Lady Susan

Jane Austen

(1871)

Hodnocení:

***

Štítky:

Literatura světová, Ostatní

Novela v dopisech s názvem Lady Susan je jediným plně dokončeným dílem z pera Jane Austenové, které nebylo publikováno za jejího života. Podobně jako původní verze prvního publikovaného románu Rozum a cit (ještě pod názvem Elinor a Marianne) jde o relativně krátké dílo v dopisech. Jak již název napovídá, hlavní hrdinkou je sobecká vdova Lady Susan, která se snaží nalézt co nejvhodnějšího manžela nejen pro sebe, ale také pro svoji dceru (kterou ovšem nutí do sňatku s mužem, kterého nenávidí). Austenová rozpracovává charakteristiky postav prostřednictvím reakcí na dopisy, které dostávají, přičemž hlavní hybatelkou příběhu i emocí je právě Lady Susan, důmyslně měnící tón dopisů podle toho, komu jsou určeny. Hlavní hrdinka popírá klasické standardy romantických románů - hraje až neuvěřitelně aktivní roli, je krásná, inteligentní i vtipná a její nápadníci jsou mladší než je ona sama. Není také bez zajímavosti, že během námluv s případným manželem bez problémů flirtuje se ženatým mužem. A v závěru je k ní autorka dokonce výrazně shovívavější, než bychom očekávali.

1

Lady Susan Vernonová

pro pana Charlese Vernona

Langford, prosinec

Milý švagre,

nemohu si již déle odepírat potěšení a nevyužít Vašeho milého pozvání strávit s Vámi několik týdnů v Churchhillu, kterého se mi dostalo, když jsme se naposledy loučili. Doufám tedy – pokud by to Vám ani paní Vernonové nevadilo a mohla bych přijet –, že mi již za několik dní představíte moji švagrovou, s níž se dlouho toužím seznámit. Moji milí přátelé na mě s velkou laskavostí naléhají, abych zde prodloužila svůj pobyt, ale vzhledem k jejich pohostinné a veselé povaze by rádi trávili až příliš mnoho času ve společnosti, což já si s ohledem na svoji současnou situaci a rozpoložení nemohu dovolit. Netrpělivě se těším, až budu moci zavítat do rozkošného klidu Vašeho domu.

Toužím poznat i Vaše malé, milé děti, v jejichž srdcích se budu ze všech sil snažit vzbudit zájem. Vbrzku budu potřebovat, aby mi dodaly sílu. Budu totiž zanedlouho nucena odloučit se od vlastní dcery. Dlouhá nemoc jejího drahého otce mi zabránila věnovat se jí tak, jak by povinnosti a cit vyžadovaly a mám ty nejlepší důvody domnívat se, že guvernantka, do jejíž péče jsem ji svěřila, se svého úkolu nezhostila nejlépe. Vše jsem tedy vyřešila tím, že jsem se dceru rozhodla poslat do jedné z nejlepších soukromých škol v Londýně. Budu mít příležitost zavézt ji tam při cestě za Vámi osobně.

Rozhodně bych se nechtěla dočkat v Churchhillu odmítnutí. Bylo by pro mě nanejvýše bolestné, dozvěděla-li bych se, že není ve Vašich silách mě přijmout.

Vaše vděčná a milující sestra

S. Vernonová

/* Proč Susan Vernonová vystupuje jako Lady Susan? Bezpochyby jde o naznačení šlechtického původu, přesněji řečeno – určitě byla dcerou vysoce postaveného šlechtice (tj. od hraběte výše)./

2

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Langford

Mýlila jste se, milá Alicie, když jste si myslela, že zůstanu na tomto místě celou zimu. Rmoutí mě, když musím říci, jak hluboce jste se mýlila, protože jsem nepříliš často strávila tři měsíce příjemněji než ty, které právě uplynuly.

V současnosti nejde nic hladce; ženy v rodině se proti mně spojily. Odhadla jste, jak bude vše probíhat, už když jsem poprvé přijela do Langfordu – a Mainwaring je tak neobyčejně roztomilý, že jsem také nebyla úplně bez obav. Pamatuji se, jak jsem si při cestě k domu říkala: „Ten muž se mi líbí, jen abych někomu neublížila!“ Rozhodla jsem se však, že budu diskrétní. Musela jsem mít na paměti, že jsem vdovou pouhé čtyři měsíce. Chtěla jsem zůstat co nejvíce stranou. A také jsem zůstala, má milá – nepřijímala jsem pozornosti od nikoho jiného než od Mainwaringa. Vyvarovala jsem se i jakéhokoli obecného flirtování; na rozdíl od předcházejících případů jsem neměla oči pro žádného jiného drahouška než pro Sira Jamese Martina, jehož jsem si všímala tak trochu i proto, abych jej odloučila od slečny Mainwaringové. Kdyby ovšem všichni znali mé důvody, vážili by si mě. Nazývali mě nehodnou matkou, ale šlo o požehnaný pud mateřské lásky. Právě to, že mám dceru, mě nutilo pokračovat, a kdyby nebyla tou největší prosťačkou na světě, možná bych se za vynaložené úsilí dočkala náležité odměny.

Sir James mě požádal o ruku Frederiky; ona ovšem – trýzeň mého života – se rozhodla postavit proti tomuto svazku tak vehementně, že jsem raději svůj plán pro tentokrát odložila. Více než jen jednou jsem již zalitovala, že jsem se za něj neprovdala sama; a kdyby byla jeho opovržení hodná slabost alespoň o stupínek menší, určitě by k tomu došlo. V tomto ohledu jsem ovšem poněkud romantická a pouhé bohatství mě nedokáže uspokojit.

Výsledek všeho je nesnesitelný: Sir James je pryč, Maria j e velmi nazlobená a paní Mainwaringová neuvěřitelně žárlivá; a navíc je na mě tak rozzuřená, jak jí jen povaha dovoluje. Ani bych se nedivila, kdyby se obrátila na svého poručníka, mohla-li by. Naštěstí jsme však s Vaším manželem stále přátelé a nejmilejším a nejlaskavějším krokem, který v životě udělal, bylo to, že se jí jednou provždy zřekl, když vstoupila do manželského svazku. Proto Vás naléhavě prosím, abyste nadále udržovala jeho nelibost na náležité úrovni. Situace zde je velmi smutná; žádná společnost se tak výrazně nezměnila – všichni jsou ve válce a Mainwaring si jen sotva dovolí prohodit se mnou pár slov.

Je načase, abych odsud odjela. Rozhodla jsem se proto, že je opustím a během tohoto týdne s Vámi strávím – jak doufám – uklidňující den v Londýně. Jsem-li stále tak málo v oblibě u pana Johnsona, musíte mě určitě navštívit na Wigmore Street č. 10. Doufám ale, že to nebude nutné, protože pan Johnson je – přes všechny své chyby – jedním z mužů, o nichž se vždy mluví jako o „čestných“. A s Vámi, jeho manželkou, jsme tak důvěrné přítelkyně, že jeho pohrdání mnou vypadá poněkud nepříhodně.

Zastavím se v Londýně při cestě do toho nesnesitelného místa na venkově. Ano, opravdu odjíždím do Churchhillu. Odpusťte mi, má milá, ale je to poslední místo, jehož pohostinnosti mohu využít. Kdyby bylo v Anglii jiné místo, kam bych se mohla uchýlit, určitě bych mu dala přednost. Charles Vernon je mi odporný a z jeho ženy mám obavy. V Churchhillu musím nicméně zůstat tak dlouho, dokud se mi nenaskytne něco lepšího.

Dcera pojede se mnou do města, kde ji zanechám v péči slečny Summersové na Wigmore Street, dokud nebude alespoň trochu rozumnější. Získá si tam dobré přátele, protože všechny dívky pocházejí z těch nejlepších rodin. Cena je nesmírná a rozhodně výrazně vyšší, než jakou bych kdy chtěla zaplatit.

Adieu, pošlu Vám zprávu, jakmile se objevím ve městě.

S pozdravem S. Vernonová

3

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

je mi to velice líto, ale musím Vám napsat, že bohužel nebude v našich silách dodržet slib a strávit s Vámi Vánoce; o toto štěstí nás připravila okolnost, z níž pravděpodobně nevzejde nic, co by to mohlo vynahradit.

Lady Susan v dopise svému švagrovi vyjevila zájem navštívit nás téměř okamžitě; a jelikož taková návštěva bude sotva pouhou zdvořilostní záležitostí, je nemožné odhadnout její délku. Na takovou událost jsem nebyla ani v nejmenším připravena, navíc se rozhodně nemohu spolehnout nato, že se Lady Susan bude chovat decentně. Zdálo se, že Langford je ve všech ohledech místem pro ni jako stvořeným, jednak díky elegantnímu a nákladnému životnímu stylu, ale také díky její náklonnosti k panu Mainwaringovi. Určitě jsem tedy neočekávala tak rychlou změnu, ačkoli vzhledem k jejímu narůstajícímu přátelství k nám od té doby, co zemřel její manžel, jsem si myslela, že ji někdy v budoucnosti budeme muset přijmout.

Zřejmě k ní byl můj manžel během pobytu ve Staffordshiru až příliš milý. Vždyť bez ohledu na povahu Lady Susan bylo její chování k němu tak neomluvitelně lstivé a skoupé již od té doby, kdy se začalo mluvit o našem manželství, že nikdo jen trochu méně laskavý a mírný by to určitě nemohl přehlížet. A přestože jako vdově po bratrovi, navíc žijící ve skromných poměrech, bylo správné poskytnout jí finanční podporu, nemohu si pomoci, že naléhavé pozvání k návštěvě našeho domu v Churchhillu ze strany pana Vernona bylo naprosto zbytečné. Nicméně vzhledem k tomu, že můj manžel ochotně vidí ve všech jen to nejlepší, stačil k obměkčení jeho srdce a k tomu, aby opravdu uvěřil, že jde o upřímné projevy, její viditelný žal a vyznání lítosti. Sama o tom nicméně přesvědčena nejsem, a i když se její dopis zdá být hodnověrný, nerozumím příliš důvodu, proč k nám chce přijet.

Můžete tedy odhadnout, má milá paní, s jakými pocity očekávám její příjezd. Lady Susan bude mít příležitost využít všech schopností, pro něž je oslavována, aby si získala alespoň částečně moji pozornost; samozřejmě že se budu snažit obrnit se před jejím vlivem, pokud své vystupování nepodpoří něčím, co bude zásadnějšího charakteru. Vyjádřila vroucí přání seznámit se se mnou a v dopise se také laskavě vyjádřila o mých dětech, ale nejsem natolik slabá, abych předpokládala, že žena, která se chová tak lhostejně, ne-li bezcitně k vlastnímu potomkovi, by si dokázala vytvořit vztah k některému z mých dětí.

Slečna Vernonová bude zanechána ve škole v Londýně, když její matka pojede k nám, což mě těší jednak kvůli ní samé, ale i kvůli nám. Odloučení od matky jí bude určitě ku prospěchu, a navíc by šestnáctiletá dívka, jíž se prozatím dostalo tak chatrného vzdělání, zde nebyla příliš vítána.

Vím, že si Reginald již dlouho přeje seznámit se s úchvatnou Lady Susan, a proto se brzy přidá k naší společnosti.

Jsem ráda, že se otci daří dobře, a jsem s krásným pozdravem.

Catherine Vernonová

4

Pan Reginald De Courcy

pro paní Catherine Vernonovou

Parklands

Milá sestro,

gratuluji Vám i panu Vernonovi k tomu, že do Vaší rodiny vbrzku zavítá nejznámější koketa v Anglii. Podle toho, co jsem o ní dříve slyšel, jsem ji vždy považoval za velmi elegantní dámu se sklonem k flirtování, ovšem v poslední době se mi donesly jisté podrobnosti ohledně jejího chování v Langf ordu, které dokazují, že se nespokojí s počestným flirtováním jako většina lidí, ale že se snaží o to, aby ukojila vlastní vášně i za cenu, že rozvrátí celou rodinu. Výsledkem jejího chování k panu Mainwaringovi byla žárlivost a neštěstí jeho manželky a pozorností, kterou prokazovala mladému muži, jenž byl před setkáním s ní nakloněn sestře pana Mainwaringa, připravila tuto roztomilou dívku o milence.

Všechny tyto informace jsem získal od pana Smithe, který nyní přebývá v sousedství (zašel jsem s ním na večeři do podniku Hurst a Wilford). Právě se vrátil z Langfordu, kde strávil dva týdny s milostivou paní, a je tedy nanejvýše způsobilý poskytovat výše uvedené informace.

Jaká to musí být žena! Toužím se s ní setkat, a určitě tedy přijmu Vaše milé pozvání, abych si mohl udělat představu o jejích okouzlujících schopnostech, které dokáží mnohé – vždyť se jí podařilo získat pozornost dvou mužů najednou, a dokonce v jednom domě, přičemž ani jeden z nich se jí s ohledem na vlastní partnerku věnovat neměl – a to vše dokázala bez šarmu mládí!

Jsem rád, že slečna Vernonová do Churchhillu se svou matkou nepřijede, protože její způsoby rozhodně nejsou na odpovídající úrovni. Podle pana Smithe je navíc hloupá a namyšlená. Když se pýcha spojí s hloupostí, nic neutají ani předstírání a slečna Vernonová bude vystavena krutému pohrdání. Ovšem podle všech informací, kterých se mi o Lady Susan dostalo, se zdá, že ta je naopak schopna úchvatného klamu, a velmi mě potěší, když budu svědkem jejího chování a budu moci její lsti odhalit.

Přijedu velmi brzy.

Váš milující bratr R. De Courcy

5

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Churchhill

Těsně před odjezdem z Londýna jsem dostala Váš vzkaz, drahá Alicie, a jsem potěšena, že pan Johnson netušil nic o Vašem zasnoubení až do večera, který mu předcházel. Bylo bezesporu nutné jej podvést, ale bylo zřejmé, že bude nutno použít nějaký trik.

Dorazila jsem bez problémů a nemám nejmenší důvod stěžovat si na přijetí ze strany pana Vernona. Musím se ovšem přiznat, že nejsem stejně spokojena s chováním jeho ženy. Má vskutku skvělé způsoby a je zjevné, že se obléká podle poslední módy, ale její chování mě příliš nepřesvědčuje, že je mi nakloněna. Snažila jsem se, aby ji setkání se mnou potěšilo, a byla jsem co nejpřátelštější, ale zdá se, že vše bylo zbytečné. Prostě mě nemá ráda. Jistě, uvědomím-li si, že jsem se OPRAVDU snažila zabránit sňatku mého švagra s ní, není tento nedostatek srdečnosti příliš překvapivý, ale to, že mi má stále za zlé šest let starý plán, který nakonec stejně nevyšel, přesto ukazuje na jistou úzkoprsost a pomstychtivost.

Občas mám sklon litovat, že jsem nechtěla, aby Charles koupil Vernon Castle, který jsme beztak museli prodat, ovšem situace tehdy byla velmi složitá, obzvláště proto, že prodej proběhl přesně v době svatby. Všichni by měli také brát ohled na křehkost mých citů – nemohla jsem dopustit, aby důstojnost mého manžela utrpěla tím, že by jeho mladší bratr vlastnil rodinné sídlo. Kdyby šlo vše zařídit tak, abychom se nemuseli stěhovat a mohli žít společně se svobodným Charlesem, rozhodně bych nepřesvědčovala manžela, aby sídlo prodal někomu jinému. Charles měl ale těsně před svatbou se slečnou De Courcyovou a to mě omlouvá. V jejich rodině je až příliš mnoho dětí a jaký užitek z prodeje Vernon Castle právě Charlesovi bych měla já? To, že jsem obchodu zabránila, patrně zanechalo v jeho manželce nepříjemný dojem, ale když někdo nechce mít jiného v oblibě, důvod si vždy najde.

Pokud jde o peníze, zmíněná událost Charlesovi nikdy nezabránila, aby mi byl prospěšný. Velmi si ho vážím – je tak snadno ovlivnitelný! Zdejší dům je pěkný, nábytek odpovídá poslední módě a ze všeho vyzařuje dostatek a elegance. Jsem si naprosto jista, že Charles je velmi bohatý; člověk, který vlastní banku, nemá s penězi nikdy problém. Oni ovšem nevědí, jak s bohatstvím naložit. Návštěv mají pomalu a do Londýna jezdí pouze za obchodními záležitostmi.

Opravdu bych se chtěla dostat do přízně švagrové prostřednictvím jejích dětí; už je znám všechny jmény a chci si velmi citlivě naklonit obzvláště jedno z nich,mladého Frederika, jehož si brávám na klín a oplakávám jeho drahého strýčka.

Chudák Mainwaring! Nemusím Vám ani říkat, jak mi chybí a jak často na něj musím myslet. Hned po příjezdu jsem od něj obdržela smutný dopis plný nářků ohledně jeho ženy a sestry a bědování nad osudem. Vernonovým jsem tvrdila, že jde o dopis od jeho ženy, takže když mu budu psát, bude dopis adresován Vám a Vás prosím o jeho tajné předání.

S pozdravem S. Vernonová

6

Paní Catherine Vernonová

PRO PANA ReGINALDA De COURCYHO

Churchhill

Inu, drahý Reginalde,

setkala jsem se s tou nebezpečnou osobou a musím Vám ji popsat, ačkoli doufám, že si již brzy budete moci utvořit vlastní obrázek. Je opravdu velice krásná, nicméně jistě můžete mít určité pochybnosti o půvabech už nikoli nejmladší dámy. Za sebe mohu však směle prohlásit, že jsem se nepříliš často setkala s tak půvabnou ženou, jako je Lady Susan. Její krása je křehká. Má našedlé oči a tmavé řasy. Podle vzhledu by jí jistě nikdo nehádal více než pětadvacet, ačkoli je přinejmenším o deset let starší. Určitě jsem nebyla připravena na to, že bych ji snad mohla chválit či obdivovat, i když jsem vždy slýchala, jak je krásná. Nemohu se však ubránit dojmu, že se v ní v neobyčejné míře spojila symetrie, krása a grácie. Její vystupování směrem ke mně bylo od prvopočátku laskavé, upřímné a tak vroucí, že kdybych netušila, jak mě vždy nenáviděla kvůli tomu, že jsem se provdala za pana Vernona, a kdybych opominula fakt, že jsme se nikdy dříve nesetkaly, mohla bych ji na základě chování ke mně považovat za svou oddanou přítelkyni.

