Dilema lásky

Sandra Brown

(1994)

Hodnocení:

****

Štítky:

Literatura světová, Romány pro ženy

Mladá žena je na útěku s dítětem své sestry, která zahynula při dramatickém porodu. Jednoho dne se u dveří objeví velmi pohledný muž, který se představí jako švagr její sestry a nabídne ji sňatek. Prý kvůli záchraně jejich společné neteře. Je to ten pravý důvod, nebo je v tom ještě něco jiného?

Sandra Brown

DILEMA LÁSKY

LOVE BEYOND REASON

Copyright © 1981 by Sandra Brown

All rights reserved Translation © 1996 by Hana Gopaulová

Cover design © 1996 by Viera Fabiánova

Czech edition © 1996 by Ikar

-

Děkuji Parrisovi za povzbuzení a podporu při psaní. Děkuji Mary Lynn za pomoc při vzniku této knihy.

z anglického originálu Love Beyond Reason (Warner Books Inc., New York, 1994)

Přeložila Hana Gopaulová

Redigovala Petra Nádvorníková

Obálku navrhla Viera Fabiánová

Technická redaktorka Renáta Hrabušická

Vydalo nakladatelství Ikar Praha, spol. s r. o., v roce 1996 jako svou 135. publikaci

Vytiskly Tlačiarne BB, spol. s. r. o., Banská Bystrica

TS 13 ISBN 80-85944-40-5

Kapitola 1

„… Městská rada Denveru odhlasovala dnes zvýšení daní na příští fiskální rok o šest procent. Členové rady odůvodňovali toto…“

„Perfektní,“ zaláteřila si pro sebe Katherina, přesně tohle potřebuju – další věc, která zatíží můj rozpočet.“ Odložila kartáč na vlasy do urovnané zásuvky a natáhla se na poličku v koupelně pro lahvičku s tekutým krémem. S chodidlem opřeným o stoličku si štědře potřela dlouhou krásnou nohu příjemnou emulzí. Znovu obrátila pozornost k hlasu vycházejícímu z rádia na nočním stolku ve vedlejší ložnici.

„Denverská policie zabránila dnes ozbrojenému pokusu o vyloupení obchodu s potravinami. Zásahová jednotka obklopila budovu poté, co anonymní telefonát…“

Vyšší daně a zločinnost. Krásná témata na ukončení dne, pomyslela si Katherina zasmušile, když si čistila zuby.

Bude snad tohle jeden z těch večerů, kdy si dovolí podlehnout sebelítosti a zatrpklosti? Málokdy myslela jen na sebe, ale když ji podobná melancholie přepadla, nebránila se jí.

Bylo by milé říci někomu dobrou noc, sdílet s ním pokoj, atmosféru, dýchat stejný vzduch, naslouchat stejným zvukům. S ním? Proč dostala tato neznámá osoba mužskou podobu? Povzdechla si. Život bez závazků má své výhody, ale někdy se člověk přece jen cítí příliš osaměle.

„A jak bude zítra…“

Katherina vrhla na rádio zamračený pohled a napadlo ji, zda nočního komentátora ten každodenní monolog někdy neunavuje. Přemýšlí někdy o lidech, ke kterým promlouvá? Cítí jejich osamělost a snaží se ulehčit jim ji svým nezávazným povídáním?

Měl příjemný hlas. Kultivovaný a výrazný, ale tak nějak… sterilní. Jeho nenucené štěbetání bylo nacvičené, anonymní a neosobní.

Bože! To mám ale hloupou náladu, vynadala si, když si při odchodu z koupelny navlékala župan. Možná bych si měla najít spolubydlící, teď když se Mary vdala, přemítala Katherina, jak procházela domem a zhasínala všechna světla.

Tenhle starý dům milovala. Potom, co jí v šesti letech zemřel otec, podařilo se matce postupně splácet hypotéku a vychovat Katherinu a její mladší sestru Mary s nuzným příjmem poštovní úřednice. Pro vdovu to nebylo právě lehké, ale nucené odříkání naučilo děvčata žít skromně.

Katherina se přesvědčila, že jsou domovní dveře zamčené, a zhasla v obývacím pokoji. Právě v tom okamžiku zavrhla myšlenku na podnájemnici. Po matčině smrti před třemi lety se s Mary snášely dobře, jenže ony dvě byly sestry. Mary měla veselou náturu a dobře se s ní vycházelo. Katherina by třeba neměla takové štěstí s někým cizím.

Mary. Drahá Mary. Tím, že se vdala, si určitě nepolepšila. Ne, děkuji pěkně, pomyslela si Katherina smutně. Ona raději zůstane nezávislá a nějak přetrpí ty krátké, i když nepříjemné návaly osamělosti.

„Právě jsme dostali tuto mimořádnou zprávu…“

Katherina se natáhla k rádiu, aby si nastavila budíček, ale zarazila se a nevěřícně vytřeštila oči na pochromovanou krabici, ze které vycházel známý hlas.

„Peter Manning, známá osobnost denverských obchodních kruhů, dnes tragicky zahynul, když jeho automobil narazil do betonového pilíře. Policie sdělila, že vůz pana Manninga opustil vozovku ve vysoké rychlosti. Řidič byl usmrcen okamžitě. Při neštěstí zahynula také neznámá žena, která seděla na místě spolujezdce jeho sportovního vozu. Peter Manning byl synem –“

Když vedle ní zadrnčel telefon, Katherina nadskočila. Zhluboka se nadechla a roztřesenou rukou sáhla po přístroji. Klesla na postel se sluchátkem u ucha. „Ano?“ zašeptala namáhavě.

„Slečna Adamsová?“

„Ano.“

„Tady je Elsie. Pracuju u Manningů. Viděla jsem vás, když –“

„Ano, Elsie. Vzpomínám si na tebe. Jak je mojí sestře?“ zeptala se naléhavě.

„Právě proto vám volám, slečno Adamsová. Už víte o panu Peterovi?“

Nebylo nutné služce sdělovat, že oficiálně jí nikdo nic neřekl, ale ujistila ji, že o Peterově nehodě ví.

„No, tady propuklo úplný šílenství. Paní Manningová je hysterická, jenom křičí. Pan Manning to zvládá o něco líp. Jsou tu všude fotografové a reportéři a mávají kamerama a foťákama a mikrofonama –“

„Jak je Mary?“ přerušila ji Katherina netrpělivě.

„K tomu se dostanu. Když jim policajti řekli o tý nehodě, všichni byli v obýváku. A když se zmínili o tý ženský, co byla s Peterem v autě, a že je taky mrtvá, tak se paní Manningová obrátila ke slečně Mary, která je tak milá, a začala na ní řvát. Křičela na ní tak hrozný věci, slečno Adamsová, že kdyby slečna Mary byla lepší manželka, tak by si pan Peter nemusel po nocích chodit hledat –“

„Prosím, Elsie, je Mary v pořádku?“

„Ne, slečno Adamsová, není. Utekla nahoru do svýho pokoje před paní Manningovou. Nikdo na ní nebral ohledy, i když je v tomhle stavu. Šla jsem se za ní podívat, jestli je v pořádku, a krvácí, slečno Adamsová.“

„Ach, bože –“

„Ano, a myslím, že má porodní bolesti. Myslela jsem si, že byste to měla vědět, protože tady je to všem jedno. Myslej jen na to –“

„Elsie, dobře mě poslouchej. Zavolej sanitku. Musíme Mary okamžitě dopravit do nemocnice. Já zavolám jejímu doktorovi. Nikomu neříkej, co děláš. I kdybys měla dostat Mary ven kuchyní, prostě to udělej. Dostaň ji do sanitky. Rozumíš?“

„Ano, slečno Adamsová, udělám to. Vždycky jsem měla vaší sestru ráda a myslela jsem si –“

„Na tom teď nesejde, Elsie. Jen zavolej sanitku.“ Katherina si nemohla dovolit nechat se strhnout Elsiinou upovídaností, ale doufala, že tahle rozrušená žena zařídí, aby byla Mary bez otálení převezena do nemocnice.

Katherina přerušila spojení, začala panicky listovat notýskem s telefonními čísly a snažila se rychle najít číslo jejich lékaře. Čísla nebyla vždycky zapsána podle abecedy a ona se teď proklínala za svou nedbalost. Dovolala se na službu pro nepřítomné a zajíkavě informovala spojovatelku o stavu své sestry. Operátorka přislíbila, že se okamžitě s doktorem spojí a pošle ho bez meškání do nemocnice.

Bez dalšího přemýšlení ze sebe Katherina strhla župan a noční košili a spěchala ke skříni. Když si natahovala džíny, proklínala všechny Manningy a obzvlášť Petera. Jak jen to mohl udělat? Cožpak neznepříjemňoval Mary život už dost? Musel ji ještě ponížit tím, že se zabil v autě s nějakou cuchtou? Věřila Mary, když jí vyprávěla o fyzickém týrání, ale to by snad nezašlo tak daleko, aby vyprovokovalo porod sedmiměsíčního plodu. Bože, pomoz jí, modlila se Katherina, přetáhla si přes hlavu tričko a vklouzla do sandálů.

Neobtěžovala se česáním nebo líčením, vyběhla z domu, nasedla do auta a vyjela směrem k místní nemocnici. Silou vůle se přinutila jet pomaleji, než jí radily smysly. Jestli se zraní nebo zabije, Mary tím nepomůže.

Mary, Mary, proč jen jsi nepoznala, co je Peter Manning za člověka? Nechala se tak slepě okouzlit úsměvem, který se objevoval na fotkách ve společenské rubrice, že neviděla jeho strojenost? Peter Manning, zlatý hoch, syn jedné z nejbohatších a nejvlivnějších rodin v Denveru, dědic funkce ředitele správní rady banky, pozemků, pojišťoven a spousty dalších podniků, se před rokem stal Maryiným manželem.

Řečeno mírně, Katherina dost dobře nechápala, proč Peter soustředil svou pozornost na Mary. Seznámil se s ní v umělecké galerii, kde pracovala, aby si vydělala na hodiny malování.

Byl zdvořilý, nonšalantní, okouzlující, uhlazený a sebejistý. Citlivou, naivní a důvěřivou Mary zcela uchvátil, a pak ji odkopl. Tvrdě a bez okolků.

