj, popmuziky, obsah a skladba knihy Fra

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marginálie něco po-

komunofašistoidní, fra

r nko-k

- anadský, ý i počeštěné anglicismy esta-

dobného neumožnila. Ve Spisech bude ovšem publikováno všech

blišment, establišmentované, Ja

J nkové, é Ja

J nkejcové i Ja

J nkejové, é Tomíků

jejích 24 textů, které jsou – s desítkami dalších – zařazeny do

(a kvůli rytmice kvantity jednou i bolševíků), pícníci (od Peacema-

předchozích dvou, tohoto a následujících dvou tří dílů Esejí.

kers)

s neb

e o transkrip

i ci názvu místa ( Au

A švic)

c a český tvar křest-

Tento svazek přináší v chronologickém sledu vybrané texty

ních jm

j en ( F

( rantišek Kafka, Josef Goebbels, Jo

J sef Bachman)

n , jakož

o politice a společnosti z let 1972–1985, na nichž lze po příspěv-

i ironické stah místo vztah.

cích ze sedmdesátých let pro římské Listy sledovat především

Zachováváme rovněž kolísání tehdy i tehda, léta i leta, jakož autorovo angažmá proti módně levicovým, resp. komunistic-i charakteristicky zabarvené psaní velkých písmen při označo-

kým názorům v kanadsko-americkém politickém tisku během

vání dějinných období (rekatolizační Temno, reformní Pražské

osmdesátých let. Z osmi článků jich šest bylo určeno primárně

jaro 1968, politické Procesy po ú

o no

n r

o u 1

u 9

1 48, v

, r

v oce 1

e 9

1 56

5 p

6 oř

o ád

á aný

n

pro kanadsko-amerického čtenáře a teprve pak autorem zpětně

Dvacátý sjezd sovětských komunistů, období spuštěné Železné

přeloženo pro český výbor Franz Kafka, jazz a jiné marginálie. Po-

opony, příp. jen Opony)

y nebo úředních institucí: píšeme Svaz

necháváme zde i články, které se občas v jednotlivých tématech

(jde-li např. o svaz spisovatelů), Strana (jde-li evidentně o ko-

překrývají (Daniel Ellsberg nebo Angela Davisová v esejích Ne

munistickou nebo fašistickou či nacistickou stranu), Demokraté

recenze, spíš chvála výměnou názorů, Jsou Kanaďané politicky naivní?

(americká parlamentní strana), Bezpečnos

o t (Státní bezpečnost),

a Ožehavé téma)

a , oproti tomu resignujeme na drobnější články

Ús

Ú tře

ř dní výbor (jde-li o ÚV KSČ), Desinformace (desinformační

a poznámky, které méně pronikavě variovaly témata v této

oddělení ministerstva informací, byť zde jde zřejmě o fikci), In-

knize obsažená, texty informativního, popisnějšího charakteru

vaze (napadení ČSSR vojsky Varšavské smlouvy v srpnu 1968),

a úplné marginálie. V komentářích citujeme případné souvise-

Spojenci (protihitlerovská koalice). Sjednocujeme psaní kursivou

jící texty, nebo jejich obsah resumujeme či aspoň bibliograficky

u názvů slovesných děl či časopisů, při citování cizí výpovědi

zachycujeme další „život“ pojednávaného tématu.

(„ kursiva v uvozovkách“), u nápisů nebo cizích výrazů. Ve 3. os. pl.

114

115

upravujeme tvar typu musí na musejí. Dále rozepisujeme zkratku

Poznámky a vysvětlivky

např. na například, pokud není v závorkách nebo v poznámkách

k jednotlivým textům

pod čarou. Uvádí-li autor název nějakého díla v originále, ne-

překládáme jej.

Za pomoc a za cenné a přátelské konzultace při pořádání

5–24 Text

T

pro

pr případ, že bych vypadl z okna, nebo se zabil při

Esejí ve Spisech Josefa Škvoreckého rád děkuji autorovi, který navrhl

autonehodě

i souhrnný titul svazku, Nataša, pícníci a jiné eseje.

Publikováno v exilovém dvouměsíčníku Listy, vycházejícím

v Římě (roč. 2, 1972, č. 4, červenec, s. 17–25), beze změny přetiš-

He

H idelberg

r , léto 2005

těno v prvním čísle Listů vydaných po pádu komunismu v Praze

Michael Špirit

(roč. 20, 1990, č. 1, únor, s. 44–50). V našem vydání vychází po-

třetí, podle prvního otisku.

V roce 1969 přijal Škvorecký pozvání k pohostinským před-

náškám a stipendijnímu pobytu v USA a v Kanadě a v lednu

odletěl se Zdenou Salivarovou do Spojených států. Na jaře

1969 přednášel nejdříve na Cornell University v Ithace (New

York), v létě byl na stipendiu v Berkeley (Kalifornie; zde napsal

pro tamní slavistiku rozsáhlou studii o Páralovi). Od podzimu

1969 začal přednášet na Toronto University v Torontu (tuto

dobu zachycují autorovy Dopisy z Kanady a Dopisy z USA, pub-

likované v dubnu a květnu 1969 v posledních číslech týdeníku

Svazu českých spisovatelů Listy a pak od června 1969 do května

1970 v odborářském týdeníku Svět práce; fejetony z USA vydal

jako Ve

V lkou povídku o Am

A erice /Toronto, Sixty-Eight Publishers

1980, sv. 90/, všechny fejetony pak vyšly ve Spisech JŠ 18, Velká

povídka o Am

A erice a malá o Kanadě, ě 2001). Vzhledem k instalaci

promoskevsky orientovaných politiků do čela Komunistické

strany Československa a počínající tzv. normalizaci politických

a společenských poměrů v ČSSR se manželé Škvorečtí rozhodli

v kanadském Torontu zůstat natrvalo. Publikovaná esej je prv-

ním – a hned úhrnným – zpracováním této zkušenosti a tohoto

rozhodnutí, jež autor dále tematizoval zejména v próze z roku

1974 Neuilly (publ. až in Spisy JŠ 4, Neuilly a jiné příběhy, 1996),

v první části Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného

tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 82–90), v autobiografii Pří-

běh neúspěšného tenorsaxofonisty (a

( ngl.

gl 19

1 84; Sp

S i

p sy JŠ

J 7,

7 s. 62

6 –

2 63)

3

a v článku Jak jsme s Honzou Zábranou psali dějiny Československa

( Z

( ápad č. 4/1990; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004,

s. 160).

116

117

6 … „bulvární p

í říběh“

h ze Svědectví… – „výňatek z rukopisu románu

krimi v edici Magnet Ta

T jemství výstře

ř lu ve 21

2 .

1 4

. 0

4 (Naše vojsko

Mirákl“ (jenž vyšel v torontském Sixty-Eight Publishers v roce

1987), román o španělské válce Nebe bez mračen (Práce 1988). Ve

1972 ve dvou dílech jako 6. svazek) otiskl autor v pařížském Svě-

třetím pokračování čtyřdílného Škvoreckého cyklu Z deníku spi-

dectví v č. 41/1971 (s. 105–112). Šlo o ukázku z první části deváté

sovatele vzpomněl autor na dávný Hotmarův pokus objednat si

kapitoly nazvané Konečné ř

é e

ř šení, pojednávající o strojopisném ro-

u Si

S xty-

y E

- igh

ig t

h P

t ub

u l

b ishe

s r

he s z

s akázano

n u

o č

u esk

s o

k u

o l

u it

i er

e at

a uru (

u L

( iterární

mánu, jehož rukopis se dostane do nepovolaných rukou zhrzené

noviny 5, 1994, č. 28, 14. 7., s. 14);

milenky Lizety (ve Spisech JŠ 8, Mirákl, 1997, s. 298–318), viz též

editorův komentář ve Spisech JŠ 21, Mezi dvěma světy a jiné eseje,

6 …můj „brněnský kolega“… – Zdeněk Pluhař (1913–1991) v dob-

2004, s. 236 (k článku Gleb Grigorjevič Bě

B lochvos

o tov a já

j , s. 7–10).

rodružně-propagandistickém románu o ztroskotavších českých

V eseji Zpověď spisovatele svého věku, publikované v ottawském Zá-

emigrantech Opustíš-

š l-i mne (1957);

padě (č. 6/1987; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004,

s. 89), autor píše, že v případě Hotmarova projevu šlo o článek

6 …časopisu, u jehož kolébky stál, nic zlého netuše, F. X. Šalda – pů-

v Rudém právu – nikoli tedy o rozhlasovou relaci –, kde se nám

vodně čtrnáctideník pro kritiku a umění Tvorba založil Šalda

jej ale dohledat nepodařilo (Škvoreckého jméno nepadlo ani

s Otokarem Fischerem, Františkem Götzem a Karlem Teigem

v obsáhlé Hotmarově reportáži Pařížské křižovatky publikované

v říjnu 1925. Po nepravidelné periodicitě a změnách vydavatele

v dvoudílné příloze týdeníku Tvorba, 1972, č. 11, 15. a 22. 3.).

přenechal Šalda coby majitel na počátku roku 1929 časopis le-

Hotmar jej každopádně zařadil do své knihy Západ mýtů zbavený

vicově orientovaným umělcům a redaktorům (Josefu Horovi

(Praha, Melantrich 1973, s. 178). Ze své činnosti dopisovatele

a Juliu Fučíkovi). Když pak na pátém sjezdu KSČ v únoru 1929

českého rozhlasu ze zahraničí čerpal Josef H. (nar. 1933), tajný

došlo k vnitrostranickému převratu a stranu opustili členové,

spolupracovník StB, látku pro propagandistické knihy „demas-

kteří s extrémní stalinistickou orientací nesouhlasili (mezi nimi

kující“ život v tzv. kapitalistické Evropě nebo rozvojové Africe,

i sedm respektovaných spisovatelů – J. Hora, Marie Majerová,

vydávané ve velkých pražských nakladatelstvích, často dopro-

Helena Malířová, S. K. Neumann, Ivan Olbracht, Jaroslav Sei-

vázené vlastními fotografiemi a překládané též do slovenštiny:

fert a Vladislav Vančura), majitelem značky se stal po Horovi

Ev

E ro

r pa ře

ř čená západní (Mladá fronta 1975, 2. vyd. 1981), Ve stínu

J. Fučík, pod jehož vedením se Tvorba profilovala jako politický

neónů (O životě mládeže na Západě. Práce 1976, 2. vyd. 1977),

komunistický týdeník. Na jeho tradici navázal týdeník téhož

Af

A rika první genera

r ce (Mladá fronta 1976), Napříč kontinenty (Me-

jména v letech 1945–1952 a 1957–1962. Škvorecký má ovšem na

lantrich 1976, 2. vyd. 1980), Hovory nad Seinou (Práce 1979, 2.

mysli Tvorbu, která jako „týdeník pro politiku, vědu a kulturu“

vyd. 1986), Lesk a bída Fr

F a

r ncie (Panorama 1986), Když mlčí kas-

začala pod vedením Jiřího Hájka (1919–1994) vycházet v létě

taněty (Naše vojsko 1986), Rendez-zv

- ous s Pa

P říží (Odeon 1988),

1969 a stala se vedle Rudého práva a Tribuny hlavním periodi-

Poselství od gilotiny (Naše vojsko 1989), Poloostrov na konci světa

kem, které prosazovalo tzv. konsolidační politiku, kromě jiného

a Dobrodružství Ve

V lké re

r voluce 17

1 8

7 9–1

– 7

1 9

7 9 (obě Panorama 1989).

i v oblasti umění. Příspěvky v této Tv

T orbě analyzoval autor v se-

Popularizační práci Tajnosti pařížského domu (Naše vojsko 1988)

dmdesátých letech zejména v článcích pro římské Listy a edmon-

o čs. diplomacii během první světové války „adaptoval“ a vy-

tonský Telegram, p

, ř

p et

e išt

š ěn

ě ý

n c

ý h p

h ot

o é v

é e

v S

e p

S i

p sech J

h Š

J 1

Š 4

1 (

4 P

( odivný pán

dal pod titulem Zr

Z ození re

r publiky 19

1 1

9 4–

1 1

4– 9

1 1

9 8

1 (Brno, Stilus 2005).

z Providence a jiné eseje, 1999, např. O Literárním měsíčníku a mnohém

Vedle reportážního žánru pěstoval Hotmar i beletrii: román

jiném…, s. 214–235, Sémantika okolo spisovatelů, s. 236–249) a 21

o angolském chlapci, jenž se „jako muž účastní osvobozovacích

( M

( ezi dvěma světy a jiné eseje, 2004, např. Některé normalizované kul-

bojů za angolskou nezávislost a politického života v osvobo-

turní výkony, s. 11–21, Pa

P nta re

a r i? , s

? . 22–30);

zené Angole“ Tamtamy duní svobodou (Práce 1981), příběh po-

srpnového emigranta a jeho syna Přišel jsi zemřít (Práce 1984),

118

119

7 …kamarád, […] přinesl leták komunistické buňky… – motiv se obje-

strany (bolševiků) A. A. Ždanova z roku 1946 vedla k zastavení

vuje v závěru čtvrté kapitoly románu Příběh inženýra lidských duší

uměleckých časopisů Zvězda a Leningra

r d a k persekuci spisova-

(1977; Spisy JŠ 15, 2000, s. 330–331);

telů Michaila Zoščenka („tak vulgární osobnost“) a Anny Ach-

matovové („taková salónní básnířka“). Projev Za vysokou ideovost

8 …ujal jsem se redigování časopisu Slovo má mladý severovýchod…

literatury vyšel česky ve Ždanovově knize O umění (Přel. Xenie

– autorovy příspěvky přinesl stejnojmenný sešitek, jejž vydala

Slavíková-Birulová. Praha, Orbis 1949, s. 19–52);

Společnost JŠ v roce 1991;

9 …jako staré ročníky novin v říši Velkého Bratra… – motiv z románu

8 …dva články z mého pera… – jak ukazuje autorova bibliografie (1.