Myslím si, že lidé mají sklon spojovat si jistotu ve vystupování s koketováním a předpokládat, že nestoudné vystupování jde ruku v ruce s nestoudným myšlením; alespoň já jsem u Lady Susan očekávala, že její sebevědomí bude nepatřičně vysoké. Již na první pohled je však neuvěřitelně roztomilá a má velmi poutavý hlas i způsoby. Je mi líto, že tomu tak je, protože co jiného by to vše mohlo být než klam? Bohužel ji znám příliš dobře. Je chytrá a milá a má dostatečný rozhled, aby s ní bylo lze bez problémů mluvit prakticky o všem. Jazykem vládne náramně, i když si myslím, že se velmi často snaží přesvědčit okolí, že černá je vlastně bílá. Vlastně mě již téměř přesvědčila o svém vřelém vztahu k dceři, ačkoli jsem se dlouho domnívala, že opak je pravdou. Hovoří o ní s takovou něhou a zároveň s úzkostí v hlase, obzvláště když hořce lituje zanedbám jejího vzdělání (což ovšem líčí jako naprosto nevyhnutelnou záležitost), že si musím vždy připomenout, kolik po sobě jdoucích jar strávila milostivá paní v Londýně, zatímco zanechala dceru ve Staffordshiru v péči služebnictva nebo – což je jen o málo lepší – guvernantky abych se zdráhala uvěřit tomu, co říká.

Mají-li její způsoby takový vliv na mé srdce, které jí není příliš nakloněné, můžete si domyslet, o co více platí na pana Vernona a jeho štědrou povahu. Kéž bych mohla být tak spokojena jako on, že se Lady Susan rozhodla odjet z Langfordu k nám do Churchhillu. A kdyby tam nestrávila několik dlouhých měsíců, než zjistila, že způsob života jejích přátel jí – v její situaci a s jejími pocity – nevyhovuje, možná bych uvěřila, že starosti způsobené ztrátou takového manžela, jakým pan Vernon byl (přičemž její chování k němu nebylo zdaleka bez vady), by v Lady Susan mohly vzbudit touhu odejít na čas do ústraní. Nemohu ovšem pominout délku jejího pobytu u Mainwaringových. A když přemýšlím o naprosto odlišném způsobu života u nich v porovnání s tím, čemu se musí podřídit u nás, mohu pouze předpokládat, že příčinou jejího odjezdu z rodiny, kde musela být na vrcholu blaha, byla její touha, jakkoli opožděná, napravit si pověst.

To, co Vám říkal přítel Smith nicméně nemůže být úplně pravdivé, protože Lady Susan si pravidelně dopisuje s paní Mainwaringovou. V každém případě musí jít o přehnané nařčení. Je takřka zhola nemožné, aby byli dva muži tak strašně oklamáni najednou.

S pozdravem

Catherine Vernonová

7

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Churchhill

Drahá Alicie,

jste velmi milá, že nezapomínáte na Frederiku. Jsem tomu ráda a považuji to za projev přátelství. Ačkoli však nemám pochyb o vřelosti Vašeho citu, rozhodně od Vás nemohu požadovat tak velkou oběť. Frederica je hloupá a není na ní nic chvályhodného. Nemohu Vás tedy žádat o jedinou chvilku Vašeho drahocenného času, abyste pro ni posílala kohokoli do Edward Street, obzvláště proto, že každá návštěva by odváděla její pozornost od důležitého vzdělávání – přeji si, aby se mu během pobytu u slečny Summersové věnovala ze všech sil. Chci, aby hrála a zpívala s jistou dávkou vkusu a aby si byla při vystupování jista. Zdědila po mně totiž hudební nadání a má i ucházející hlas. V dětství jsem si tedy užívala volnosti a nikdo mě nenutil ničemu se věnovat, a tak mi dnes chybí všestranné vzdělání nutné pro každou ženu, která chce být po všech stránkách přitažlivá. Nejsem zastánkyní stále více do popředí se deroucí módy získat perfektní znalosti všech možných jazyků a vynikat v umění i vědeckých disciplínách. Mistrné zvládnutí francouzštiny, italštiny či němčiny je podle mého pouhou ztrátou času. Hudba, zpěv, kreslení a další umění mohou ženě získat chvilku slávy ale určitě jí nepomohou přidat na seznam jediného milence – půvab a vybrané způsoby jsou zdaleka nejdůležitější.

Nemyslím si tedy, že by Frederičino vzdělání mělo být více než jen povrchní. A určitě ji nenechám ve škole tak dlouho, aby čemukoli porozuměla do hloubky. Doufám, že se mi ji podaří do roka provdat za Sira Jamese. Nyní víte, v co doufám (a opravdu věřím, že se mi to vyplní). Koneckonců pobyt ve škole musí být pro dívku ve věku Frederiky velice ponižující. Mimochodem, opravdu Vás žádám, abyste ji k sobě již více nezvala, protože chci, aby se cítila co nejnepříjemněji.

Sirem Jamesem jsem si naprosto jista. Mohla bych mu napsat vzkaz, aby zopakoval svou nabídku k sňatku. Chtěla bych Vás také požádat, abyste byla nápomocna a zabránila tomu, že by snad během svého pobytu v Londýně navázal vztah s někým jiným. Pozvěte ho čas od času k Vám a promluvte s ním o Frederice, aby na ni nezapomněl. Celkem vzato se musím pochválit, jak mistrně jsem tuto záležitost zvládla, a považuji to za velmi šťastný případ spojení obezřetnosti a něžnosti. Jiné matky by jistě trvaly na tom, aby jejich dcery takový návrh přijaly při prvním náznaku. Nemohla jsem se však smířit s tím, že bych snad měla nutit Frederiku do sňatku, proti němuž se její srdce bouřilo. Namísto toho, abych se zachovala krutě a prostě ji přinutila, aby se podvolila, vystavuji ji absolutnímu nepohodlí, dokud se nepodvolí a nebude se sňatkem souhlasit.

Dosti však již*té protivné dívky. Určitě Vás zajímá, jak zde trávím čas. První týden byl, po pravdě řečeno, nesnesitelně nudný. Nyní se však vše začíná obracet k lepšímu. Přijel bratr paní Vernonové, pohledný mladý muž, jenž je pro mě příslibem obveselení. Je v něm něco, co mě docela zajímá, jistá kombinace drzosti a nenucenosti, z čehož se jej pokusím vyléčit. Je plný života a zdá se být i chytrý. Pokud v něm k sobě vzbudím větší úctu, než kolik v něm zanechaly milé pozornosti ze strany jeho sestry, mohlo by jít o docela příjemný flirt. V podrobování drzé duše se skrývá nesmírná rozkoš – udělám vše pro to, aby tento člověk, jenž byl předurčen k tomu, aby mě neměl rád, uznal moji nadřazenost. Již se mi jej podařilo znepokojit chladným přijetím.

Rozhodně se vynasnažím ponížit pýchu těch sebestředných De Courcyových co nejvíce – dokáži paní Vernonové, že se její sesterská varování minula účinkem, a přesvědčím Reginalda, že mě ostouzela neoprávněně. Tento plán mě alespoň zabaví a zabrání mi v neustálém přemýšlení o hrozivé odluce od Vás a ode všech, které miluji.

S pozdravem S. Vernonová

8

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

neočekávejte, prosím, že by se Reginald vrátil domů v dohledné době. Přál si, abych Vám napsala, že díky příznivému počasí přijal nabídku pana Vernona k prodloužení pobytu v Sussexu a že nejspíše společně vyrazí na lov. Chce si okamžitě nechat poslat pro koně a v současnosti je nemožné odhadnout, kdy se vrátí do Kentu.

Drahá matko, nebudu před Vámi skrývat své pocity ohledně náhlé změny jeho plánu, avšak myslím si, že byste o ní raději neměla mluvit s otcem. Má o Reginalda až přílišné starosti a měl by nejspíš obavy, které by mohly mít vážný dopad na jeho zdraví a duševní rozpoložení. Lady Susan se podařilo obrátit Reginalda během čtrnácti dnů na svou stranu. Krátce řečeno, jsem přesvědčena, že za jeho touhou prodloužit si zde pobyt stojí nejen chuť vyjet si na lov s panem Vernonem, ale také jistá míra okouzlení Lady Susan. Pochopitelně tedy nemohu mít takovou radost z toho, že se můj bratr rozhodl zůstat u nás déle, jako kdyby jedním z důvodů nebyla ona.

Jsem vskutku popuzena lstivostí této bezcharakterní ženy. Může být snad silnější důkaz jejích nebezpečných schopností než to, že se^í podařilo naklonit si Reginalda? Vždyť když poprvé vstoupil, byl rozhodně proti ní! V posledním dopise před příjezdem mi dokonce vylíčil jisté podrobnosti ohledně jejího chování v Langfordu, které získal od muže, jenž ji zná velmi dobře – a ty, jsou-li založeny na pravdě, musí vůči ní budit opovržení. Reginald jim navíc bezmezné věřil. Jsem si jista, že jeho názor na ni byl velmi špatný. Když přijel, bylo zjevné, že ji nepovažuje za hodnou citlivého zacházení ani úcty. Měl pocit, že by ji potěšila pozornost jakéhokoli muže, který by s ní chtěl flirtovat. Musím přiznat, že se chovala tak, aby jej od jakékoli podobné myšlenky odvrátila. Nezpozorovala jsem u ní ani náznak nevhodnosti a ani trochu domýšlivosti, přetvářky či snad frivolnosti. Vzhledem k tomu, že je Lady Susan velice atraktivní žena, nebyla bych ani příliš překvapena, že k ní Reginald pojal náklonnost, kdyby nevěděl nic o její minulosti. Ovšem naplňuje mě úžasem, že si ji oblíbil navzdory svému původnímu názoru a přesvědčení.

Jeho obdiv k ní byl zprvu velice silný, i když celkem přirozený, a ani mě příliš neudivilo, jaký dojem na něj udělala něžnost a jemnost jejích způsobů. Když se však o ní zmínil v posledních dnech, vždy ji až neobvykle chválil. A včera dokonce řekl, že ho nepřekvapuje, že díky své líbeznosti a podobným schopnostem jistě dokáže získat srdce nejednoho muže. Když jsem si v odpovědi postěžovala na její špatnou povahu, poznamenal, že všechny její chyby je nutno připsat na vrub zanedbaného vzdělání a brzkého sňatku a že jinak je to prostě báječná žena. Jeho sklon omlouvat její chování, nebo na ně dokonce v rámci vřelého obdivu zapomínat mě trápí. Kdybych nevěděla, že je Reginald v Churchhillu vždy vítán a že vlastně ani nepotřeboval nabídku k prodloužení pobytu, litovala bych, že tak pan Vernon učinil.

Záměry Lady Susan se pochopitelně točí kolem flirtování a touhy, aby ji všichni obdivovali. Ani na chvilku si nedokážu představit, že by měla v plánu něco vážnějšího. Ponižuje mě však, když vidím, jak se od ní nechá napálit rozumný mladý muž jako Reginald.

S úctou Catherine Vernonová

9

Paní Alicia Johnsonová

pro Lady Susan Vernonovou

Edward Street

Drahá přítelkyně,

gratuluji Vám k příjezdu pana De Courcyho a rozhodně Vám radím, abyste se za něj provdala. Jak je známo, jeho otec má značný majetek a není příliš pravděpodobné, že by Vám stál v cestě příliš dlouho. O mladém muži jsem slyšela jen to nejlepší, a ačkoli Vás si nikdo nezaslouží, nejdražší Susan, pan De Courcy by mohl stát za to. Mainwaring bude pochopitelně zuřit, ale Vy jej dokážete snadno uklidnit. Ani ta nejpřísnější věc cti od Vás nemůže žádat, abyste čekala na JEHO osvobození* od manželky.

Setkala jsem se se Sirem Jamesem, když minulý týden strávil několik dní v Londýně. Několikrát mě navštívil na Edward Street. Hovořila jsem s ním o Vás i Vaší dceři a zdá se, že na Vás rozhodně nezapomněl. Jsem si naprosto jista, že by s radostí vstoupil do sňatku s jednou z Vás. Vzbudila jsem v něm naději, že Frederica bude se sňatkem svolná, a zároveň jsem jej vyplísnila za to, že se dvořil Marii Mainwaringové. Namítl, že šlo pouze o žert, a oba jsme se srdečně zasmáli jejímu zklamání. Prostě jsme si padli do noty. Je stejně pošetilý, jak jsem si jej pamatovala.

V dokonalé úctě Alicia

* Jediná situace, kdy by se pan Mainwaring mohl s Lady Susan oženit, by nastala po případné smrti jeho manželky.

10

Lady Susan Vernonová

PRO PANÍ ALICII JOHNSONOVOU

Churchhill

Drahá přítelkyně,

velice Vám děkuji za radu ohledně pana De Courcyho, kterou jste mi dala v dobré víře, že mi bude užitečná. Je však nepříliš pravděpodobné, že bych se jí řídila. Nemohu se přece rychle a bez rozmýšlení rozhodnout o něčem tak vážném, jako je sňatek, obzvláště v situaci, kdy netrpím nedostatkem peněz. Ze svazku s panem De Courcym bych navíc před smrtí jeho otce patrně neměla příliš velký prospěch. Je ovšem pravda, že mám o sobě natolik vysoké mínění, abych byla přesvědčena, že by v tom nebyl problém. Dala jsem mu pocítit své schopnosti a mohu si nyní užívat radosti z triumfu nad někým, kdo byl vůči mně předpojatý na základě mých avantýr v minulosti a kdo sem přijel s úmyslem dát mi najevo svou nelibost.

Doufám, že se i jeho sestra přesvědčila, jak málo účinné je líčení kohokoli ve špatném světle v porovnání s okamžitým účinkem intelektu a způsobů. Jasně vidím, jak je znepokojena tím, že se mi podařilo naklonit si jejího bratra, a soudím, že mohu z její strany očekávat protiakci. Jelikož se mi však již jednou podařilo zpochybnit nestrannost jejího názoru, myslím, že jí dokáži čelit i nadále.

Bylo rozkošné pozorovat, jak se pan De Courcy postupem času snažil o důvěrnosti. Obzvláště sladké bylo pozorovat změnu jeho chování poté, co se mi podařilo s chladnou vznešeností odrazit jeho drzý pokus o intimnosti. Nejprve jsem se chovala velice odměřeně a mohu říci, že jsem se v životě nechovala tak nekoketně, ačkoli moje touha někoho ovládnout nebyla nikdy tak zřejmá. Podmanila jsem si jej díky citlivosti a hovorům o seriózních záležitostech a dovolím si tvrdit, že se do mě alespoň trochu zamiloval, a to bez náznaku jakéhokoli flirtu.

Paní Vernonová si zaslouží z mé strany náležitou odvetu, aby si uvědomila, že i žena tak vybraného chování a tak nenáročná jí dokáže oplatit její nedobré zacházení. Na druhé straně – ať si myslí a dělá, co uzná za vhodné. Nikdy jsem se nesetkala s tím, že by snad rady sestry zabránily mladému muži zamilovat se do té, která se mu líbí.

Přešli jsme s Reginaldem k jistým důvěrnostem a nejspíše budeme udržovat platonický vztah. Z mé strany určitě nikdy nepůjde o nic víc, protože i kdybych nebyla oddána nikomu jinému celým srdcem, určitě bych se zdráhala najít zalíbení v muži, který si dovolil o mně smýšlet tak zle. Reginald není nepohledný a je i hoden chvály, kterou jste o něm slyšela, avšak v porovnání s naším přítelem z Langfordu bude vždy na druhém místě. Je méně uhlazený než Mainwaring a ani lichotky mu nejsou příliš vlastní – celkově výrazně zaostává ve schopnosti pronášet ona rozkošná slůvka, která dokáží vždy zlepšit náladu. Je ovšem poměrně sympatický a dokáže mě i pobavit. Když je nablízku, všechny ty dlouhé hodiny, které bych jinak plnila snahou překonat odtažitost mé švagrové a posloucháním fádních řečí jejího manžela, náhle utíkají daleko rychleji.

Vaše zpráva o Siru Jamesovi je více než uspokojivá. Vbrzku naznačím své záměry v tomto ohledu slečně Frederice.

S pozdravem S. Vernonová

11

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Nejdražší matko,

jsem stále více znepokojena Reginaldovým chováním, protože je na něm stále více zjevný vliv Lady Susan. Nyní je mezi nimi velmi důvěrný vztah. Často bývají pohrouženi do dlouhých rozhovorů. Velice rafinovaně s ním koketuje, aby si jej ještě více naklonila. Není možné sledovat důvěrnosti mezi nimi po tak krátké době známosti bez starostí, ačkoli bych se neobávala, že by plány Lady Susan snad zahrnovaly sňatek.

Kéž by se Vám pod nějakou hodnověrnou záminkou podařilo přimět Reginalda k návratu domů! Rozhodně se nechystá odjet, ačkoli jsem mu již mnohokrát naznačovala, že zdravotní stav otce je na pováženou – ovšem jen do té míry, jak mi dovoluje slušné vychování.

Lady Susan j ej bezesporu naprosto ovládla. Podařilo se jí zvrátit Reginaldovo špatné mínění o ní, a dokonce jej přesvědčila, aby nejen bez povšimnutí přecházel, ale i hájil její chování. Zpráva pana Smithe o jejích způsobech v Langfordu, kdy ji nařkl z toho, že svedla pana Mainwaringa a zároveň i mladíka zasnoubeného se slečnou Mainwaringovou, jíž Reginald naprosto věřil ještě v době, kdy k nám přijel, se mu nyní jeví jako hanebná smyšlenka. Řekl mi to se zanícením, které samo o sobě vypovídalo o tom, jak lituje, že vůbec kdy slovům pana Smithe věřil.

Upřímně mě rmoutí, že Lady Susan kdy překročila práh našeho domu! Očekávala jsem její příjezd s rozpaky, ovšem nikoli v úzkostných obavách o Reginalda. Předpokládala jsem, že mi Lady Susan bude velmi nepříjemnou společnicí, ale ani v duchu bych si nepomyslela, že by snad mohla uchvátit mého bratra, přestože byl s jejími způsoby zevrubně obeznámen a jejím charakterem z celého srdce opovrhoval. Bylo by opravdu dobré, kdyby se Vám jej odsud podařilo dostat.

S úctou Catherine Vernonová

12

Sir Reginald De Courcy

pro svého syna

Parklands

Vím, že mladí muži obecně těžce snášejí, když se jich někdo, byť z nejužšího rodinného kruhu, vyptává na to, čemu se říká srdeční záležitosti. Doufám však, milý Reginalde, že se nad to povzneseš a nebudeš ještě zesilovat mé obavy a mít pocit, že by bylo nejlepší odmítat má důvěrná sdělení a pohrdat mými radami.