Proč? Hned od začátku jejich nerovného vztahu tato otázka Katherinu trápila. Mary byla hezká, ale v ničem se nepodobala oslňujícím kráskám a hvězdám, se kterými byl Peter vídán. Proč si vybral právě Mary?

Katherina zlostně zatroubila na řidiče, který si na křižovatce nevšiml zelené. Její vztek ale nebyl namířen proti dotyčnému motoristovi. Byl namířen proti člověku, který změnil usměvavou, šťastnou a energickou mladou ženu ve vystrašeného bezduchého robota.

Jen pár měsíců po svatbě se začal Peterův milující přístup k manželce drasticky měnit. Katherina měla vždycky nepříjemný pocit, že jeho pozornosti jsou tak trochu falešné.

Vyděšeně naslouchala Maryinu plačtivému líčení jejího nynějšího života. Fyzické a psychické týrání bylo u nich na denním pořádku. Petera rozzuřilo Maryino těhotenství, i když ona přísahala, že ji jednou v noci znásilnil, aniž by měla čas myslet na ochranu. Jejich manželství bylo jako zlý sen.

Ale obrázek, který Peter ukazoval světu, byla manželská idyla. Před svými rodiči a přáteli z klubu se Mary naprosto oddaně věnoval. Jeho pokrytectví by pravděpodobně bylo směšné, kdyby ovšem nemělo tak tragické následky.

Katherina vjela do areálu nemocnice a naštěstí se jí podařilo zaparkovat poblíž ambulance. Zamkla auto, proběhla širokým osvětleným vchodem a za pár vteřin už zaslechla zvuk sirény.

Stála s Maryiným lékařem v prostorné hale a dívala se, jak přivážejí Mary automatickými skleněnými dveřmi. Když Katherina spatřila její tvář, zděsila se. Zakryla si rukou ústa, aby přidusila výkřik. Mary měla v očích nepřítomný výraz a svou sestru vůbec nevnímala. Lehátko chvatně projelo kolem Katheriny do ordinace.

Po vstupní prohlídce byla Mary převezena na porodní oddělení, kde po pouhé půlhodině porodila děvčátko.

Lékař přicházel tichou, tlumeně osvětlenou chodbou ke Katherině a v jeho výrazu nebylo příliš naděje.

„Je na tom špatně, slečno Adamsová. Myslím, že se nedožije rána.“ Katherina se bezvládně opřela o zeď a zírala na něj přes zaťatou pěst, kterou si tiskla k pohmožděným rtům. Zelené oči jí zalily slzy, řinuly se jí po zarudlých tvářích. Smáčely jí medově zbarvené vlasy neuspořádaně visící kolem obličeje.

„Promiňte, že to říkám na rovinu, ale jsem toho názoru, že byste měla být informována o vážnosti jejího stavu. Než ji sem dovezli, silně a dlouho krvácela a nedalo se nic dělat, i když jsem samozřejmě okamžitě nařídil transfuzi.“ Lékař domluvil a mlčky se na Katherinu zadíval. „Nebylo to šťastné těhotenství. Měl jsem o ni starosti už dříve… No, vím co se stalo dnes večer. S panem Manningem je mi to líto. Mám pocit, že Mary nechce žít,“ dodal soucitně.

Katherina němě přikývla. Lékař se obrátil k odchodu. Chytila ho za rukáv a chraptivým hlasem se zeptala: „Co dítě?“

Slabě se pousmál: „Holčička. Dvě kila. Perfektně vyvinutá. Měla by to zvládnout.“

Mary zemřela za úsvitu. V jednom ze svých jasnějších okamžiků během dlouhé noci k sobě Katherinu zavolala.

„Kousek papíru,“ zašeptala.

„Papír?“ opakovala Katherina nechápavě. Copak si Mary neuvědomuje, že tohle je jejich rozloučení?

„Ano, prosím, Katherino. Pospěš si.“ Mluvila jen s velkým vypětím.

Katherina zoufale pátrala po nemocničním pokoji ve snaze najít kousek papíru, až konečně v koupelně objevila papírový ubrousek.

„Pero,“ zachraptěla Mary.

To vytáhla Katherina z kabelky a udiveně sledovala, jak se její zesláblá sestra snaží psát roztřesenou rukou. Pod pár řádků připojila svůj obvyklý podpis.

Potom Mary naprosto vyčerpaně upadla zpět do podušek. Tvář měla zsinalou únavou a posetou drobnými perličkami potu. Její rty měly namodralou barvu. Oči jí lemovaly tmavé kruhy, ale bylo v nich víc jiskry a života než za celou dobu jejího manželství. Katherina v této trosce zahlédla stín bývalé Mary a chtělo se jí plakat nad tou ztrátou.

Mary byla modrooká blondýnka. Mívala hezkou růžolící pleť. Při sebemenším náznaku úsměvu na rtech se vždycky smály i její oči. Byla menší a zaoblenější než její štíhlá sestra a trápila se nad každičkou nadbytečnou kalorií, až donedávna, kdy naprosto ztratila chuť k jídlu. Jasný hlas, který se nyní změnil v zajíkavý šepot, vrátil Katherinu do reality.

„Katherino, pojmenuj ji Allison. Nedovol jim, aby si ji vzali. Nesmějí ji dostat.“ Průsvitnou kostnatou rukou sevřela Katherininu paži. „Odvez ji pryč. Řekni jí, že jsem ji moc milovala.“ Zavřela oči a mělce dýchala. Když oči znovu otevřela, objevil se v nich zasněný výraz. Byl v nich klid a mír. „Allison je hezké jméno. Nemyslíš, Katherino?“

Dvojitý pohřeb se konal o dva dny později. Bylo to představení. Všeobecná nenasytná touha po skandálech byla uspokojována snaživými reportéry, kteří soutěžili o co nejsensačnější článek. Dívka, která zahynula s Peterem, byla sedmnáctiletá roztleskávačka ze střední školy. Když došlo k nehodě, byla jen částečně oblečena. Předčasné narození Allison a následná Maryina smrt jen dodaly tomuto dráždivému příběhu náležitou špetku koření.

Katherina byla ze smrti své sestry zoufalá. Peter zemřel během několika vteřin následkem zlomeného vazu. Neutrpěl ani sebemenší škrábnutí. Katherina to považovala za ironii osudu, zvlášť když si vybavila Maryin ztrhaný obličej a její nevinnou krásu poznamenanou měsíci fyzického utrpení a slovního napadání. Ne, nebylo to spravedlivé.

Již před rokem Katherina těžko zvládala okázalost společenské svatby, ale pohřeb pro ni byl ještě daleko náročnější.

Eleanora Manningová, které se podařilo vypadat v na míru ušitých černých šatech a s elegantním účesem jako dáma, byla k neutišení. V jednom okamžiku visela na Peterovi Manningovi seniorovi, vysokém distingovaném šedivějícím muži, a hystericky vzlykala. Za chvilku zas spílala chudince Mary, že Petera, jejího drahého syna, dost nemilovala. Potom zase proklínala Jasona, Peterova mladšího bratra, že se ani nedostavil na pohřeb.

„Nestačilo mu, že nás už dost ponížil tím, když nepřijel na svatbu. Musel nám udělat ještě větší ostudu! Nepřijel ani dnes. Afrika! Můj bože, je to stejný barbar jako ti divoši, kteří tam žijí. Nejdřív to byli Indiáni. Teď ti neznabozi v Africe!“ V tom okamžiku se zhroutila v dalším záchvatu hysterického pláče.

Katherina toho o Jasonu Manningovi příliš mnoho nevěděla. Peter se o něm zmiňoval jen mimochodem, jako by jeho existence nebyla důležitá. Ale Mary velice rozrušilo, když od něj obdržela dopis.

Během návštěvy u Katheriny se dopisem pyšně pochlubila. Vždycky jí ke štěstí stačilo i málo.

„Dostala jsem dopis od Peterova bratra, Katherino. On je v Africe, víš? Dělá v ropě nebo něčem takovém. Prostě, omlouvá se, že se nedostal na svatbu, a gratuluje mi k miminku. Poslouchej.“ Rozevřela dopis psaný ráznou energickou rukou.

„Už se těším domů, až tě pozdravím osobně, jak by se na správného švagra slušelo. Jestli jsi tak hezká jako na fotografiích, které mi matka poslala, pak lituji, že jsem tě nespatřil jako první. Ten rošťák Peter. Zase měl víc štěstí!‘ Samozřejmě mě jen škádlí,“ začervenala se Mary. „Nezdá se ti prima? Píše: ‚Dobře pečuj o mého nového synovce nebo neteř. Bude to moc fajn mít v domě děťátko, nemyslíš? Jen si to představ. Budu strýček Jace.‘“

Katherina nadšeně přikývla, i když jen z pouhé zdvořilosti. Měla starost o Mary. Navzdory narůstajícímu bříšku viditelně pohubla. Daleko víc ji trápilo Maryino zdraví a zjevné utrpení než nějaký zatoulaný švagr. Dávala ho do stejného šuplíku jako všechny ostatní Manningy.

Dny po pohřbu ubíhaly v jakési tupé únavné rutině. Každý den docházela Katherina do práce u elektrotechnické společnosti a dál prováděla výzkumy a psala články pro tisk. Dělala tuhle práci už pět let. Opravdu už to je tak dlouho, co skončila školu? Je na tomhle místě už tak dlouho? Sice vydělávala slušné peníze, ale své nynější zaměstnání považovala jen za stupínek k něčemu lepšímu. Byla literárně nadaná a toužila po nějaké zajímavější a více tvůrčí práci. S novou zodpovědností za dítě se možná bude muset poohlédnout po výhodnějším zaměstnání.

Allison! Katherina se nad ní rozplývala. Každé odpoledne chodila do nemocnice a pozorovala svou neteř skrz zasklenou stěnu oddělení pro nedonošené novorozence. Nemohla se dočkat chvíle, kdy ji bude moci podržet v náručí. Allison každým dnem přibývala na váze a dětský lékař sdělil starostlivé tetičce, že jakmile si holčička udrží stabilní váhu dvě a půl kila po dobu pěti dnů, propustí ji do domácí péče.