George Orwella Devatenáct set osmdesát čtyři (1949);

díl, ed. M. Přibáň, 2004), přispěl Škvorecký do prvních čtyř čí-

sel časopisu deseti články, dvěma redakčními výzvami a jednou

10 Tak jsem psal o prodavačkách z Bílé labutě… – rukopisný román

básní. Článek Good-

d b

- ye,

e M

, r

M .

r C

. hurc

r hill! vyšel v č. 2 z 10. 8. a úvaha

z roku 1946 Věk nylonu s protagonistkou Maggií evokoval autor

Nad obrazy B. Španiela v č. 3 z 24. 8. 1945 (viz též předchozí po-

dále např. v recenzi na práci M. S. Reynoldse Hemingway’s First

známku). Na svou redakční kariéru v mládežnickém časopisu

Wa

W r r z r

z ok

o u 1

u 9

1 7

9 6

7 (

6 P

( roměny č. 3/1977; Spisy JŠ 21, Mezi dvěma světy

vzpomíná autor též v autobiografii Příběh neúspěšného tenorsaxo-

a jiné eseje, 2004, s. 38), v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh fonisty (angl. 1984; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty

neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 168), v autobiogra-

a jiné eseje, s. 34–35);

fii Příběh neúspěšného tenors

r axofonisty (a

( ng

n l

g .

l 19

1 84; Sp

S i

p sy JŠ

J 7,

7 19

1 97

9 ,

7

s. 35–36), v článku Jak jsme s Honzou Zábranou psali dějiny Česko-

8 …výstavu sovětského umění… – národní umělci SSSR a vrcholní

slovenska ( Z

( ápad

d č. 4/1990; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné

představitelé tzv. socialistického realismu, Alexandr Michajlovič

eseje, 2004, s. 164). Fragment románu Věk nylonu, datovaný „1946,

Gerasimov, Alexandr Alexandrovič Dejneka, Sergej Vasiljevič

1992“, vyšel v druhém svazku Spisů JŠ, Příběhy o Líze a mladém

Gerasimov a Arkadij Alexandrovič Plastov, vystavovali v domě

Wertherovi a jiné povídky (1994, s. 41–84). Úvodní epizodu o se-

Umělecké besedy na Slovanském ostrově na jaře 1947. Výstavu

tkání s americkými vojáky rozvinul autor do povídky Babylón-

zahájil 12. 4. Jan Masaryk, texty o ní jsou shrnuty v publikaci

ský příběh, datované 1946 (časop. 1965, knižně 1967; Spisy JŠ 4,

Stře

ř tnutí (Sovětské malířství a současné umění. Ed. Otakar Mrk-

Neuilly a jiné příběhy, 1996, s. 39–60);

vička. Praha, Vladimír Žikeš 1947). Motiv výstavy se objevuje

v druhé kapitole románu Příběh i

h nženýra

r l

a idských d

h uší (1977) v jed-

10 …dostala do rukou Františku Halasovi – seznámení s F. H. (1901–

nom z dopisů, které píše vypravěči jeho přítel Jan (Spisy JŠ 15,

1949) vylíčil autor dále v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh

2000, s. 128–132);

neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 171–172), v úvodu

k samostatnému vydání prvního zpěvu v rukopise čtyřdílné

9 …za války jsem si čítával v Protižidovské čítance… – srov. auto-

skladby Nezoufejte! ! (München, PmD 1980, s. 5–6), v autobiogra-

rovu přednášku Franz Kafka, Jazz, the Antisemitic Reader and

fii Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty (angl. 1984; Spisy JŠ 7, 1997,

Other Marginal Matters z března 1983, publikovanou poté ang-

s. 37) a v autorské poznámce k soubornému vydání svých básní

licky a německy (česky poprvé ve wuppertalském čtvrtletníku

…na tuhle bolest nejsou prášky (Spisy JŠ 12, ed. Michal Přibáň, 1999,

Právo lidu č. 4/1984; Spisy JŠ 21, Mezi dvěma světy a jiné eseje, 2004,

s. 243), kde také v textově aktualizované podobě vyšlo Nezou-

s. 152–172);

fejte! celé (s. 76–137);

9 …manifest A. A. Ždanova o „případu“ Zoščenko–Achmatovová

10 …rukopis svých Nových canterburských povídek… – osudy ruko-

– zpráva sekretáře Ústředního výboru Všesvazové komunistické

pisu povídek se objevují v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh

120

121

neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 181), v autobiografii

15 …usvědčen jeden stranický tajemník a jedna populární zpěvačka… –

Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty (angl. 1984; Spisy JŠ 7, 1997,

viz autorovu „osobní historii českého filmu“ Všichni ti bystří mladí

s. 37–38) a v přednášce Vyznání muže z podniku paní Salivarové

muži a ženy (angl. 1971, česky Praha, Horizont 1991, s. 138 a 242).

(1991; Spisy JŠ 7, s. 9–10, srov. též editorův komentář s. 321).

Motiv estébácké fotomontáže kompromitujících snímků Ale-

Nové canterburské povídky z roku 1947 vyšly tiskem poprvé až in

xandra Dubčeka a Marty Kubišové použil Škvorecký v první

Sp

S i

p sy JŠ

J 3 ( N

( ové canterburské povídky a jiné příběhy, 1996, s. 9–137,

části závěrečné kapitoly románu Mi

M rá

r kl (1972), nazvané Návrat

autorův komentář s. 297–298);

k Panně Marii pod Kobylí Hlavou (Spisy JŠ 8, 1997, s. 472–473, 493–

498, 506–509);

11 Zašili mého tatínka – životní peripetie svého otce naskicoval au-

tor v eseji Gleb Grigorjevič Bě

B lochvos

o tov a já

j (Listy č. 2/1971; Spisy

16 …špinavost, jakou jste provedli umírajícímu Janu Procházkovi…

JŠ 21, Mezi dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 7–10), v Samožerbuchu

– mezi výpady proti spisovatelům, kteří se veřejně angažovali

(1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997,

ve prospěch reforem Pražského jara 1968 nebo měli z hlediska

s. 212) a rozvinul je v románu Příběh inženýra

r lidských duší (1977),

nového brežněvovského vedení KSČ „závadnou“ minulost

v pásmu vzpomínek vypravěče Dannyho Smiřického (Spisy JŠ

a po dubnu 1969 se už nemohli na veřejnosti slovem bránit,

15, 2000, s. 45–47, 50–52, 211–213);

tvoří kampaň proti Václavu Černému (1905–1987) a Janu Pro-

cházkovi (1929–1971) zvláštní kapitolu: byly v ní mj. zveřej-

12 …Robert Jordan dobře věděl, že není marxista, a přesto vyhodil ten

něny odposlechy StB, které měly oba spisovatele diskreditovat

mos

o t – protagonista románu Komu zvoní hrana (For Whom the

u jejich sympatizantů. Nemocný J. Procházka estébáckou me-

Bell Tolls, 1940), americký dobrovolník bojující na straně špa-

diální akci nevydržel a zemřel 20. 2. 1971 (viz editorův komen-

nělských partyzánů v občanské válce v druhé polovině třicátých

tář ve Spisech JŠ 14, Podivný pán z Providence a jiné eseje, 1999,

let dvacátého století. Strategicky důležitý most vyhazuje do po-

s. 439–440);

větří, přestože o vojenské akci pochybuje, a při ústupu zraněn

umírá;

18 …za zády panorama noční Prahy… – motiv setkání umělců se stra-

nickými reformními politiky na jaře 1968 použil autor ve dvanácté

13 …místo v šeříkovém městečku… – tj. v Hořicích v Podkrkonoší,

až šestnácté části šesté kapitoly románu Mi

M rá

r k

á l

k (1972), nazvané

kde autor v roce 1950/51 vyučoval na Vyšší sociální škole soci-

Fr

F a

r ška

k ana

n ajaře

ř e(Spisy JŠ 8, 1997, s. 184–193), a vrátil se k němu v no-

ální nauku, zeměpis a dějepis. „Šeříkové městečko“ je pod ná-

vele Dvě

Dv ěvra

r žd

ž y

d yv vmé

m m

m dv

d o

v j

o íjm

m živo

v t

o ět ě(Spisy JŠ 6, 1996, s. 111);

zvem Kostelec dějištěm jedné z linií románu Mi

M rá

r kl (1972; Spisy

JŠ 8, 1997);

19 …Hemingwayova Catherine věděla… – Catherine Barkleyová,

hlavní ženská postava románu Sbohem, armádo! (A Farewell to

14 …Inženýři Lidských Duší vyráběli státem oceňované umění… – Stali-

Arms, 1929; po překladu Emanuela Vajtauera z roku 1931 přelo-

nův výraz pro intelektuály, resp. spisovatele, jejž autor ironicky

žil do češtiny Škvorecký, SNKLHU 1958; 2. vyd. SNKLU 1965),

použil v titulu svého románu Příběh inženýra

r lidských duší (1977;

anglická ošetřovatelka, do níž se zamiluje vypravěč knihy, ame-

Spisy JŠ 15 a 16, 2000);

rický dobrovolník v italské armádě Frederick Henry, říká v 21.

kapitole: „Statečný člověk umírá možná dvoutisíckrát, když je

14 …m

… ohl se taky hrá

r t Jimmie Lunceford

r – americký saxofonista

inteligentní. Jenže o tom prostě nemluví“ (1958, s. 125). Srov. též

(1902–1947), jehož big band patřil ve třicátých letech vedle Ba-

recenzi Ma

M lá ápoznámka

k ak kpró

r z

ó e e na práci M. S. Reynoldse Hemin-

sieho a Ellingtonova souboru k nejdůležitějším swingovým or-

gwa

w y’ys sFirs

r t tWa

W r r z

z ro

r k

o u

u 19

1 7

9 6

7

6 ( P

( roměny č. 3/1977; Spisy JŠ 21, Mezi

chestrům;

dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 36–44);

122

123

19 …zabránil, že jsem nebyl v roce 1948 odsouzen se skupinou… – viz

20 …když jste s. Máchovi promlčeli… – Ladislav M. (1923) působil

čtvrtou a pátou kapitolu románu Příběh inženýra lidských duší

do roku 1963 u Státní bezpečnosti; v lednu 1950 byl vedoucím

(1977; Spisy JŠ 15 a 16, 2000, s. 264–269, 281–288, 42–48);

skupiny, která ve valdickém vězení mučila katolického kněze

Josefa Toufara (1902–1950), jenž po surových Máchových vý-

20 …i u ní našli opis z mého šuplete… – motiv Geraldinky-Olinky-

sleších zemřel na těžká vnitřní krvácení a otravu krve. Pátera

-Poulinky, zatčené v padesátých letech pro špionáž, u níž byla

Toufara zatkla StB krátce poté, co se 11. 12. 1949 za dodnes

nalezena autorova strojopisná povídka Divák v únorové noci,

nevyjasněných okolností během farářova kázání v kostele Na-

zpracoval Škvorecký v jedné z próz souboru Povídky tenorsa-

nebevstoupení Panny Marie v Číhošti (u Ledče nad Sázavou)

xofonisty, psaného v letech 1954–1955, Malá pražská Matahára

opakovaně pohnul kříž na hlavním oltáři. Farář byl v rámci

(publ. až Host do domu č. 4/1967; Spisy JŠ 2, Příběhy o Líze a mla-

komunistické kampaně proti katolické církvi zatčen 28. 1. 1950

dém Wertherovi a jiné povídky, 1994, s. 237–248), reálný předobraz

a Máchova skupina na něm nakonec vynutila doznání, že po-

této postavy (špionáž a rukopis autorovy povídky) připomněl

hyb oltářního kříže zinscenoval pomocí primitivní techniky

autor např. v sebereflexivní próze Neuilly (ps. 1974, publ. až in

sám. Pro propagandistické účely byl natočen „dokumentární“

Spisy JŠ 4, Neuilly a jiné příběhy, 1996, s. 242, viz též tamní Auto-

film Běda tomu, skrze něhož…, který měl zachytit policejní rekon-

rovu poznámku, s. 309), v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Pří-

strukci Toufarova „činu“. Ztýraný farář se však estébákům pro

běh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 175), v reflexi

filmování 24. 2. 1950 nehodil a byl o den později převezen do

k sedmdesátinám Jiřího Koláře ( Sv

S ědectví č. 73/1984; Spisy JŠ

pražského Sanopsu v Legerově ulici, určeného jen pro stra-

22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004, s. 224), v esejích Pozla-

nické špičky. Po operaci zemřel, jako příčina smrti byla ofi-

cený věk ( R

( evolver Revue č. 13/1989), Jak jsme s Honzou Zábranou

ciálně udána perforace žaludečního vředu. Při opakovaném

psali dějiny Československa ( Z

( ápad č. 4/1990; Spisy JŠ 22, s. 177)

filmování ho „hrál“ anonymní herec, údajně komunistický

a O Honzovi a situacích ( K

( ritická Příloha Revolver Revue č. 8/1997,

prokurátor Karel Čížek. – Na jaře 1968 bylo proti Máchovi

s. 114). Na motivy stejnojmenné prózy a dalších z Povídek te-

zahájeno stíhání pro trestný čin vraždy, ale po invazi vojsk Var-

norsaxofonisty napsal autor filmový scénář „tragikomedie z dáv-

šavské smlouvy v srpnu 1968 bylo zastaveno. Mácha byl u Ob-

ných časů“, Malá pražská Matahára (Praha, Literární akademie

vodního soudu pro Prahu 6 odsouzen až v listopadu 1998 na

2003);

pět let za podíl na nezákonném vyšetřování a fyzickém týrání

číhošťského faráře, po odvolání u Městského soudu v Praze mu

20 …je-li pravda, že jste Škutinu podruhé zavřeli za rukopisy, které jste na-

byl o rok později trest snížen na dva roky. – Tragické události

šli v jeho šupleti… – publicista a reportér Vladimír Š. (1931–1995),

z přelomu let 1949/50 a 1968 se staly motivickou osou Škvorec-

zatčený v září 1969, byl v únoru 1971 odsouzen za napsání dvou

kého románu Mi

M rá

r kl (1972);

strojopisných textů s politickou tematikou na dva roky nepod-

míněně a v červenci téhož roku za své veřejné projevy z let

21 …pro Urválky, soudruhy Máchy a dr. Kepáky… – Josef Urválek

1968/69 na čtyři roky a dva měsíce nepodmíněně;

(1910–1979) a Jiří Kepák byli prokurátory řady komunistických

monstrprocesů na počátku padesátých let. K Ladislavu Má-

20 …o mně mluvil sám tehdejší prezident – v průběhu skandálu po

chovi srov. předchozí poznámku;

vydání románu Zbabělci, na přelomu roku 1958/59. Viz Samožer-

buch (1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 21 …jsem s jedním přítelem potkal Emanuela Famíru – autor popsal

1997, s. 177–181) a autobiografii Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty

setkání už ve své „osobní historii českého filmu“ Všichni ti bystří

(angl. 1984; Spisy JŠ 7, 1997, s. 50);

mladí muži a ženy (viz poznámku ke s. 15) na s. 163;

124

125

21 Četl jsem o „sebevražedném pokusu“ Luďka Pachmana… – šachový

bachová), v němž se po stopě jednoho z hostů (hrál ho filmový

velmistr L. P. (1924–2003) byl nejprve vězněn od září 1969 do

režisér Evald Schorm), který se rozhodl ze slavnosti „svévolně“

října 1970 ve vyšetřovací vazbě za organizování protestního ma-

odejít, pouštějí psi;

nifestu Deset bodů, jež byly 21. 8. 1969 adresovány čs. ústavním

institucím (k soudnímu procesu, připravovanému na říjen 1970,

22 …z hendrychovského slovníku – tj. z projevů Jiřího Hendrycha

nakonec pro chabou přípravu obžaloby nedošlo, ale případ zů-

(1913–1979), dlouholetého člena ÚV KSČ (1954–1968), v letech

stal otevřen po celou dobu tzv. normalizace a signatáři mohli

1965–1968 předsedy ideologické komise ÚV KSČ, která de facto

být kdykoli zatčeni). Události spojené s vězněním na přelomu

řídila kulturu;

šedesátých a sedmdesátých let tematizoval např. Ludvík Vacu-

lík ve své próze Nepaměti (1969–1972. Praha, Mladá fronta 1998)

22 …profesor Hrbek, jehož magnum opus je veřejná výzva k špiclování…

a Jan Tesař ve studii Zamlčená diagnóza (Praha, Triáda 2003).