Měl by sis uvědomit, že jako můj jediný syn a jako představitel našeho starobylého rodu by ses měl chovat mimo jiné i s ohledem na to, co si o Tvých krocích pomyslí příbuzenstvo. Obzvláště v tak důležité věci, jako je manželství, jde o všechno – o štěstí Tvé i Tvých rodičů i o čest Tvého jména. Nepředpokládám, že bys vědomě a bez dalších podmínek vstoupil do svazku této povahy, aniž bys o tom uvědomil matku a mě, nebo přinejmenším nebyl naprosto přesvědčen o tom, že s Tvým rozhodnutím budeme souhlasit.

Nemohu se však zbavit obavy, že Tě dáma, s níž ses nedávno seznámil, láká ke sňatku, jejž úplně celá rodina rozhodně odsoudí. Věk Lady Susan je sám o sobě velmi důležitou překážkou, ale snad ještě důležitější je její špatná pověst. V porovnání s ní je dokonce rozdíl dvanácti let pominutelný. Kdybys nebyl zaslepen dočasným okouzlením, bylo by z mé strany směšné opakovat, že jsou obecně dobře známy případy prohřešků proti dobrému vychování z její strany. Zanedbávání manžela, vyzývavé chování k jiným mužům, výstřednosti a hýření byly tak očividné a známé, že je nikdo nemohl přehlédnout a ani na ně zapomenout. Díky shovívavosti pana Charlese Vernona byla naší rodině vždy líčena v růžovějších barvách, ale i přes jeho snahu omlouvat ji víme, co prováděla, když se ze zcela sobeckých pohnutek ze všech sil snažila zabránit jeho sňatku s Catherine.

Vzhledem k mému stáří a stále se zhoršujícímu zdraví bych si velice přál, aby ses co nejdříve usadil. Je mi lhostejno, jaké bude mít Tvá budoucí choť jmění, ale rozhodně musí pocházet z dobré rodiny kde se jí dostalo bezvadného vychování. Až si opravdu zvolíš svou nastávající a nikdo proti ní nebude moci nic namítat, slibuji, že jsem připraven dát Ti s radostí svolení se sňatkem, ale je mou povinností postavit se proti svazku, který by byl možný pouze díky hrozivé lsti a byl by předem odsouzen k neúspěchu. Není vyloučeno, že za chováním Lady Susan je pouze její ješitnost nebo touha získat si obdiv muže, o němž si musela určitě myslet, že je proti ní předpojatý. Je ovšem velmi pravděpodobné, že míří výše. Je chudá, a možná tedy přirozeně vyhledává svazek, který by byl pro ni výhodný. Svá práva znáš nejlépe sám a víš také, že není v mé moci zabránit Ti, abys zdědil rodinný majetek. Není také příliš pravděpodobné, že bych se za jakýchkoli okolností snížil k tomu, abych Tě zastrašoval.

Upřímně bych Tě chtěl seznámit se svými pocity a záměry: nechci, abys dostal strach, ale abys znovu nabyl rozumu a citu. Vědomí, že jsi se oženil s Lady Susan, by mě připravilo o veškerou radost ze života. Znamenalo by konec upřímné hrdosti, kterou jsem k Tobě jako k jedinému synovi do této doby cítil. Musel bych se stydět setkat se s Tebou, slyšet o Tobě, a dokonce i na Tebe pomyslet.

Je možné, že tento dopis nepřijmeš právě nejlépe, ale jeho napsáním jsem ulevil své duši, a navíc jsem cítil, že je mou povinností napsat Ti, že Tvá náklonnost k Lady Susan není v kruhu rodinném ani mezi Tvými přáteli žádným tajemstvím. A chtěl jsem Tě před ní varovat. Velmi rád bych se dozvěděl, jaké důvody Tě vedly k tomu, že nevěříš zprávě pana Smithe, o jejíž věrohodnosti jsi před pouhým měsícem rozhodně nepochyboval.

Budu opět šťasten jako dříve, pokud mě ujistíš, že nemáš jiné plány než krátkodobé milé konverzace s chytrou ženou a že sice obdivuješ její krásu a schopnosti, ale nejsi slepý k jejím chybám. Pokud mě o tom nemůžeš ujistit, napiš mi alespoň, co je důvodem tak zásadní změny Tvého názoru na Lady Susan.

S pozdravem

Reginald De Courcy

13

Lady De Courcyová

pro paNí Catherine Vernonovou

Parklands

Drahá Catherine,

když přišel Tvůj poslední dopis, bohužel jsem nemohla vycházet ze svého pokoje kvůli silnému nachlazení, které mi zabránilo, abych si jej přečetla sama. A tak jsem nemohla odmítnout nabídku Tvého otce, že mi dopis přečte. Díky tomu se obeznámil s Tvými obavami o bratra, což mě velice mrzí.

Byla bych napsala Reginaldovi sama, jen co by mi to oči dovolily, abych mu příhodným způsobem zdůraznila nebezpečí, které plyne muži jeho věku z důvěrné známosti s tak rafinovanou ženou, jako je Lady Susan. Připomněla bych mu také, že jeho případná vysoká očekávání patrně zůstanou nenaplněna. Navíc jsem mu chtěla připomenout, že jsme zde sami s otcem a že bychom jej rádi uvítali zpět doma, aby nás potěšil během dlouhých zimních večerů.

Již se nikdy nedozvím, jestli by můj dopis vůbec k něčemu byl, ale trápí mě pomyšlení, že se Sir Reginald dozvěděl o záležitosti, o níž jsme předem tušili, že ho znepokojí. Pochopil, čeho se obáváš, jakmile dopis přečetl, a určitě se mu celá záležitost ještě stále honí hlavou. Obratem napsal Reginaldovi dlouhý dopis, v němž jej výslovně žádá o vysvětlení, co nového zjistil o Lady Susan, aby mohl zapomenout na veškeré šokující zprávy o ní, které se k nám v poslední době donesly.

Odpověď přišla dnes ráno a přikládám ji k tomuto dopisu, protože si ji určitě ráda přečteš. Kéž by byla o něco uspokojivější – zdá se, že ji Reginald psal pln odhodlání myslet si o Lady Susan jen to nejlepší. Obzvláště ujištění ohledně toho, že se rozhodně nechystá ke sňatku, a podobné záležitosti mě nenaplňují právě klidem. Ze všech sil se vynasnažím uklidnit otce, ovšem zdá se, že od té doby, co obdržel dopis od Reginalda, je daleko méně znepokojený.

Drahá Catherine, protiví se mi, že Tvůj nezvaný host stojí nejen v cestě tomu, abychom se setkali na Vánoce, ale navíc je i důvodem problémů a soužení. Polib za mě milé děti.

Tvá milující matka C. De Courcyová

14

Pan Reginald De Courcy

pro Sira Reginalda De Courcyho

Churchhill

Milý otče,

právě jsem obdržel Váš dopis, který mě uvedl v takový úžas jako patrně nic v mém dosavadním životě. Předpokládám, že mohu poděkovat mé milé sestře, že mě vylíčila v takovém světle, aby mě ve Vašich očích poškodila a vzbudila ve Vás obavy.

Vůbec netuším, proč by měla být má sestra s rodinou znepokojena pouhým tušením něčeho, o čemž – jak mohu potvrdit – si pouze ona myslí, že by mohlo nastat. Připisovat takový plán Lady Susan vypadá spíše na to, že jí Catherine chce upřít veškerá práva na ono skvělé porozumění, k čemuž se nikdy nesnížili ani její největší nepřátelé. Je-li navíc i moje chování považováno za plánování sňatku s ní, musel jsem v očích mé sestry podobně hluboko klesnout i já, že tak výrazně přehodnotila svůj názor ohledně mého zdravého rozumu.

Věkový rozdíl mezi mnou a Lady Susan je jistě nepřekonatelnou překážkou a snažně Vás prosím, milý otče, abyste se upokojil a již se dále nezabýval podezřením, které škodí nejen klidu Vaší duše, ale i našemu vzájemnému porozumění. Nemám žádný další důvod setrvávat zde společně s Lady Susan než krátkodobé (jak jste se sám vyjádřil) potěšení z milých konverzací se ženou na vysoké intelektuální úrovni.

Bylo by pro všechny zúčastněné určitě daleko lepší, kdyby se paní Vernonová během mé dlouhé návštěvy raději chovala tak, abych k ní a jejímu muži mohl cítit sympatie. Moje sestra je však nešťastně zaujatá – a zdá se, že bez rozumných důvodů – proti Lady Susan. Nemůže jí zkrátka dodnes odpustit snahu zhatit sňatek s panem Vernonem, což bývá obecně připisováno sobeckým motivům ze strany Lady Susan. V tomto případě, jakož i v mnoha dalších ovšem svět této milé dámě hrozně ublížil. Všichni totiž považovali její důvody ke snaze zamezit sňatku za špatné, nebo přinejmenším pochybné. Šlo však o to, že Lady Susan zjistila něco tak významného, co mluvilo v neprospěch mé sestry, že byla přesvědčena, že by plánovaný sňatek naprosto rozvrátil štěstí pana Vernona, jemuž byla vždy velice nakloněna.

Tato událost nejen vysvětluje pravdivé pohnutky, které stály za chováním Lady Susan, ale také ji zbavuje veškerých obvinění, jež se na ni sesypala. Sama o sobě je důkazem, jak málo lze důvěřovat obecné zprávě o někom, koho neznáme, protože ani ten nejčestnější člověk se nevyhne škodolibým pomluvám. Jestliže i moje sestra Lady Susan kritizuje, přestože žije v bezpečném ústraní a nemá sklon nikoho očerňovat, nelze ukvapeně odsuzovat ty, kteří se pohybují ve společnosti a jsou dnes a denně vystaveni pokušení někoho nařknout z chyb.

Kladu si za vinu, že jsem tak snadno uvěřil pomlouvačným historkám, které si Charles Smith vymyslel, aby uškodil Lady Susan. Sám jsem se přesvědčil, že ji opravdu bezostyšně vystavily do špatného světla. Co se týká žárlivosti paní Mainwaringové, tuto část si naprosto vymyslel. Ovšem ani povídačka o tom, že si naklonila milence slečny Mainwaringové, není ani trochu pravdivá. Sir James Martin byl zlákán onou mladou dámou, aby se jí dvořil. Jelikož je známo, že jde o bohatého muže, není těžké si domyslet, že se JEJÍ představy týkaly i případného manželství. Není žádným tajemstvím, že slečna M. se snaží namluvit si manžela za každou cenu, a proto by nikdo neměl litovat její prohry v boji s půvaby jiné ženy, což mohlo tohoto ctihodného muže naprosto zničit. Lady Susan ovšem nechtěla dobývat srdce Sira Jamese, a tak – když zjistila, jak nelibě nese slečna Mainwaringová změnu zájmu svého milence – rozhodla se přes naléhavé prosby pana a paní Mainwaringových, ať tak nečiní, opustit jejich rodinu. Mám důvod se domnívat, že ze strany Sira Jamese obdržela vážně míněnou nabídku k sňatku, ale její odjezd z Langf ordu okamžitě poté, co se dozvěděla o jeho náklonnosti, ji z objektivního pohledu v tomto bodě zprošťuje jakékoli viny.

Jsem si jist, vážený otče, že budete souhlasit s tím, že tato verze je pravdivá a že spravedlivě posoudíte charakter velmi ukřivděné ženy. Vím, že se Lady Susan rozhodla přijet do Churchhillu pouze z těch nejpočestnčjších a nejpřátelštějších pohnutek. Její šetrnost a rozvážnost jsou příkladné a její úcta k panu Vernonovi snese srovnání dokonce i s JEHO skvělými vlastnostmi. A to, že si Lady Susan chce naklonit moji sestru na svou stranu, by si rozhodně zasloužilo ze strany mé sestry lepší reakce než doposud.

Navíc je Lady Susan také skvělou matkou. Její láska k dceři je naprosto zjevná z toho, že ji zanechala v dobrých rukou, kde bude dobře postaráno o její řádné vzdělání. Na rozdíl od většiny matek však není slepá k dceřiným nedostatkům, a tak se jí často dostává nařčení z nedostatku mateřské lásky. Každý rozumný člověk by podle mého názoru měl naopak ohodnotit a pochválit její snahu o dobro dcery a stejně jako já si přát, aby Frederica Vernonová více než doposud ocenila něžnou péči své matky.

Milý otče, napsal jsem Vám, co si opravdu myslím o Lady Susan. Můj dopis jasně odhaluje, jak vysoce obdivuji její schopnosti a vážím si jejího charakteru. Velice by mě rmoutilo a uráželo, kdybyste se rozhodl nedůvěřovat mému plnému a vážně míněnému ujištění, že Vaše obavy jsou naprosto plané.

S úctou R.De Courcy

15

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

vracím Vám Reginaldův dopis a z celého srdce se raduji, že se po jeho přečtení otci ulevilo: určitě mu ode mne vyřiďte pozdrav i vzkaz, jak jsem potěšena.

Nicméně – mezi námi – se musím přiznat, že MĚ bratrův dopis přesvědčil pouze o tom, že V SOUČASNOSTI nepomýšlí na svatbu s Lady Susan. To ovšem neznamená, že jejich sňatek nehrozí, řekněme, za nějaké tři měsíce. Reginald také podává velmi hodnověrné vysvětlení jejího chování v Langf ordu. Kéž by tomu tak bylo – zdá se však, že jeho informace pocházejí přímo od Lady Susan.

Nejsem příliš nakloněna věřit tomu, co píše. Spíše si musím postesknout nad důvěrností, která mezi nimi vznikla, což naznačuje již to, že na toto téma zavedli hovor. Mrzí mě, že jsem v Reginaldovi vzbudila nelibost, ale vzhledem k tomu, že je nyní zapáleným obhájcem Lady Susan, jsem ani nic jiného nemohla čekat. Vůči mně je velmi odměřený. Přesto doufám, že jsem se ve svých soudech neukvapila. Ubohá žena!

Pro svoji nelibost mám dostatek důvodů, ale nemohu než litovat ji. Z mnoha příčin je ve velice špatné situaci.

Dnes ráno obdržela dopis od dámy, do jejíž péče svěřila dceru. Tato dáma požaduje, aby byla slečna Vernonová okamžitě vyzvednuta, jelikož se pokusila utéci. Není příliš zřejmé proč a kam, ale její situace je neoddiskutovatelná. Je to smutné a pro Lady Susan zároveň velice skličující. Frederice je šestnáct let a měla by vědět, jak se má chovat, ale z náznaků její matky je zjevné, že je velmi svéhlavá. Lady Susan by však také neměla zapomínat na to, že ji bohužel zanedbává. Pan Vernon vyrazil do Londýna, jakmile se rozhodla, co je zapotřebí. Bude-li to možné, pokusí se přemluvit slečnu Summersovou, aby u sebe Frederiku nechala i nadále. Pokud by neuspěl, má ji přivézt do Churchhillu, kde by mohla zůstat, dokud pro ni Lady Susan nenajde něco jiného.

Milostivá paní se zatím uklidňuje procházkami v zahradě s Reginaldem, jenž se jí v této nemilé situaci, jak se zdá, věnuje opravdu s citem. I se mnou dlouho probírala nastalou situaci a musím uznat, že hovoří velice přesvědčivě. Řekla bych, že až PŘÍLIŠ přesvědčivě na to, že k dceři chová tak hluboké city.

Mám obavu, abych nebyla pramálo velkorysá, a tak se raději nebudu vyjadřovat k jejím chybám. Koneckonců se může vbrzku stát Reginaldovou ženou! Bůh chraň – doufám, že se tak nestane!

Proč bych však měla vidět dále než všichni ostatní? Pan Vernon prohlásil, že nikdy neviděl více zarmouceného člověka, než byla ona po obdržení onoho dopisu. Je snad jeho odhad horší než můj? Není vůbec divu, že dlouho váhala nad tím, zda má být Frederica přivezena do Churchhillu. Zdá se totiž, že to je určitá forma odměny za chování, které by odměněno být nemělo. Není však možné ji vzít kamkoli jinam a tady určitě nesetrvá příliš dlouho. „Bude naprosto nezbytné,“ řekla mi Lady Susan, „abyste, milá švagrová, byla k mé dceři během jejího pobytu zde velice přísná. Bude to pro mě sice bolestné, ale VYNASNAŽÍM se podřídit se tomu. Často jsem k ní byla bohužel až příliš shovívavá, protože povaha ubohé Frederiky nesnáší, když se jí někdo staví na odpor. Musíte mě podpořit a povzbudit – když budete mít pocit, že jsem příliš mírná, naléhejte na mě, že ji musím více kárat.“

Vše zní velice rozumně. Reginald je na tu ubohou hloupou dívku patřičně nazloben. Určitě neslouží Lady Susan ke cti, že je tak naladěn proti její dceři, vždyť jeho představy o Frederice bezpochyby vycházejí z toho, jak ji popisuje matka.

Inu, ať již bude jeho osud jakýkoli, může nás těšit, že jsme se ze všech sil snažili ho ochránit. Nyní jej musíme přenechat řízení osudu.

S láskou Catherine Vernonová

16

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Churchhill

Drahá Alicie,

nikdy v životě jsem nebyla tak popuzena jako po přečtení dopisu od slečny Summersové, který jsem obdržela dnes ráno.

Moje děsná dcera se snažila utéct! Neměla jsem ani tušení, že je to taková malá ďáblice. Zdálo se naopak, že má v sobě typickou vernonovskou mírnost. Vypadá to, že se pokusila vzít nohy na ramena poté, co dostala můj dopis, v němž jsem jí vylíčila plány se Sirem Jamesem – jinak si to naprosto nedokážu vysvětlit. Myslím si, že měla nejspíš namířeno ke Clarkovým do Staffordshiru, protože s nikým jiným se ani nezná.

Vyslala jsem do Londýna Charlese, aby se pokusil tuto záležitost urovnat, bude-li to možné, protože tady Frederiku za žádnou cenu nechci. Pokud nebude moci nadále setrvat u slečny Summersové, budu Vás muset požádat o pomoc s nalezením jiné školy. Jedinou další variantou je okamžitý sňatek.

Slečna S. píše, že jí mladá dáma nebyla ochotna sdělit jediný důvod svého nezvyklého chování, což mě utvrzuje v mém dřívějším vysvětlení. Myslím si, že Frederica je příliš plachá a příliš se mě bojí, aby si cokoli vymýšlela. Pokud z ní tedy její strýček nedostane nic po dobrém, nemám obavu, že bych neuspěla po svém. Věřím, že budu alespoň natolik přesvědčivá jako ona. Jsem-li na něco opravdu pyšná, je to moje výmluvnost. Vážnost a úcta jsou spojeny s mistrovstvím jazyka podobně, jako je obdiv spojen s krásou. V tomto ohledu zde mohu využít svého nadání, protože většinu času trávím v konverzacích.