Zařídila si dovolenou na dobu, kdy přiveze Allison domů, a začala s průzkumem jeslí, kde by ji mohla nechávat přes den. Musela se ujistit, že bude o Allison dobře postaráno. Nikdy ji ani ve snu nenapadlo, že by její poručnictví mohlo být ohroženo.

Ze svého klidu byla vytržena právníkem rodiny Manningů, který ji vyhledal v zaměstnání. Zavalil její pracovní stůl papíry a sdělil jí panovačným arogantním hlasem, že jeho klienti „mají v úmyslu převzít za dítě plnou zodpovědnost“.

„Moji klienti se dítěte ujmou a vychovají ho jako své vlastní. Samozřejmě, že za váš čas a výlohy v posledních několika týdnech, kdy jste docházela do nemocnice, budete odškodněna.“

„Chcete říct, že si mě chtějí koupit, viďte?“

„Prosím, slečno Adamsová, mám dojem, že překrucujete záměr mých klientů. Mají finanční prostředky, aby dítě vychovali v luxusu. Jistě chcete to, co bude v nejlepším zájmu dítěte, ne?“

„V zájmu dítěte si matka výslovně přála, abych ho vychovala já.“ Měla dost duchapřítomnosti, aby se nezmiňovala o popsaném ubrousku.

„Jeho otec by na to zajisté měl jiný názor.“ Katherinu přiváděl jeho povýšený přístup k zuřivosti. „A kromě toho je tento rozhovor čistě akademický. Žádný soud by nesvěřil poručnictví dítěte do rukou svobodné ženy s pochybnou pověstí, když se tak příkladně vhodný pár, jako jsou Manningovi, chce postarat o své vnouče, svého dědice a potomka svého nejstaršího syna.“

Útok na její charakter byl tak neetický, že se Katherina rozhodla ho nekomentovat. Ale pochopila, že jí vyhrožuje. Dovedla si živě představit, že podobná slova říká před soudem, a zamrazilo ji.

Snažila se nepodlehnout panice a rozumně uvažovat. Nejdůležitější věcí bylo, aby Allison nevyrůstala pod dohledem Eleanory Manningové. Nepodceňovala vliv a moc Manningů. Určitě mají mnoho vysoce postavených přátel. Musí se s Allison dostat z jejich dosahu. Rozhodla se a své plány začala okamžitě realizovat.

Pediatr souhlasil s tím, že Allison propustí z nemocnice o několik dnů dříve, než měl původně v úmyslu, s podmínkou, že Katherina přiveze za týden novorozeně na kontrolu. Katherině se lhaní příčilo, ale svatosvatě přislíbila, že s Allison přijede.

Spojila se s realitní kanceláří a probrala prodej svého domku. Peníze získané prodejem měly být dlouhodobě uloženy na Allisonino jméno. Mohla je vyzvednout později v budoucnu s připsanými úroky. Všechno zařízení a vybavení domku mělo být prodáno, až na věci, které si Katherina vezme s sebou. Realitní kancelář si získaný výdělek ponechá za zprostředkování prodeje.

Katherina si najala bezpečnostní schránku v bance a originál okopírovaného ubrousku s láskou svěřila plechové zásuvce.

Doma nezvedala telefon a dobře zahladila všechny své stopy. Autem parkovala o pár ulic dál a obětovala peníze za trvale rozsvícené žárovky v domě. Měla ze svého nepřítele hrůzu a snažila se stát neviditelnou.

Všechno potřebné naskládala do svého malého auta. Když vyzvedávala Allison z nemocnice, byla velmi rozrušená.

Opatrně ji uložila do přenosné postýlky na zadním sedadle v autě, připoutané záchranným pásem. Sklonila se a jemně ji políbila na sametové čelíčko.

„Příliš toho o mateřství nevím,“ zašeptala spícímu miminku. „Ale ty asi ani nevíš, že jsi na světě.“

Při pohledu na tu sladkou tvářičku, která jí tolik připomněla Mary, se poprvé po dlouhé době cítila dobře.

Když odjížděla z Denveru, nedovolila si žádné sentimentální pohledy nazpět, ani myšlenky na prodej domu, který byl jejím jediným domovem, na jaký se kdy pamatovala. Myslela na budoucnost – svou a Allisoninu. Od nynějška neměly žádnou minulost.

Katherina se narovnala a protáhla si ztuhlé svaly. Seděla na rozložených novinách na podlaze pronajatého bytu, přestavěného z garáže. Uplynulou půlhodinu strávila natíráním komody do Allisoniny ložnice. Včera večer ji natřela lesklým modrým lakem a nyní jen dodávala kontrastní žlutý proužek. Barva potřísnila noviny a několik kapek přistálo Katherině také na holých stehnech.

Odložila slabý štětec do plechovky a spokojeně si oddechla. Všechno jim s Allison vycházelo. Cestování s novorozencem tak daleko je vždycky riskantní. Katherina odjela z Denveru ne právě s nejzářivějšími vyhlídkami, ale cesta proběhla hladce. Allison byla andílek – spala celou dobu, pokud ji Katherina právě nepřebalovala nebo nekrmila.

Van Buren v Texasu si Katherina nepamatovala, ale v tomto malém městě žila její rodina předtím, než pojišťovací společnost nabídla otci lépe placené místo v Denveru.

Katherinina matka často vzpomínala na jižní Texas s nádhernou přírodou a hlubokými lesy. Její líčení odporovalo stereotypní představě pustých a holých větrných plání. Po dlouhé úmorné jízdě západním Texasem Katherinu Van Buren opravdu překvapil. Byl přesně takový, jak ho popisovala matka – mírumilovné universitní město obklopené jehličnatými lesy.

Katherinu zahřálo u srdce při pohledu na šest ořešáků, které rostly mezi jejím bytem a domkem Happy Cooperové.

Její domácí jí snad seslal sám pánbůh. Katherina dorazila do Van Burenu, právě když končil jarní semestr. Měla štěstí a podařilo se jí získat byt, který poslední dva roky obývali studenti. Byt byl prostorný a sestával z dvou ložnic, obývacího pokoje, kuchyně a koupelny.

Katherina po špičkách přešla do místnosti, kterou přidělila Allison, i když ji momentálně používaly jako ložnici obě. Naklonila se přes nově nalakovanou postýlku, kterou objevila v bazaru, a zadívala se na svou neteř. Miminko rostlo tak rychle, až ji to udivovalo. Za poslední dva měsíce, které ve Van Burenu žily, čile přibývala na váze a pěkně se zakulatila. Bylo to spokojené dítě, které nevědělo nic o dramatických okolnostech svého narození. Katherina se na Allison usmála, povytáhla jí zpod ručky plyšového králíčka a lehce jí přerovnala přikrývku.

Milovala volné dny, které mohla trávit s dítětem. Jako zázrakem se jí podařilo získat zaměstnání na tiskovém oddělení univerzity, ale nevěděla, kdo bude o Allison pečovat přes den. K jejímu nemalému překvapení Happy stydlivě nabídla svou pomoc. Když Happy tento nečekaný návrh přednesla, Katherina na ni jen zírala, smála se a nakonec se rozplakala.

Co by si počala bez Happy – frustrované babičky, která svá vnoučata téměř neviděla? Happy měla dvě dospělé dcery, které žily se svými rodinami na jižním pobřeží, a syna, který žil a pracoval v Louisiane. Byl svobodný a jeho matka se nemohla smířit s tím, že se ještě neoženil. Protože Happy byla celých čtyřicet tři roků vdaná, než ovdověla, nedovedla pochopit nikoho, kdo žil dobrovolně sám.

Ano, všechno probíhalo hladce. Katherina měla určitě zajímavější zaměstnání než v Denveru. Její šéf jí sice připadal někdy zvláštní, protože měl nepříjemný zvyk civět na ni, potit se a olizovat si rty, ale jinak se jí v práci líbilo.

Nepřítomně se poškrábala na nose a rozmázla si po něm žlutou barvu. Otočila se ke dveřím, na které právě někdo zaklepal. Happy to nebude. Ta se obvykle takovými zdvořilostmi neobtěžovala.

Katherina si uhladila staré šortky, které si oblékla na natírání, a doufala, že návštěvník nebude dotčen jejím úborem.

Otevřela.

Nebyla schopná ze sebe vypravit ani slovo. Muž ve dveřích byl ten nejzajímavější a nejpřitažlivější člověk, kterého kdy viděla. I kdyby neměl tak perfektní postavu, pohledy lidí by přitahovaly vlasy barvy havraní černi a modré oči.

Zadíval se na Katherinu stejně pozorně jako ona na něho a smyslná ústa se mu zkřivila v pobaveném úsměvu. Protože měla v plánu zůstat ten den doma, neobtěžovala se účesem, jen si své plavé vlasy nedbale stočila do uzlu a připíchla namátkou sponkami. Vyšisované praménky jí spadaly kolem obličeje a vlhce se jí lepily na krk.

Tvář měla uzardělou od námahy a vlhkého horka parného letního dopoledne. U košile už dávno ona nebo Mary ustřihla rukávy. Přední díl měla svázaný pod ňadry do uzlu. Byla to parádní košile na malování, ale určitě ne vhodný oděv pro přijímání návštěv.

Jejím prvním popudem bylo zabouchnout dveře a vyhnout se tak trapné situaci, ale muž se jí bez pohnutí zadíval přímo do široce otevřených zelených očí a prohlásil: „Jsem Jason Manning.“

kapitola 2

Tento výrok ji naprosto ohromil a nebyla schopná logického uvažování. Několik vteřin jen tupě zírala, potom se musela opřít o dveře. Poprvé od okamžiku, kdy spatřila tohoto úžasného muže, bratra Petera Manninga, vydechla.

Když neodpovídala, a vypadalo to, že ho ani nepozve dál, uštěpačně prohlásil: „Nemám ve zvyku požírat krásné mladé dámy, slečno Adamsová. A i když jsem poslední dva roky většinu času strávil v Africe, jsem civilizovaný člověk.“

V očích mu pohrával laškovný úsměv, který se Katherině protivil. Chtěl zničit svět, který si pro sebe a Allison tak pracně zbudovala, a ještě měl tu drzost stát tam a usmívat se!