– neurolog Lékařské fakulty University Palackého v Olomouci,

Podruhé byl Pachman vězněn od ledna do dubna 1972 a na dva

Jaromír H. (1914–1992), byl od 27. 8. 1969 do 8. 6. 1971 minis-

roky odsouzen za „protistátní“ výroky v interview pro holand-

trem školství ČR. Míněna může být brožura Manifest pravdy

ský rozhlas v srpnu 1971. Ze zdravotních důvodů (při obou věz-

(Praha, SPN 1969), nebo přípis, jejž Hrbek zaslal 16. 9. 1969

něních držel hladovku a vinou špatné vězeňské péče se dostal

českým vysokým školám a v něm na základě tzv. pendrekového

do kritického zdravotního stavu) mu bylo šest měsíců trestu

zákona z 22. 8. 1969 denuncoval universitní učitele, kteří se

prominuto a Pachman byl po procesu propuštěn do domácí

angažovali ve prospěch reforem během Pražského jara 1968.

péče. Svou zkušenost popsal v knihách Mo

M táky z Ru

R zyně (Köln

Hrbkovou činností do konce roku 1969 se zabývá studie Pavla

am Rhein, Index 1973), Jak to bylo (Zpráva o činnosti šachového

Urbáška Olomoucká normalizační ouvertura Jaromíra Hrbka (Acta

velmistra za období 1924–1972. Toronto, Sixty-Eight Publis-

universitatis Palackianae Olomucensis, 2002, řada Historica,

hers 1974, 2. vyd. s dodatkem Jak to bylo později. Bělá pod Bez-

č. 31, s. 313–332), která přináší v úplném znění i ministrův pří-

dězem, Aqua Alba 2001) a Boha nelze vyhnat (Od marxismu zpět

pis;

ke křesťanství. Řím, Křesťanská akademie 1975, 2. vyd. Praha,

Vyšehrad 1990, původně německy Gott lässt sich nicht verbannen.

23 Napsal taky… – viz motto ke skladbě Zápas Jiřího Macků (Praha,

Meine Erfahrungen mit dem Marxismus. Freiburg/Basel/Wien,

Fr. Borový 1916, edice Zlatokvět): „Lež, zrada, křivda, vše, co po-

Herder 1974);

raní / tvou lidskou pýchu a tvé lidské chtíče, / vše, proč se smějí, vše, čím

pohaní, / to všechno mine jak prásknutí biče. // Jak pírko je, čím jiný

22 …někdejší básník Miss Oatis… – tj. Josef Kainar (1917–1971),

zatížil. / Vždy vzchopíš se, byť prvou ranou zmámen. / Jen to, čím Ty

který mj. přebásnil skladbu Cole Portera Miss Otis Regrets (1934)

jsi jiným ublížil, / na tobě leží ja

j ko těžký kámen.“ “ Škvorecký je cito-

na Mi

M ss Otis lituje (knižně Praha, Mladá fronta 1969). Kaina-

val ve svém díle několikrát, např. v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ

rovy písňové texty pro album Kuře v hodinkách rockové skupiny

7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 87) nebo

Flamengo, jednu z posledních autorových prací (jako předseda

v rozhovoru Sv

S ět tjsjem

m už žpře

ř stal lře

ř šit ( L

(

idové noviny 17. 9. 2004), kde

přípravného výboru husákovského Svazu českých spisovatelů

také o Dykově knížce uvedl: „Výtisk, který mám s sebou v exilu, vě-

zemřel na infarkt; srov. první poznámku ke s. 25), si Škvorecký

novala maminka mému otci k Vánocům čtyři roky před mým narozením.“

vybral jako motta k druhé a čtvrté kapitole románu Příběh inže-

Souhrnnější edice Dykových básní, které Zápas Jiřího Macků

nýra l

r idských duší (1977; Spisy JŠ 15, 2000);

ob

o sahu

h j

u íj,í , př

p inášej

e íj í sk

s lad

a b

d u

b

u boh

o u

h žel

e l bez

e

z mo

m t

o ta

a ( B

( á

B sně. ě Praha,

Družstevní práce 1931, a Bá

B sně. ě Praha, Čs. spisovatel 1955). Jiné

22 …sotva Velký Pes sežere Hosta… – narážka na závěr filmu O slav-

Dyk

y o

k v

o y

y v

e

v r

e še

e (

„V dny přišed smutné, oddal jsem se smíchu. / Oddav se

nosti a hostech (1966, scénář Jan Němec /též režie/ a Ester Krum-

smíchu, ,byl ljsjem

m tesklivým“

m ), ze sbírky Marnosti (1900), použil au-

126

127

tor v mottu k prvnímu dílu románu Příběh inženýra lidských duší

z not a jiné eseje, 2004,

4 s.

s 17

1 6

7 ).

) Hime

m sov

o y de

d t

e ek

e tivk

v y ( Z

( lásky k Ima-

(1977; Spisy JŠ 15, 2000), což reflektoval v dodatku k Samožer-

belle, 1957, Jak přišla bavlna do Harlemu /Cotton Comes to Har-

buchu z roku 1993 (Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty

lem, 1965/ a Ho

H rk

r ý den, hork

r á noc /Blind Man with a Pistol, 1969,

a jiné eseje, 1997, s. 293);

přejmenováno na Hot Day, Hot Night/) vyšly česky až těsně

př

p ed zhrou

o c

u en

e ím ko

k m

o u

m nism

s u

m ( 3

( x černý Harlem. Přeložili Luba

24 …„

… Běda zemi, která

r potře

ř buje hrd

r iny!“ – tj. ze hry Bertolta

a Rudolf Pellarovi, Michael Žantovský a Jaroslav Kořán. Praha,

Brech ta (1898–1956) Život Galileiho (Leben des Galilei, 1943).

Odeon 1989);

Eme

m n

e d

n ac

a e: 13

1 , 15

1 …m

… e

m z

e i nimi…

i

m.

m …m

… e

m z

e i nima…

a

( e

( d. ); 17, 31

25 Průklepový papír bílý 30 gr/m2 2mi naopak bere řeč… – esej Petra

…m

… luv

l il,l…

, m

… .

m …

. m

… luv

l il;…

; (

… e

( d. ); 24, 5 …(i když:… m. …(i když…

Pitharta;

( e

( d. )

27 …smyslem života je dosáhnout permanentního, leč zcela světského po-

svícení… – narážka na titul vlastní recenze o románu Vladimíra

25–3

– 3 N

3

e r

3 N ecen

e ze, s

e p

, s í

p š chv

h ála výmě

m n

ě o

n u n

o

ázor

o ů

Párala Radost až do rána (1975), která vyšla pod názvem Páralovo

Publikováno v exilovém dvouměsíčníku Listy, vycházejícím

permanentní p

í os

o vícení v římských Listech č. 1/1977 (Spisy JŠ 14, Po-

v Římě (roč. 8, 1978, č. 6, prosinec, s. 44–47). V našem vydání

divný pán z Providence a jiné eseje, 1999, s. 330–345);

vychází beze změny podruhé.

27 …ve zprávě o III. hudebním festivalu druhé kultury… – článek Ivana

25 …absurdizace literatury vytvářené členy Svazu zasedajících spisova-

M. Jirouse (nar. 1944) III. hudební festival druhé kultury o festivalu

telů… – narážka na Svaz českých spisovatelů, ustavený na konci

na Havlově Hrádečku u Trutnova 1. 10. 1977 vyšel pod šifrou M.

května 1972 jako odvetná reakce na svaz téhož názvu, jenž byl

v prvním čísle Spektra na s. 84–86, tiskem pak v autorově knize

založen v červnu 1969 pod předsednictvím Jaroslava Seiferta

esejí a kritik Ma

M gorův zápisník (Praha, Torst 1997, s. 199–202);

a jehož činnost husákovský ÚV KSČ vzápětí paralyzoval (srov.

editorův komentář ve Spisech JŠ 14, Podivný pán z Providence a jiné

27 …sarkastická glosa J. Lopatky o filmové pusince… – článek Jana

eseje, 1999, s. 427–428). Škvoreckého literárněkritické články

Lopatky (1940–1993) byl věnován Zdeňkovi Urbánkovi k šede-

z římských Listů 1971–1977 přinesly 14. a 21. svazek Spisů, Po-

sátinám, v prvním čísle Sp

S ektra

r

a vyšel na s. 86–87 a autor jej po-

divný pán z Providence a jiné eseje, 1999, s. 214–369, 382–387, a Mezi

tom pojal do své knihy Šifra (Edice Expedice 1983), resp. Před-

dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 7–21;

poklady tvorby (Edice Petlice 1985, kritické vyd. Praha, Triáda

2006, s. 167–169). Z jiné Lopatkovy práce o undergroundových

25 …pochvalnou kritikou jednoho amerického autora v Hlasu Ameriky

básnících cituje Škvorecký v souvislosti s užíváním vulgarismů

jsem znemožnil… – rozhlasová recenze u příležitosti třetího vy-

v literatuře v Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného

dání (1973) románu Chestera Himese (1909–1984) For Love of

tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 218–220);

Im

I abelle e(1957) vyšla v autorově výboru Hlas z Ameriky (Toronto, Sixty-Eight Publishers 1990, sv. 212) na s. 24–29. O komplika-27 …jednu o slavné bitvě, druhou o luďácko-velkostatkářské kurvě na

cích, které to přineslo, viz vzácně datovaný záznam k 15. 3. 1975

konci války – míněn koprodukční film Sokolovo (FS Barrandov/

v 25. sešitu Zábranových deníků ze sedmdesátých a osmdesá-

Mosfilm 1974, scénář Otakar Vávra /též režie/, Miloslav Fábera

tých let Disiecta membra (in Celý život. 3. vyd. Praha, Torst 2001,

a Nikolaj Figurovskij), prostřední díl tzv. Vávrovy válečné tri-

s. 351–352) a zmínku v článku Jak jsme s Honzou Zábranou psali

lo

l g

o ie ( D

( ny zrady, 1973, a Osvobození Prahy, 1976). Druhý film se

dějiny Československa ( Z

( ápad

d č. 4/1990; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám

nám určit nepodařilo;

128

129

28 …reakce Andyho Younga na proces se Ščaranským… – Anatolij Š.

propuštěn a někteří teroristé směli vycestovat na Kubu. 27. 12.

(nar. 1948), ruský Žid zatčený 1977 KBG a obviněný ze špio-

byli Laportovi vrahové, včetně Paula Rose, dopadeni a v březnu

náže ve prospěch USA, 1978 odsouzen (spolu s Jurijem Orlo-

1971 odsouzeni na doživotí. V prosinci 1982 byl Rose propuštěn,

vem /sedm let/ a Alexandrem Ginzburgem /osm let/) ke tři-

žije od té doby v Quebecku a je činný v socialistickém separa-

nácti letům vězení, v únoru 1986, po setkání Ronalda Reagana

tistickém hnutí. Film o quebeckých událostech natočil Michael

s Michailem Gorbačovem v Ženevě v listopadu 1985, vyměněn

Br

B au

a lt

l ( L

( es Ordres, 1974), jenž byl kromě kanadských cen vyzna-

za českého agenta KGB Karla Koechera/Köchera. Obdržel

menán v Cannes 1975 za nejlepší režii (v roce 1994 se k tématu

izraelský pas (přijal jméno Natan Š.), poté působil ve státní

vrátil Pierre Falardeau filmem Octobre

r )

e . Latentního jazykového

administrativě, od února 2003 do května 2005 ministrem bez

napětí v Quebecku mezi angličtinou a francouzštinou se Škvo-

portfeje ve vládě Arona Šarona. Výrok vyslance USA při OSN

recký dotkl v jednom ze svých Dopisů z Kanady, které ještě stačil

Andrewa Younga v interview pro tisk v roce 1978 („After all, we

publikovat v Československu během počínající husákovské nor-

also have hundreds, if not thousands of people in our jails that

malizace ( Sv

S ět p

t rá

r ce č. 9/1970; Spisy JŠ 18, Velká povídka o Americe

I would categorized as political prisoners“) měl tiše podpořit

a malá o Kanadě, 2

ě 001, s. 216);

moskevský proces proti Ščaranskému v rámci kompromisnické

politiky prezidenta Jamese Cartera (Young musel v roce 1979 na

30 …pomohl vypašovat ze země paměti starého socialistického ministra

svůj post resignovat poté, co se tajně sešel s předáky teroristické

– jako jeden z prvních tří mluvčí Charty 77 byl Václav Havel od

Organizace za osvobození Palestiny, PLO);

14. 1. do 20. 5. 1977 držen ve vyšetřovací vazbě a nakonec byl

obviněn, trestně stíhán a posléze 18. 10. 1977 odsouzen podle

29 …co by se stalo takovému Ščaranskému nebo Ginzburgovi… – Ale-

§ 8 a 112 za „pokus o poškozování zájmů republiky v cizině“ na

xandr G. (1936–2002 v Paříži), ruský novinář, básník, obhájce

14 měsíců podmíněně. Důvod – předání strojopisných memo-

lidských práv a disident, vydavatel samizdatu, v šedesátých le-

árů Prokopa Drtiny (1900–1980) novináři Jiřímu Ledererovi

tech třikrát deportován do pracovních táborů, v roce 1978 od-

(1922–1983), který je odeslal do zahraničí – byl formální, Havel

souzen (spolu s Jurijem Orlovem a Anatolijem Ščaranským /viz

by

b l

y de

d fac

a to

t odsou

o zen

e za své

v ang

n ažmá ve

v vě

v ci Charty 77

7 a sa-

a

předchozí poznámku/) k osmi letům vězení, o rok později byl

mizdatu. Drtinovy paměti Českos

o lovensko můj os

o ud vyšly ve čty-

vyměněn za zajaté ruské špióny do USA. Usadil se v Paříži, kde

řech dílech (tj. ve dvou svazcích po dvou knihách) v torontském

vydával týdeník Russkaja mysl;

Sixty-Eight Publishers v roce 1982 jako 119. titul nakladatelství,

v Česku je jako fotoreprint torontského vydání publikoval Me-

29 …americký bestseller Johna Cheevera, román Falconer… – autorův

lantrich v roce 1991. Srov. též zmínku v této knize s. 85;

(1912–1982) román z roku 1977 vyšel česky v překladu Rado-

slava Nenadála jako Věznice Fa

e F lconer (

r Praha, Odeon 1990);

30 …like the Daniel Ellsberg case! – D. E. (nar. 1931), po studiích

ekonomie na Harvardu pracoval zprvu na ministerstvu obrany

29 …film o tzv. quebeckých událostech – 5. 10. 1970 unesli členové

USA (1964), poté strávil dva roky ve službách ministerstva

teroristické organizace FLQ (Front de Libération du Québec)

zahraničí ve Vietnamu, kdy seznal rozpor mezi skutečnou vo-

v Montrealu, usilující o samostatnost provincie se socialistic-

jenskou situací a informováním americké veřejnosti v médiích.

kým zřízením, britského vládního zmocněnce Jamese Crosse

Po návratu, už jako přesvědčený odpůrce války, ofotografoval

a pět dnů po něm quebeckého vicepremiéra Pierra Lafonta, je-

přísně tajné dokumenty ministerstva obrany (na jejichž vypra-

hož mrtvé tělo bylo nalezeno 17. 10. Po rozsáhlé policejní akci

cování se sám podílel), tzv. Pentagon Papers, 7000 stran mate-

– a během studentských demonstrací na podporu teroristů – do-

riálů popisujících americké angažmá ve Vietnamu od roku 1945,

šlo k vyjednávání s Crossovými únosci: zmocněnec byl 3. 12.

které v zásadě ukazovaly, že válka v jihozápadní Asii nemůže

130

131

být vyhrána, ale přesto je dál vedena. Deník The New York Times

G. Jackson z popudu A. Davisové o poměrech ve věznici knihu

začal pentagonské dokumenty – bez uvedení Ellsbergova jména

( So

S ledad Bro

r ther.