Reginald je přirozený pouze tehdy, když jsme spolu sami. Je-li slušné počasí, procházíme se po parku třeba i několik hodin. Celkově se mi velmi líbí – je chytrý a má toho mnoho co říci, ale čas od času si příliš dovoluje a je protivný. Je svým způsobem až směšně přecitlivělý, když vyžaduje co nejpodrobnější vysvětlení všeho nepříjemného, co o mně slyšel. A není spokojen, dokud nemá pocit, že zjistil naprosto vše. Je to určitý druh lásky, ale přiznám se, že mě nikterak zvlášť neoslovuje.

Rozhodně dávám přednost jemnému a svobodomyslnému Mainwaringovi, jemuž uhranuly mé vlastnosti a jenž je přesvědčen, že cokoli dělám, je jistě správné. Na zajímavé i pochybné představy jeho srdce, které neustále přemýšlí nad přijatelností vlastních emocí, pohlížím s určitou dávkou pohrdání. Mainwaring má nesrovnatelně vyšší úroveň než Reginald, ale bohužel nemůžeme být spolu. Chudáček! Žárlivost ho téměř zbavila smyslů, což mi ani není líto, protože nevím o ničem, co by více umocňovalo lásku. Již mi psal, jestli by mohl přijet někam do mé blízkosti a ubytovat se pod jiným jménem, ale zakázala jsem mu na něco takového byť jen pomyslet. Nelze omluvit chování žen, které zapomínají, co se sluší a patří, a neberou ohled na názory okolí.

S pozdravem S.Vernonová

17

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

pan Vernon se vrátil ve čtvrtek večer i s neteří. Lady Susan od něj obdržela zprávu v ranní poště, v níž ji informoval o tom, že slečna Summersová rezolutně odmítla možnost dalšího setrvání slečny Vernonové v akademii. Byli jsme tedy již připraveni na její příjezd a celý večer netrpělivě očekávali ji i mého manžela. Přijeli během čaje.

Musím se přiznat, že jsem nikdy neviděla nikoho tak vystrašeného jako Frederiku, když vstoupila do místnosti. Lady Susan předtím ronila slzy a představa setkání s dcerou ji viditelně zneklidňovala. Nakonec se však naprosto ovládla a nedala na sobě nic znát. Sotva spolu promluvily, ale jakmile Frederica propukla v pláč, okamžitě ji vyvedla ven a poměrně dlouho se nevracela. Když znovu vstoupila, zdálo se, že má zarudlé oči, a byla stejně rozrušená jako předtím. Její dcera se již mezi námi neobjevila.

Chudáka Reginalda nanejvýš znepokojilo, když viděl svou milou přítelkyni tak zarmoucenou, a díval se na ni s tak něžnou starostlivostí, že dokonce i já, ačkoli jsem občas spatřila, jak sleduje výraz jeho tváře s jásotem v očích, jsem začala ztrácet trpělivost. Toto dojemné představení se protáhlo až do pozdních večerních hodin a musím se přiznat, že okázalé a rafinované chování Lady Susan mě nakonec naprosto přesvědčilo, že ve skutečnosti vůbec nic necítí.

Od příjezdu její dcery jsem na ni nazlobená více než kdykoli dřív. Ta ubohá dívka vypadá tak nešťastně, až mě z toho bolí srdce. Lady Susan je na ni určitě příliš přísná. Vždyť Frederica nemá povahu, která by po takové přísnosti volala. Zdá se, že je plachá, deprimovaná a kajícná. Je velmi pohledná, i když se v tomto ohledu nemůže vyrovnat své matce, což mohu potvrdit i o jejím chování. Má jemnou pleť, ovšem ne tak jemnou jako Lady Susan, a je daleko více podobná Vernonovým – má oválnou tvář a jemné, tmavé oči. Kdykoli mluví se strýcem nebo se mnou, v jejím pohledu se objeví zvláštní odlesk líbeznosti. Jsme k ní totiž milí, za což je nám zjevně vděčná.

Její matka naznačovala, že má nezkrotnou povahu. Nikdy jsem však nespatřila tvář, v níž by se zračilo méně sklonu ke zlu než ve tváři Frederiky. Na základě jejich vzájemného chování, neustávající přísnosti ze strany Lady Susan a tichého Frederičina smutku mám důvod se domnívat, že Lady Susan svou dceru nemiluje, nikdy se k ní nesnažila být spravedlivá a ani se k ní nechová laskavě. Nepodařilo se mi zatím s neteří zapříst rozhovor o samotě. Je plachá a dokážu si představit, že Lady Susan vynakládá značné úsilí, abychom spolu netrávily příliš mnoho času.

Ohledně důvodu k útěku nevyšlo najevo prakticky nic. Její dobromyslný strýc se příliš obával, že by ji otázkami směřujícími k této události během cesty domů zarmoutil. Kéž bych ji mohla vyzvednou místo něj! Myslím, že během třiceti mil v kočáře* bych určitě zjistila, jak se věci mají.

Na žádost Lady Susan jsme před pár dny přesunuli piano do šatny, kde Frederica tráví většinu času tím, čemu se říká cvičení. Je ale zajímavé, že když procházím kolem oné místnosti, téměř nikdy neslyším žádné zvuky. Nevím, co tam dělá. Je tam sice mnoho knih, ale ne každá dívka, které se nedostalo během prvních patnácti let života řádného vzdělání, by byla schopna nebo ochotna po nich sáhnout. Chudinka! Ani výhled z okna pro ni není nic moc. Okno z jejího pokoje vede do zahrady, kde je na jedné straně křoví. Právě tam může zahlédnout svou matku, kterak se prochází hodinu i déle pohroužená do vážné konverzace s Reginaldem. Dívka ve věku Frederiky by musela být opravdu naivní, aby jí nic nedošlo. Není snad neomluvitelné, když jde matka dceři takovým příkladem?

Reginald si přesto myslí, že je Lady Susan skvělou matkou, a Frederiku odsuzuje jako nehodnou dceru! Je přesvědčen, že pohnutky jejího pokusu o útěk nebyly omluvitelné a že k němu neměla důvod. Nemohu samozřejmě tvrdit, že důvod MĚLA, ale slečna Summersová tvrdí, že během celého pobytu na Wigmore Street a před zjištěním plánovaného útěku nejevila slečna Vernonová žádné známky zarputilosti či svéhlavosti. Nemohu tedy bez zdráhání uvěřit tomu, o čem Lady Susan přesvědčila mého bratra a o čem se snaží přesvědčit i mě. Tvrdí, že za plánem útěku stojí dozajista nechuť přizpůsobit se a touha vyváznout z pout vzdělání.

Nemohu si pomoci, ale mínění Reginalda je do značné míry ovlivněno právě slepou důvěrou v to, co tvrdí Lady Susan. Reginald téměř ani není ochoten uznat, že je hezká. Hovoří-li o její kráse, jeho jedinou odpovědí je, že jejím očím schází lesk. Někdy říká, že jí schází smysl pro porozumění, a jindy zase, že za vše může její nešťastná povaha. Krátce řečeno: když chce někdo klamat, nelze v jeho slovech hledat logiku.

Lady Susan považuje za nutné svalovat veškerou vinu na Frederiku, i když se zdá, že má pocit, že je čas od času výhodné omlouvat její nedobrou povahu, případně nedostatek důvtipu. Reginald pouze opakuje, co říká milostivá paní.

Zůstávám s úctou Catherine Vernonová

* Tak dlouhá cesta kočárem mohla v té době bez problémů trvat čtyři hodiny i více. Záleželo na koních, stavu cest, počasí apod.

18

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

velice mě těší, že Vás zaujal můj popis Frederiky Vernonové, a jsem plně přesvědčena, že si to ubohé děvče zaslouží Vaši pozornost. Až Vám napíšu o dojmu, kterého jsem v posledních dnech nabyla, dozajista se Vaše dobré mínění o ní ještě zlepší.

Zdá se mi, že začíná být nakloněna mému bratrovi. Její oči totiž velice často spočinou na jeho tváři se zjevným výrazem snivého obdivu. Můj bratr je velmi pohledný mladý muž, a navíc lze v jeho způsobech vypozorovat až okouzlující otevřenost vůči okolí, což Frederica dozajista cítí. I když je celkem zádumčivá a často zamyšlená, vždy se rozzáří a začne se usmívat, když Reginald řekne něco zábavného. A pokud se naskytne téma, jež bratr uzná za hodné zabřednutí do hovoru, nerada bych se mýlila, ale zdá se, že jí neunikne jediná slabika, kterou pronese. Chtěla bych, aby si toho začal všímat. Vždyť dobře víme, co s ním dokáže udělat pocit, že je mu někdo vděčný. Pokud by mu navíc Frederica vyjevila upřímnou lásku, jistě by ho to odpoutalo od její matky – pak bychom mohli společně velebit den, kdy se objevila v Churchhillu.

Myslím si, drahá matko, že by se Vám jako snacha určitě líbila. Samozřejmě je zatím příliš mladá, nedostalo se jí příliš dobrého vzdělání, a její matka je navíc hrozivým příkladem frivolní ženy. Ovšem mohu prohlásit, že její stav je vynikající a její přirozené schopnosti jsou velmi dobré. Ač se jí nedostalo všeobecného vzdělání, není tak nevědomá, jak by se dalo očekávat. Miluje knihy a většinu času tráví četbou. Její matka ji nechává stále více o samotě, a mohu s ní tedy trávit pokud možno co nejvíce času. Velmi se snažím o to, aby překonala přirozenou plachost. Spřátelily jsme se, a ačkoli se nikdy neodváží otevřít ústa, dokud Lady Susan nedomluví, mluví poměrně bez zábran, když jsme spolu v ústraní. Mimo jiné i o tom, že kdyby si jí matka více všímala, určitě by na tom dnes byla daleko lépe.

Neznám nikoho s něžnějším a láskyplnějším srdcem ani s laskavějšími způsoby, obzvláště když jí nikdo nebrání v přirozeném chování. A její malí bratranci a sestřenice ji mají velice rádi.

Vaše milující dcera C. Vernonová

19

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Churchhill

Vím, že už se nemůžete dočkat dalších zpráv o Frederice a možná jste měla i pocit, že Vás trochu zanedbávám, když jsem nenapsala dříve.

Přijela se strýcem ve čtvrtek před dvěma týdny. Samozřejmě jsem od ní okamžitě požadovala vysvětlení jejího chování a toho, jaký k němu měla důvod. Záhy jsem zjistila, že jsem se vůbec nemýlila, když jsem vše připisovala mému dopisu. Jeho obsah ji natolik vylekal, že se – kvůli dívčí svéhlavosti a pošetilosti – rozhodla odejít z akademie a vydat se k přátelům dárkovým. V době, kdy se zjistilo, že není v domě, byla pouhé dvě ulice daleko, takže nebyl problém ji vbrzku nalézt a přivést zpátky. Ano, tak dopadl první významný čin slečny Frederiky Vernonové. Vezmeme-li v úvahu, že jej vykonala jako křehká šestnáctiletá dívka, zdá se, že šlo teprve o pouhý náznak její budoucí lichotivé pověsti.

Jsem však naprosto popuzena přehlídkou korektnosti, která zamezila slečně Summersové, aby Frederiku nechala nadále u sebe. Šlo o téměř neuvěřitelný závan přísnosti, obzvláště s ohledem na Frederičin rodinný původ. Mohu se pouze domnívat, že ta milá, malá dáma zkrátka dostala strach, že bych jí nezaplatila.

Ať je to tak, či onak, Frederica je opět u mě a vzhledem k tomu, že nemá nic lepšího na práci, snaží se navázat milostný vztah podobně, jako to již udělala v Langfordu. Je to tak – zamilovala se do Reginalda De Courcyho! Jako by nestačilo, že se protiví matce a odmítá mou skvělou nabídku. Navíc projevuje svoje city bez mého svolení. Její city jsou ovšem relativně prudké a projevuje je tak upřímně, že to vypadá až směšně. Pochopitelně se tak vystavuje opovržení ze strany mužů.

Naivita sama o sobě nikdy nestačí, když je řeč o srdečních záležitostech. Ta dívka se narodila jako prosťačka a bud je naivní od přírody, nebo se pouze přetvařuje. Nejsem si jista, zda to Reginald tuší. Tedy ne že by to bylo bůhvíjak důležité. V současnosti si jí takřka vůbec nevšímá, a pokud pochopí, o co jí jde, bude jí určitě pohrdat. Vernonovi jsou uneseni její krásou, ale na něj to nedělá žádný dojem.

Teta si Frederiku velmi oblíbila, což se dalo čekat. Důvodem je patrně to, že je téměř mým naprostým opakem. Přesně takovou společnici paní Vernonová potřebuje, protože sama je velmi tvrdá a ráda třímá otěže konverzace pevně v rukou. Frederica ji nikdy nemůže zastínit. Když přijela, zprvu jsem vynakládala značné úsilí, aby se ty dvě nemohly setkat, ale už jsem se v tomto ohledu uklidnila. Není totiž vyloučeno, že se budu muset spolehnout na to, že Frederica bude dodržovat pravidla, která jsem jí určila pro hovory s tetou.

Nemyslete si ovšem, že bych se při vší mírnosti na jedinou chvilku vzdala plánu dceru vdát. Naopak, stále se jím zabývám, pouze jsem se zatím nerozhodla, jak ho uskutečním. Nemohu ho přednést zde a diskutovat o něm s přemoudřelými Vernonovými a nyní si bohužel nemohu dovolit vyrazit do Londýna. Slečna Frederica tedy bude muset ještě chvilku počkat.

S pozdravem S. Vernonová

20

LADY SUSAN

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Máme velmi neočekávaného hosta, drahá matko. Přijel teprve včera.

Seděla jsem právě s dětmi u večeře, když jsem slyšela přijíždět kočár. Vyrazila jsem tedy uvítat případné hosty a v polovině schodiště jsem se téměř srazila s Frederikou, která byla bledá jako stěna a běžela do svého pokoje. Hned jsem se otočila a šla za ní, abych se zeptala, co se děje.

„On přijel. Sir James je tady! Co mám dělat?“ vyhrkla. To pro mě nebylo žádné vysvětlení, a tak jsem se jí zeptala, o čem mluví.

V tu chvíli nás přerušilo zaklepání na dveře. Byl to Reginald, jehož poslala Lady Susan, aby přivedl Frederiku dolů. „To je pan De Courcy,“ řekla, přičemž rychle začala měnit barvu. „Matka ho poslala pro mě. Musím jít.“ Všichni tři jsme sešli dolů. Všimla jsem si, jak bratr překvapeně zkoumá Frederičinu vyděšenou tvář.

Lady Susan zatím byla v jídelně s mužem uhlazeného zevnějšku, jehož nám představila jako Sira Jamese Martina – jistě si vzpomenete, že to byl právě on, jehož se ze všech sil snažila odloučit od slečny Mainwaringové. Vypadá to ovšem, že se Lady Susan nesnažila kvůli vlastnímu prospěchu. Nebo od té doby změnila názor a snaží se mu namluvit Frederiku. Sir James je do ní beznadějně zamilován a její matka ho v tom podporuje. Jsem si ovšem jista, že ta ubohá dívka ho vůbec nemá v lásce. Navíc se zdá, že i když vypadá dobře a má skvělé způsoby je to velmi slabý mladý muž. Na tom jsem se shodli i s panem Vernonem.

Frederica se velice zdráhala vstoupit do místnosti a vypadala zmateně, až jsem se neubránila soucitu. Lady Susan se novému hostu příkladně věnovala, ačkoli jsem si povšimla, že z opětného shledání s ním nebyla příliš nadšená. Sir James hodně mluvil a častokrát se mi během hovoru zdvořile omlouval za opovážlivost, že přijel do Churchhillu, přičemž propukal v smích daleko častěji, než si povaha konverzace žádala. Stále se opakoval a třikrát řekl Lady Susan, že se před několika dny setkal s paní Jobnsonovou. Čas od času se obrátil i na Frederiku, ale daleko více hovořil s její matkou. Ubohá Frederica tam seděla celou dobu se sklopenýma očima, aniž otevřela ústa, a každou chvíli měnila barvu. Reginald sledoval veškeré dění v místnosti mlčky.

Konečně Lady Susan – zřejmě unavená z celé situace – navrhla, že se půjdeme projít. Nechali jsme dva pány spolu a šli pro pláště. Na schodech mě Lady Susan požádala, zda bych jí nevěnovala chvilku, protože se mnou chtěla mluvit o samotě. Pokračovaly jsme tedy do šatny, a jakmile jsme za sebou zavřely dveře, řekla: „Nic v životě mě nepřekvapilo tak jako příjezd Sira Jamese. Za jeho náhlost se vám, milá švagrová, musím omluvit. I když přiznávám, že MNĚ jako matce velice polichotil. Sir James je celým srdcem oddán mé dceři a nedokáže si bez ní představit již ani jediný den svého života. Je to mladý muž laskavé povahy a se skvělým vychováním. Možná až přílišný sušinka, ale TO se tak do roka do dvou spraví. Ve všech ostatních směrech je pro Frederiku přímo ideálním manželem. Vždy jsem byla velmi potěšena jeho náklonností k ní. A jsem přesvědčena, že vy a můj švagr budete s jejich sňatkem upřímně souhlasit. Doposud jsem s nikým nemluvila o tom, že by k tomu mohlo dojít. Nebylo totiž vhodné se tím veřejně zabývat, dokud byla Frederica ve škole. Nyní jsem však přesvědčena, že je Frederica již příliš dospělá na to, aby se podřizovala školním omezením, a tak jsem začala uvažovat o jejím sňatku se Sirem Jamesem v daleko bližším časovém horizontu. Chtěla jsem seznámit vás i pana Vernonas celou situací během několika dní. Jsem si jista, milá švagrová, že omluvíte mé dlouhodobé mlčení a budete se mnou souhlasit, že o jejich budoucím sňatku, ač stále není úplně jistý, bylo prozatím prozíravé pomlčet. Až budete za několik let hledat muže ze skvělé rodiny a s perfektním vychováním pro vaši milou, malou Catherine, budete určitě zažívat stejné pocity jako já dnes. I když vás, díky Bohu, nepovedou stejné důvody jako mě. Catherine bude totiž bohatě zabezpečena a nikoli v nelichotivé finanční situaci jako moje Frederica.“ Hovor zakončila tím, že chtěla, abych jí pogratulovala, což jsem tak trochu nemotorně učinila. Pravdou je, že náhlé odhalení tak důležité záležitosti mi vzalo dech a nemohla jsem najít odpovídající slova. Lady Susan mi nicméně velice laskavě poděkovala za milý zájem o blaho její i dcery a řekla: „Nemám sklon vyžívat se v prohlášeních, milá paní Vernonová, a nikdy jsem se nedokázala dojímat nad city, které byly mému srdci cizí. Proto jsem si jista, že mi budete věřit, když prohlásím, že i když jsem na vás, ještě než jsme se seznámily, slyšela jen samou chválu, nepomyslela jsem si, že si vás nakonec tak oblíbím. Jsem také obzvláště potěšena přátelstvím z vaší strany, protože mám důvod se domnívat, že se někdo hodně snažil, abyste byla proti mně zaujatá. Přála bych si – ať již mohu poděkovat za záměry očernit mě před vámi komukoli –, aby viděl, jak spolu vycházíme a spojuje nás vzájemná náklonnost. Nebudu vás ale již déle zdržovat. Bůh vám žehnej za vaši dobrotu ke mně i kmé dceři. Doufám, že budete i nadále velmi šťastná.“

Co lze říci o takové ženě, drahá matko? Taková upřímnost a tak důstojný projev – přesto mám podezření, že to, co říká, je pravdě na hony vzdáleno.