„Mohu jít dál?“ zeptal se zdvořile a Katherina neochotně uhnula, aby mohl projít dveřmi. Zavřela je za ním, ale potom si to rozmyslela a znovu je otevřela. Jeho úsměv se stal ještě pobavenějším. Jediné, co připomínalo Petera, byly dolíčky ve tvářích. Bílé zuby mu v opáleném obličeji zářily.

„Ještě stále se bojíte, že vás fyzicky zneužiju?“ zeptal se žertovně. Potom zvážněl a tiše dodal: „Když vás vidím v tomhle oblečení, musím přiznat, že by to bylo velice lákavé, ale nikdy bych se nepokusil o ženu, která má obličej od barvy.“

Katherina přejela pohledem po svém umouněném oblečení a zděsila se, když viděla těsně přiléhající vlhkou košili. Obvykle, stejně jako dnes, byla po Allisonině koupeli úplně promáčená. Než uložila Allison ke spánku, dávno už na mokrou košili zapomněla.

Ach, bože! Zanaříkala v duchu. Odvážila se podívat na Jasona Manninga, ale ten se právě skláněl pro mokrý hadřík, který předtím používala k otírání ukápnutého laku. Fascinovaně stála, jakoby hypnotizovaná, a nechala se uchopit za bradu.

Zaklonil jí trošku hlavu, aby lépe viděl na to, co dělá, a setřel jí hadříkem šmouhu z nosu. Naprosto se na tu činnost soustředil. Katherina ani nedýchala. Jeho blízkost ji znervózňovala, měla pocit, že se dusí. Dotyk jeho prstů byl nesmlouvavý, ale jemný. Byl dohněda opálený – jeho pokožka svědčila o jiném druhu pobytu na sluníčku, než je vylehávání na plážích pod silným nánosem ochranných krémů.

Vrásky kolem očí, jemně jako pavučinky, byly dalším důkazem toho, že tráví hodně času venku. Ropa? Nebo co to Mary říkala? Nemohla si vzpomenout. Nebyla schopná myslet od okamžiku, kdy se jeho prsty dotkly její brady.

Jeho oči lemovaly krásné husté černé řasy. Katherininy oči byly na úrovni jeho hrudníku, a když malinko vzhlédla, spatřila jeho silný krk. V rozhalence košile zahlédla pár černých kudrnatých chloupků, které mu určitě pokrývaly celý široký hrudník. Bože! Na co to myslí?

Dostala na sebe vztek, že mu dovolila takovou důvěrnost. Odstrčila jeho ruku a o krok ustoupila.

„Co chcete, pane Manningů?“

Pokrčil rameny a upustil hadřík na noviny na podlaze. „Dal bych si kolu,“ usmál se lišácky.

„Tak jsem to nemyslela a vy to moc dobře víte,“ mrkla se na něj. Byla rozčilená ze své zoufalé situace. Přátelské chování bylo jen součástí jeho plánu a mělo zahnat jakékoliv podezření z její strany.

No, odolala už nájezdům jednoho Manninga. Vzpomněla si, jak se k ní choval Peter, a zhnuseně se otřásla. Tady toho Manninga zvládne taky. „Co tu děláte?“ zeptala se chladně.

Povzdechl si, přešel přes pokoj a usadil se na pohovku, na kterou tak hrdě vlastnoručně vyrobila nové potahy.

„Mám dojem, Katherino, že důvod mojí přítomnosti je naprosto zřejmý.“ Když zaslechla své jméno z jeho úst, Katherina nadskočila. Tak to už si tykají? Nepochybně další z jeho odzbrojujících triků.

Na moment se na ni zadíval a ležérně se opřel do polštářů. „Přijel jsem si pro bratrovo dítě.“

Sice to věděla, ale když to vyslovil nahlas, zmocnila se jejího srdce panika. Ucítila prudkou, téměř nesnesitelnou bolest v hrudníku. Nesmí se před ním sesypat! Prostě nesmí!

Znatelně zbledla, nevěřícně zakroutila hlavou a přidušeně vyhrkla: „Ne!“

Když viděl, v jakém je stavu, vstal a popošel pár kroků k ní. Ucouvla, a když spatřil v jejím obličeji odpor, zastavil se. Prohrábl si rukou neposlušné vlasy a tiše pro sebe zaklel.

Několikrát nervózně stiskl spodní ret mezi zuby a pozoroval ji. Stál s rukama v bok a při pohledu na tento velitelský postoj si Katherina, takto oblečená a bosá, připadala ještě zranitelnější. Neklidně přešlápla z nohy na nohu a snažila se chladnokrevně opětovat jeho pohled.

Konečně promluvil: „Podívejte se. Já vím, že tohle nebude pro nikoho lehké. Takže, můžeme se alespoň pokusit, aby to moc nebolelo? Opravdu bych si rád dal kolu, jestli nějakou máte. Nebo kafe? Probereme svůj problém jako dva rozumní dospělí lidé. Souhlasíte?“

„Já žádný problém nemám, pane Manningů.“

„Jmenuju se Jace.“

„Cože?“ zeptala se, zaskočená tím přerušením. „Říkejte mi Jace.“

„Ach. No, řekla jsem, že já problém nemám. Miluju holčičku své sestry jako svou vlastní. Mary mě na smrtelné posteli požádala, abych se o ni postarala a zabránila tomu, aby na ni měl vliv jakýkoliv Manning. Pečuju o ni, koupu ji, krmím ji –“

„Vy ji krmíte?“ Očima sjel k jejím prsům a Katherina prudce zčervenala rozpaky a zlostí. Proč jen jsou její bradavky pod přiléhavou košilí tak zřetelné? Od okamžiku, kdy se jí Jace dotkl, si byla této skutečnosti vědoma, a byla z ní celá nesvá. To ráno jí podprsenka připadala jako zcela zbytečná část oděvu. Ten muž představuje i jinou hrozbu, kromě toho, že jí chce vzít Allison. A ona si nedokáže poradit ani s jednou z nich.

Jace se na ni stále ještě díval s tím provokativním pobaveným úsměvem. Vyjela na něj: „Nebuďte prostořeký, pane Manningu. Dobře víte, že pokud matka nechce nebo nemůže… nemůže…“

„Kojit,“ pomohl jí potichu, důvěrně.

Katherina se zadívala z okna, potom na své bosé nohy – hlavně uniknout jeho pronikavému pohledu. Nasucho polkla a zamumlala: „Ano.“ Rychle kolem něj prošla do kuchyně. Dojde mu pro skleničku vody a zakryje tím své trapné rozpaky. „Něco vám přinesu.“

Téměř proběhla dveřmi a vyčerpaně se opřela o stůl, jako by právě dosáhla kýženého klidu a pokoje. Namáhavě oddechovala a dlaněmi si třela spánky. Kritickým šeptem se sama sebe zeptala: „Co se to se mnou děje?“

Tenhle člověk… tenhle muž – ach bože, a jak nádherný muž – ji naprosto vyvedl z míry. Třásla se. Na stehnech pocítila mravenčení. Myslela, že ji šimrají nitky z ustřižených kalhot, ale nyní si musela přiznat, že ten pocit vychází z jejího nitra. Přitiskla si dlaně k bradavkám a silou vůle se snažila přinutit je, aby se uvolnily.

„Můžu s něčím pomoct?“

Při zvuku jeho hlasu hned za zády Katherina nadskočila. „P-prosím? Ach, ne. Co jste to chtěl? Kolu?“

„Jo, to by bylo fajn.“ Palcem ukázal přes rameno za sebe. „Jak se říká té barvě, co s ní máte vymalovaný obývák?“

Právě se nervózně snažila odšroubovat uzávěr od láhve coca-coly, kterou objevila v lednici. Jak dlouho už tam je? Co když už je moc stará? „Barvě? Ach, to je terakotová.“ Hlučně odložila sklenici a sáhla do mrazáku pro led. Tácek byl přimrzlý a téměř si zlomila nehet, jak se pokoušela ho odtrhnout.

„Je pěkná. Jak vás to napadlo? Je to dost neobvyklá barva, ne?“

Proti své vůli se usmála. „Měl jste vidět, jak se tvářila moje domácí, když jsem se jí ptala, jestli tady můžu vymalovat, a ukázala jí vzorek barvy. Myslela si, že jsem se zbláznila, ale nakonec souhlasila. Víte, moje sestra Mary –“ odmlčela se, protože si uvědomila, ke komu mluví a proč je ten dotyčný tady.

Vycítil důvod její zdrženlivosti a jemně ji pobídl: „Ano? Vaše sestra Mary…?“

Katherina se od něho odvrátila a nalila do sklenice plné ledu colu. „Mary byla umělkyně. Někdy jsme jen tak z legrace navrhovaly pokoje a představovaly si je v těch nejabsurdnějších barvách. Jednou večer navrhla jeden pokoj vymalovaný oranžovou a k našemu překvapení se nám zalíbil. Od té doby jsem takový pokoj vždycky chtěla.“

Podala mu sklenici coly a on poděkoval kývnutím. Ustoupil, aby ji nechal projít zpět do obývacího pokoje.

„Kdo bude nosit dřevo nahoru do krbu?“ zeptal se najednou úplně bez souvislosti.

Jeho postřeh i všímavost byly zvláštní a znepokojující. „Happy, moje domácí, se mě ptala na to samé. Ale já mám krby ráda a bylo mi líto nechat ho jen tak ladem. Předchozí nájemník ho dal zazdít. Já jsem ho nechala vybourat. No, asi budu muset nosit polena nahoru po jednom.“

Obešla rozložené noviny a zanedbaně vyhlížející komodu. Kvůli lakování vytáhla všechny šuplíky a odšroubovala kování. Určitě si myslí, že je hrozně nepořádná. Ale proč by jí vlastně mělo záležet na tom, co si o ní myslí?

„Promiňte ten nepořádek. Potřebovala jsem tohle udělat, když mám celý den volna, a chtěla jsem pracovat uvnitř, abych slyšela malou, kdyby plakala.“ Měla chuť se teď kousnout do jazyka. Proč jen se odvolávala na Allison? V podvědomí doufala, že zapomene na účel své návštěvy a prostě odejde. Chce, aby odešel? Samozřejmě! Přesvědčovala v duchu sama sebe, ale nějak se jí to nedařilo.