r The Prison Letters of George Jackson, 1970,

– publikovat 13. 6. 1971, ale Nixonova vláda si soudní cestou

předmluvu napsal Jean Genet). Mezitím, 7. 8. 1970, vtrhl ozbro-

vymohla další zákaz zveřejňování. 18. 6. začal proto dokument

jen do soudní síně v San Rafael Jacksonův sedmnáctiletý bratr

přetiskovat jiný vlivný deník, The Washington Post, a po identic-

Jonathan, přítel a „osobní strážce“ Davisové, osvobodil tři vězně

kém vládním zásahu se ve vzrušené atmosféře ujal sporu Nej-

a jako rukojmí vzal soudce Harolda Haleye s úmyslem dostat

vyšší soud USA, který 30. 6. 1971 s oporou v prvním dodatku

z vězení i svého bratra. Při útěku ze soudní budovy byli J. Jack-

ústavy o ochraně tisku a právu na informace rozhodl v nepro-

son, dva vězni a soudce v přestřelce s policií zabiti, Jacksonovy

spěch Nixonovy administrativy. Pentagonské dokumenty pak

zbraně byly registrovány na A. Davisovou. Po vydání zatykače

vyšly okamžitě knižně v pětidílné edici demokratického sená-

se aktivistka několik týdnů skrývala, po dopadení strávila šest-

tora Mika Gravela („Senator Gravel Edition“): The Pentagon Pa-

náct měsíců ve vyšetřovací vazbě (G. Jackson byl 21. 8. 1971 za-

pers (Boston, Bacon Press 1971). Ellsberg byl vládními kruhy

střelen při pokusu o útěk ze San Quentinu; pistoli, kterou byl

sledován (ve srovnání s metodami tajné policie totalitních států

ozbrojen, mu měla do vězení propašovat Davisová). 4. 6. 1972

nebo mafie však poněkud neohrabaně: měl být diskreditován

byla Davisová zproštěna obžaloby. Od poloviny sedmdesátých

prostřednictvím záznamů, které o něm vedl jeho psychiatr a jež

let přednášela znovu na vysokých školách, v roce 1979 navštívila

byly v září 1971 z ordinace odcizeny) a pro krádež pentagon-

Moskvu, kde byla vyznamenána Leninovou cenou míru a byl jí

ských dokumentů posléze v roce 1973 postaven před soud, kde

udělen čestný doktorát moskevské university. Z komunistické

mu na základě obžaloby z ohrožení státní bezpečnosti hrozilo

strany vystoupila v roce 1991 a působí na Kalifornské universitě

přes 100 let vězení. Soud jej však vzhledem k pokusům Ni-

v Santa Cruz (z Kalifornské university v Los Angeles musela

xonova týmu a FBI o kompromitaci nakonec osvobodil. Své

v roce 1969 odejít);

vzpomínky vydal Ellsberg, vystupující dodnes jako politický

aktivista, v roce 2002 ( Secrets. A Memoir of Vietnam and the

30 …Joe Hill, Sacco, Vanzetti a Rosenbergovi… – oběti vesměs spor-

Pentagon Papers. New York, Viking). Srov. též zmínku v této

ných justičních verdiktů, resp. rozsudků, které vyvolaly značný

knize na s. 85;

veřejný odpor. J. H. (nar. 1897), anarchistický dělnický vůdce

a odborářský aktivista, byl v lednu 1914 v Salt Lake City obvi-

30 …like Angela Davis! – Angela D. (nar. 1944), po studiích fi-

něn z vraždy dvou lidí a navzdory nepřesvědčivým důkazům

losofie v New Yorku, Francii a v Německu (Frankfurt nad

byl odsouzen k trestu smrti zastřelením a 19. 11. 1915 popraven.

Mohanem, kde mj. navštěvovala přednášky T. W. Adorna

– Italští imigranti, dělník v továrně na boty Nicola S. (nar. 1891)

a J. Habermase) a návratu do USA vstoupila do Strany Čer-

a vyučený cukrář a námezdný dělník na rybích trzích Bart-

ných panterů (Black Panther Party), do Komunistické strany

holomeo V. (nar. 1888), se po svém příchodu do USA (1908)

USA a zapojila se do kampaně na podporu černých, údajně

zapojili do anarchistického a odborového dělnického hnutí.

politických vězňů. Do nesnází ji přivedly kontakty s bratry

V květnu 1920 byli v New Yorku zatčeni a obviněni z dvojná-

Jacksonovými. George J. (1941–1971), vězněný v kalifornském

sobné loupežné vraždy. V účelově vedeném procesu v Massa-

San Quentinu (jako člen Strany Černých panterů ve vězení

chusetts, při němž nebylo přezkoumáno alibi obviněných

založil militantní marxistickou frakci Black Guerilla Family),

a k obhajobě nebyli připuštěni jejich svědkové, byli v březnu

byl spolu s dalšími dvěma spoluvězni obviněn z vraždy bí-

1921 odsouzeni k trestu smrti a navzdory masivním protestům

lého dozorce, k níž došlo 13. 1. 1970, jako k odplatě za nevy-

veřejnosti nakonec z 23. na 24. 8. 1927 popraveni na elektric-

jasněnou smrt tří černých aktivistů vězněných v San Quen-

kém křesle. Pozdější (1961) balistická analýza Saccovy pistole

tinu. Během internace v přísně střežené věznici Soledad napsal

ovšem prokázala, že šlo o vražednou zbraň. V roce 1977 byli

132

133

oba popravení dělníci guvernérem Massachusetts Michaelem

32 …optimismus Lincolnova výroku… – podle vydavatele třetího

Dukakisem rehabilitováni. – Manželé Ethel (nar. 1915) a Ju-

svazku spisů Abrahama Lincolna (1809–1865, 16. prezidenta

lius (nar. 1918) Rosenbergovi byli jako členové Komunistické

USA 1861–1865), Roye P. Baslera ( The Collected Works of Abraham

strany USA v době vrcholící Stalinovy moci a jí odpovídající

Lincoln. Vol. 3, New Brunswick /New Jersey/, Rutgers Univer-

americké obavy z komunismu (mj. zřízení Výboru pro vyšetřo-

sity Press 1953, s. 81), je slavný aforismus („You can fool all the

vání protiamerické činnosti, jemuž od přelomu roku 1950/51 do

people some of the time and some of the people all the time, but

konce roku 1953 předsedal winsconsinský senátor Joseph Mc-

you cannot fool all the people all the time“) Lincolnovi toliko

Carthy) obviněni ze špionáže ve prospěch SSSR (jemuž měli

připisován (mohl by pocházet z projevu v Clintonu, Illinois, 2.

dodat údaje vedoucí k urychlenému vývoji atomové zbraně),

9. 1858). V žádném z Lincolnových dokumentů se totiž písemně

přes protesty západních levicově orientovaných intelektuálů

nedochoval. Škvorecký tuto maximu citoval už v článku Jak

byli na jaře 1951 odsouzeni k trestu smrti a 19. 6. 1953 popra-

aplikovat západní techniku v římských Listech č. 1/1976 (Spisy JŠ

veni na elektrickém křesle. Po pádu komunismu a na základě

14, Podivný pán z Providence a jiné eseje, 1999, s. 309) a poté ji zmínil

archivních dokumentů vyšlo najevo, že Rosenbergovi skutečně

v eseji Mo

M s

o kevské blues (angl. 1983; Spisy JŠ 21, Mezi dvěma světy

sovětskými agenty byli, Sovětskému svazu důležité vojenské in-

a jiné eseje, 2004, s. 151);

formace předávali, ale údaje vedoucí k procesu štěpení atomo-

vého jádra Sovětům nezprostředkovali (to měl udělat americký

32 …Spektrum se stane stálou součástí nonkonformního intelektuálního

fyzik Theodore Hall, 1925–1999);

života… – nakonec vyšla jen tři čísla typograficky velmi náročné

samizdatové revue: po prosincovém z roku 1977 se další objevila

31 …vize Zamjatina, Huxleyho a Orwella… – v knihách My (Přel.

v květnu 1978 a v únoru 1979. Srov. článek Jana Lopatky (pod

Jaroslav a Vlasta Tafelovi. Köln am Rhein, Index 1985), Konec

šifrou XYZ) Sa

S mizdat 19

1 8

9 0 ( Z

( atím ještě ne 19

1 8

9 4

8 ) v druhém „praž-

civilizace (Brave New World, 1932. Přel. Josef Kostohryz a Sta-

ském“ čísle Sv

S ědectví č. 62/1980 (knižně J. L.: Šifra lidské existence.

nislav Berounský. Praha, Horizont 1970) a Devatenáct set osmdesát

Praha, Torst 1995, s. 239–244) a heslo Sp

S ektrum

m v pr

p ác

á i Jo

J h

o anny

n

čtyři (1949. Přel. Eva Šimečková. Köln am Rhein, Index 1984);

Possetové Česká samizdatová periodika 196

1 8–

8 1

– 9

1 8

9 9 (Přel. Zbyněk

Petráček. Brno, Továrna na sítotisk ve spolupráci se Společností

32 …aplaudující Stokelymu Carmichaelovi… – S. C. (1941 až 1998)

pro reklamu a tisk 1991, s. 140–143);

se proslavil jako předseda organizace Studentského nenásil-

ného koordinačního výboru (SNCC), kterou z mírového hnutí

40 …současně vychází ofsetem na Západě… – všechna tři čísla vy-

za lidská práva černošských obyvatel USA proměnil v černoš-

dalo londýnské nakladatelství Index on Censorship (1978, 1979

ské militantní nacionalistické sdružení (zaniklo 1970). V roce

a 1981).

1968 se stal členem Strany Černých panterů (srov. též třetí po-

známku ke s. 30), o rok později přesídlil do africké Guiney, kde

Emendace: 28, 22 …plynoucí – stejně obsesivní a automatickou

se angažoval ve prospěch socialistických a panafrických idejí.

– nutností… m. …plynoucí, stejně obsesivní a automatickou nut-

Carmichaelovo působení reflektoval autor v eseji Historický ro-

no

n st

s í… (

í

e

… ( d. ); 3

) 2

; 3 , 19 …

, 1

v t

9 … o

v t m

o t

m o s

t vě

v t

ě ě… m

ě

. …

… m

v t

. … o

v t m s

o

vě

v t

ě ě… (

ě

e

… ( d. )

mán Williama Styrona ( Světová literatura č. 3/1968; Spisy JŠ 14,

Podivný pán z Providence a jiné eseje, 1999, s. 185, 189) a v jednom

ze svýc

ý h Dopisů z US

U A ( Sv

S ět prá

r ce č.

č 41

4 /

1 19

1 69)

9 ,

) jej

e ž

j pak pod ná-

á

34–50 Ožehavé téma

zvem Černé stíny halí město bílých lidí… zařadil do cestopisu Velká

Publikováno v exilovém dvouměsíčníku Západ, vycházejícím

povídka o Americe (1980; Spisy JŠ 18, Ve

V lká povídka o Am

A erice a malá

v Ottawě (roč. 3, 1981, č. 1, únor, s. 1–7). Otištěno též anglicky

o Kanadě, ě 2001, s. 116–117);

pod názvem Like T

e w

T o P

o e

P as i

s n a

n P

a o

P d

d v anglickém čísle Západ u (1982,

134

135

březen, Special English Issue, s. 28–34), přetištěno pod názvem

mládeže, 1946–1949, a organický předchůdce Socialistického

Tw

T o Pe

P as in a Po

P d

d s podtitulem „The Nazis and the Communists

svazu mládeže, 1970–1990), Komunističeskij Sojuz moloďoži

Sing the Same Songs“ v torontském dvouměsíčníku The Idler

(1918–1991, pro 14–28leté), (Nazionalsozialistische) Hitlerju-

(1986, č. 10, s. 37–43) a v knize J. Š. Ta

T lkin’

n Mo

M s

o cow Blues (1988)

gend (1926–1945, pro 10–18leté), Bund Deutscher Mädel (dívčí

na s. 262–277. Podruhé česky, s nepatrnými změnami, v knize

divize HJ, pro 14–18leté);

J. Š. Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie (1988) na s. 268–289. – Au-

tor opravil původní znění: „…přirozeně nerozepisují: bohužel je

35 Cituji z Engelse… – z dopisu, jejž Friedrich E. (1820–1895) na-

to ale historický fakt, snadno doložitelný z dochovaných Goeb-

psal 14. 7. 1893 Franzi Mehringovi. V 43svazkovém Marxově

belsových projevů“ na „…přirozeně nebádají“ (zde na s. 37, ř.

a Engelsově Díle (Werke), které v letech 1956–1990 připravoval

28), „…hledaje své frustraci odpovídající falešné vědomí…“ na

Ústav marxismu-leninismu z podnětu Ústředního výboru Jed-

„…hledaje falešné vědomí své frustraci odpovídající…“ (zde na s.

notné socialistické strany Německa (SED), je dopis obsažen

37, ř. 29), „…má jednak intelektuální úroveň…“ na „…má jednak

v 39.

9 svazku vyd

y aném v roce 19

1 68 ( B

( riefe Januar 1893 bis Juli

jakous takous intelektuální úroveň…“ (zde na s. 37, ř. 33) a „me-

1895) na s. 96–100, cit. s. 97. V souborném historicko-kritickém

lodráma“ na „melodrama“ (zde na s. 40, ř. 39).

vydání Marxových a Engelsových spisů (tzv. MEGA), vychá-

Po roce 1989 reprodukováno jako faksimile vydání z roku

zejících od roku 1972 a proponovaných na 164 svazků (po roce

1988 spolu s dalšími dvěma články, Jsou Kanaďané politicky naivní?

1990 už jen na 114), se korespondence z tohoto období teprve

(angl. 1984, v této knize na s. 81–93) a Divné události v Lisabonu

připravuje;

(1988, Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004, s. 131–136),

pod titulem této eseje jako samostatný sešitek Společnosti JŠ

37 …což překládám jako „potomně ztmavlý scvrklogermán“ – rasový

(Praha, 1991, s. 2–23). V naší edici vychází esej česky potřetí (po-

typ říšského ministra propagandy je podnětem ironické zábavy

čtvrté, počítáme-li fotoreprint jako další vydání), beze změny

Dannyho Smiřického a jeho přátel v gymnaziálním věku v šesté

podle znění v autorově knize (1988).

kapitole románu Příběh inženýra

r lidských duší (1977; Spisy JŠ 16,

Na otištění eseje v Západ u č. 1/1981 reagoval souhlasně čte-

2000, s. 179–188), stejně jako vypravěče v autobiografii Příběh

nářsk

s ým do

d p

o i

p sem V.

V Šů

Š na z Br

B it

i sk

s é

k Ko

K l

o u

l mb

m i

b e ( Z

( ápad

d č. 4 ze

neúspěšného tenorsaxofonisty (angl. 1984; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěš-

srpna 1981, s. 39), v němž mj. upozornil na „paralelu zde popsaných

ného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 27);

ideologií, ideologii křesťanství. […] Nedá se zde také mluvit o falešném

vědomí?“ – Škvorecký tento podnět komentoval v poznámce na-

40 …d

… nešní s

í ovětsko-č-ínský s

ý por – stálé politické napětí mezi oběma

zvané stejně jako výchozí esej ( Ožehavé téma; Západ

d 3, 1981, č. 4,

zeměmi dané odlišnými mocenskými zájmy od padesátých let

srpen, s. 32).

dvacátého století vyvrcholilo kvůli konfliktu mezi Vietnamem

a Kambodžou: vietnamské ozbrojené síly svrhly na počátku

34 …zabývat se dílem Freudova žáka Alfreda Adlera – inspirován

roku 1979 v Kambodži krvavý režim Pol Potových Rudých

Adlerovým dílem interpretoval Škvorecký román Danielle

Khmerů a instalovaly v zemi provietnamskou vládu. Čína, která

Duškové Bobby (1975) ve studii Bobby neboli Operace mozku ( L

( isty

s Pol Potovým režimem sympatizovala, v reakci na to 17. 2. 1979

č. 3/1976; Spisy JŠ 14, Podivný pán z Providence a jiné eseje, 1999,

za útočila na Vietnam, zdrženlivě podporovaný sovětskou diplo-

s. 311–329);

matickou, logistickou a finanční podporou, nikoli však otevře-

nou vojenskou účastí. Navzdory obrovské přesile si Čína viet-

35 …co dělat s ČSM, s Komsomolem, NSHJ nebo s BDM – zkratky

namské území nepodrobila. Po dvou měsících od útoku začala

komunistických a nacistických mládežnických hnutí: Českoslo-

v Hanoji politická vyjednávání, ale na vietnamsko-čínské hra-

venský svaz mládeže (1949–1968, násilný následník Svazu české

nici docházelo k bojům až do druhé poloviny osmdesátých let.