Co se týká Reginalda, zdá se, že neví, co si má o celé situaci myslet. Když Sir James přijel, vypadal udiveně a v rozpacích. Bláhovost onoho mladého muže a pohled na zmatenou Frederiku ho naprosto vykolejily. I když od té doby již proběhl krátký soukromý hovor mezi ním a Lady Susan, který zřejmě dosáhl kýženého účinku, Reginald je stále dotčen, že dovolila, aby se takový muž ucházel o její dceru. Sir James v naprostém klidu projevil zájem setrvat u nás několik dní – doufal, že to nebudeme považovat za nic divného, ačkoli si musel být naprosto jasně vědom nemístnosti svého požadavku, a se smíchem prohlásil, že bude nejspíše brzy také příbuzný, a že tedy zůstane. Z jeho přímočarosti byla trochu nesvá dokonce i Lady Susan a jsem přesvědčena, že by v duchu byla daleko raději, kdyby odjel.

Něco však musíme udělat pro ubohou Frederiku, jestliže jsou její city a pocity takové, jak si s manželem myslíme. Nelze ji přece obětovat ctižádosti a plánům její matky a nesmí trpět děsem z toho, co se jí může přihodit. Dívka, jejíž srdce bije pro Reginalda De Courcyho – i kdyby ji měl odmítnout –, si zaslouží lepší osud než stát se ženou Sira Jamese Martina.

Jakmile s ní zůstanu o samotě, zjistím skutečnou pravdu. Zdá se mi ale, že se mi začala vyhýbat. Doufám, že důvodem není nic špatného a že nezjistím, že jsem o ní měla přehnaně dobré mínění. Její chování k Siru Jamesovi je více než rozpačité a rozhodně nikterak povzbudivé.

Adieu, drahá matko.

S úctou C. Vernonová

21

Slečna Frederica Vernonová

PRO PANA REGINALDA De COURCYHO

Pane,

doufám, že omluvíte moji opovážlivost, ale k napsání tohoto dopisu mě přinutila ohromná úzkost, a tak jsem se rozhodla obrátit se na Vás.

Jsem velice nešťastná ohledně Sira Jamese Martina a nemám jiný způsob, jak si pomoci, než napsat Vám. Mám o něm dokonce zakázáno mluvit i se strýcem a tetou. Obávám se, že rozhodnutí obrátit se na Vás bude vypadat jako dvojsmyslné a že si můžete pomyslet, abych méně psala dopisy a více poslouchala matku. Když mi však neuvěříte a nepřesvědčíte matku, aby zrušila námluvy se Sirem Jamesem, určitě z toho zešílím. Naprosto ho nemohu vystát. Nikdo na světě kromě VÁS ji nemá šanci přesvědčit.

Kdybyste tedy byl tak nevýslovně milý, promluvil s ní o mém problému a přesvědčil ji, aby poslala Sira Jamese pryč, byla bych Vám zavázána natolik, že to ani nedokáži slovy vyjádřit. Mohu Vás ujistit, pane, že jsem ho neměla ráda již od začátku, a nejde tedy o nějaké náhlé hnutí mysli. Vždy jsem si o něm myslela, že je hloupý, drzý a protivný. Nyní je dokonce ještě horší než kdykoli dříve. Než bych si ho vzala, půjdu raději pracovat.

Uvědomuji si, že napsání a odeslání tohoto dopisu jsou veliká opovážlivost, a ještě jednou se za ni omlouvám. Je mi jasné, jak velice nazlobí mou matku, ale toto riziko jsem ochotna podstoupit.

S bezmeznou úctou

ES. V.

22

LADY SUSAN VERNONOVÁ

PRO PANÍ ALICII JOHNSONOVOU

Churchhill

To je nesnesitelné!

Nejdražší přítelkyně, ještě snad nikdy jsem nebyla tak rozezlená. Musím se uklidnit tím, že píši Vám, o níž vím, že porozumí veškerým mým pocitům.

V úterý nepřijel nikdo jiný než Sir James Martin. Dokážete si jistě představit můj údiv a rozčilení, protože – jak sama dobře víte – jsem nechtěla, aby se v Churchhillu objevil. To jsem ovšem bohužel ještě netušila nic o jeho záměrech. Jako by mu nestačilo, že přijel – sám sebe pozval k setrvání po několik dalších dní! Byla bych ho snad otrávila.

Nicméně jsem z nastalé situace vytěžila co nejvíce a vše jsem vyprávěla paní Vernonové. Nevím sice, co si opravdu myslí, ale v ničem mi neodporovala. Zdůraznila jsem, že se Frederica musí k Siru Jamesovi chovat zdvořile, a jasně naznačila, že jsem se rozhodla svou dceru za něj provdat. Paní Vernonová utrousila cosi o jejím trápení, ale to bylo vše. Už předtím jsem byla o sňatku naprosto rozhodnuta, obzvláště když jsem viděla, jak je Frederica stále více zamilovaná do Reginalda – přičemž si nejsem jista, že by její lásku opětoval. Je sice pravda, že Reginaldův vztah ke mně ani trochu neochladl, ovšem v posledních dnech se několikrát spontánně a zbytečně zmínil o Frederice, přičemž jednou o ní dokonce pronesl cosi pochvalného.

Právě REGINALD oněměl úžasem, když se objevil Sir James a zprvu na něj hleděl se zájmem, který k mému potěšení obsahoval určitou dávku žárlivosti. Bohužel jsem však neměla příležitost ho opravdu potrápit, protože Sir James byl ke mně sice velmi galantní, ale téměř okamžitě dal všem najevo, že jeho srdce bije pro moji dceru. Nebylo složité přesvědčit De Courcyho, když jsme zůstali o samotě, že mám plné právo –vezmou-li se v úvahu všechny okolnosti – přát si spojení těch dvou. Vše už je krásně zařízeno.

Samozřejmě že nikomu neuniklo, že Sir James není právě Šalamoun, ale Frederice jsem rázně zakázala stěžovat si na něj Charlesi Vernonovi či jeho ženě, a ti dva tak nemají žádnou záminku zasahovat do našich záležitostí. Moje neomalená švagrová totiž čeká pouze na vhodnou příležitost, aby tak učinila. Nicméně vše šlo hladce a v klidu, a ačkoli jsem netrpělivě odpočítávala hodiny pobytu Sira Jamese, v duchu jsem byla naprosto spokojená se stavem věcí. Můžete si tedy domyslet, jak jsem se musela cítit při náhlém narušení mých plánů, které navíc přišlo od člověka, od něhož bych to naprosto neočekávala.

Dnes ráno za mnou přišel Reginald do šatny s velmi vážným výrazem ve tváři a po několika slovech úvodem mně obsáhle vyjevil, že by si přál, abych mu vysvětlila nevhodnost a bezcitnost svého chování v tom smyslu, proč jsem dovolila Siru Jamesi Martinovi ucházet se o ruku Frederiky navzdory jejímu odporu k němu. Oněměla jsem úžasem. Když jsem zjistila, že nepomůže pouhé mávnutí ruky, v klidu jsem požádala o vysvětlení a chtěla vědět, co a kdo ho pobídli k tomu, aby mi činil kázání. Na to mi odpověděl – přičemž proložil řeč několika nestoudnými komplimenty a špatně načasovanými něžnými výrazy (jimž jsem naslouchala se zjevnou lhostejností) –, že ho moje dcera seznámila s určitými okolnostmi týkajícími se jí samotné, Sira Jamese a mě, které ho znepokojily na nejvyšší míru. Krátce řečeno: zjistila jsem, že mu napsala dopis, v němž jej žádala, aby zasáhl. Po obdržení dopisu s ní navíc ještě o celé záležitosti mluvil, aby zjistil detaily a vše lépe pochopil a aby se ujistil, že nejde o náhlé vzplanutí dívčí mysli.

Nemám žádných pochyb, že Frederica využila příležitosti a rovnou mu vyznala lásku. Přesvědčil mě o tom tón jeho řeči, když o ní mluvil. Co by si s její láskou asi tak počal? Vždy budu opovrhovat mužem, jehož oblaží vášeň, kterou nikdy nechtěl vzbudit a ani se neprosil o její vyznání. Oba budu navždy nenávidět. Nemůže ke mně nic cítit, protože jinak by jí nikdy nenaslouchal. A jak se ONA, s nepoddajnou povahou a neslušnými city, mohla uchýlit pod ochranu mladého muže, s nímž prozatím téměř nepromluvila?!

Jsem stejně zmatená JEJÍ nestydatostí i JEHO důvěřivostí. Jak si vůbec dovolil věřit všemu špatnému, co mu o mně řekla? Neměl by spíše pochopit, že jsem měla vlastní důvody pro vše, co jsem udělala? Kde nechal důvěru v můj rozum a laskavost? Jak to, že jako každý správný milenec neodporoval osobě, která mě pomlouvala – tou osobou navíc bylo mrně, děcko bez nadání a vzdělání, o němž jsem se před ním vždy vyjadřovala tak, aby jím pohrdal?

Chvilku jsem zůstala v klidu, ale i ta nejvyšší míra tolerance někdy nestačí – a doufám, že jsem poté byla dostatečně ostrá. Snažil se, opravdu dlouho se snažil zmírnit mé rozladění, ovšem žena, která by se urazila kvůli nehorázným nařčením a poté se nechala obměkčit komplimenty, by musela být naprostý blázen. Když nakonec odcházel, byl stejně podrážděný jako já, přičemž on dával svou zlobu najevo ještě o něco více. Byla jsem poměrně klidná, zatímco on dal průchod mocnému proudu nevole. Mohu se pouze domnívat, že brzy odezní, ale i kdyby jeho zloba úplně vyprchala, moje bude stále čerstvá a nesmiřitelná.

Reginald se nyní zavřel ve svém pokoji, kam jsem ho slyšela odcházet. Myslím si, že se zabývá nepříjemnými úvahami, i když city a pocity některých lidí prostě někdy nelze pochopit.

Ještě jsem se neuklidnila natolik, abych zašla za Frederikou. Určitě v dohledné době nezapomene na to, co se dnes událo. Zjistí, že si vylila srdce nadarmo a vystavila se navždy opovržení celého okolí, a především hrozné zlobě matky, kterou ranila.

Se srdečným pozdravem S. Vernonová

23

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Dovolte mi, abych Vám pogratulovala, nejdražší matko!

Záležitost, která nám způsobila tolik starostí, se blíží ke šťastnému konci. Vyhlídky jsou nanejvýš slibné, a protože se věci obrátily k lepšímu, mrzí mě, že jsem se Vám svěřovala se svými obavami. Zjištění, že nebezpeční pominulo, bylo však na druhé straně velmi draze vykoupeno vším, co jsme museli snášet. Samou radostí jsem natolik vzrušená, že sotva udržím pero, ale jsem rozhodnuta poslat Vám pár řádků po Jamesovi s bližším vysvětlením něčeho, co Vás určitě udiví, totiž že se Reginald vbrzku vrátí do Parklands.

Asi před půl hodinou jsem seděla se Sirem Jamesem ve snídaňovém salónku, když mě bratr najednou požádal o pár slov venku. Už z výrazu jeho tváře a ze vzrušené mluvy mi bylo okamžitě jasné, že se něco stalo. Vždyť znáte tu jeho horlivost, když má o něco opravdu zájem, drahá matko. „Catherine,“ řekl mi, „odjíždím dnes domů. Je mi líto, že vás opouštím, ale musím jet. Už dlouho jsem neviděl otce a matku. Jamese posílám napřed s loveckými koňmi, takže máte-li nějaký dopis, může ho vzít s sebou a předat. Já nedorazím dříve než ve středu nebo ve čtvrtek, protože pojedu přes Londýn, kde mám nějaké zařizování,“ pokračoval. „Ale než odjedu,“ dodal tišeji, ovšem stále naléhavěji, „musím tě varovat – nedopusť, aby byla Frederica Vernonová nešťastná kvůli tomu Martinovi. Chce si ji vzít a její matka sňatek prosazuje. Frederica však nesnese jen pouhé pomyšlení na něj. Jsem si jist, že to, co teď říkám, je pravda – vím, že je Frederica zoufalá z toho, že Sir James ještě neodjel. Je to milá dívka a zaslouží si lepší osud. Pošli ho okamžitě pryč. Je to sice jen hlupák, ale Bůh sud, co má její matka za lubem.“ Upřímně mi potřásl rukou a nakonec řekl: „Nevím, kdy se opět uvidíme, ale nezapomeň, co jsem ti řekl o Frederice. MUSÍŠ se postarat o to, aby se jí dostalo dobrého a spravedlivého zacházení. Je roztomilá a také daleko chytřejší, než jsme si všichni mysleli.“

Poté mě opustil a vyběhl do schodů. Nesnažila jsem se ho zastavit, protože vím, jak se asi cítil. Máme totiž podobné povahy, což jsem si během hovoru opět připomněla. Přibližně minutu nebo dvě jsem zůstala stát, ohromená a velmi příjemně překvapená. Musela jsem všechno ještě zvážit, abych mohla být spokojená a šťastná.

Asi deset minut po mém návratu do salónku vstoupila Lady Susan. Samozřejmě jsem si domyslela, že se s Reginaldem pohádali, a s úzkostnou zvědavostí jsem v její tváři hledala potvrzení svého názoru. Jako správná mistryně přetvářky ovšem vypadala naprosto bezstarostně a po krátkém nenuceném hovoru o nedůležitých záležitostech pronesla: „Wilson mi sdělil, že nás vbrzku opustí pan De Courcy. Je pravda, že odjede z Churchhillu již dnes před polednem?“ Odvětila jsem, že ano. „Vůbec se o tom nezmínil ani včera večer, ani dnes u snídaně,“ řekla se smíchem. „Možná o tom ale ani sám ještě nevěděl. Mladí muži se často rozhodují ukvapeně. Nejen že mají hned jasný názor na cokoli, ale také jej jsou ochotni hned změnit. Vůbec by mě nepřekvapilo, kdyby si vše na poslední chvíli rozmyslel a nejel nikam.“ Brzy poté odešla ze salónku.

Myslím, drahá matko, že se v jeho případě nemusíme obávat náhlé změny plánu, protože věci už zašly příliš daleko. Určitě se s Lady Susan, jejíž klid mě naplňuje úžasem, pohádal o Frederiku. Určitě Vás potěší, až ho opět uvidíte – stále hodného respektu a schopného naplnit Vás štěstím. V příštím dopise Vám budu moci napsat, že Sir James již odjel, Lady Susan byla poražena a Frederica je v klidu. Zbývá nám ještě mnoho práce, ale pustíme se do ní. Jsem celá netrpělivá, až uslyším, jak vlastně k této překvapivé změně došlo. Končím tak, jak jsem začala – s gratulací.

S úctou Cath. Vernonová

24

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

když jsem odesílala poslední dopis, nepředstavovala jsem si, že ono rozkošné vzrušení, které jsem prožívala, se tak rychle změní ve smutný opak. Můj smutek, že jsem Vám vůbec psala, nebude nikdy dostatečně velký. Kdo by však mohl předpokládat, co se stane?

Milá matko, veškerá naděje, jíž jsem se těšila před pouhými dvěma hodinami, je pryč. Hádka mezi Lady Susan a Reginaldem byla urovnána a vše je, jak bylo dřív. Jediná věc je na dobré cestě. Sir James Martin odjel. Na co se nyní můžeme těšit? Jsem opravdu zklamaná.

Reginald byl už jednou nohou ze dveří a měl připraveného koně. Kdo by si pomyslel, že by ještě k něčemu mělo dojít? Přibližně půl hodiny jsem očekávala, že odjede každou chvilku. Poté, co jsem Vám odeslala dopis, jsem zašla za panem Vernonem a hovořila s ním o celé záležitosti s tím, že hned vyhledám Frederiku, již jsem neviděla od snídaně. Potkala jsem se s ní na schodech a neuniklo mi, že pláče.

„Milá teto,“ řekla mi, „pan De Courcy odjíždí a vše je jen moje chyba. Určitě se na mě musíte zlobit, ale neměla jsem ani ponětí, že by to mohlo dopadnout takhle.“

„Drahoušku,“ odvětila jsem, „nemusíš se mi vůbec omlouvat. Měla bych naopak v duchu děkovat každému, kdo by pomohl nasměrovat mého bratra na cestu domů, protože vím, jak moc si ho otec přeje opět vidět. Ale co jsi vlastně provedla, že k tomu došlo?“

Tváře jí zčervenaly, když odpovídala: „Byla jsem tak nešťastná ze situace se Sirem Jamesem, že jsem hledala jakékoli řešení. Vím, že jsem provedla něco velmi špatného, ale nemáte ani tušení o mém trápení; a matka mi nakázala, abych o tom s Vámi ani se strýcem nikdy nemluvila a…“

„Takže jsi promluvila s mým bratrem, aby se do celé věci vložil,“ pokračovala jsem, abych ji ušetřila dalšího vysvětlování.

„Ne, ale napsala jsem mu dopis. Vstala jsem dnes ráno ještě před svítáním a strávila nad ním dvě hodiny. Když jsem dopsala, pomyslela jsem si, že stejně asi nebudu mít dost odvahy, abych dopis předala. Když jsem však šla po snídani zpátky do pokoje, potkala jsem pana De Courcyho na chodbě. Věděla jsem, že vše závisí právě na tom jediném okamžiku, a rychle mu dopis podala. Byl tak duchapřítomný, že si ho okamžitě vzal. Neodvážila jsem se mu ani podívat do očí a hned jsem utekla. Měla jsem takový strach, že jsem mohla stěží dýchat. Milá teto, ani netušíte, jak hrozné neštěstí mě potkalo.“

„Frederiko,“ odpověděla jsem, „měla jsi mi dávno říct o svých strastech. Našla bys ve mně přítelkyni, která je vždy ochotna pomoci. Máš pocit, že bychom se se strýcem zachovali k tvým problémům hůře než můj bratr?“

„O vaší laskavosti jsem nepochybovala,“ pronesla a opět se zarděla, „ale myslela jsem si, že pan De Courcy dokáže matku přesvědčit. Mýlila jsem se však. Velice se pohádali, a proto odjíždí. Matka mi to nikdy neodpustí a teď na tom budu ještě hůř než předtím.“

„To určitě ne,“ odvětila jsem. „V tomto případě nemůže ani zákaz tvé matky zabránit, abychom si o celé záležitosti promluvily. Nemá právo dělat vše pro to, abys byla nešťastná, a NEUDĚLÁ to. Že jsi se obrátila na Reginalda, mohlo všem zúčastněným pouze prospět. Mám pocit, že nejlepší je nechat nyní věci tak, jak jsou, ale můžeš se spolehnout, že už nebudeš muset trpět.“

V té chvíli jsem stanula v úžasu, protože Reginald právě vyšel ze šatny Lady Susan. Srdce se mi okamžitě naplnilo zlou předtuchou. Reginald byl zjevně zmaten, když mě tam viděl, a Frederica hned zmizela.