Vyprázdnil sklenici a odložil ji na kávový stoleček; nejprve ale vytáhl z držáku ubrousek a teprve potom na něj sklenici položil. Copak ten člověk nikdy neudělá žádnou chybu? Je tak perfektní?

Z košíčku na stolku vzal do ruky pomeranč propíchaný celými hřebíčky a labužnicky k němu přivoněl. Znovu ho odložil a stejně soustředěně prozkoumal krásné zelené jablko.

Katherina s obavami sledovala, jak přešel po pokoji až k velikému oknu a zadíval se do zastíněného dvorku. Bílé žaluzie byly vytažené, aby měla Katherina výhled do zeleně, kterou tak zbožňovala.

Zastrčil si ruce dlaněmi od těla do zadních kapes kalhot a Katherina si všimla, jak mu těsné kalhoty obepínají štíhlé boky.

Svaly na ramenou a pažích mu na zádech napínaly bavlněnou kostkovanou košili. Rukávy měl srolované k loktům. Ještě nikdy si žádného muže tak pozorně neprohlížela. Ale copak vlastně někdy viděla tak dlouhé a štíhlé nohy a –

„Pěkné stromy,“ poznamenal. Ta poznámka si nevyžadovala odpověď, a tak Katherina mlčela. Až po dlouhé odmlce se k ní obrátil a tiše se zeptal: „Už se na ni můžu podívat?“

„Spí,“ pokusila se Katherina.

Nenechal se odradit. „Slibuju, že ji neprobudím.“

Chtěla odmítnout, ale stejně by to k ničemu nevedlo. Jestli chtěl Allison vidět, nebylo možné mu v tom fyzicky zabránit. Odevzdaně vzdychla a ukázala na dveře pokoje kde právě Allison spala, a neměla nejmenší potuchy o napětí, které mezi těmito lidmi způsobila.

Jaceova vysoká postava jako by zaplnila celou místnost. Sklonil se nad postýlku a malinko odhrnul deku.

Allison ležela ve své obvyklé poloze. Na bříšku, s hlavičkou k jedné straně, kolínka skrčená pod sebou, a zadeček zvednutý do výšky.

Katherina pozorně sledovala Jaceův výraz. V pokoji bylo naprosté ticho, až na rychlé oddechování spícího miminka. Vztáhl velkou opálenou ruku a jemně pohladil růžolící tvářičku ukazováčkem.

„Ahoj, Allison,“ zašeptal.

Katherina, kterou zaujal pohled na jeho ruku u Allisoniny malé hlavičky, se na něj podívala. „Odkud víte, jak se jmenuje?“ zeptala se. Předtím si záměrně dávala pozor, aby její jméno nevyslovila, protože měla pocit, že čím méně mu ji přiblíží, tím menší bude mít o ni zájem.

„Řekly mi to sestřičky v nemocnici. Když jsem vás začal hledat, to bylo první místo, kam jsem šel. Allison si moc dobře pamatují. Okolnosti jejího narození a Maryiny –“ odmlčel se v polovině věty a podíval se na Katherinu. Zahlédl v jejích očích bolest? „No, prostě, pamatovaly se na ni. A na vás.“

„Na mě?“

„Ach, ano. Nesčetněkrát mi řekly, jak milá a ohleduplná jste byla. Nemluvě o tom, jak krásná.“ Promlouval chraptivým šepotem a Katherina se vyhýbala pohledu modrých očí, které se ocitly až příliš blízko jejích. Cítila jeho dech na své tváři.

Roztřesenou rukou přitáhla zpět Allisoninu přikrývku. Jaceova ruka se dotkla jejího ramene, jako by ji chtěl otočit k sobě, ale ucukla a odvrátila se od něj.

„Nechte mě,“ vykřikla. Allison se při zvuku jejího hlasu pohnula a Katherina pokračovala šeptem: „Jak se opovažujete přijít do mého domu a chovat se vlídně a přátelsky a… mile. Pochopte jednu věc, pane Manningu. Nikdo mi Allison nevezme. Zvlášť ne nějaký Manning. Nechci mít s nikým z vás nic společného. Zhluboka a přerývaně se nadechla. „Váš bratr zabil mou sestru!“

Poslední slova zůstala viset ve vzduchu. V tom okamžiku přestal existovat čas – stáli proti sobě, dva nepřátelé odhadující vzájemně své síly.

Vzduch v místnosti jiskřil emocemi a očekáváním. Později, když si Katherina mučivě rozebírala onen okamžik, přísahala, že se k němu nepřiblížila ona, že ten pohyb vyšel čistě z jeho strany. Dokázala si vzpomenout pouze na objetí jeho silných paží. Na tvrdé rty, které se pevně přitiskly k jejím. Zaryla se mu nehty do zad, ale jeho paže nepovolily svůj ocelový stisk.

Kdy přesně se jejich polibek změnil, nedokázala odhadnout. Z nějakého důvodu se přestala snažit ho trestat. Pootevřela rty jeho žádostivému jazyku a on vycítil její povolnost a začal se svým něžným průzkumem. Napájeli se jeden z druhého, jako by se snažili uhasit nepředstavitelnou žízeň.

„Joho, Katherino! Před domem stojí to nejpodivnější auto, jaký jsem kdy viděla. Měla jsem o tebe obavy, tak jsem radši přišla, abych –“

Obrovské proporce Happy Cooperové zaplnily vchod do Allisoniny ložnice. Stála tam bez pohnutí a zírala na Jace a Katherinu vedle postýlky.

Při zvuku jejího hlasu od sebe odskočili, sami překvapeni tím, co se právě mezi nimi přihodilo. Katherina měla pocit, jako by se jí všechna krev nahrnula do ušních lalůčků, a tělo měla rozpálené jako kamínka. Ňadra se jí dmula, jak se snažila načerpat do plic kyslík.

„Katherino?“ opatrně se zeptala domácí roztřeseným hlasem. Když Katherina ani úchvatný neznámý neodpověděli, začala couvat a podnikla zběsilý úprk k telefonu v obývacím pokoji.

Pohled na Happy běžící k telefonu probral Katherinu z šoku. „Happy,“ zavolala a rozeběhla se za svou domácí. Položila uklidňující dlaň na paži své přítelkyně. „Je… je to v pořádku. Nic se nestalo. Jen jsi nás trochu překvapila, to je všechno.“

„K smrti jsi mě vyděsila!“ prohlásila Happy. „Nejsem zvyklá vídat u tebe cizí muže, Katherino,“ zasmála se, až se jí roztřásl hrudník a břicho. Kulatý obličej roztál v upřímném úsměvu. Přešla k Jaceovi a napřáhla k němu ruku. „Jsem Happy Cooperová, Katherinina přítelkyně a domácí. Co dělá můj andílek?“ dodala a kývnutím hlavy ukázala na spící Allison. „Není to ta nejkrásnější holčička na světě? Miluju ji jako svou vlastní.“ Jace potřásl podávanou rukou a zíral na Happy, zcela unesen její velikou postavou a zjevným přátelstvím.

„Katherino, představ mě tomuhle krásnýmu chlapovi, než omdlím. Vypadá jako nějakej filmovej herec! Kdo je to?“ Happy si nikdy nedělala starosti se zdvořilostmi a konvencemi. Co si myslela, to také řekla.

Katherina se snažila vymyslet si nějakou přijatelnou lež a vykoktala skoro pravdu. „Tohle… tohle je můj… ehm… švagr. Ano. Bratr mého zesnulého muže a Allisonin strýček.“

Přes Happyin šedivý účes pohlédla na Jace a doufala, že to pochopil. Prozradí ji? Zamilovala si tenhle byt na první pohled a chtěla si ho okamžitě pronajmout. Prvopočáteční Happyino váhání, zda pronajmout byt svobodné matce, donutilo Katherinu k tomu, že si vymyslela manžela, který tragicky zemřel. Většina lidí by nedokázala nic odmítnout mladé bezmocné vdově.

„Velice mě těší, pane Adamsi,“ zajásala Happy. „Katherina je určitě návštěvou někoho z rodiny nadšená.“

„Nejmenuji se Adams, paní Cooperová, ale Jason Manning. Jace.“

Veselý výraz na Happyině tváři vystřídal výraz zmatený. „No, a jak to, že máte s bratrem rozdílný jména?“

Katherina zadržela dech a zavřela oči. Jace ji prozradí a ona přijde o nenahraditelnou přítelkyni.

„My… my jsme byli jen nevlastní bratři. Měli jsme jiné otce,“ zalhal plynule Jace. Copak dokázal vždycky klamat tak bez rozpaků?

„Ach, aha, jistě,“ poplácala ho po ruce Happy.

„Byla to tragédie, že zemřel tak daleko od domova. V Africe, že?“

Jace nadzvedl obočí v němém údivu a Katherina se začervenala. To, že on pobýval v Africe, s tím nemělo nic společného. Bylo to jen to nejnepravděpodobnější místo, které ji napadlo, když vyprávěla Happy báchorku o leteckém neštěstí, při němž její neexistující manžel zahynul.

„Ano, v Africe,“ potvrdil Jace. „A byla to tragédie. Škoda, že tu dnes nemůže být s námi.“ Tvářil se vážně a i jeho hlas tak zněl, ale v očích mu pohrával pobavený úsměv, když se na Katherinu podíval přes Happy, která se sklonila, aby si setřela kapesníčkem slzu.

„Chudinka Katherina,“ řekla s povzdechem a obrátila se k ní. Její ustaraný výraz se okamžitě změnil v radostný, protože zajásala: „Ale teď, když tu je Jace, nebudeš muset jít dneska na večírek sama. To je ale štěstí, viď?“

Chytla Jace za ruku a postrčila ho ke Katherině.

Navzdory jeho velké postavě, jemné postrčení od Happy bylo dost důrazné na to, aby do Katheriny vrazil. Vztáhl ruce a zachytil ji v pase dřív, než stačila přepadnout dozadu. Zblízka se na sebe zadívali a oba mysleli na totéž. Předcházející polibek byl čerstvě vryt do jejich podvědomí a ani jeden z nich ho nebral na lehkou váhu.