136

137

Klid nastal až po změně kursu sovětské zahraniční politiky, po

marg

r inálie e(1988) na s. 259–267. Po roce 1989 přetištěno jednak

nástupu Michaila Gorbačova do funkce generálního tajemníka

jako faksimile v bulletinu Společnosti JŠ Danny (roč. 1, 1990,

KS SSSR (11. 3. 1985, viz též druhou poznámku ke s. 102): Viet-

č. 6, prosinec, s. 33–41), jednak spolu s dalšími dvěma přednáš-

nam začal stahovat své jednotky z Kambodže (poslední vojáci

kami, Psát, aby se dosáhlo porozumění a komunikace v moderním světě

opustili zemi v listopadu 1989) a Čína přestala útočit na viet-

(1985, Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004, s. 49 až 52)

namské území;

a Pozdrav Marku Twainovi (1985, tamt., s. 33–40), pod společným

nadtitulem Tři projevy bez tribuny v pražském dvouměsíčníku Svě-

41 …německý komunistický režisér Kurt Junghans… – viz pasáž

tová literatura (roč. 36, 1991, č. 1, esej Revoluce je obyčejně to nejhorší

v „osob ní historii českého filmu“ Všichni ti bystří mladí muži a ženy

ře

ř šení na s. 133–136). V naší edici vychází text česky potřetí (po-

(angl. 1971, česky Praha, Horizont 1991, s. 20– 22);

čtvrté, počítáme-li fotoreprint jako další vydání), beze změny

podle znění v autorově knize (1988).

41 …úvaha oficiálního Mussoliniho ideologa z období tzv. Italské sociální

republiky Argenta Sofficiho… – autor použil úryvek jako jedno ze

52 …napsal Joseph Conrad v roce 1911… – úryvek z řeči, jíž se vy-

dvou mott k šesté kapitole románu Příběh inženýra lidských duší

pravěč románu ve třetí kapitole obrací k slečně Haldinové. Škvo-

(1977; Spisy JŠ 16, 2000), jiný Sofficiho výrok je citován v Samo-

recký cituje týž úryvek v šesté kapitole románu Příběh inženýra

žerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné

lidských duší (1977; Spisy JŠ 16, 2000, s. 179). V českém knižním

eseje, 1997, s. 201);

překladu ( Očima Západ u. Přel. Josef Čihula. Praha, Jan Laichter

1919) na s. 151;

43 …Dutschke byl pouze zraněn… – po atentátu 11. 4. 1968 se R. D.

léčil ve Švýcarsku, Itálii a Velké Británii, do Spolkové republiky

52 Vzpomeňte si třeba na bratry Strassery… – Gregor S. (1892–1934)

Německo se vrátil v roce 1973 a na sociologii západoberlínské

vstoupil do NSDAP v roce 1923 a patřil k užšímu vedení hně-

university získal doktorát za disertaci K rozdílu asijské a západoev-

dokošilatých jednotek SA (Sturmabteilung), jejichž předáci

ropské cesty k socialismu. Poté se účastnil různých vysokoškolských

– včetně něho – byli na Hitlerův příkaz, jako důsledek kon-

výzkumných projektů o zákazu povolání, lidských právech

kurenčního boje uvnitř strany, likvidováni během tzv. noci

a východní Evropě, působil na universitách v Norsku, Itálii,

dlouhých nožů z 30. 6. na 1. 7. 1934. Otto S. (1897–1974), člen

Nizozemí. 24. 12. 1979 zemřel náhle v Dánsku.

NSDAP od roku 1925 a přispěvatel jejích novin Arbeiter Zeitung,

g

stranu poté opustil a po emigraci přes Rakousko, Českosloven-

Emendace: 40, 21 …už jako Propagandaminister… m. …už Pro-

sko, Švýcarsko (1938), Bermudy (1940, přes Portugalsko), Ka-

pagand

n aminist

s r… (

r

e

… ( d. )

nadu (1941, zprvu Montreal, poté Paradise v Novém Skotsku),

kde žil pod jménem Adolf Schmidt, se v roce 1955 vrátil do

německého Mnichova a angažoval se ve prospěch neonacistic-

51–5

– 7 R

5

evo

v l

o u

l c

u e je ob

e o y

b č

y ej

e ně t

j

o ne

ně t

j

o ne h

j o

h r

o ší ř

š ešen

e í

kého hnutí;

Přednáška na konferenci o lidských právech v Torontu na pod-

zim 1982. Publikováno anglicky pod názvem A Revolution Is Usu-

52 Nebo si připomeňte Borise Pilňaka… – ruský spisovatel (1894–

ally the Worst Solution ve sborníku The Writer and Human Rights

1937), jeden z literárně nejprogresivnějších a současně názorově

(Ed. The Toronto Arts Group for Human Rights. Toronto, Les-

nejkritičtějších autorů k sovětskému komunistickému experi-

ter & Orpen Dennys 1983), též v knize J. Š. Talkin’ Moscow Blues

mentu dvacátých let, v roce 1937 zatčen KGB a zastřelen. Na-

(1988) na s. 242–249. Česky v autorově překladu pod názvem Re-

vzdory posmrtné rehabilitaci po roce 1956 provázely vydávání

voluce j

e e o

e byčejně t

ě o n

o ejhorš

r í ř

í e

ř šení v knize J. Š. Franz Kafka, jazz a jiné

jeho díla až do pádu komunismu vlny sovětské milosti i nepřízně,

138

139

které se projevily také na vydávání Pilňakova díla v Českoslo-

počátku osmdesátých let jako nutné zlo, kterým se mělo zabrá-

vensku (srov. např. zmínku v deníku Jana Zábrany Disiecta mem-

nit vojenské intervenci Sovětského svazu, resp. zemí Varšavské

bra z léta 1975, in Celý život. 3. vyd. Praha, Torst 2001, s. 395–396).

smlouvy (jako v Československu 1968, kdy coby polský ministr

Česky vyšly v Zábranových překladech Pilňakovy novely Třetí

obrany byl zodpovědný za polskou účast: omluvil se za ni v ži-

metro

r pol l( Světová literatura č. 2/1966), Starý sýr (v antologii První vém vysílání České televize 21. 8. 2005 poté, co česká strana

lásky. Praha, Lidové nakladatelství 1984) a především výbor de-

protestovala proti jeho vyznamenání ruským prezidentem Puti-

seti povídek Ne

N zhašený m

ý ěsíc (Praha, Mladá fronta 1968; některé

nem v květnu 2005 při oslavách 60. výročí konce druhé světové

zde obsažené prózy byly také přetištěny v tematických antologi-

války). Viz též zmínku na s. 58;

ích Kontrapunkt, 1967, Tyran, 1970, Ohnivé řeky, 1987). V překladu Vladimíra Vendyše vyšel autorův nejznámější román Holý rok

54 …povstání, vyprovokovanému „dlouhotrvajícími zločiny a usurpa-

(Golyj god, 1920, Praha, R. Škeřík 1928, 2. vyd. Praha, Lidové

cemi moci…“

… – citát z úvodu amerického Prohlášení nezávislosti

nakladatelství 1970);

ze 4. července 1776;

53 …a po Grand Guignolu předvedeném polskou kompartají – Polská

56 James Jones jednou řekl – citováno z interview s Nelsonem W.

sjednocená dělnická strana (tj. komunistická strana Polska) pod

Aldrichem The Art of Fiction No. 22, pořízeného v roce 1958 a pub-

vedením svého prvního tajemníka – a současně polská armáda

likovaného v pařížsko-newyorském čtvrtletníku The Paris Review

pod vedením svého generála – Wojciecha Jaruzełského (nar.

č. 20 z podzimu/zimy 1958/59 (knižně ve třetím sborníku sesta-

1923) vyhlásila 13. 12. 1981 výjimečný válečný stav proti rostou-

veném z rozhovorů tohoto časopisu: Writers at Work. The Paris

címu vlivu dělnických odborů Solidarność, v jejichž čele stál

Review Interviews. Third Series. Introduced by Alfred Kazin.

Lech Wałęsa (nar. 1943). Odbory byly účelově přijatými zákony

New York, The Viking Press 1967, London, Secker & Warburg

8. 10. 1982 zakázány, Wałęsa byl od listopadu 1982 do října 1983

1968, s. 231–250, cit. s. 242). Výrok použil autor jako jedno ze čtyř

internován (v roce 1983 obdržel Nobelovu cenu míru) a spolu

mott svého románu Mi

M rá

r kl (1972; Spisy JŠ 8, 1997);

s ním tisíce dalších členů Solidarity, do roku 1987 byl dále držen

v domácím vězení. Stanné právo, během něhož bylo zabito 11

56 Albert Camus si ve svých Sešitech zaznamenal rozhovor… – úryvek

odpůrců komunistické vlády, skončilo 22. 7. 1983, ale fakticky

pochází z pátého sešitu, vedeného od září 1945 do dubna 1948,

trvalo až do poloviny osmdesátých let. Wałęsa po svém pro-

a spadá do roku 1946 ( Carnets s2, 1942–1951, 1964; v souborném

puštění v roce 1988 zorganizoval v gdaňských loděnicích (kde

vydání Camusova díla, Oeuvre

r s c

s omplètes, ve sv. 6, ed. Roger Gre-

v září 1980 vznikla i Solidarność) další stávku, která se rozšířila

nier. Paris, Gallimard 1983, s. 311). Autor použil úryvek jako

do podniků po celém Polsku a po osmdesáti dnech přiměla pol-

jedno ze tří mott k druhému dílu románu Příběh inženýra lidských

skou vládu k dialogu s odbory, který vedl k obnovení Solidarity

duší (1

( 9

1 7

9 7

7 ;

7 S

; p

S i

p sy J

y Š

J 1

Š 6

1 , 2

, 000)

0 .

) V

. č

V esk

s ém

k

v

ém yd

y ání (

í Z

( ápisníky I

y I

I .

I Přel.

a k přípravě napůl svobodných voleb (obě strany se u kulatého

Vlasta Dufková a Josef Mlejnek. Praha, Mladá fronta 1999) je

stolu na jaře 1989 dohodly na tom, že 51 procent míst v pol-

úryvek na s. 161;

ském Sejmu připadne automaticky komunistům; ze 49 procent,

které tedy byly ve volbách vlastně k dispozici, získala opozice

56 Evelyn Waugh, jemuž, přiznávám se, dávám přednost před všemi

v červnu 1989 až na jedno procento všechny hlasy). Jaruzełski

ostatními… – citováno z interview The Art of Fiction No. 30, poříze-

byl v letech 1985–1989 předsedou polské státní rady a 1989 až

ného v roce 1962 a publikovaného v The Paris Review č. 30 z léta

1990 polským prezidentem, poté ho ve funkci vystřídal právě

1963 (knižně ve třetím sborníku sestaveném z rozhovorů tohoto

Wałęsa (1990–1995). Po pádu komunismu obhajoval Jaruzełski

časopisu, viz první poznámku ke s. 56, s. 105–111, cit. s. 113).

vyhlášení stanného práva a ozbrojený postup proti odborům na

Z téhož interview (s. 110–111) pochází Waughova zmínka o Joy-

140

141

ceovi, kterou Škvorecký parafrázuje v přednášce Východoevrop-

Pasáž končí větou o tom, že způsob, jakým v Disneylandu vyře-

ská literatura v přechodu (angl. 1992; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not

šili pořadatelé nápor návštěvníků, by obdivovali důstojníci SS

a jiné eseje, 2004, s. 193). Jiný citát, z Waughovy (1903–1966) auto-

zodpovědní za lidské transporty. Doctorowovo srovnání připo-

biografie A L

A ittle L

e earning

g (1964), použil autor jako jedno z mott

mněl autor dále v eseji Karneval spisovatelů v New Yorku ( Z

(

ápad č.

ke svému románu Prima sezóna (1975; Spisy JŠ 1, Prima sezóna

3/1986; zařazeno do dalšího svazku Esejí ve Spisech JŠ, Timeo

– Zbabělci – Konec nylonového věku, Odeon 1991) a další, z knihy The Danaos a j

o

iné eseje)

e ;

Ord

r eal o

l f G

f ilbert P

t infold

d (1957), o spisovatelově „jedné knize“, při-

pomněl v roce 1967 v eseji o Hemingwayovi (Spisy JŠ 14, Podivný

62 …příjmení pro sebe ve dvacátém století vyvlastnil chilský stalinista Ri-

pán z Providence a jiné eseje, 1999, s. 155) a v kapitole o Zbabělcích ze ca

c rd

r o oRe

R ye

y s s– o Pablu Nerudovi (1904–1973, Nobelova cena za lite-

Samožerbuchu (1977; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty

raturu 1971) srov. též zmínku v eseji Básník Jaroslav Seifert, v par-

a jiné eseje, 1997, s. 163).

landu pražských papalášů Přípa

p d

a dSe

S ife

if rt t(angl. 1985; Spisy JŠ 22, Ráda

zpívám z not a jiné eseje, 2004, s. 22, editorův komentář s. 261);

Em

E e

m n

e d

n ace

a : :54

5 ,

4 ,36

3

6 …j

… a

j kmile

l

e do

d s

o t

s at

a e

t č

e n

č ě

n …

ě

… m.

m .…s

… o

s t

o va

a do

d s

o t

s …

t

… ( e

( d. )

62 …c

… o u

o dělali S

i o

S věti v

i r

v o

r ce 1

e 96

1 8 – úhrnně se autor k událostem ve-

doucím k invazi vojsk Varšavské smlouvy vyslovil v přednášce

58–69 Pražská zima

By

B l r

l o

r k 1

k 96

1 8 m

8 ožný? (angl. 1988; zařazeno do dalšího svazku Esejí

Publikováno anglicky pod názvem Pra

r gue eWinter r v arlington-

ve Spisech JŠ, Timeo Danaos

o a jiné eseje)

e , v níž rovněž připomíná

ském (Virginia) měsíčníku The Am

A erican Sp

S ectator (1983, č. 9,

Goetha, citovaného zde na s. 66;

září, s. 19–23). Česky (zřejmě v autorově překladu) v časopise

150 000 slov (roč. 3, 1984, č. 7, s. 5–10), anglicky též v knize J. Š.

64 …l

… eták Sp

S olečnos

o ti Jo

J hna Birc

r he – konzervativní JBS, založená

Ta

T lkin’

n Mo

M s

o cow Blues (1988) na s. 231–242; podruhé česky v ne-

1958 a pojmenovaná po důstojníkovi americké výzvědné služby

patrně upraveném překladu v knize J. Š. Franz Kafka, jazz a jiné

Johnu Birchovi, „první americké oběti studené války“ (byl zabit

marg

r inálie e(1988) na s. 290–305. Po roce 1989 reprodukováno

ozbrojenými stoupenci čínských komunistů v srpnu 1945), je za-

jako faksimile vydání z roku 1988 v bulletinu Společnosti JŠ

měřena proti komunismu, globalizaci a imigraci do USA;

Danny (roč. 2, 1991, č. 2, duben, s. 28–43). V naší edici vychází

text česky potřetí (počtvrté, počítáme-li fotoreprint jako další

65 Odehrávaly se divoké bitvy… – mj. i o nich píše autor ve své

vydání), beze změny podle znění v autorově knize (1988).