„Odjíždíš?“ zeptala jsem se. „Pana Vernona najdeš v jeho pokoji.“

„Ne, Catherine,“ odpověděl, „neodjíždím. Mohu si s tebou chvilku promluvit?“

Šli jsme do mého pokoje, kde pokračoval, přičemž z tónu jeho hlasu bylo zřejmé narůstající zmatení: „Zjistil jsem, že jsem jako obvykle jednal zbrkle a bez rozvahy. Úplně špatně jsem pochopil Lady Susan a téměř jsem odjel s falešným dojmem o jejím jednání. Zdá se ale, že jsme se všichni hrozně mýlili. Frederica nezná svou matku dobře. Lady Susan chce pro ni jen dobro, ale ona se stále proti ní staví. Proto si Lady Susan často ani nemůže být jista, co by její dceři vyhovovalo, aby byla šťastná. Kromě toho jsem vlastně ani neměl právo vkládat se mezi ně dvě. Slečna Vernonová udělala chybu, že se na mě obrátila. Zkrátka a dobře, Catherine, vše se nějak pokazilo, ale podařilo se nám to urovnat. Domnívám se, že si s tebou bude Lady Susan chtít o celé záležitosti promluvit, až budeš mít čas.“

„To určitě budu,“ odtušila jsem a hluboce si povzdechla po vyslechnutí tak nepřesvědčivých argumentů. Zdržela jsem se však veškerých komentářů, protože další slova by byla zbytečná.

Reginald byl rád, že mohl odejít, a já jsem zašla za Lady Susan, plná zvědavosti, jaká bude její verze.

„Neříkala jsem vám,“ pronesla na uvítanou s úsměvem, „že nás váš bratr nakonec neopustí?“

„Měla jste pravdu,“ odpověděla jsem prostě. „Těšila jsem se ovšem myšlenkou, že byste se mohla mýlit.“

„Nikdy bych se takový názor neodvážila vyslovit,“ odvětila, „kdyby mi v tu chvíli nedošlo, že se tak rozhodl kvůli našemu dopolednímu rozhovoru na jehož konci byl rozhořčený. K tomu ovšem došlo proto, že jsme špatně pochopili jeden druhého. Jakmile jsem si to uvědomila, okamžitě mi bylo jasné, Že ten nepodstatný spor, za nějž jsme mohli oba, vás nesmí připravit o milou přítomnost vašeho bratra. Vzpomínáte si, že jsem téměř okamžitě odešla? Nechtěla jsem ztratit ani chvilku, abych napravila vše, k čemu došlo. Situace byla taková, že se Frederica vehementně postavila proti sňatku se Sirem Jamesem.“

„A vy se tomu, milostivá paní, divíte?“ vykřikla jsem s náznakem rozčilení. „Frederica je vysoce inteligentní, zatímco Sir James vůbec ne.“

„Přinejmenším nemohu říct, že bych toho litovala, milá švagrová,“ řekla. „Naopak. Jsem vděčná za tak jasné znamení toho, že má Frederica vlastí“ rozum. Sir James je samozřejmě podprůměrný a kvůli svému dětinskému chování se zdá ještě horší, než jaký ve skutečnosti je. Kdyby byla Frederica tak bystrá a schopná, jak bych si přála, nebo kdybych alespoň věděla, že na tom ve skutečnosti není tak špatně, určitě bych se tolik nesnažila o docílení jejího sňatku se Sirem Jamesem.“

„Je podivné, že právě vy pochybujete o rozumu vlastní dcery!“

„Frederica se nikdy příliš neprojevuje–. Je plachá a dětská, a navíc má ze mě strach. Když ještě žil její ubohý otec, rozmazloval ji. Po jeho smrti jsem na ni musela být přísná, což bohužel znamenalo naše odcizení. Ovšem nelze říci, že by měla břitký intelekt nebo sílu ducha, kterou nelze přehlédnout.“

„Přiznejte raději, že neměla štěstí, když došlo na vzdělání!“

„Pouze Bůh ví, milá paní Vernonová, jak plně si to uvědomuji. Kéž bych však mohla zapomenout na všechny okolnosti, které by mohly vinit jednoho z těch, jejichž jméno je mi svaté.“ V tomto okamžiku začala předstírat pláč a já ztrácela trpělivost.

„Co však,“ řekla jsem, „mi můžete, milostivá paní, sdělit ohledně neshody s mým bratrem?“

„Důvodem k ní byl čin mé dcery, který dokazuje nejen nedostatek soudnosti z její strany, ale bohužel i její nenávist vůči mně, o níž jsem se zmínila – napsala panu De Courcymu.“

To vím. Zakázala jste jí hovořit o důvodech jejího neštěstí se mnou a s panem Vernonem. Co jí tedy zbylo než obrátit se na mého bratra?“

„Dobrý Bože!“ vykřikla. „Co vy si o mne musíte myslet? Jak se vůbec můžete domnívat, že bych o jejím neštěstí věděla, že mým cílem bylo dosáhnout co největšího trápení vlastního dítěte a že jsem mu zakázala s vámi mluvit o Siru Jamesovi z obavy, abyste náhodou nenarušila můj ďábelský plán? Myslíte si, že jsou mi cizí veškeré ušlechtilé, přirozené city? Jsem snad schopna na ni uvalit věčné neštěstí, když je mou nejdůležitější povinností pečovat o její dobro? Ta myšlenka je hrozná!“

„Proč jste tedy trvala na tom, aby o tom téměř s nikým nemluvila?“

„A čemu by pomohlo, milá švagrová, kdyby se na vás obrátila? Proč bych vás měla vystavovat prosbám a žádostem, kterým jsem nechtěla sama popřát sluchu? Nic takového by nebylo žádoucí ani kvůli ní, ani kvůli vám, ani kvůli mně samotné. Když jsem přijala rozhodnutí, nemohla jsem a ani nechtěla, aby do celé záležitosti vstupoval kdokoli další, byt s přátelskými úmysly. Nyní uznávám, že jsem se mýlila, ale celou dobu jsem si to nemyslela.“

„Co ale byla ta chyba, o které se tak často zmiňujete? Kde se zrodilo to udivující nepochopení pocitů vlastní dcery? Nevěděla jste snad, že nemá Sira Jamese v lásce?“

„Věděla jsem, že není přesně takovým mužem, jakého by si Frederica vybrala, ale byla jsem přesvědčena, že její námitky vůči němu nevycházejí z jeho nedostatků. V tomto ohledu mě však, milá švagrová, zpovídáte až příliš dopodrobna,“ pokračovala, přičemž mě něžně vzala za ruku. „Upřímně se přiznávám, že mám co skrývat. Jsem z Frederiky nešťastná a to, že se obrátila na pana De Courcyho, mě obzvláště ranilo.“

Na to jsem odpověděla: „Co chcete naznačit tím náhlým poodkrytím roušky tajemství? Myslíte si, že je vaše dcera nakloněna Reginaldovi, a že její námitky vůči Siru Jamesovi by tedy zasluhovaly menší pozornosti, než byly-li by vzneseny pouze s tím, že si uvědomila jeho hloupost? A proč byste se vůbec hádala s mým bratrem ohledně něčeho, co – jak dobře víte – by nikdy neodmítl, když byl o to požádán tak naléhavě?“

„Jak víte, má vřelou povahu a přišel mi domlouvat, pln soucitu s nebohou dívkou, nešťastnou hrdinkou! Nesprávně jsme se navzájem pochopili – byl přesvědčen, že jsem vinna více, než tomu opravdu bylo, a já naopak považovala jeho zásah za méně omluvitelný, než jak jej vidím teď. Velmi si ho vážím a neuvěřitelně citelně se mě dotklo, když vyšlo najevo, k čemu byl zneužit. To jsem si alespoň myslela. Oba jsme byli rozčilení, a oba tedy samozřejmě neseme svůj díl viny. Reginaldovo rozhodnutí opustit Churchhill je v souladu s jeho horlivostí. Když jsem však pochopila, k čemu se schyluje, rozhodla jsem se vše vysvětlit dříve, než bude pozdě. Chovám jistou náklonnost ke všem členům vaší rodiny a přiznám se, že by mě nadmíru ranilo, kdyby moje náklonnost k panu De Courcymu měla skončit tak smutně. Nyní mohu jen dodat, že teď, když jsem zjistila, jak Frederica nesnáší Sira Jamese, jej budu neprodleně informovat o tom, že se bude muset vzdát jakékoli naděje. Vyčítám si, že byla kvůli mně v tomto ohledu nešťastná, i když jsem se v nelichotivé pozici ocitla nevinně. Budu se jí to snažit ze všech sil vynahradit, a pokud si cení vlastního štěstí alespoň tak jako já, pokud bude soudit moudře a chovat se, jak by měla, nebude muset mít obavy ani starosti. Promiňte mi, nejdražší švagrová, že jsem vás připravila o tolik drahocenného času, ale mám už prostě takovou povahu. Věřím, že po tomto vysvětlení se nemusím obávat, že bych ve vašich očích klesla.“

Mohla jsem říct: „To určitě ne!“ Neřekla jsem však vůbec nic, což byla ukázka největší tolerance, jaké jsem byla v té chvíli schopna. Kdybych začala reagovat, už bych se nejspíš nedokázala zastavit. Ta sebejistota! Ty lži! Nebudu se jimi ale déle zabývat, protože na Vás učiní dostatečný dojem samy o sobě. Až se mi z toho všeho dělá mdlo.

Když jsem se dala alespoň trochu do pořádku, vrátila jsem se do salónu. Kočár Sira Jamese čekal u dveří a on, veselý jako obvykle, brzy odjel. S jakou lehkostí milostivá paní vzbudí u muže zájem i zapudí milence!

Navzdory tomu, že je Sir James pryč, vypadá Frederica stále nešťastně. Patrně se stále obává hněvu matky, a ač měla hrůzu z Reginaldova odjezdu, možná je trochu nedůvěřivá k tomu, že zůstal. Je zřejmé, že si až úzkostlivě všímá jeho i Lady Susan. Chudáček! Nemohu jí ani dát naději, protože není šance, že by Reginald její lásku opětoval. Pohlíží na ni sice jinak než dříve, ale jeho usmíření s Lady Susan ukončilo jakékoli naděje.

Připravte se na nejhorší, drahá matko! Pravděpodobnost jejich sňatku je nyní nade vši pochybnost vyšší! Má ho mnohem více v hrsti než kdy dřív. Až k této hrozné události dojde, Frederica musí být plně na naší straně. Díky Bohu, že jste dostala můj poslední dopis pouze o chvilku dříve než tento. Každý okamžik, který Vás ušetří od radosti, jež ústí pouze a jen ve zklamání, je důležitý.

S úctou Catherine Vernonová

25

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Churchhill

Můžete mi gratulovat, milá Alicie: jsem opět sama sebou, rozmařilá a slavící vítězství!

Při psaní minulého dopisu jsem byla, po pravdě řečeno, velmi podrážděná a měla jsem pro to rozhodně dobrý důvod. Nevím, jestli mohu nyní být naprosto klidná, protože opětovné nabytí klidu bylo daleko těžší, než bych si pomyslela – Reginald De Courcy nabyl falešného pocitu mimořádné čestnosti, což je v jeho případě až podivně domýšlivé. Mohu Vás ujistit, že mu to jen tak neprojde. Dokonce už byl rozhodnut opustit Churchhill! Sotva jsem dopsala svůj poslední dopis, když mě o tom Wilson přišel informovat. Uvědomila jsem si, že musím něco podniknout. Nemohla jsem se přece vydat na milost a nemilost muži, jehož vášně vzplanou tak rychle a silně a jenž je tak pomstychtivý. Kdybych jej nechala odjet s nepříznivými dojmy, zahrávala bych si s vlastní pověstí.

Z mé strany byla tedy nutná určitá blahosklonnost. Poslala jsem po Wilsonovi vzkaz, že bych si s ním přála mluvit, ještě než odjede. Dostavil se okamžitě.

Projevy zlosti, které se proplétaly celým dopoledním rozhovorem, již částečně odezněly. Vypadal, že ho můj vzkaz, aby přišel, udivil. A zdálo se, že si sice přeje být uklidněn tím, co uslyší, ovšem zároveň se toho trochu obává. Vyzařovalo-li z mé tváře to, co jsem chtěla, vypadala jsem důstojně a vyrovnaně. Abych ho přesvědčila, že nejsem úplně spokojena s vývojem věcí, přidala jsem ještě špetku zamyšlenosti.

„Promiňte mi, pane, mou opovážlivost, že jsem pro vás nechala poslat,“ pronesla jsem, „ale jelikož jsem se právě dozvěděla, že se nás dnes chystáte opustit, pokládám za povinnost vás požádat, abyste zde nezůstával byť jen o hodinu déle, než jste původně plánoval. Jsem si plně vědoma, že po tom, co mezi námi proběhlo, nebude ani jeden z nás nadšen tím, že zůstává s tím druhým pod jednou střechou. Dobře tedy, tak naprostá proměna dříve důvěrného přátelství určitě předznamená to, že se všechny naše rozmluvy v budoucnu změní na ten nejtvrdší trest. Vaše rozhodnutí opustit Churchhill je bezesporu v souladu s nastalou situací a vzhledem k tomu, že něco vím o vašich citech, se mu ani nedivím. Na druhé straně ovšem nemohu pouze přihlížet takové oběti, jakou pro vás musí být opuštění příbuzných, které máte velmi rád. Můj pobyt zde nemůže pánovi a paní Vernonovým přinést stejné potěšení jako vaše společnost. Moje návštěva je již beztak možná až příliš dlouhá. Bude tedy nanejvýš vhodné, když urychlím svůj odjezd, ke kterému by stejně došlo spíše dříve než později. Rozhodně nechci být tou, která rozdělí rodinu, jež je spjata vzájemnou láskou a úctou. Kam se vydám, není pro nikoho důležité a ani já na to nikterak zvlášť nemyslím. Vy jste však pro svou rodinu velice důležitou osobou.“

Tím jsem uzavřela krátkou řeč, s jejímž obsahem i vyzněním budete, jak doufám, spokojena. Její účinek na Reginalda omluví tu trochu domýšlivosti – byl příznivý a okamžitý. Jak mě těšilo sledovat proměny ve výrazu jeho tváře, když jsem mluvila! Ten boj mezi vracející se něhou a zbytky nevole! Na citech, s nimiž lze tak snadno pohnout, je přesto cosi sympatického. Ne snad, že bych mu je záviděla, a ani bych za nic na světě nechtěla mít stejné. Je však vhodné o něčem podobném vědět, chcete-li ovlivňovat chování druhých. A přestože pouhých několik slov z mé strany Reginalda nejenže uklidnilo, ale téměř mi poté padl k nohám a byl povolnější, oddanější a věrnější než kdy předtím, stejný muž byl ochoten mě opustit při prvním závanu hněvu jeho hrdého srdce, a to dokonce aniž se uráčil požádat mě o vysvětlení situace.

Ačkoli se mi jej podařilo dostatečně ponížit, nemohu mu odpustit to, jak dal najevo svoji hrdost. Přemýšlím, že bych ho měla ještě více potrestat tím, že jej po našem usmíření náhle začnu odmítat. Mohla bych se za něj také provdat, a moci ho tak škádlit a pokoušet stále. Každé z těchto řešení je však příliš drsné a nelze je zvolit bez řádného promyšlení.

V myšlenkách se nyní zaobírám hned několika plány. Musím zvládnout několik věcí: potrestat Frederiku (a to velmi tvrdě) za to, že se obrátila na Reginalda; potrestat Reginalda za to, že jí vůbec popřál sluchu, i za jeho chování poté; a potrápit švagrovou za ten drzý vítězoslavný pohled v jejích očích i za celkové chování po odjezdu Sira Jamese, protože vzhledem k tomu, že jsem se musela usmířit s Reginaldem, jsem toho nešťastníka nemohla zachránit. Musím navíc napravit ponížení, jemuž j sem byla během několika posledních dní vystavena. Mám několik možností, jak vše provést.

Napadlo mě, že bych také vbrzku mohla zajet do Londýna, což pravděpodobně uskutečním bez ohledu na osud ostatních plánů, protože to vždy bylo mé nejoblíbenější pole působnosti. V každém případě mi bude odměnou Vaše společnost a také trocha rozptýlení po desetitýdenním utrpení v Churchhillu.

Jsem přesvědčena, že musím dosáhnout sňatku mezi dcerou a Sirem Jamesem, který jsem tak dlouho plánovala. Dejte mi vědět, co si o této záležitosti myslíte. Víte, že nejsem z těch, kteří mění názor podle toho, co tvrdí okolí, a Frederica si rozhodně nemůže myslet, že by mohla prosazovat vlastní představy bez ohledu na to, co si přeje její matka. A ta její platonická láska k Reginaldovi! Je mou povinností rázně ukončit takové romantické nesmysly. Zvážím-li veškerá pro a proti, myslím, že by bylo nejlepší vzít ji s sebou do města a okamžitě ji provdat za Sira Jamese. Díky dobrým vztahům s Reginaldem se těším určité důvěře, což se ovšem v současnosti nezakládá příliš na pravdě. Mám na něj sice stále velký vliv, ale musela jsem ustoupit ve věci, kvůli níž jsme se vůbec začali hádat, a mé vítězství je přinejmenším nezřetelné.

Napište mi, prosím, Vás názor na všechny záležitosti, které jsem zmínila, drahá Alicie, a dejte mi vědět, zda mi můžete obstarat vhodné ubytování nedaleko od Vás.