„Tak já si dělám starosti s tím, že Katherina půjde bez doprovodu sama na večírek, a zčistajasna se tu objeví úchvatný švagr,“ pokračovala Happy navzdory Katherininu naznačování, aby toho už nechala.

„Večírek?“ chytil se nápadu Jace. Měl snad nějaký šestý smysl?

„Ano! Dneska pořádá fakulta večírek. Katherina měla spoustu práce s jeho uspořádáním. Musí se ho účastnit, kvůli svýmu zaměstnání, a chystala se tam jít sama. A teď s ní můžete jít vy. Máte smoking? Ale tmavej oblek bude úplně stačit.“

„Happy, ty to nechápeš. Pan… ehm… Jace přišel jen na skok. On tu nezůstane –“

„Samozřejmě, že tu zůstanu, Katherino. Přece bych tě nenechal jít na večírek samotnou. Kromě toho jsem neměl čas ti říct, že ropná společnost, pro kterou pracuju, bude vrtat tady poblíž. Jsem tu na delší dobu.“

Katherina přijala toto prohlášení s otevřenou pusou, ale Happy nadšeně zatleskala rukama. „Ach, Jacei, vy ani nevíte, jak mě to potěšilo. Nemám ráda pomyšlení na to, že mladá žena je na světě tak sama. Bude to pro Katherinu veliká útěcha mít vás tady“

Jace se na Happy vlídně usmál, ale potom se obrátil ke Katherině. Jeho pohled byl výmluvný. Zůstane tady, dokud nezíská poručnictví Allison.

„Musím jít a odnést si domů nákup. Právě jsem se s ním vrátila, ale uviděla jsem to roztomilý malý autíčko… ehm…“ Pro jednou došla Happy slova.

„Džíp,“ napověděl jí Jace.

„Á, džíp! To je hezký!“ štěbetala Happy. Katherina obrátila oči v sloup. Happy si zřejmě nebyla vědoma toho, že symbolem dobrého příjmu bylo v dnešní době auto s náhonem na čtyři kola. „Takže si to vy dva hezky užijte. Já se v noci o Allison postarám a můžete se zdržet, jak jen dlouho budete chtít.“

„Už budu muset taky jít. Katherino, v kolik tě mám vyzvednout?“ Jace jí bratrsky položil ruku na rameno a pod Happyiným zvídavým pohledem potlačila Katherina nutkání mu tu ruku shodit. Všechno se to na ni vyvíjelo moc rychle. Nestačila přemýšlet. Jak s ním dokáže strávit celý večer?

„V půl osmé,“ slyšela se odpovídat, a přitom ani nevěděla, že pohybuje ústy.

„Tak dobře. Happy, dovolíte, abych vám ten nákup odnesl? Dáma jako vy by se neměla zahazovat tak podřadnou prací.“

Happy se zachichotala jako mladičká dívenka. „Ach, Jacei. Opravdu mi chybí mužskej, aby mi s takovejma věcma pomoh. Můj syn, Jim, ten žije…“

Její hlas zanikl, jak se vzdalovali po schodech. Jason Manning. Byl odporně průhledný. Chtěl oslnit a choval se jako pravý džentlmen. Copak má v úmyslu získat si ji skrze její přátele? Co má vlastně v úmyslu?

Děsil ji. Byla jím nadšená. Asi se zbláznila, že ho pustila do svého domu. Žádnému Manningovi nesmí důvěřovat. Copak neviděla, jak slabé pozlátko měl šarm Petera Manninga? Musí Allison ochránit. Ale jak? Jason Manning byl příliš úchvatný a měl jiskru. Katherina považovala tyto vlastnosti za daleko horší než byla lstivá surovost a špatná pověst.

Odraz v zrcadle potvrdil, že Katherinina námaha s přípravou na večírek nebyla zbytečná. Zatímco Allison odpoledne spala, napustila si plnou vanu s pěnou do koupele. Chtěla se pomocí horké vody zbavit napětí. Jenže si tím akorát připomněla, jaký vliv mělo na její tělo Jaceovo objetí. Rychle si osušila citlivější místa, kde přímo cítila svůj tep pokaždé, když si vzpomněla na jeho polibek.

Připravila si elektrické natáčky a dala se do práce na svém účesu. Co může od Peterova bratra očekávat? Peter sám jí dělal neslušné návrhy. A to už byl tenkrát s Mary zasnoubený.

Jednou večer čekal v přízemí s Katherinou, než sejde Mary dolů. Katherina volala na svou sestru, aby si pospíšila. Cítila se s Peterem o samotě nesvá, i když byli v jejím domě.

„Ty mě nemáš moc ráda, viď, Katherino?“ překvapil ji otázkou. „Proč ne?“ paličatě trval na svém. „Lidi, co mě znají, mě celkem berou. Chtěl bych, abychom my dva byli přátelé.“

Stál těsně za ní, zatímco nedbale pokračovala v zalévání květin u okna. Lehce ji pohladil po rameni. Při jeho doteku naprosto ztuhla. Prudce se k němu otočila a smetla jeho ruku ze svého ramene.

„Nevím, jak to myslíš, Petere,“ prohlásila břitce. „Neznám tě dost dobře na to, abych věděla, jestli tě mám mít ráda, nebo ne.“

„Přesně to mám na mysli,“ zvolal s naučeným úsměvem, známým z nesčetných fotografií ve společenské rubrice místních novin.

Vztáhl ruku a lehce ji vzal za loket. „Proč spolu my dva někdy třeba nepoobědváme a…“ – zadíval se jí na rty – „trochu se navzájem nepoznáme?“

Otřásla se odporem z blízkosti jeho těla. Štítivě ho odstrčila právě ve chvíli, kdy Mary konečně přišla dolů.

Mary žila v bláhové nevědomosti o vadách jeho charakteru a samozřejmě, že jí Katherina o této příhodě nikdy neřekla. Už tenkrát měl své hnusné choutky.

Na honosné svatební hostině znovu urazil Katherinu nevkusnou nabídkou. Zatímco Mary vesele štěbetala s nějakými Manningovými přáteli, Peter se připlížil ke své nové švagrové. Snažila se skrýt mezi vysokými pokojovými rostlinami a koši květinové výzdoby.

„Sestřičko Kate, tobě to ale sluší.“ Nesnášela ten vtíravý hlas a časem se ho začala bát. Potom, co odmítla jeho první nabídku, zvykl si ji tak oslovovat. Když ho uslyšela, popadla ji zlost, ale nikdy by mu neudělala tu radost, aby na sobě nechala něco znát.

Uchopil ji za ruce a zdánlivě lehce ji políbil na tvář. Zděšeně uskočila, protože na své tváři ucítila dotyk jeho teplého jazyka. Byl otočen zády ke všem svatebním hostům, takže nikdo nic nepostřehl. Gesto bylo jen zdánlivě nevinným polibkem mezi novými příbuznými.

Nenávistně se na něj zadívala přimhouřenýma zelenýma očima, ale on se jen křivě usmál.

„Jsi nepředstavitelně hnusnej,“ řekla.

„Pch, sestřičko Kate. Copak tohle se říká bráškovi?“

Měla právo Petera Manninga nenávidět.

„Ano. Pan Jason Manning udržuje rodinnou tradici,“ prohlásila Katherina k zrcadlu a zahalila se rozprašovačem do oblaku kolínské.

Pozorně si prohlédla šaty a byla s výsledkem spokojena. Na poslední chvíli se v Denveru rozhodla přibalit je k ostatním věcem. „Takové bych si už nikdy nekoupila,“ zamumlala posmutněle. Rozhodla se pro tu drahou koupi kvůli večírku, který se konal u Manningů před svatbou. Sice jí tenkrát ty šaty udělaly velikou díru do rozpočtu, ale stály za to. Měly klasický střih a hned tak z módy nevyjdou.

Žoržet tlumené zelené barvy přiléhal k jejímu tělu a elegantně spadal až ke kotníkům. Podle řeckého stylu měla jedno rameno odhalené a na druhém byla látka nařasena do ladného uzlu.

Šaty zdůrazňovaly její štíhlou postavu a lehce lnuly k oblým tvarům. Jejich barva se hodila k její opálené pleti a zelené oči se jí temně leskly. Katherina si neuvědomovala, jak je v těch šatech nádherná. Ale vždycky se v nich cítila dobře.

Když se ozvalo zaklepání na dveře, upustila náušnici. Ještě jednou se přehlédla v zrcadle, sebrala z koberce perlový hrozínek, upevnila si ho do ucha a přešla obývacím pokojem ke dveřím.

Přes den uklidila nepořádek po natírání a přestěhovala komodu do druhé ložnice. Pokoj byl tlumeně osvícen stolními lampičkami. Katherina nesnášela lustry a silné žárovky.

Otevřela dveře a při pohledu na Jace v tmavošedém obleku bezděčně zadržela dech. Na jeho oděvu bylo zřejmé, že stál hromadu peněz a byl dokonale ušit na míru.

Pod sakem měl bleděmodrou hedvábnou košili s kravatou o odstín tmavší. Vlnité černé vlasy měl učesané, ale i tak jevily známky neposlušnosti. Duhově se mu leskly.

Překvapeně hvízdl a vstoupil dovnitř. „Tedy! Je možné, že tohle je ta samá vdova Adamsová, se kterou jsem se seznámil dnes odpoledne?“

„Pojďte dál, pane Manningu.“ Neušel jí jeho ironický tón. Takové zahrávání musí přestat, jestli chce někdy ovládnout situaci. „Proč to děláte?“ zeptala se zoufale.

„Co?“

„Tohle!“ zvolala a zeširoka rozhodila paže, aby naznačila, co všechno má na mysli. „Proč se snažíte být tak milý a oddalujete nevyhnutelnou konfrontaci? Oba dva dobře víme, proč jste tady, takže bych vám byla vděčná, kdybyste si přestal hrát na švagra – ochránce.

Usmál se a jemně ji pokáral: „Nezapomínej, kdo si vymyslel tu hloupou historku o švagrovi, Katherino. Já ne. Odpoledne jsem tě v tom nenechal. Měla bys mi poděkovat. A kromě toho, já jsem tvůj švagr.“

„Ach!“ vydechla a zaťala pěsti. Když viděla, že se nenechá vyprovokovat, dostala ještě větší vztek. „Nedělej to!“ zakřičela.