„osobní historii českého filmu“ Všichni ti bystří mladí muži a ženy

(angl. 1971, česky Praha, Horizont 1991), o Formanovi na s. 100,

58 …Polsko, kde strana dělníků byla nahrazena aliancí armády… – viz

o Němcovi na s. 133 a o Chytilové na s. 119;

poznámku ke s. 53;

65 …i když se naprosto zruší cenzura… – od března 1968 (po abdi-

58 …j

… a

j k ho líčí Cos

o ta-

a Ga

G vra

r s – ve filmu Ne

N zvěstný (Missing, 1981),

kaci prezidenta Antonína Novotného) do dubna 1969 (od ná-

natočeném podle stejnojmenného románu (1978) Thomase

stupu Gustáva Husáka do čela KSČ) fungovala cenzura spíše

Hausera;

formálně, de iure však v poúnorovém Československu tato insti-

tuce – pojmenovaná jako Hlavní správa tiskového dohledu, od

60 …jako třeba pan Doctorow… – v předposlední kapitole románu

roku 1967 přejmenovaná na Ústřední publikační správu – nee-

The Book of Daniel (1971), kde při popisu Disneylandu o Váno-

xistovala pouze od 13. 6. do 26. 9. 1968, kdy začal pracovat nový

cích vede Doctorow implicitní paralelu s nacistickými vyhla-

Úřad pro tisk a informace, od 1. ledna 1969 Český úřad pro tisk

zovacími tábory (žádné konkrétní jméno zde ovšem nepadne).

a informace;

142

143

67 …kterým se říkalo jodasovci podle Jodase… – Josef Jodas (1903–

Společnosti JŠ Danny (roč. 2, 1991, č. 1, únor, s. 25–40) a přetiš-

1970), ortodoxní bolševik, po lednu 1968 jeden z nejmilitantněj-

těno v „měsíčníku pro ženy“ Maxima (roč. 1, 1990, č. 2, červenec,

ších komunistických funkcionářů, vítající okupaci v srpnu 1968.

příl. 13–16). V naší edici vychází text česky počtvrté (popáté,

Hádku Josefa Smrkovského s Jodasem na členské schůzi ZO

počítáme-li fotoreprint jako další vydání), podle znění v auto-

KSČ v Praze dne 15. 3. 1968 kvůli Jodasovým antisemitským

rově knize (1988).

výpadům v tisku zachycuje mj. začátek filmu Karla Vachka

Spřízněni volbou (Krátký film Praha 1968). Srov. též autorovu

71 …dobrovolná masová manifestace na protest proti pomlouvačným

poznámku v jeho „osobní historii českého filmu“ Všichni ti bystří

pomluvám amerického prezidenta… – viz týž motiv v této knize na

mladí muži a ženy (viz první poznámku ke s. 65) na s. 100 a 163.

s. 90. Tzv. kubánskou krizi použil autor jako dějinnou kulisu

v druhé části druhé kapitoly románu Mi

M rá

r kl (1972), nazvané

Eme

m n

e d

n ac

a e: :61

6 ,

1 ,20

0 …k

… d

k o

d

o se

e pod

d je

j h

e o

h …

o

… m.

m .…k

… d

k o

d

o se

e na

a je

j h

e o

h …

o

… ( e

( d. );

Mr

M tvý kněz (Spisy JŠ 8, 1997, s. 39–44);

64, 33 …pro obyčejného občana v ní demokracie neexistuje… m.

…p

… r

p o

r

o ob

o y

b č

y ej

e n

j é

n h

é o

h

o ob

o čana

a de

d m

e o

m k

o rac

a ie

i

e v

v ní íne

n ex

e ist

s uj

u e

j …

e

… ( e

( d. ); 64,

73 …obrovská Stalinova socha… – autor použil tento motiv v druhé

37

3

7 Před

d ve

v ř

e ej

e n

j o

n st

s í…

í

… m.

m .Pro

Pr

o ve

v ř

e ej

e n

j o

n st

s …

t

… ( e

( d. ); 65, 9 …Sedmikrás-

části druhé kapitoly románu Mi

M rá

r kl (1972, viz předchozí po-

kác

á h

h V

ě

V r

ě y

y C

hy

h tilo

l v

o é

v …

é

… m

.

m .…

S

… edmikrásk

s ác

á h

h C

hy

h tilo

l v

o é

v …

é

… (

e

( d. )

známku, 1997, s. 41–42) a v autobiografii Příběh neúspěšného te-

norsaxofonisty (angl. 1984; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsa-

xofonisty a jiné eseje, 1997, s. 40–41);

70–80 Je

0 J de

d n t

e ýd

ý e

d n v ž

e

ivo

v t

o ě Kv

ě K ě

v t

ě o

t sl

s av

a a Prsk

s a

Publikováno anglicky pod názvem Living an Orwell Nightmare

73 …přehlédl pasáž nazvanou „Manifest Molokova“… – motiv je inspi-

v torontském deníku The To

T ro

r nto Star (1984, 4. 1., s. 16). Česky

rován skutečnou praxí: 12. až 14. vydání Čapkova románu z roku

otištěno v autorově překladu pod názvem Jeden týden v životě Kvě-

1935 bylo cenzurováno v Čs. spisovateli (1953) a v SNKLHU

toslava Prska a s podtitulem „Pozdrav Georgi Orwellovi ze sku-

(1954 a 1955). Srov. též zmínku v eseji Pa

P nta

t are

r i? ? ( Telegram č. 3–4

tečné Oceánie let 1948–1984“ v římských Listech (roč. 14, 1984,

/1974–75; Spisy JŠ 21, Mezi dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 23);

č. 3, květen, příl. Čtení na léto, s. 182–186), v téměř identickém

znění pak v knize J. Š. Fr

F a

r nz K

z afka, j

, a

j zz a

z j

a iné m

é arg

r inálie (1988) na

73 Dr. Žilina s ním souhlasil… – podobně jako u ostatních jmen

s. 231–246, kde byl z následující věty vypuštěn úryvek vyznačený

(Jiří Sirotek, Eva Masnerová a Eva Kondrysová) jde o skuteč-

zde kursivou: „Zatímco se jeho kolegové lopotili nahrazováním

ného redaktora pražského nakladatelství Odeon Miloslava Ži-

křesťanských pozdravů světskými v kritickém vydání Spisů Aloise Jiráska

linu

n (1

( 9

1 26–1

– 9

1 99)

9 . Au

A t

u or o něm nap

a sal nekrolog ( R

( evolver Re-

a vyzmizíkováváním jména Berija v novém vydání…“ (zde na s.

vue č. 46/2001; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004,

78, ř. 35), a pasáž „…důkaz, že literatura v Československu je ne-

s. 241–242);

svobodná, jsou pusté výmysly…“ nahrazena zněním: „…důkaz,

že pomluvy o tom, že někteří západní autoři nemohou v Česko-

74 …soukromé předvádění amerického filmu… – popsané už v ro-

slovensku vyjít, jsou pusté výmysly…“ (zde na s. 79, ř. 25). Mo-

má nu z roku 1954 Ta

T nkový p

ý ra

r por,

r v kapitole Vůně civilu (Toronto,

tiv Zdeňka Nejedlého, sekularizujícího Jiráskovy spisy, použil

Sixty-Eight Publishers 1971, s. 171–172), včleněné v posledním

autor také v eseji Pa

P nta re

r i? ( Telegram č. 3–4/1974–75; Spisy JŠ

autorském znění do kapitoly Divizní kolo Armádní soutěže tvořivosti

21, Mezi dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 23) a v recenzi Po staros-

(Spisy JŠ 10, 1998, s. 164–165, editorova poznámka na s. 243–246)

tech se Slovníkem ( Z

( ápad

d č. 4/1986; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám z not

a dále v autobiografii Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty (angl.

a jiné eseje, 2004, s. 68, editorův komentář s. 286). – Po roce 1989

1984; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997,

reprodukováno jako faksimile vydání z roku 1988 v bulletinu

s. 43);

144

145

74 …jak vláda podporuje Lumumbovy vrahy v Kongu… – Patrice L.

76 …dcera jednoho z rovněž pověšených ve Slánského procesu… –

(1925–1961) byl první premiér afrického Konga poté, co se Bel-

kniž ní grafička, později překladatelka Heda Margoliusová-

gie své bývalé kolonie formálně vzdala a v zemi byly v květnu

-Kovályová (nar. 1919), ve skutečnosti manželka Rudolfa Mar-

1960 vypsány volby. Vláda Konžského národního hnutí (MNC)

goliuse (1913–1952, náměstek ministra zahraničního obchodu

ustavená o měsíc později usilovala o samostatnost země, jejíž so-

v Zápotockého vládě), popraveného ve vykonstruovaném poli-

ciální infrastruktura byla v dezolátním stavu, ale jejíž nerostné

tic

i kém

k

p

ém rocesu.

u Po

P jeho polov

o ičaté rehabilitaci, na základě Sdě-

bohatství bylo současně kontrolováno západními investory

lení ÚV KSČ o porušování stranických zásad a socialistické zákonnosti

a bývalými koloniálními kruhy (armáda např. stále podléhala

v období kultu osobnosti, jež vypracovala tzv. Kolderova komise

belgickému vedení). Lumumbova vláda se při přípravě reforem

v roce 1963, se podařilo Kovályové tajné Sd

S ělení opsat a vyvézt

orientovala na Sovětský svaz. Po separaci jižní bohaté provincie

na Západ

d (s obšírnými komentáři je pak publikoval pařížský

Katanga od Demokratické republiky Kongo (která nato vyhlá-

exilový čtvrtletník Sv

S ědectví č. 28 na jaře 1966, s. 350–387). Svou

sila Belgii válku) obsadily provincii jednotky OSN a po sporech

zkušenost popsala Kovályová v knize Na vlastní kůži (Toronto,

mezi MNC a prezidentem Josephem Kasavubuem podpořily

Sixty-Eight Publishers 1973, sv. 7, 2. vyd. Praha, Čs. spisovatel

USA plukovníka Josepha Mobutua, jehož vojáci 14. 9. 1960 pro-

1992, 3. vyd. Praha, Academia 2003). Okolnosti plíživé Margo-

vedli státní převrat; prezident zůstal ve funkci a Lumumba byl

liusovy rehabilitace použil Škvorecký jako motiv ve dvanácté až

internován v domácím vězení. Z něho koncem listopadu uprchl,

čtrnácté části páté kapitoly románu Mi

M rá

r kl (1972), nazvané Hyde

ale byl dopaden a uvězněn v Thysville (Mbanza-Ngungu). Byl

Pa

P rk

r (

k Spisy JŠ 8, 1997, s. 184–193);

zabit za dodnes nevysvětlených okolností: podle jedné verze

zemřel, zraněný a mučený, ještě v Thysville, podle jiné byl po

77 …chybu, jež se vloudila do stránkové korektury Doylovy detektivky

tamní vojenské vzpouře 13. 1. 1961 vydán prezidentu vzbou-

Znamení čtyř… – srov. týž motiv v autorově eseji Pro

r fláknutí (angl.

řené Katangy Moise Tshombemu a belgickými vojáky mučen

1985; Spisy JŠ 21, Mezi dvěma světy a jiné eseje, 2004, s. 192).

a zavražděn čtyři dny poté. Vyšetřovací komise belgického

parlamentu zřízená v roce 2002 došla k závěru, že o plánech na

Emendace: 71, 5 …že se stane majitelem… m. …že se stanou

Lumumbovu likvidaci věděl král Badouin I., ale neprokázalo

majiteli… (ed.); 74, 18 Téměř jedinými cizími filmy… m. Téměř

se, že by Belgie vraždu sama inscenovala. Finančně a vojensky

jediné cizí filmy… (ed.); 80, 29 …ani z nedělního milování… m.

ovšem podporovala Lumumbovy protivníky, na jejichž straně

…i z nedělního milování… (ed.)

stála i americká CIA;

75 Krejčí byl onen sochař… – narážka na osudy sochaře Otakara

81–93 Jsou Kanaďané p

–93 Jsou K

oliticky naivní?

Švece (1892–1955), žáka J. V. Myslbeka a tvůrce portrétů kultur-

Publikováno anglicky pod názvem Are Canadians Politically

ních osobností první Československé republiky. Po nečekaném

Naive? ve vancouverském čtvrtletníku Canadian L

n itera

r ture

r (1984,

vítězství v soutěži o návrh na Stalinův pomník a po protahující

č. 100, jaro, s. 287–297). Otištěno též francouzsky pod názvem

se práci při jeho budování (1949–1955) spáchal Švec za dodnes

Les Canadiens souffre

r ntils de naiveté politique? v montrealském

nejasných okolností dne 4. 4. 1955 sebevraždu, necelý měsíc

dvouměsíčníku Liberté (roč. 26, 1984, č. 5 /156/, prosinec,

před odhalením stalinovského monumentu na Letné. Srov. též

s. 3–20), anglicky rovněž v knize J. Š. Ta

T lkin’

n M

’ o

M s

o cow B

w lues (1988)

úryvek v autobiografii Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty (angl.

na s. 249–261. Česky v autorově překladu pod názvem Jsou Ka-

1984; Spisy JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje,

naďa

ď né p

é oliticky n

y aivní? poprvé v knize J. Š. Franz Kafka, jazz a jiné

s. 40);

marg

r inálie e (1988) na s. 313–330. Po roce 1989 reprodukováno

jako faksimile spolu s dalšími dvěma články, Ožehavé téma (1981,

146

147

v této knize na s. 34–50) a Divné události v Lisabonu (1988, Spisy

Talkin’ Moscow Blues, 1988, s. 109–130) a Jamming the Jazz Section

JŠ 22, Ráda zpívám z not a jiné eseje, 2004, s. 131–136), pod titulem

( The N

e e

N w Y

w o

Y rk

r R

k eview o

w f B

f ooks č. 11 z 30. 6. 1988, s. 40–42). Ve vlast-

první eseje jako samostatný sešitek Společnosti JŠ (Praha, 1991,

ním překladu a v rozšířené verzi publikoval druhý z článků pod

s. 24 až 41). V naší edici vychází esej česky podruhé (potřetí,

názvem Případ Ja

J zzové sekce e ve své knize Franz Kafka, jazz a jiné

počítáme-li fotoreprint jako další vydání), beze změny podle

marg

r inálie e(1988, s. 25–63; zařazeno do dalšího svazku Esejí ve

znění v autorově knize (1988).