Se srdečným pozdravem S. Vernonová

26

Paní Alicia Johnsonová

pro Lady Susan Vernonovou

Edward Street

Jsem potěšena Vaší otázkou a posílám následující radu:

Nemeškejte a přijeďte do Londýna sama, bez Frederiky. Bylo by určitě daleko výhodnější získat dobrou pozici díky sňatku s panem De Courcym než dráždit jeho i zbytek rodiny tím, že budete Frederiku nadále nutit do sňatku se Sirem Jamesem. Měla byste myslet více na sebe a méně na dceru. Nemyslím si, že by Vám dokázala dělat čest ve městě, a podle mě je nyní v místě, které je pro ni to pravé – u Vernonových v Churchhillu. Vy jste naopak ve společnosti jako doma a je ostudné Vás z ní vypovědět. Nechte tedy Frederiku, ať se sama potrestá za trápení, jež Vám způsobila, ať si dál libuje v romantických představách, které jí nemohou přinést nic jiného než další neštěstí, a přijeďte do Londýna, jakmile budete moci.

Pro své naléhání mám ještě jeden dobrý důvod: Mainwaring se minulý týden objevil v Londýně a docílil toho, že jsme se setkali o samotě. Je kvůli Vám velice nešťastný, a navíc žárlí na De Courcyho tak, že bych příliš nedoporučovala, aby se ti dva v dohledné době setkali. Pokud se s ním ovšem nesetkáte zde, nemohu nést zodpovědnost za to, že neprovede nějakou hroznou nerozvážnost, kupříkladu že se vydá do Churchhillu, což by bylo hrozné! Kromě toho – poslechnete-li mou radu a rozhodnete se ke sňatku s De Courcym, bude nezbytně nutné zbavit se Mainwaringa. Jedinou Vaší možností bude odporoučet ho zpět k manželce.

Je zde ještě jeden důvod, proč byste měla přijet. Pan Johnson odjíždí příští úterý z Londýna. Ze zdravotních důvodů jede do Bathu, a pokud se ukáže, že tamní léčivé vody mají příznivé účinky na jeho tělo, zdrží se kvůli dně v lázních mnoho týdnů. Během jeho nepřítomnosti si budeme moci zvát vlastní společnost a opravdu si užívat.

Napsala bych Vám, ať přijedete do Edward Street, ale pan Johnson mě kdysi přinutil ke slibu, že Vás nikdy nepozvu do našeho domu. Nikdy by na mně nic podobného nemohl vynutit, kdybych nebyla v naprosté finanční tísni. Mohu Vám ovšem sehnat krásný byt se salónem v Upper Seymour Street a můžeme být vždy spolu buď tam, nebo zde – mám totiž za to, že můj slib panu Johnsonovi (alespoň v době, kdy tu není) se týká pouze toho, abyste u nás nepřespávala.

Chudáček Mainwaring mi již vyjevil několik příkladů žárlivosti jeho ženy. Jak může ta hloupá žena očekávat věrnost od tak šarmantního muže? Vždy byla pošetilá – už v tom, že se za něj vůbec provdala: dědička nezměrného bohatství a chlapík bez šilinku v kapse. Vím, že kromě baronety mohla mít ještě jeden titul. Její pošetilost vstoupit do takového vztahu, ačkoli byl pan Johnson jejím poručníkem (JEHO pocity ovšem obecně nesdílím), jí nikdy neodpustím. Adieu.

S pozdravem Alicia

27

Paní Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

tento dopis Vám předá Reginald. Jeho dlouhá návštěva již spěje ke svému konci, ovšem mám pocit, že odjíždí příliš pozdě, aby bylo možno ještě něco zachránit.

Lady Susan pojede do Londýna za svou důvěrnou přítelkyní paní Johnsonovou. Zprvu chtěla, aby ji doprovodila Frederica, ale tomu se nám podařilo zabránit. Frederica byla z cesty do Londýna nešťastná a nemohla jsem dopustit, aby byla vydána matce na milost a nemilost. Ani všechny svody Londýna nemohou mladé dívce vynahradit ztrátu klidu a pohodlí. Navíc bych se obávala o její zdraví a dodržování zásad. V tomto ohledu by jí snad až natolik neměla ublížit vlastní matka ani její přátelé, ale spíše ti, s nimiž bude seznámena (což je bezesporu velmi špatná sestava), nebo dokonce bude ponechána o samotě – těžko říct, která z možností je horší.

Bude-li se svou matkou, pak dvakrát běda, s největší pravděpodobností bude muset být i s Reginaldem, což by bylo to největší zlo. Tady můžeme být v klidu, zabývat se běžnými záležitostmi, číst knihy a vést konverzace, věnovat se cvičení, dětem a všem dalším domácím radostem, které – jak doufám – jí pomohou dostat se z oné mladistvé zamilovanosti. Neměla bych o tom vůbec žádné pochybnosti, kdyby nebyla odstrčena právě Lady Susan.

Netuším, jak dlouho bude Lady Susan v Londýně ani zda se sem ještě vrátí. Nezvala jsem ji příliš srdečně, ale pokud se rozhodne ještě přijet, nedostatek srdečnosti z mé strany jí v tom rozhodně nezabrání.

Musela jsem se dotázat Reginalda, zda se chystá do Londýna ještě tuto zimu, jakmile jsem zjistila, že kroky milostivé paní povedou právě tím směrem. Ač tvrdil, že není rozhodnut, všimla jsem si něčeho v jeho očích i hlase, co svědčilo o opaku. Přestala jsem už bědovat a pohlížím na tu událost jako na prozatím rozhodnutou a mohu se pouze oddávat zoufalství. Pokud Vás brzy opustí, aby odjel do Londýna, vše bude jasné.

S úctou C. Vernonová

28

LADY ALICIA JOHNSONOVÁ

pro Lady Susan Vernonovou

Edward Street

Nejdražší přítelkyně,

píši Vám s ohromnou bolestí v srdci, protože došlo k nečekané a velice nepříjemné události.

Pan Johnson přišel na velice účinný způsob, jak nás všechny potrápit. Musel se nějak dozvědět, že budete brzy v Londýně, a okamžitě dostal tak hrozný záchvat dny, že musel prozatím alespoň odložit cestu do Bathu, přičemž není vyloučeno, že ji bude nakonec muset úplně zrušit. Jsem přesvědčena, že dna jej trápí, či nikoli podle toho, jak potřebuje. Stejná situace nastala, když jsem chtěla jet s Hamiltonovými do Lake Districtu. A před třemi lety, když jsem naopak vyjádřila přání zajet do Bathu, za nic na světě nemohl vyvolat příznaky té nemoci.

S radostí jsem zjistila, že se můj dopis neminul účinkem a že máte De Courcyho v hrsti. Dejte mi vědět, jakmile dorazíte, a obzvláště mi sdělte, co zamýšlíte provést s Mainwaringem. Neumím odhadnout, kdy Vás budu moci navštívit, protože musím být stále doma. Churavění doma místo v Bathu je ze strany pana Johnsona tak hanebný trik, že se sotva dokáži ovládat. V Bathu by se o něj skvěle staraly jeho staré tety, ale tady mi zůstává na krku. A snáší bolest tak trpělivě, že se nemám ani na co pořádně vymluvit, když se rozčilím.

S pozdravem Alicia

29

Lady Susan VernonovÁ

pro paní Alicii Johnsonovou

Upper Seymour Street

Drahá Alicie,

nemuselo dojít ani k poslednímu vrtochu s dnou, abych si zošklivila pana Johnsona, ale můj odpor k němu nyní nelze ani vyjádřit slovy. Uvěznit Vás doma jako zdravotní sestru! Drahá Alicie, jaká to byla chyba, vdát se za muže jeho věku! Dost starého na to, aby byl puntiěkářský, nezvladatelný a měl dnu; dost starého na to, aby byl nepříjemný, ale příliš mladého na to, aby zemřel.

Dorazila jsem včera večer okolo páté a ještě jsem ani nedojedla večeři, když se u mě objevil Mainwaring. Nebudu tajit, jak jsem byla potěšena, když jsem jej opět spatřila, ani jak velký rozdíl je podle mě v jeho osobnosti i způsobech v porovnání s Reginaldem, přičemž druhý zmíněný vychází ze srovnání nepoměrně hůře. Asi hodinu nebo dvě jsem dokonce pochybovala o správnosti mého rozhodnutí vdát se za něj, a ačkoli ta myšlenka byla natolik zbytečná a nesmyslná, abych se jí dále zaobírala, nelze říci, že bych příliš dychtila s ním uzavřít sňatek v dohledné době. Ani nemohu tvrdit, že bych netrpělivě čekala, až Reginald přijede do města, jak jsme se domluvili. Nejspíš jej pod nějakou záminkou přinutím příjezd odložit. Nesmí sem přijet, dokud Mainwaring neodjede.

Čas od času o sňatku beztak pochybuji. Kdyby jeho otec zemřel, neváhala bych ani chvilku, ale závislost na rozmarech Sira Reginalda mé svobodomyslné duši vůbec nevyhovuje. Rozhodnu-li se počkat, mohu použít vynikající výmluvu v tom smyslu, že jsem vdovou pouze necelých deset měsíců.

Mainwaringovi jsem ohledně svých záměrů nenaznačila vůbec nic a nemá ani žádný důvod považovat moji známost s Reginaldem za cokoli jiného než běžné flirtování, s čímž se bez problémů smířil.

Adieu! Doufám, že se brzy shledáme. Ubytování je naprosto okouzlující.

S pozdravem S. Vernonová

30

Lady Susan Vernonová

pro pana Reginalda De Courcyho

Upper Seymour Street

Obdržela jsem Váš dopis, a ač nebudu zakrývat, že jsem potěšena Vaší nedočkavostí, mám pocit, že bude nezbytné odložit naše shledání na pozdější dobu, než jak jsme se původně domluvili. Nemyslete si ovšem, že jsem bezcitná, ani mě nepodezírejte z nestálosti, aniž byste vyslechl mé důvody.

Během cesty z Churchhillu jsem měla dostatek volného času, abych mohla přemýšlet o situaci, v jaké se náš vztah v současnosti nachází. Pokaždé jsem dospěla k přesvědčení, že vyžaduje citlivý a opatrný přístup, čemuž jsme až doposud věnovali velmi málo času. Naše city nás hnaly stále kupředu, a to místy až příliš ukvapeně, což je sotva v souladu s nároky našich přátel a názory okolí. Zatím jsme byli neopatrní a zasnoubili se bez ohledů na okolí, ale tuto svou nerozvážnost nesmíme potvrdit v době, kdy je mnoho dobrých důvodů obávat se, že přátelé, na nichž jste závislý, mu budou bránit.

Není naše vina, že od Vás otec právem očekává výhodný sňatek – tam, kde je tak velký majetek jako ve Vaší rodině, je běžné, i když ne vždy spravedlivé, že se očekává jeho navýšení, a v případě nesplnění tohoto očekávání se dědic často vystavuje nelibosti rodiny. Má samozřejmě právo chtít za snachu ženu z bohaté rodiny. Někdy se přu sama se sebou, že jsem dopustila, abyste vstoupil do tak nerozumného vztahu, ale rozum často vstupuje v případě těch, kteří mají stejné city a pocity jako já, na scénu příliš pozdě.

Jsem vdovou pouhých několik měsíců, a ačkoli nezůstávám téměř nic dlužna vzpomínce na manžela, s nímž jsem prožila mnoho šťastných chvil během let, kdy jsme byli spolu, nemohu dopustit, abych byla kvůli netaktnosti příliš brzkého dalšího sňatku podrobena kritice celého okolí a – což by bylo ještě méně snesitelné – upadla v nemilost pana Vernona. Časem si pravděpodobně zvyknu snášet nespravedlnost a výtky, ale ztrátu úcty k mé osobě z JEHO strany, jak dobře víte, bych asi neunesla. Když k tomu všemu přidám ještě vědomí, že bych ranila Vás i Vaši rodinu, jak bych to mohla obhájit sama před sebou? Usvědčení z toho, že jsem odtrhla syna od rodiny, by ze mě udělalo dokonce i ve Vašich očích to nejničemnější stvoření na světě.

Tak sžíravé pocity se mi nyní honí hlavou. Proto bude určitě lepší, když naše shledání odložíme na příhodnější dobu, až se události pohnou příznivějším směrem. Myslím, že bude nezbytné, abychom se nějaký čas neviděli, což rozhodně napomůže našemu rozhodnutí. Ač se zdá, že tato věta je velmi krutá, bylo nutné ji vyslovit. Ani pro mě není snadné se s tím smířit a Vám bude její pravdivost zřejmá, až pohlédnete na naši situaci ve světle, v němž jsem cítila povinnost se na ni podívat i já.

Můžete, ba dokonce musíte si být jist, že nic než nejsilnější přesvědčení a smysl pro povinnost by mě nepřinutilo ranit vlastní city dlouhým odloučením. A víte sám, že mě můžete jen sotva podezřívat z lhostejnosti k Vám. Proto musím zopakovat, že bychom se neměli, dokonce se nesmíme setkat. Neuvidíme-li se několik měsíců, utišíme sesterské obavy paní Vernonové, jež je sama zvyklá užívat si bohatství a považuje je vždy a všude za nezbytné a která nikdy nepochopí naše city.

Napište mi brzy, velmi brzy. Napište mi, že přijímáte moje důvody, a nevytýkejte mi, že jsem je použila. Výtky nesnáším – nejsem v takovém duševním rozpoložení, abych se nimi dokázala vyrovnat.

Budu se snažit trochu se zabavit a ve městě je právě mnoho mých přátel, mimo jiné i Mainwaringovi. Vždyť víte, jak si vážím obou.

S úctou Vaše S. Vernonová

31

Lady Susan Vernonová

pro paní Alicii Johnsonovou

Upper Seymour Street

Drahá přítelkyně,

Reginald se patrně rozhodl, že mě utrápí, a přijel. Můj dopis, který měl zaručit, že zůstane na venkově, naopak uspíšil jeho cestu do Londýna. I když bych byla daleko raději, kdyby se zde neobjevil, těší mě takový důkaz lásky. Je mi oddán srdcem i duší. Předá Vám tuto zprávu sám. Koneckonců se s Vámi již dlouho touží seznámit. Dovolte mu, aby s Vámi strávil večer, abych se nemusela obávat, že se sem vrátí. Řekla jsem mu, že se necítím dobře a chci zůstat sama, takže pokud by sem opět zavítal, byl by určitě zmatený, protože na služebnictvo není nikdy úplné spolehnutí.

Snažně Vás tedy prosím, snažte se jej udržet u sebe na Edward Street. Je to vcelku příjemný společník a dovoluji Vám s ním flirtovat, jak libo. Mějte však stále na paměti můj hlavní zájem – řekněte mu cokoli, abyste jej přesvědčila, že bych byla velice nešťastná, kdyby v Londýně zůstal. Nemusím Vám připomínat důvody – slušnost a tak dále. Zdůraznila bych je ještě více sama, ale potřebuji se jej co nejdříve zbavit, protože Mainwaring má přijít během půl hodiny.

Adieu! S. Vernonová

32

Paní Alicia Johnsonová

pro Lady Susan Vernonovou

Edward Street

Drahoušku,

mám hrozné trápení a nevím, co dělat.

Pan De Courcy přijel ve velmi nevhodném okamžiku. Ve stejné chvíli vstoupila do dveří paní Mainwaringová, aby si vynutila schůzku se svým poruěníkem. O tom jsem se ovšem dozvěděla, až když bylo po všem, protože jsem nebyla doma, když se objevil Reginald a po něm i ona. Patrně bych ho nejspíš musela odmítnout přijmout, ale když jsem dorazila, byla paní Mainwaringová zavřená v pokoji s panem Johnsonem a Reginald na mě čekal v salónu.

Přijela včera a hledala manžela, ovšem to už Vám nejspíš sdělil sám. V našem domě se objevila, aby požádala mého muže, aby v té záležitosti něco podnikl. Než jsem zjistila cokoli bližšího, zjistil pan Johnson vše, co jste si přála, aby zůstalo utajeno. Paní Mainwaringová navíc vymámila z Mainwaringová sluhy informace o tom, že Vás navštěvuje každý den již od příjezdu do Londýna. Dokonce jej těsně před příchodem k nám sledovala až k Vašim dveřím! Co jsem mohla dělat? Pravda je tak hrozná věc!

Nyní ví o všem i pan De Courcy, který právě hovoří s mým manželem. Neobviňujte mě – skutečně jsem tomu nemohla zabránit. Pan Johnson již nějakou dobu podezříval pana De Courcyho, že si Vás chce vzít, a proto s ním chtěl mluvit o samotě okamžitě, jakmile zjistil, že k nám přišel. Ta odporná paní Mainwaringová – snad Vás uklidní, že díky tomu, jak se užírá, je ještě vyzáblejší a ošklivější než kdy předtím – je také stále zde. Vlastně jsou nyní všichni tři společně.

Co můžu dělat? Rozhodně doufám, že Mainwaring potrápí manželku více než kdy dříve.

Se znepokojeným pozdravem

Alicia

33

Lady Susan Vernonová

Pro paní Alicii Johnsonovou

Upper Seymour Street

Takové vysvětlení je naprosto nesnesitelné. To je ale nešťastná náhoda, že jste právě nebyla doma! A to jsem se na Vás naprosto spolehla! Nejsem však vyděšená. Netrapte se strachem o mě. Můžete se spolehnout, že si vymyslím něco, čemu Reginald snadno uvěří.

Mainwaring právě odešel. Přišel mě informovat o příjezdu manželky. Hlupačka, co si myslí, že takovými manévry dokáže? Kéž by zůstala v klidu v Langfordu! Reginald bude nejdřív trochu rozzlobený, ale vše se opět urovná a bude v pořádku dříve, než zítra usedneme k večeři.

Adieu!

S.V

34

Pan Reginald De Courcy

pro Lady Susan Vernonovou

Hotel…

Píši, abych Vám dal sbohem.

Okouzlení je pryč, již Vás vidím takovou, jaká skutečně jste. Poté, co jsme se včera rozešli, jsem se z důvěryhodného zdroje dozvěděl nepopiratelná fakta o Vaší minulosti, která mě přesvědčila, že jsem podlehl klamu a že je naprosto nezbytné, abych s Vámi okamžitě a navždy přerušil veškeré styky. Je nade vši pochybnost, na co narážím. Langford! Langford! Ten název sám o sobě stačí. Zmíněné informace jsem získal v domě pana Johnsona přímo od paní Mainwaringové.

Víte, jak jsem Vás miloval. Můžete samozřejmě důvěrně hodnotit mé city avšak nejsem natolik slabý, abych shledával potěšení v tom, že je budu popisovat ženě, která se může pyšnit tím, jak se kvůli ní trápím, ovšem jejíž srdce jsem nikdy nezískal.