Tváří mu přejel výraz nelibosti a dal si ruce v bok. „Hele, přišel jsem tě doprovodit na ten večírek, nebo co to vlastně je. Je to tak hrozné? Věř mi, Katherino, stokrát radši bych s tebou strávil večer jinde a jinak.“ Zadíval se na ni žhavým pohledem a sugestivně dodal: „Mám ti vysvětlit jak?“

Na chvilku se ztratila v hloubce jeho očí, ale dokázala ze sebe jen chraptivě vypravit. „Ne. Ať to máme za sebou. Dojdu pro Allison.“

Odkráčela do dětského pokoje a překvapilo ji, že ji následuje. „Počkej, vezmu ji.“ Naklonil se nad postýlku a chtěl vzít miminko do náruče.

„Ne,“ zmocnila se jí panika a chytila ho za paži.

Obrátil k ní rozzlobený obličej, ale okamžitě se ovládl, když v jejích očích spatřil nefalšovaný strach. „Neuteču s ní, Katherino. To není můj styl.“ Byla to výtka za její odjezd s Allison z Denveru? „Jen jsem ji chtěl vzít, aby sis nepomačkala šaty. Ano?“

Zastyděla se za svůj výbuch, olízla si rty a začala skládat potřebné věci do tašky. „Tak jo,“ svolila.

Jace jemně převrátil děťátko na záda a pozorně se zadíval na růžovou kulatou tvářičku. Usmál se. „Tedy, jednou z tebe bude kráska, Allison.“ Jemně, ale důkladně ji zabalil do lehké přikrývky a vyzvedl ji z postýlky. Držel ji správným způsobem, podpíral jí hlavičku dlaní. „Vypadá jako –“

„Mary,“ přerušila ho rychle Katherina. Nechtěla od něj slyšet, že se dítě podobá Peterovi.

Podíval se na ni. „Právě to jsem chtěl říct. Samozřejmě jsem Mary nikdy neviděl, jen na fotografiích. Ale Allison bude mít její vlasy a oči. Má modré oči? Je tak lenivá, že se na mě ještě nepodívala.“

Katherina se usmála. „Spí dobře. A má modré oči. Doufám, že jí zůstanou.“

Otočil se k odchodu, ale Katherina ho zarazila. „Počkej. Mohla by ti uslintat sako. Dám ti něco přes rameno.“

Došla pro papírovou utěrku a umístila mu ji na rameno. Blízký kontakt s jeho vysokou postavou jí znovu rozbušil srdce. Chvatně ustoupila, ale všiml si její reakce.

Aby zakryla rozpaky, dala se raději do chystání zbytku věcí pro Allison a zhasínání světel.

Happy je přivítala u zadního vchodu do domu a Jace jí do nedočkavé náruče předal Allison. Oběma jim řekla, jak jim to sluší a už se mazlila s dítětem.

Když šli přes trávník kolem ořechu, Jace navrhl, aby jeli jejím autem. „Promiň, ale džíp se na tohle rande prostě nehodí.“

„Jistě, pojedeme mým.“ Podala mu klíčky a on ji vzal za loket a pomohl nastoupit na místo vedle řidiče. Po jeho doteku ještě dlouho cítila na své paži mravenčení. Jen taktak se do malého vozu se svou výškou vtěsnal, ale nějak se mu za tichého klení podařilo vmáčknout mezi sedadlo a volant. Povedlo se mu přitom uhodit se nejprve do hlavy a hned nato do kolena.

Zařídit všechny podrobnosti kolem večírku zabralo Katherině většinu jejího pracovní doby v informačním a tiskovém oddělení. Nyní se ale všechno zdálo tak nepodstatné. Všemi svými smysly vnímala jen Jasona Manninga.

Zvládla zdvořilé představování, snědla večeři, tleskala proslovu, konverzovala, když se to od ní očekávalo. Ale neměla zájem o nic jiného než o muže, se kterým přišla. I mezi cizími lidmi se choval s nenucenou přirozeností a šarmem, naprosto sebejistě.

Nepříjemný okamžik nastal tehdy, když Katherina představovala Jace svému šéfovi Ronaldu Welshovi. Oba muži se bojovně změřili a Katherinu z jejich zjevné antipatie zamrazilo.

„Pane Welshi,“ řekl Jace a podal mu ruku.

Ronald Welsh potřásl Jaceovi pravicí, ale jinak v jeho chování nebylo nic přátelského.

„Katherino, vypadáte dnes nádherně,“ řekl a plně věnoval svou pozornost jí. Pohladil ji po paži. Instinktivně se od něho odtáhla. V poslední době dělal podobná gesta i v kanceláři a vždycky z toho měla nepříjemný pocit. Nechtěla, aby se jí dotýkal. Neobvyklé a zbytečné důvěrnosti neměla nikdy ráda. Zauvažovala o dnešním polibku a tu myšlenku odsunula do pozadí. To vůbec nebylo to samé!

„Děkuji, Ronalde.“ Trval na tom, aby mu říkala jeho křestním jménem, ale vůbec tím nebyla nadšená. Taková familiárnost neprospívala podle ní profesionálním vztahům.

„Zatančíte si se mnou, Katherino?“ Než stačila odpovědět, Ronald Welsh ji sevřel do náruče a doslova odvláčel pryč. Nedalo se opravdu dělat nic jiného, než s ním jít. Koneckonců, byl to její šéf a nemohla si dovolit urazit ho.

Ronald měl své prořídlé vlasy bohatě napomádované, aby mu držely na začesané pleši. Ze silné vůně pomády se Katherině dělalo mdlo.

„Tohle je pěkné, že?“ zeptal se a přitiskl si ji na své krátké obtlousté tělo.

„Ano, velmi,“ řekla. Zdálo se, že se rozhodl mačkat si ji na vystouplé břicho.

Protrpěla jeden tanec a ještě několik dalších, až konečně přišel Jace a poklepal jí zezadu na rameno. Nemusel žádost o tanec vyslovovat nahlas. Místo toho ji pevnou rukou uchopil v pase a druhou se zmocnil její ruky.

Přitáhl si ji k sobě a vedl ji v pomalém uvolněném tanci. Nemluvil. Ona by v té chvíli mluvit nedokázala. Pocity, které jí vyvěraly odněkud ze žaludku, se jí rozlévaly po celém těle a dostaly se až k jejím hlasivkám, omezovaly je a svazovaly.

Jeho ruka, která jí spočívala na zádech, jí propalovala pokožku jako žhavé uhlí. Skrz měkkou látku vnímala jeho pevné tělo. Teplý dech, který cítila na svém spánku, byl příjemný a voňavý.

Byli u sebe příliš blízko na to, aby se mu podívala do tváře, ale viděla černé kudrny na límci a prudce zatoužila dotknout se těch hedvábných vlasů.

Hudba skončila, ale on ji nepustil. Pánovitě ji vzal za paži a manévroval k proskleným dveřím, které vedly na terasu.

kapitola 3

V areálu byla všude tma. Jen hala, kde se konal taneční večírek, byla osvícená. Katherina bez přemýšlení Jace následovala, aniž by uvažovala, proč to vlastně dělá.

Přešli dlážděnou terasu a pruh zastřiženého trávníku až k nízké zídce u růžové zahrádky. Než stačila zaprotestovat, chytil ji kolem pasu a vysadil na zídku. „Bolí tě nohy.“

Copak jí četl myšlenky? „Jak to můžeš vědět? Copak jsem kulhala? Mám nové boty a šíleně mě tlačí,“ přiznala se.

„Viděl jsem, žes z nich na chvilku vyklouzla, ještě než jsme spolu tancovali. Skoro jsem neměl srdce požádat tě, ale obával jsem se, že když propasu příležitost, jiná se už s královnou večera nemusí naskytnout,“ škádlil ji.

„To já určitě nejsem,“ bránila se. Začala mu vysvětlovat, že ji vlastně o tanec nepožádal, ale při jeho dalším pohybu zalapala po dechu.

Sáhl jí pod dlouhou sukni a uchopil její kotník do teplých dlaní. Ze štíhlé nohy sundal nepohodlný sandál s vysokým podpatkem a začal jí masírovat chodidlo svými dlouhými silnými prsty.

Zašklebil se na ni a ignoroval její nutkání nohou ucuknout. Soustředil se na pravidelné rytmické kroužení. „Věhlasná masáž doktora Manninga. Chodí za mnou lidi z dalekého okolí, abych je namasíroval. Obvykle se musejí objednávat několik měsíců dopředu, ale vy, mladá dámo, jste výjimka.“

Jeho rozjásaná nálada byla nakažlivá. Kdy se vlastně naposledy uvolnila a zasmála? Samozřejmě si dělal jen legraci, ale zeptala se s předstíranou vážností: „Proč se najednou bojím, že tato výjimka má nějaké podmínky?“

Hltal její tělo očima. Začal od hlavy a pečlivě prohlížel každý rys v jejím obličeji, než se pohledem přesunul na krk a poprsí. Chvilku se díval a pak jí znovu pohlédl do obličeje. „Měla by ses bát,“ zašeptal a drze na ni mrknul.

Poposedla, cítila se nesvá, jako pod mikroskopem. Pustil její nohu, ale ihned se chopil druhé a dopřál jí stejný léčebný proces. Měl silné prsty, ale byl v nich cit.

Nemluvili a ticho působilo neočekávaně intimně. Na Katherinu ještě v životě nic nezapůsobilo tak silně, jako Jaceovy ruce pod její sukní. Dotýkaly se jí se vzrušující samozřejmostí.

Bylo vždycky zakázané ovoce lepší? Proto si muži nedokázali v minulém století odpustit bleskový pohled na ženský kotník? Neudělaly moderní ženy obrovský krok vzad tím, že vystavovaly na odiv svou sexualitu?