Spisech JŠ, Timeo Danaos

o a jiné eseje)

e . Své angažmá z osmdesá-

tých let reflektoval v dodatku k Samožerbuchu z roku 1993 (Spisy

82 Brobdingnagiánská délka názvu… – narážka na druhý díl Gulli-

JŠ 7, Příběh neúspěšného tenorsaxofonisty a jiné eseje, 1997, s. 313);

vero

r vých c

h est (Gulliver’s Travels, 1726) od Jonathana Swifta, Cesta

do Brobdingnagu, v němž se protagonista ocitá mezi obry;

87 …od váženého profesora H. Gordona Skillinga – Harold Gordon

S. (1912–2001) mj. uspořádal sborník Interest Groups in Soviet Poli-

85 …ze země vypašoval memoáry stařičkého bývalého socialistického mi-

tics (Ed. spolu s Franklynem Griffithsem. University of Toronto,

nistra… – viz první poznámku ke s. 37;

Princeton University Press 1971) a do roku 1984, kdy Škvorecký

zveřejnil svou esej, napsal na dané téma kromě řady časopisec-

86 Havel dostal čtyři a půl roku… – trest byl však vynesen v souvis-

kých studií např. knihy Communism, National and International

losti s jiným procesem (jakkoli to při něm Havlovi komunistická

(Eastern Europe after Stalin. Toronto, University of Toronto

justice „spočítala“ i za předchozí aktivity, včetně té s pamětmi

Press 1964), Czechoslovakia’s Interrupted Revolution (Princeton/

Prokopa Drtiny), s představiteli Výboru na obranu nespraved-

Guildford, Princeton University Press 1976), Charter 77 and Hu-

livě stíhaných, dne 23. 10. 1979. První tištěné vydání Dopisů Olze

man Rights in Czechoslovakia (London, Allen & Unwin 1981). Jeho

(samizdatově 1983), které psal V. H. své ženě během tohoto

knihu Letters

r fro

r m Pra

r gue 19

1 3

9 7

3 –

7 1

– 9

1 3

9 9 (1988) vydalo torontské Six-

věznění (kvůli zdravotním důvodům byl propuštěn 4. 3. 1983),

ty-

y E

- igh

g t

h Pub

u l

b ishers česk

s y ja

j ko

k Listy z Pra

r hy (1988), Skillingovy

vyšlo právě v torontském Sixty-Eight Publishers 1985 jako 156.

paměti Československo, můj druhý domov vyšly česky v roce 2001

svazek. K procesu proti VONSu srov. studii Roberta Krump-

(přel. Petruška Šustrová, Praha, Prostor);

hanzla Zp

Z rá

r va o tre

r stním řízení proti „p

„ ra

r žské desítce“

e ( R

( evolver Re-

vue, 2001, č. 45, s. 339–347), připojenou k edici Dopisů z Ruzyně

87 Vote Now, Pay Later… – heslo a jeho vtip byly připomenuty

Jiřího Němce (tamt., s. 297–338);

též v jednom z Dopisů z USA ( Sv

S ět prá

r ce č. 1/1970), jejž pak au-

tor pod názvem Dě

D včátko z Las Ve

V ga

g s zařadil do cestopisu Velká

86 …zřejmě se chystá rozpustit Jazzovou sekci… – pokusy omezit

povídka o

a A

o m

A erice (1980; Spisy JŠ 18, Velká povídka o Americe a malá

a poté zastavit činnost Jazzové sekce od konce roku 1980 až

o Kanadě, 2

ě 001, s. 177);

do soudního procesu s pěti členy výboru JS na jaře 1987 sledo-

val a komentoval autor v řadě svých přednášek na amerických

90 …t

… ak co má bejt? – otázka se objevuje jako leitmotiv ve třetí

univer sitách (Cornell 4. 10. 1984, Detroit 23. 2. 1985, Tennessee

kapitole románu Příběh inženýra

r lidských duší (1977; Spisy JŠ 15,

27. 2. 1985) a v textech zejména pro exilový dvouměsíčník Západ,

2000, s. 175 a dále);

vycházející v Ottawě: Zp

Z rá

r va J

a a

J zzové s

é ekce (č. 4/1983, s. 16–21; po-

depsáno Mary Novak) a pod pseudonymem Vladimíra Burke:

90 …protestní shromáždění proti lžím imperialisty Kennedyho… – viz

Af

A éra

r Ja

J zzové sekce pokra

r čuje (č. 5/1983, s. 1–9), Aféra vrcholí (č. 6/

týž motiv v této knize na s. 71.

1983, s. 1–4), Af

A éra

r – myslí si oni – končí (č. 5/1984, s. 1–4) a Rozsu-

dek n

k ad J

d a

J zzovou s

u ekcí (č. 3/1987, s. 12–13). Anglicky otiskl články

Em

E e

m n

e d

n ac

a e

c : :82

8 , ,18

1

8 …p

… r

p o

r t

o i ija

j d

a e

d r

e né

n …

é

… m.

m .…p

… r

p o

r t

o i inu

n k

u le

l á

e rní…

í

… ( e

( d. );

Hipness at Noon ( The N

e e

N w R

w epublic c 17. 12. 1984, s. 27–35; též v knize

84,

4 ,17

1

7 Př

P ip

i a

p d

a á

á mi idiv

i né

n ,

é ,že

ž …

e

… m.

m .Př

P ip

i a

p d

a á

á mi ito

t

o div

i né

n ,

é ,že

ž …

e

… ( e

( d. );

148

149

85, 8 …akce nemetaforických tanků. Ty však – ani jediný… m.

97–101 D

–101 omácí fr

omácí onta,

fr

válka,

onta,

mír

válka,

a

mír CB

a

C aneb

C

Wie

aneb

sich

Wie

die

sich

W

die elt

W

…a

… kc

k e

c

e me

m t

e afo

f r

o ic

i k

c ýc

ý h

c

h tanků

k .

ů .Ty

T

y vš

v a

š k

k –

– ani ije

j d

e iné

n h

é o

h …

o

… ( e

( d. ); 86, 7

der kleine Moritz vorstellt

…d

… ruh

u ý

h

ý st

s ře

ř l

e il ldo

d k

o u

k m

u e

m n

e t

n y…

y

… m.

m .…d

… ruh

u ý

h

ý do

d k

o u

k m

u e

m n

e t

n y

y st

s ře

ř l

e il…

l

… ( e

( d. );

Publikováno anglicky pod názvem The H

e o

H me F

e r

F o

r nt ( War & Peace

86, 28 …sekci Svazu hudebníků ČSR. m. …sekci Českého svazu

at the CBC) v torontském dvouměsíčníku The Id

I ler (1985, č. 4,

hu

h d

u e

d b

e n

b íků

k .

ů .( e

( d. ); 87, 7 …ale ani informacím… m. …ale také in-

s. 25–26), pod názvem Wa

W r & Pe

P ace at the CB

C C

B

C přetištěno v knize

fo

f r

o ma

m c

a í

c m…

m

… ( e

( d. ); 90, 27 …rozhodl ty neexistující rakety z Kuby

J. Š. Ta

T lkin’

n Mo

M s

o cow Blues (1988) na s. 326–331. Česky v autorově

odstranit. m. …rozhodl odstranit ty neexistující rakety z Kuby.

překladu pod názvem Domácí fronta, válka, mír a CBC aneb Wie

( e

( d. );

) ;92

9 , ,27

2

7 …n

… a

n e

a xp

e on

o o

n v

o ané

n …

é

… m.

m .…v

… ye

y xp

e on

o o

n v

o ané

n …

é

… ( e

( d. )

sich d

h ie W

e e

W lt d

t er k

r leine M

e o

M ritz v

z ors

r tellt v knize Franz Kafka, jazz a jiné

marg

r inálie e(1988) na s. 331–337. V našem vydání vychází česky

beze změny podruhé.

94–96 Concerto to End All Concertos

Publikováno v exilovém dvouměsíčníku Západ, vycházejícím

Emendace: 98, 34 …aby se místo trajdání po protinukleárních

v Ottawě (roč. 6, 1984, č. 2, duben, s. 22), a poté beze změny

demonstracích „držela radši vařečky“. m. …aby místo trajdání po

otištěno v knize J. Š. Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie e(1988) na

pr

p ot

o inu

n kle

l árních d

h em

d

o

em n

o st

s rac

a ích „

h d

„ ržela s

a e r

e ad

a ši

š v

i ařečky“

y .

“ (

. e

( d. );

s. 306–310. Po roce 1989 reprodukováno jako faksimile vydání

100, 30 …po zkušenosti s Poláky jim asistentka režie možná… m.

z roku 1988 v bulletinu Společnosti JŠ Danny (roč. 2, 1991, č. 2,

…p

… o zkušen

e o

n st

s i s Po

i s P l

o áky, a

y si

s st

s en

e t

n ka rež

e ie ji

e j m mo

m m ž

o ná… (

á

e

… ( d. )

duben, s. 44–48). V naší edici vychází česky beze změny potřetí

(počtvrté, počítáme-li fotoreprint jako další vydání), podle vy-

dání z roku 1988.

10

1 2

0 –

2 1

– 0

1 6 Na

6 N t

a aša a píc

a a p níci

K tématu „upravení vztahu“ srov. zmínky v článcích Zpověď

Publikováno anglicky pod názvem Natasha and the Peacemakers

spisovatele svého věku ( Z

( ápad

d č. 6/1987; Spisy JŠ 22, Ráda zpívám

v torontském dvouměsíčníku The Id

I ler r(1985, č. 6, s. 12–14), pře-

z not a jiné eseje, 2004, s. 96) a Timeo Danaos

o s( Z

( ápad

d č. 5/1987; za-

tištěno pak v knize J. Š Ta

T lkin’

n M

’ o

M s

o cow B

w lues (1988) na s. 288–293.

řazeno do dalšího svazku Esejí ve Spisech JŠ, Timeo Danaos a jiné

Česky v autorově překladu pod názvem Nataša a pícníci v knize

eseje)

e .

Fr

F a

r nz Kafka, ja

j zz a jiné marg

r inálie e(1988) na s. 338–345. V našem

vydání vychází česky beze změny podruhé.

94 …Stan Kenton v titulu – tj. stejnojmenná skladba jazzového pi-

anisty a vedoucího orchestru (1911–1979);

102 Jedním z úplně posledních rozhodnutí našeho bývalého minister-

ského předsedy Pierra Trudeaua… – P. T. (1919–2000) byl kanad-

94 Skočenci – mohu-li si dovolit ulčismus… – narážka na no

n v

o o

v t

o vary

ským premiérem od 20. 4. 1968 do 3. 6. 1979 a od 3. 3. 1980 do

Oty Ulče v knihách Špa

Š tně č

ě asovaný b

ý ěženec (To

T r

o on

o t

n o

t ,

o S

, i

S xty-

y E

- igh

ig t

h

30. 6. 1984;

Publishers 1985, sv. 153) a Špa

Š tně navrá

r cený běženec c(tamtéž 1992,

sv. 221);

102 …údajná sovětská invaze do Afghánistánu… – poté co se na za-

čátku roku 1978 dostali v Afghánistánu k moci komunisté a 27.

96 pokud vl. vyvěš. a okn. zd. – ironicky užitá zkratka domovnic-

4. 1978 vyhlásili Afghánskou demokratickou republiku (pre-

kého hlášení za komunismu: „vlajky vyvěšuje a okna zdobí“.

zidentem, předsedou vlády a stranickým generálním tajemní-

kem se stal Núr Muhammad Tarakí, zástupci ministerského

Emendace: 94, 37 …analogické jednání… m. …adekvátní jed-

předsedy byli jmenováni Háfizulláh Amín a Babrak Karmal),

nání… (

í

e

… ( d. )

rozběhla se dlouho připravovaná oficiální spolupráce mezi

Afghánistánem a Sovětským svazem (vojenští poradci, pozem-

150

151

ková reforma, sekularizace, tj. potlačování islámu, reforma

vigaci buď Sověti využili k demonstraci vojenské síly (s násled-

vzdělávání apod.). Její výsledky vyvolaly rozsáhlý lidový od-

nou výmluvou, že podle nich šlo o špionážní letadlo), anebo si

por (který ztělesňovaly ideologicky různě orientované skupiny

dopravní boeing spletli se skutečným americkým špionážním

mudžahedínů), jejž prostřednictvím svých výzvědných služeb

letadlem RC-135, které podle závěrů mezinárodní komise ICAO

podporovali Američané (jejich vyslanec Adolph Dubs, kterého

z roku 1993 mělo v tutéž dobu nad sovětským prostorem rovněž

v únoru 1979 za nejasných okolností unesli povstalci, byl při

operovat. Zahynulo všech 269 cestujících;

pokusu o osvobození, jejž v sovětské režii formálně řídil Amín,

zabit a Američané dalšího diplomata v Afghánistánu už nejme-

102 …údajné věznění Andreje Sacharova – ruský jaderný fyzik (1921–

novali). Souběžně probíhal boj o moc uvnitř Lidové demokra-

1989) se v letech 1948–1968 podílel na sovětském atomovém

tické strany Afghánistánu (po zavraždění Tarakího v září 1979

programu, měl rozhodující zásluhy na vývoji vodíkové bomby

se jeho nástupcem stal Amín), která se pokoušela potlačit po-

(odpálena 12. 8. 1953) a jsou mu připisovány zásluhy na třech

vstalecké hnutí mudžahedínů. Do stupňující se občanské války

rozhodujících krocích vedoucích ke kontrolovanému štěpení

vstoupil Sovětský svaz ozbrojenou invazí speciálních jednotek

atomového jádra. Stal se nejmladším členem sovětské akade-

24. 12. 1979, o tři dny později zavraždili sovětští výsadkáři pre-

mie věd a obdržel titul Hrdina socialistické práce a Stalinovu

zidenta Amína, jehož bezcenné funkce a pravomoce převzal

cenu. Od poloviny padesátých let začal o prospěšnosti atomové

29. 12. 1979 Karmal (ve funkci do roku 1986). Z občanské války

zbraně v bipolárně rozděleném světě smýšlet jinak a nakonec byl

se stala válka mezi Afghánci a Sověty. 21. 3. 1980 vznikla Islám-

z vědeckého programu odvolán, když v červenci 1968 zveřejnil

ská aliance za osvobození Afghánistánu, jejíž navzájem zne-

memorandum, v němž se vyslovil pro mezinárodní odzbrojení

svářené strany pojilo odhodlání svrhnout komunisty a vyhnat

a kontrolu atomových zbraní, a když o měsíc později veřejně

Sověty. Válka, v níž zahynul milión až půldruhého miliónu lidí,

protestoval proti vojenské invazi do Československa. Za své

trvala deset let. Sovětská vojska začala opouštět Afghánistán

angažmá ve věci lidských práv a národního sebeurčení v první

po mezinárodních diplomatických jednáních v květnu 1988

polovině sedmdesátých let obdržel 1975 Nobelovu cenu míru

(a po jmenování Michaila Gorbačova generálním tajemníkem

(sovětské úřady mu zakázaly vycestovat a cenu převzala jeho

Komunistické strany SSSR 11. 3. 1985, který se od tzv. Brežně-

manželka Jelena Bonnerová). Po protestech proti přepadení

vovy doktríny „omezené suverenity“, jež Sovětský svaz vehnala

Afghánistánu byl 22. 1. 1980 zatčen a deportován do Gorkého

do války, otevřeně distancoval právě od roku 1988), poslední

(dnes Nižnyj Novgorod), kde žil pod dohledem KGB. Gorba-

vojáci odešli v únoru 1989. (O moc v zemi se poté rozpoutala

čov v prosinci 1986 jeho vyhnanství zrušil a vyzval Sacharova

krvavá válka, v níž si v polovině devadesátých let zajistilo pře-

k návratu do Moskvy a do politiky. Jako bezpartijní byl Sacha-

vahu radikální islámské hnutí Talibán, založené, financované

rov v roce 1989 zvolen do nového parlamentu SSSR, Všesvazo-

a operující z Pákistánu, které nastolilo islámkou diktaturu

vého sjezdu lidových poslanců, a připravoval reformu sovětské

podporující terorismus proti západní civilizaci. Hnutí přišlo

ústavy. Zemřel v prosinci 1989 na infarkt;

o moc během vojenského zásahu USA a OSN v říjnu 2001, kte-

rým byly současně položeny základy pro demokratické státní

103 Čedok

k – zkratka ovšem znamená Československou dopravní

uspořádání Afghánistánu);

kancelář (založenou už v roce 1920, komunisty ovšem k nepo-

znání transformovanou);

102 …sestřelení korejského údajně dopravního letadla… – 1. 9. 1983

zlikvidovala sovětská stíhačka u ruského ostrova Sachalin

104 …jak to vyprávěla reportérovi česko-kanadského žurnálu Západ…

dopravní Boeing 747 korejských aerolinií, jenž se během letu

– v

– iz I

z n

I t

n er

e view s

w N

s a

N t

a ašou

o B

u a

B y

a e

y r

e ov

o o

v u

o (

u Z

( ápad

d 6, 1984, č. 6, s. 14–15),

z New Yorku do Soulu odchýlil od kursu. Pilotovu chybu v na-

které vedl Ota Ulč ve Spolkové republice Německo.