R. De Courcy

35

Lady Susan Vernonová

PRO PANA REGINALDA De COURCYHO

Upper Seymour Street

Nebudu se pokoušet popisovat svůj úžas po přečtení Vašeho vzkazu. Jsem zmatená a pokouším se odhadnout, co Vám mohla paní Maiwaringová sdělit, aby to podnítilo tak mimořádnou změnu Vašich názorů. Nevysvětlila jsem Vám snad o sobě vše, co by mohlo být považováno za pochybné a co by mohlo zlovolné okolí použít k mé diskreditaci? Co jste se dozvěděl, že to zviklalo Vaši úctu ke mně? Tajila jsem něco před Vámi?

Reginalde, zneklidňujete mě na nejvyšší možnou míru. Nemohu uvěřit, že ta stará záležitost se žárlivostí paní Mainwaringové byla opět oživena, a že jí dokonce opět popřáváte sluchu. Zajděte ke mně okamžitě a vysvětlete mi, čemu nyní vůbec nerozumím. Věřte mi, že pouhý název Langfordu není tak přesvědčivý, abych nemusela požadovat bližší vysvětlení.

Máme-li se opravdu ROZEJÍT, bylo by pěkné provést to alespoň při osobním setkání. Nesnesu však, aby si ze mě někdo tropil šprýmy, na to jsem příliš vážná. Nevím, jak se zachovat, klesla-li jsem ve Vašich očích tak hluboko, byť na hodinu, což je pro mě naprosto ponižující pomyšlení. Budu počítat každou minutu do doby, než se objevíte.

S.V

36

Pan Reginald De Courcy

pro Lady Susan Vernonovou

Hotel…

Proč mi ještě píšete a požadujete podrobnosti?

Dobrá, pokud to tak musí být, cítím povinnost Vám napsat, že všechny zprávy o špatném chování během Vašeho života, a obzvláště po smrti pana Verona, které se ke mně, jakož i do mého okolí donesly a jimž jsem plně důvěřoval před tím, než jsme se setkali, mi byly neoddiskutovatelně prokázány. Lituji toho, že jsem se nechal unést Vaší schopností vše překroutit a rozhodl se je nějakou dobu považovat za nepravdivé. Ba co více, jsem si jist, že před nějakou dobou vznikl vztah, o němž bych nikdy předtím ani náhodou nepřemýšlel, a dokonce ještě stále existuje – mezi Vámi a mužem, jehož rodinu jste oloupila o klid na oplátku za pohostinnost, s níž jste byla přijata.

Dopisovala jste si s ním celou dobu po odjezdu z Langfordu – nikoli s jeho ženou, ale přímo s ním – a nyní Vás navštěvuje každý den. Můžete to popřít? Dovolila byste si to? A vše se navíc odehrávalo v době, kdy jste mě utvrzovala v tom, že jsem Váš milenec!

Z čeho se mi to jen podařilo uprchnout! Mohu být pouze vděčen.

Jsem dalek toho, abych si stále stěžoval a litoval všeho. Do nebezpečí mě přivedla vlastní pošetilost , mohu poděkovat laskavosti a poctivosti nešťastné paní Mainwaringové. Utrpení při líčení minulosti jí téměř zatemnilo mysl. Kdy ONA dojde klidu?

Po takovém zjištění se Vám už sotva podaří zvrátit mé rozhodnutí dát Vám sbohem. Mám opět čistou hlavu a mohu si jen hnusit lsti a uskoky, kterými jste mě omámila, a nenávidět sebe samého za slabost, díky níž jste mohla slavit úspěch.

R. De Courcy

37

LADY SUSAN VERNONOVÁ

PRO PANA REGINALDA De COURCYHO

Upper Seymour Street

Takové vysvětlení mi naprosto stačí. Po odeslání těchto několika řádků Vás již nebudu obtěžovat. Myšlenka na zásnuby, jichž jste byl před pouhými dvěma týdny celý nedočkavý, se již zjevně neslučuje s Vašimi názory. Jsem potěšena, že moudré rady Vašich rodičů nebyly proneseny nadarmo. Tento akt synovské poslušnosti bude bezpochyby vbrzku následován znovunabytím klidu. Doufám, že přežiji toto zklamání bez úhony.

S.V

38

PANÍ ALICIA JOHNSONOVÁ

pro Lady Susan Vernonovou

Edward Street

Jsem zarmoucená, ačkoli mě Vaše roztržka s panem De Courcym vůbec neudivuje. Pan De Courcy o ní právě dopisem informoval pana Johnsona. Píše také, že odjíždí z Londýna ještě dnes.

Samozřejmě že sdílím Vaše pocity. Nesmíte se však hněvat, že se budeme muset přestat stýkat a dopisovat si. Jsem z toho nešťastná, ale pan Johnson se zařekl, že pokud naše komunikace bude pokračovat, usadí se na zbytek života na venkově. Musíte uznat, že není možné nechat věci zajít až do takových krajností, když existují i jiné možnosti.

Předpokládám, že jste zaslechla, že se Mainwaringovi rozcházejí. Mám obavu, že se v té souvislosti u nás brzy opět objeví paní M. Je do manžela stále zamilovaná a užírá se, takže není vyloučeno, že by si mohla sáhnout na život.

Slečna Mainwaringová právě přijela do Londýna za tetou a říká se, že by chtěla získat srdce Sira Jamese Martina, než opět odjede z města. Na Vašem místě bych se o něj rozhodně snažila.

Téměř bych zapomněla Vám napsat, co si myslím o panu De Courcym. Velmi se mi líbí. Podle mě je stejně pohledný jako Mainwaring a má tak otevřený, veselý výraz, že jsem si ho zamilovala hned na první pohled. Spřátelil se i s panem Johnsonem a jsou si velmi blízcí.

Adieu, nejdražší Susan, kéž by se záležitosti nevyvinuly tak nepříznivě. Ta nešťastná návštěva Langfordu! Dovolím si říci, že jste udělala, co jste mohla, ale řízení osudu nelze vzdorovat.

S přátelským pozdravem Alicia

39

LADY SUSAN VERNONOVÁ

PRO PANÍ AlICII JOHNSONOVOU

Upper Seymour Street

Drahá Alicie,

s naším vynuceným rozloučením se vyrovnám. Za daných okolností nemůžete dělat nic jiného. Naše přátelství tím nebude narušeno a ve šťastnějších časech, až budete tak nezávislá jako já, se opět spojíme stejně důvěrně jako dřív. Již se nemohu dočkat.

Mohu Vás ujistit, že jsem nikdy nebyla v takovém klidu a spokojenější sama se sebou a vším, co se okolo mě děje, než jsem právě teď. Váš manžel se mi hnusí, Reginaldem pohrdám a jsem si jista, že ani jednoho z nich již nikdy neuvidím. Nemám snad důvod k radosti? Mainwaring je mi oddán více než kdykoli dříve, a kdybychom mohli, pochybuji, že bych odolala vstupu do manželského svazku, který mi SÁM nabízí. Tuto možnost by se v případě, že je jeho žena ještě s Vámi, mohlo podařit uspíšit. Zběsilost jejích citů, která ji určitě vyčerpává, znamená, že ji lze velmi snadno roztrpčit. Spoléhám v tomto ohledu na naše přátelství.

Jsem spokojena, že jsem se nedokázala rozhodnout ohledně svatby s Reginaldem, a jsem stejně rozhodnuta zabránit v tom Frederice. Zítra ji přivezu z Churchhillu do Londýna a Maria Manwaringová nechť se třese z následků. Frederica se stane ženou Sira Jamese, než opustí můj dům – může fňukat a Vernonovi mohou zuřit. Na nic se nebudu ohlížet. Jsem unavena z podvolování vrtochům ostatních a z ustupování z vlastních rozhodnutí, abych se ubránila těm, jimž nic nedlužím a jichž si ani nevážím. Již jsem se vzdala příliš mnoha věcí a nechala se příliš snadno ovlivnit, ale Frederica pocítí změnu.

Adieu, nejdražší přítelkyně, kéž je další záchvat dny příznivější a přijde v příhodnější dobu. A kéž mě stále považujete za svou nejdůvěrnější přítelkyni.

S. Vernonová

40

Lady De Courcyová

pro paní Catherine Vernonovou

Drahá Catherine,

mám pro Tebe okouzlující zprávy.

Kdybych neposlala dopis již ráno, mohla jsem Tě ušetřit trápení, když jsi zjistila, že Reginald odjel do Londýna. Již se totiž vrátil, a to nikoli proto, aby nás požádal o svolení ke sňatku s Lady Susan, ale aby nám oznámil, že se jednou provždy rozešli. Je doma teprve hodinu a nezjistila jsem zatím žádné podrobnosti, protože je v tak bídném stavu, že jsem neměla srdce se ptát, ale doufám, že brzy zjistíme vše. Tohle je nejšťastnější chvíle, jakou nás oblažil od doby, kdy se narodil.

Nic kromě Tebe nám nechybí, a proto bych si přála, aby ses vynasnažila přijet k nám co nejdříve. Nenavštívila jsi nás již mnoho dlouhých týdnů. Doufám, že panu Vernonovi v tomto směru nic nezkříží plány. Prosím také, abyste s sebou přivezli všechna vnoučata, což samozřejmě v tomto případě zahrnuje i Tvou milou neteř, s níž se toužím seznámit.

Až dosud byla zima dlouhá a tuhá, když jsme byli bez Reginalda a nespatřili ani nikoho z Churchhillu. Nikdy dříve mi toto roční období nepřipadalo tak bezútěšné. Naše šťastné shledání však znovu vlije mládí do našich žil.

Často se v myšlenkách zabývám Frederikou. A když se Reginaldovi vrátila jeho obvyklá dobrá nálada (tedy věřím, že se tak vbrzku stane), pokusíme se ho ještě jednou oloupit o srdce. Jsem plná naděje, že se jejich životní osudy spojí již v nedaleké budoucnosti.

Tvá milující matka

C. De Courcyová

41

Pani Catherine Vernonová

pro Lady De Courcyovou

Churchhill

Drahá matko,

Váš dopis mě opravdu velice překvapil. Mohu věřit tomu, že se opravdu nadobro rozešli? Nesmírně by mě rozradostnilo, kdybych se odvážila na to spolehnout, ale po všem, čeho jsem byla svědkem, si zkrátka nemohu být jista ničím. A Reginald je opravdu doma!

Mé překvapení je o to větší, že ještě ve středu, přesně v den, kdy měl odjet do Parklands, jsme měli nanejvýš neočekávanou a nezvanou návštěvu – Lady Susan. Byla samý smích a zjevně ve velmi povznesené náladě. Rozhodně vypadala daleko víc na to, že s ním chce uzavřít sňatek, až přijede do Londýna, než že by se s ním chtěla nadobro rozejít. Zdržela se téměř dvě hodiny a byla velice srdečná a příjemná. Nepadlo mezi námi ani slovo, ani náznak, že by mezi ní a Reginaldem došlo k neshodě nebo ochlazení. Zeptala jsem se jí, zda bratra viděla od doby, kdy dorazil do Londýna. Nikoli proto, jak byste si mohla myslet, že bych chtěla daný fakt zpochybňovat, ale prostě proto, že jsem se chtěla přesvědčit, jak se bude tvářit. Odpověděla okamžitě a bez rozpaků, že byl tak milý a zastavil se za ní v pondělí, ale že si myslí, že se již mezitím vrátil domů, čemuž se mi rozhodně nechtělo věřit.

Vaše milé pozvání s radostí přijímáme. Přijedeme příští čtvrtek i s dětmi. Doufám, že v té době již nebude Reginald zpět v Londýně! Kéž bych mohla s sebou vzít i Frederiku, ale bohužel Vám musím oznámit, že účelem zmíněné návštěvy její matky bylo odvézt ji od nás. Ač z toho byla Frederica nešťastná, nebylo ji možné zadržet. Nechtěli jsme ji nechat odvézt, a to ani já, ani její strýc. Oba jsme na Lady Susan velice naléhali, ale ona prohlásila, že se chystá zůstat v Londýně několik měsíců a nebude mít klid, pokud dcera nebude s ní. Je pravda, že se chovala mile a vhodně a že pan Vernon věří, že se Frederice konečně dostane láskyplného zacházení. Kéž bych s tím mohla souhlasit!

Když Frederica odjížděla, vypadala velice smutně. Řekla jsem jí, ať mi často píše a ať nezapomene, že pokud by se ocitla v nesnázích, vždy se může spolehnout, že v nás má pravé přátele. Dala jsem si práci, abychom se spolu ocitly o samotě a mohla jí vše říct, což ji alespoň trochu uklidnilo. Sama však nebudu klidná, dokud nebudu moci zajet do Londýna a sama posoudit situaci, v níž se nachází.

Kéž by vyhlídky na případný sňatek, o němž píšete na konci dopisu, byly alespoň trochu lepší. V současné době se vývoj událostí tímto směrem nejeví jako příliš pravděpodobný.

S úctou C. Vernonová

Závěrem

Tato korespondence, během níž se někteří z jejích účastníků sblížili, zatímco jiní se naopak odcizili, nemůže – ke škodě Poštovního úřadu a jeho pokladny – dále pokračovat.

Z poštovního styku mezi paní Vernonovou a je jí neteří koneckonců vytěžil úřad a potažmo stát velmi málo, protože paní Vernonová ze stylu Frederičiných dopisů brzy vytušila, že byly psány pod dohledem matky! Proto také odložila důvěrnější dotazy na dobu, kdy je bude moci vznést osobně v Londýně, a psala spíše méně často.

Mezitím se od upřímného bratra dozvěděla, co přesně se událo mezi ním a Lady Susan, díky čemuž posledně zmíněná poklesla v jejích očích ještě více než kdy dříve. Úměrně tomu začala horlivěji usilovat o to, aby dostala Frederiku z jejího vlivu a mohla o ni pečovat sama. Byla rozhodnuta nevynechat jedinou příležitost, byť s nevelkou nadějí na úspěch, která by mohla vést k získání souhlasu ze strany švagrové. Její snaha v tomto směru uspíšila její návštěvu Londýna. A pan Vernon, jenž – jak se již dříve ukázalo – žil téměř výhradně pro to, aby dělal, co se od něj žádalo, brzy našel odpovídající obchodní záležitost, kvůli níž musel cestovat právě do Londýna.

Paní Vernonová krátce po příjezdu do města čekala na Lady Susan netrpělivě a s myšlenkami na Frederiku.

Dostalo se jí tak nenuceného a veselého přijetí, že se málem odvrátila hrůzou – žádné vzpomínky na Reginalda, žádné vědomí viny žádné rozpaky. Lady Susan byla zjevně v dobrém rozmaru a chtěla za každou cenu všemožnou pozorností ke švagrové a švagrovi ukázat, jak je laskavá a jak skvěle se cítí v jejich společnosti.

Frederica se nezměnila ani o trochu víc než Lady Susan. Stále se chovala odměřeně a v přítomnosti matky měla stejně ustrašený pohled jako předtím. Ujistila tetu o tom, že je v nepříjemné situaci, a souhlasila s plánem vše změnit. Lady Susan se neprojevovala jako bezcitná matka. Nepříjemné téma, totiž Sir James, přišlo úplně na konec, přičemž jeho jméno bylo jen letmo zmíněno s tím, že není v Londýně. Během celého rozhovoru vyjadřovala Lady Susan pouze starost o dobro a pokroky dcery. S vděkem a potěšením Vernonovým sdělila, že se Frederica stále rozvíjí. Co víc si jako matka může přát?

Překvapená a nedůvěřivá paní Vernonová nevěděla, co může očekávat. Její názory se neměnily, pouze měla stále větší obavu, zda se její plán podaří provést. První jiskřička naděje vzešla z otázky Lady Susan, zda si myslí, že Frederica vypadá stejně dobře jako předtím v Churchhillu. Musí se totiž přiznat, že ji občas znepokojují pochybnosti, zda jí život v Londýně dělá dobře. Paní Vernonová se nesnažila pochybnosti rozehnat, a naopak přímo navrhla, že by se neteř s nimi mohla vrátit do Churchhillu. Lady Susan nedokázala ani vyjádřit, jak si takové laskavosti váží, ale z mnoha důvodů nevěděla, jak se má rozloučit s dcerou. Ačkoli neměla ještě úplně přesnou představu o svých plánech, věřila, že bude moci Frederiku dopravit na venkov v příhodné chvíli sama, takže odmítla využít bezpříkladné péče ze strany Vernonových.

Paní Vernonová nicméně na svém návrhu trvala, a ačkoli se mu Lady Susan i nadále bránila, během několika dní již situace nevypadala tak beznadějně. Vypadalo to, že se rozhodování ještě náležitě protáhne, ale vše uspíšila hrozba chřipky. Mateřské obavy Lady Susan se nakonec soustředily téměř výhradně na to, aby byla Frederica co nejdál od místa, kde je riziko nákazy největší, protože ze všech nemocí světa měla Lady Susan největší hrůzu právě z chřipky a z toho, co by mohla provést s tělesným stavem její dcery.

Frederica se tedy vrátila se strýcem a tetou do Churchhillu a Lady Susan již po třech týdnech oznámila, že se provdala za Sira Jamese Martina. Tím se jen potvrdilo podezření paní Vernonové, že si mohla ušetřit těžkosti spojené s oddělením Frederiky od matky, protože takový byl bezpochyby plán Lady Susan již od začátku. Frederičina návštěva měla trvat šest týdnů. Její matka ji sice v jednom či dvou vroucích dopisech zvala k sobě, ale velmi rychle souhlasila s prodloužením dceřina pobytu v Churchhillu. Za dva měsíce se v dopisech přestala zmiňovat o tom, jak jí dcera chybí, a za další dva jí přestala psát nadobro.

Frederica tedy zůstala v rodině strýce a tety až do doby než se naskytne příležitost obratně nasměrovat Reginalda De Courcyho do vztahu s ní, což vzhledem k jeho zkušenosti s její matkou a k tomu, že se do budoucna vzdal případného navazování dalších vztahů, přicházelo v úvahu nejdříve za rok. Za normální situace by stačily i tři měsíce, ale Reginaldovy zkušenosti byly stále živé.

Jen těžko lze odhadovat, zda byla Lady Susan šťastná s mužem druhé volby – a kdo by jí koneckonců věřil, byť by jej ujišťovala sebevíc? Musíme soudit podle pravděpodobnosti. Lady Susan se nemusela zodpovídat nikomu, pouze svému svědomí a částečně manželovi. Zdá se, že si Sir James vytáhl daleko horší los, než si ve své pošetilosti zasloužil. Zanechme ho tedy osudu. Snad se najde někdo, komu jej bude alespoň trochu líto.

Přiznám se, že jedinou osobou, s níž cítím, je slečna Mainwaringová, která se vydala do Londýna a oblékla se do drahých šatů – což ji uvrhlo přinejmenším na dva roky do chudoby –, aby získala srdce Sira Jamese, a zatím o ně byla oloupena o deset let starší ženou.

Created with Writer2ePub

by Luca Calcinai