152

153

Rejstřík

Divák v únorové noci 13

Emendace: 102, 27 …by mluvit nesměli. m. …by nesměli mluvit.

Doctorow Edgar Lawrence 60

( e

( d. ); 104, 39 …neboť když si nějaký čas před tím podali… m.

...a pátý jezdec je strach

Dostavník (rež. J. Ford) 74

(Z. Brynych) 22

…ne

… b

ne oť

o k

ť d

k y

d ž ně

ž j

ně a

j ký č

ý as p

s ř

p ed t

d ím s

m i

s p

i odali…

i (

… e

( d. ); 105, 25 …není

Doyle sir Arthur Conan 77

Abusch Alexander 78

Drei Kugeln auf Rudi Dutschke

pro štíhlou pohlednou dívku stopnout auto žádný problém. m.

Adler Alfred 34–36

(W. Biermann) 43

Achmatovová Anna Andrejevna 9

…není to pro štíhlou pohlednou dívku žádný problém stopnout

Dreiser Theodore 59

Alda Jan 22

au

a t

u o

t .

o (

. e

( d. ); 106, 28 …v nacistickém Německu za zabití Žida nikdy

Alexandr Ně

r N vský

Dubček Alexander 16, 17, 51, 64, 66,

(rež. S. Ejzenštejn) 40

67, 90

žádného esesmana nepotrestali. m. …v nacistickém Německu

Alžběta II. 23

Dutschke Rudi 43, 44

Ančerl Karel 10

nikd

k y ž

d

ád

á ného e

néh

sesm

s ana nepot

o rest

s ali za zab

a i

b t

i í Žid

i a. (

a e

. ( d. )

Dva tisíce slov (L. Vaculík) 19

Arafat Jásir 89

Dyk Viktor 19, 22, 23

Aragon Louis 16

Armstrong D. Louis 100

Eisler Hans 42

Ejzenštejn Sergej Michajlovič 40

Babel Isaak Emmanuilovič 20

Ellsberg Daniel 30, 85, 86

Bachman Joseph 43

Engels Friedrich 35–37, 50

Bajer Hans 47, 48

Evanoff Ronnie 103

Balázs Béla 41

Baťa Tomáš 61

Fa

F lconer (J

r . Cheever:

Bayerová Nataša 103–106

Věznice Falconer) 29

Beethoven Ludwig van 12

Famíra Eduard 21

Berija Lavrentij Pavlovič 78

Fa

F rá

r řův konec (r

c ež. E. Schorm) 66

Biermann Wolf 43, 44

Das blaue Licht

Farell James Thomas 12

(r

t ež. B. Balázs

Faulkner William 59, 78, 85

a L. Riefenstahlová) 41

Fe

F uilleton o 1. M

n o 1

á

. M ji 19

i 1 7

9 5

7 (L. Vaculík) 62

Biebl Konstantin 22

Fitzgerald Francis Scott 59

Birch John 64

Ford John 74

Bojar Pavel 23

Forman Miloš 14, 65

Bonner Songgruppe 44

Freud Sigmund 34, 35

Brežněv Leonid Iljič 51

Brynych Zbyněk 22

Gellner František 9

Ginzburg Alexandr 29

Camus Albert 53, 56, 96

Goebbels Joseph 16, 34, 36–40, 44

Capone Alfonso 17

Goethe Johann Wolfgang 66

Carmichael Stokely 32

Göring Hermann 38, 51

Conrad Joseph 52, 63

Gott Karel 18

Costa-Gavras Constantin 58

Gottwald Klement 66

Gunnarsson Sturla 97

Čapek Karel 73, 85

Čep Jan 10

Hájek Jiří 18, 19, 23

Černý Rudolf 23

Halas František 10, 11, 17, 19, 20, 22

Černý Václav 94

Hammett Dashiell 16

Havel Václav 18, 22, 85, 86

Davisová Angela 30, 44, 50, 56, 86

Hemingway Ernest 12, 14, 19, 59

Degrelle Léon 41

Dějiny Všesvazové komunistické strany

Hendrych Jiří 15

(bolševiků)

Heydrich Reinhard 89, 90

73

Herz Juraj 27

Descartes René 49

Devatenáct set osmdesát čtyři

Heřman Tomáš 101

Hill Joe 30, 44

(G. Orwell) 75

Hitler Adolf 8, 29, 32, 34, 38, 40, 41, 46,

Dienstbier Jiří 28, 31

49, 52, 54, 87, 88

Dioklecián 19

Hollander Paul 86

154

155

Hons Václav 23

Kolder Drahomír 64

Mi

M rá

r kl 12

Preisner Rio 31

Horáková Milada 30, 86, 89

Kolman Arnošt 51

Mitchell Ken 97

Proč není mír?

r (L. Hughesová) 83

?

Hostovský Egon 10

Komunistický manifest (K. Marx

Moravec Emanuel 51, 82

Procházka Jan 16

Hotmar Josef 5, 6, 15, 16, 18, 22

a F. Engels) 8

Morgan John 92

Prosťáčci na cestách (M. Twain) 100

Hovory s Okťabrinou 13

Kondrysová Eva 74

Mosley sir Oswald 82

Prosťáček viz

k

V první linii

Hrabal Bohumil 14, 22

Konec nylonového věku 13

Mucha Alfons 85

Protižidovská čítanka 9

Hrbek Jaromír 22

Kopecký Václav 74

Mů

M j jnámět tje evlastenectví (S. Ejzenštejn) 40

Průklepový papír bílý (P. Pithart) 25

Hrozny hvěvu (J. Steinbeck) 12

Korjakovcev Viktor 106

Munro Donald W. 102, 103

Psaní na stěně viz The Writing on the Wall

Hughes Langston 41

Krajina Vladimír 55

Mussolini Benito 6, 34, 41

Hughesová Lesley 82–93

Kramář Karel 11

Radok Alfréd 14

Husák Gustáv 63, 67, 94

Kriseová Eda 59

Nagy Imre 66

Reagan Ronald 104

Huxley Aldous 31

Křižník Potěmkin (rež. S. Ejzenštejn) 40

Naipaul Vidiadhar Surajprasad 55

Reich Wilhelm 35

Křížová Vlasta 103

Napoleon I. 21

Represe? Rozhodně ale dobře utajená

Chaloupka strýčka Toma

Kundera Milan 25, 85

Na

N zí a mrtví (N. Mailer) 15

(L. Hughesová) 83

(H. E. Beecher-Stoweová) 71

Kussi Peter 58

Němec Jan 65

Reyes Ricardo (pseud. Pablo Neruda)

Chamberlain Arthur Neville 83

Neruda Jan 62

62

Cheever John 29

Laporte Pierre 29

Neumann Stanislav 22

Reynek Bohuslav 23

Chramostová Vlasta 33

Lásky jedné plavovlásky (rež. M. Forman)

Ne

N zhašený měsíc (B. Pilňak) 52

Ribbentrop Joachim von 39

Chruščov Nikita Sergejevič 71, 90, 97

65

Nezoufejte! 10, 11

Riefenstahlová Leni 41

Churchill Winston 8, 91

Leach Lewis M. 102, 103, 106

Nové canterburské povídky 10

Robeson Paul 99

Chytilová Věra 65

Legenda Emöke 21

Novotný Antonín 18, 65

Roosevelt Franklin Delano 17, 75

Lenin Vladimir Iljič 21, 22, 34, 37, 38, 42,

Rose Paul 29

Ideologie im Lied – Lied in der Ideologie

51, 53, 54, 64, 65, 72, 84, 93

O slavnosti a hostech (rež. J. Němec) 65

Rosenbergovi Ethel a Julius 30

(V. Karbusický) 30, 42

Lewis Sinclair 59

Odysseus (J. Joyce) 79, 80

Rudá žeň (D. Hammett) 16

Internacionála (E. Pottier a P. Degeyter)

Lied für Angela Davis

Ondruš Emil 104

48

(Bonner Songgruppe) 44

O’Neill Eugene 59

Sacco Nicola 30, 44

It

I aly: Te

: T rror on the Right (T. Sheehan) 49

Lieder machen Geschichte (H. Bajer) 47

e

Opustíš-li mne (Z. Pluhař) 6

e

Sacharov Andrej Dmitrijevič 89, 102, 106

Liehm Antonín J. 58

Orwell George 31, 53, 56, 70, 75

Sbohem, armádo! (E. Hemingway) 20

Jagger Mick 85

Lincoln Abraham 32

Otevřený dopis Josephu Goebbelsovi

Sedmikrásky (rež. V. Chytilová) 65

Die Jahre der Entscheidung

Linhartová Věra 27

(S. Ejzenštejn) 40

Seifert Jaroslav 10, 11

(rež. K. Junghans) 41

Lopatka Jan 27

Sekyra (L. Vaculík) 19

Jaruzełski Wojciech 89, 90

Lucas Michael 103, 104, 106

Pachman Luděk 21

Sešity (A. Camus) 56

Jebb Julian 56

Lucerna (A. Jirásek) 7

Palach Jan 21, 67

Shakespeare William 12, 59

Jefferson Thomas 54

Lumumba Patrice 74

Páral Vladimír 15

Sheehan Thomas 49

Jerome Victor Jeremy 16

Lunceford Jimmie 14

Patočka Jan 60

Sinclair Upton 59

Jirásek Alois 7

Luxemburgová Rosa 38

Pelikán Jiří 56

Sirotek Jiří 73

Jodas Josef 67

Perón Juan Domingo 49

Skála Ivan 23

Jones James 56

Mácha Ladislav 20, 21

Pilař Jan 23

Skilling Harold Gordon 87

Joyce James 79

Mailer Norman 15

Piller Jan 64

Slánský Rudolf 30, 76, 90

Juneau Pierre 101

Mandelštam Osip Emiljevič 20

Pilňak Boris 20, 52

Směšné lásky (M. Kundera) 26

Junghans Kurt 41

Mao Ce-tung 49

Pinochet Augusto 54

Smith Sidney 87

Martinů Bohuslav 85

Pištěk Theodor 41

Soffici Argento 41

Kaddáfí Muammar 49

Marx Karl 37, 58

Pithart Petr 27

Sontagová Susan 41

Kafka Franz 9, 61

Masaryk Jan 65

Pius XI. 80

Spellman Francis 79

Kainar Josef 9

Masaryk Tomáš Garrigue 11, 65, 75

Plojhar Josef 66

Spinoza Baruch de 49

Kalandra Záviš 22

Masnerová Eva 73

Pluhař Zdeněk 6, 22

Springer Axel Cäsar 43

Kant Immanuel 49

Die Massenpsychologie des Faschismus

Pocta Katalánsku (G. Orwell) 56

Stalin Josif Vissarionovič 34, 39, 40, 52,

Karbusický Vladimír 30, 42, 44, 47, 49

(W. Reich) 35

Poe Edgar Allan 8

53, 55, 73–77, 100

Kennedy John F. 90

Masters Edgar Lee 59

Pol Pot 32

Steinbeck John 12, 59

Kenton Stan 94, 96

McCarthy Joseph 16

Političtí poutníci (P. Hollander) 86

Strasser Gregor 37, 38, 52

Kepák Jiří 21

Mejerchold Vsevolod 20

Potěmkin Grigorij Alexandrovič 87

Strasser Otto 37, 38, 52

Klíma Ivan 61

Městečko (E. Kriseová) 59

Pražské jaro bez tanků (L. Hughesová)

Sviták Ivan 65

Kohout Pavel 60

Metinierová Michelle 101

82, 84

Sysel Jiří 103

156

157

Šalda F. X. 6, 19

Zbabělci 9, 13, 17

Ščaranskij Anatolij 28, 29

’Zekiel viděl kolo (’Zekiel Saw De Wheel)

Škutina Vladimír 20

98–100

Štoll Ladislav 15

Ziegler Adolf 8, 9

Znamení čtyř (A. C. Doyle) 77

Ta

T kový je život (rež. K. Junghans) 41

Zoščenko Michail 9

Ta

T nkový pra

r por 13

Zrzavý Jan 23

Tarasoff Kuzma 102, 103, 106

Teige Karel 9. 22

Ždanov Andrej Alexandr

Ždanov Andr

ovič 9–11

ej Alexandr

Těreškovová Valentina 83

Žert (M. Kundera) 27

Thälmann Ernst 38

Žilina Miloslav 73

Die Theorie der Organenminderwertigkeit

Život je jinde (M. Kundera) 27

und ihre Bedeutung für Psychologie und

Philosophie (A. Adler) 35

Tigrid Pavel 5, 9

Toufar Josef 20, 65

Tr

T a

r bl (P

l . Kohout) 60

Trudeau Pierre 29, 102, 106

Třešňák Vlastimil 60

III. hudební festival druhé kultury

(I. M. Jirous) 27

Twain Mark 100

Ukradený měsíc viz Nezhašený měsíc

Ulč Ota 106

Urválek Josef 17, 20

Už nikdy válku! (Study W

!

ar no Mo’)

99, 100

V první linii (rež. S. Gunnarsson) 97,

99, 100

Vaculík Ludvík 18, 21, 22, 60, 62, 64

Valčík na rozloučenou (M. Kundera) 26

Válka s Mloky (K. Čapek) 73

Vánoční spiklenecká povídka (I. Klíma) 61

Vanzetti Bartholomeo 30, 44

Věk nylonu 9

Voskovec Jiří 10

Waugh Evelyn 56, 57, 97

Wayne John 74

Wessel Horst 47

Williams Williams Carlos 59

Wolfe Thomas 59

Wright Richard 12

The Wr

e W iting on the Wa

e W ll (ed. P. Kussi

a A. J. Liehm) 58, 63, 69

Young Andrew 28, 30

Zákony džungle 13

více o studiu na Literární akademii najdete na www.lit-akad.cz

Zamjatin Jevgenij Ivanovič 31

Západu na očích (J. Conrad) 52

158

159

Spisy Josefa Škvoreckého

svazek 27

řídí redakční rada – Vladimír Justl,

Václav Krištof, Michal Přibáň, Michael Špirit

Josef Škvorecký

Nataša, pícníci a jiné eseje

vybral, uspořádal, k vydání připravil, komentář napsal

a rejstřík sestavil Michael Špirit

vydala Literární akademie (Soukromá vysoká škola Josefa Škvoreckého), s.r.o.,

Na Pankráci 54, 140 00 Praha 4, www.lit-akad.cz

roku 2006 jako svou 31. publikaci

vydání první

grafická úprava Petr Babák (Laboratoř)

sazba a zlom Tereza Šerá (Laboratoř)

ISBN 80-86877-23-X

160