Bylo obtížné soustředit se na cokoliv, když se dotýkal jejího nártu tak sugestivně, ale uvědomovala si, že mezi nimi dvěma stojí rozhodnutí o Allison. I když si sobecky přála, aby tato chvíle nikdy neskončila, nemohla dál mlčet. Odkašlala si a potom se statečně zeptala: „Jacei, co chceš podniknout s Allison?“

Okamžitě ustal v masáži, ale její kotník nepustil. „Co myslíš, že bych měl dělat?“

Namáhavě polkla. Snažila se ovládnout rozechvělé rty a pocit, že se dusí. „Necháš mě s ní na pokoji?“

Potichu jí odpověděl: „Ne, Katherino, nenechám.“

Přerušovaně zavzlykala a vytrhla mu nohu. Seskočila ze zídky dřív, než jí mohl podat ruku, klekla si na zem a snažila se v orosené trávě nahmatat střevíčky.

„Katherino, prosím.“ Rozhodné ruce ji objaly kolem pasu a zvedly k němu. Snažila se vykroutit, ale odmítl povolit pevný stisk. Jeho síla zvítězila a Katherina se konečně přestala snažit o útěk.

Přejížděl jí po pažích a pomaloučku si ji přitahoval k sobě, až se přitiskla k jeho vysokému pevnému tělu. Sklonil se a laskal obličejem její vlasy. Obratně vyndal ozdobný hřeben, který přidržoval husté těžké kadeře. Když se jich dotkl, tiše zasténal.

Prsty ji hladil po šíji. Pokrýval její obličej něžnými polibky a palcem jí hladil klíční kost.

Katherinu rozzlobilo, že si na ni tak troufá. Proč ho neodstrčila? Žádnému muži nikdy nic podobného nedovolila. Žádnému.

Ale nebyla schopná pohybu, nebyla schopná se bránit. Teplo jeho těla ji drželo jako magnet. Její tělo jí vypovídalo službu. Chtěla cítit opojnou vůni jeho kolínské. Bylo tak jednoduché opírat se o jeho velkou mužnou postavu a oddat se tomu nádhernému pocitu uvolnění a zranitelnosti.

Cítil pod rukou její divoce bušící srdce? Pod rukou! Jak se tam dostala? Všechno, co dělal, jí připadalo tak samozřejmé, tak hezké, že si ani neuvědomila jeho odvážnost.

Dotkl se rty jejích úst a vydechl její jméno. „Katherino.“ Rukou přejel po odhaleném rameni, níž, až v dlani sevřel její ňadro. Prudce ho odstrčila a snažila se nabrat dech.

„Ano, jsi Manning,“ vykřikla zlostně.

Nejprve byl překvapen, pak se začal bránit. „Vyslovuješ to jméno, jakoby to byla nadávka.“

„Tak jsem to taky myslela,“ zasyčela. Všechna nejistota a starost posledních několika hodin byly obsaženy ve slovech, která na něj teď vychrlila. Čišela z nich zloba. „Tvůj bratr se snažil se mnou flirtovat, už když byl zasnoubený s mou sestrou, a to jsem mu žádnou záminku nedávala. A o něco ještě horšího se snažil na vlastní svatbě.“

Otřásla se, když si vzpomněla na dotyk Peterova jazyka na své tváři. Představa Petera se změnila v představu Jace, který by udělal něco podobného, ale tahle možnost se jí vůbec nezdála odporná. Netrpělivě tu myšlenku zahnala do pozadí, a rozzlobeně prohlásila: „A teď přijdeš ty a chceš mě ohmatávat. Myslíš si, že pár něžných pohlazení a sladkých slov změní moje rozhodnutí? Allison si nechám a nikdy nikomu nedovolím, aby mi ji vzal. Pochopíš už to konečně? Nech ji na pokoji – a mě taky.“ Ustupovala od něj, ale snažila se ustoupit i sama od sebe. I nyní toužila po smyslné jistotě jeho náruče.

Utíkala k autu a po neúspěšném pokusu otevřít ho si uvědomila, že klíčky má on. Jace ji pomalu docházel. Beze slova odemkl dveře a podržel je, aby nastoupila. Nesnažil se jí dotknout. Když se naskládal pod volant, podal jí sandály, které nechala ležet na trávníku v areálu.

K jejímu bytu dojeli v naprostém tichu. Předal jí klíčky a ona vyběhla ke dveřím, aniž by počkala, až ji doprovodí. Bylo předem dohodnuto, že Allison zůstane celou noc u Happy.

Katherina zabouchla dveře a zamkla. Dlaněmi si zakryla obličej a zevnitř se opřela o dveře. Snažila se zhluboka dýchat a vyrovnat se se svým svědomím. Nechala se od něj políbit. Dvakrát. Chtěla ho líbat pořád. Ale on je její nepřítel.

Až dlouho poté, co Katherina slyšela džíp bouřlivě nastartovat a odjet, byla schopná odtrhnout se ode dveří.

Celou noc se převalovala a obracela, bušila do polštáře, přetahovala si pokrývku přes hlavu a znovu ji skopávala do nohou postele. Byla navztekaná, že se Jaceovi podařilo udělat z ní nervózní trosku, která se chová jako poprvé zamilovaná puberťačka.

Ve skutečnosti to nebylo daleko od pravdy. Od té doby, co zemřel otec, když byla ještě dítě, se v Katherinině životě nevyskytoval žádný muž. Žádní strýčkové, dědečkové, bratři nebo bratranci. Stejně tak to bylo s její matkou a Mary.

Během dospívání a v pozdějších letech se její chápání a znalost mužské povahy trochu vylepšily. Podle soudobých názorů muži požadovali od dívek víc, než na co ona byla ochotná přistoupit. Nedokázala podobné situace zvládnout a podvědomě si kolem sebe vybudovala obranný val. A ten stál pevně.

Až do dneška.

Jak je možné, když se chová vůči mužům tak zdrženlivě, že ji vzrušuje někdo tak výrazně mužský jako Jace Manning? Po dnešku začala nenávidět ochrannou zeď, kterou si kolem sebe postavila.

Jen pomyšlení na jeho krásné štíhlé tělo jí vehnalo do tváří horký ruměnec. Hodila hlavou na druhý konec polštáře, aby zahnala představu jeho zkoumavých očí pomalu přejíždějících po její postavě. Na místech, kde se jí dotkl svýma opálenýma rukama, ji stále ještě pálila pokožka.

Bála se ho, i toho, jak jeho neočekávaný příchod změní její a Allisonin život. To, že ji fyzicky i duševně přitahoval, činilo hrozbu ještě zlověstnější. Byl příliš velký, příliš mužný, příliš arogantní.

Chová se vždycky s tak samozřejmou sebejistotou?

A nenáviděla jeho jméno. Manning. Manning. Bratr Petera Manninga. Petera, který zabil Mary svou krutostí, a udělal tak z Allison sirotka. Petera, který používal peníze a šarm, aby zakryl zkaženost své duše.

Snažila se najít v Jaceově tváři známky falše. Spatřila ho před sebou až palčivě jasně. Ale viděla jen dvě okouzlující modré oči, hluboké dolíčky a smyslná rozesmátá ústa. Konečně s touto vidinou usnula nepokojným lehkým spánkem.

„Dobré odpoledne, dámy!“ zavolal Jace hned od džípu.

Katherina seděla s Happy pod pekanovými ořešáky na zadním dvorku a popíjely spolu domácí limonádu. Vyrušilo je zaskřípání brzd a zvuk pneumatik na štěrku, když Jace vjel zabláceným džípem na příjezdovou cestu k Happyinu domku.

„Dobrý den,“ vykřikla Happy vesele a vstala ze židle, aby nalila Jaceovi ze skleněného džbánu limonádu. „Máme radost, že jste se zastavil. Šly jsme dneska ráno do kostela, ale nemohly jsme se dočkat, až ze sebe stáhneme korzety – samozřejmě Katherina takový věci nenosí – a sedneme si do chládku, kde trochu pofukuje.“

Happy podala Jaceovi plnou orosenou sklenici. Obřadně jí poděkoval, ale v očích mu žertovně pohrávalo, když přes okraj sklenice hodnotil Katherininu postavu. Odhadoval, zda potřebuje nosit korzet. Rozpačitě se začervenala a pohlédla na Allison, která jí spala na klíně.

„Copak se tohle dítě nikdy neprobudí?“ Jace podřepí ke Katherinině židli a jemně šťouchl Allison do bříška. Katherina cítila jeho dech na holých stehnech a až příliš dobře si byla vědoma toho, že se jí hrudníkem opírá o lýtko.

„Vida, vida!“ zvolala Happy. Allison líně otevřela oči a poprvé se zadívala na svého strýčka. Jako všechna miminka byla Allison fascinovaná hlubokým mužským hlasem a pozorovala Jace, který k ní tiše promlouval.

„Je to krasavice, viďte,“ prohlásil, protože dítě na něj udělalo dojem.

„Samozřejmě,“ odvětila Happy. „Stačí se podívat na její matku.“

Na chvíli byl zmaten, než si vzpomněl na Katherininu lež, potom se potutelně usmál a odpověděl: „Ano, máte naprostou pravdu, Happy.“ Náhle vstal, a to děťátko vylekalo. „Promiň, miláčku, nechtěl jsem tě vyděsit.“ Zasmál se. „Však já se naučím s tebou zacházet.“

Katherina zpozorněla. Asi měl v plánu hodně se Allison věnovat. „Možná bys neměl trávit s Allison tolik času,“ poznamenala nezávazně. Dlouze se na sebe zadívali.

Happy, která si právě prohlížela záhon a unikl jí smysl rozhovoru, se s nevinnou zvědavostí zeptala: „Půjdete si zaplavat?“ Nedalo se přehlédnout, že Jace má na sobě pouze šortky a rozepnutou košili.

Odvrátil se od Katheriny a vesele prohlásil: „Ano, pokud se mnou Katherina a Allison pojedou k jezeru. Pro miminko je docela hezky a myslím, že oběma by to prospělo.“

To se mu podobá, pomyslela si Katherina. Nepřijde prostě za mnou, ale počká si, až to navrhne Happy. Ta honem odcházela do kuchyně, aby jim s sebou nachystala něco k jídlu.

Hned jak byla z doslechu, Katherina pronesla: „Nemůžu čtyřměsíční dítě koupat v jezeře a ty to víš.“

„Tak dobře,“ odpověděl smířlivě, „já se budu koupat a ty s Allison si lehnete někam do chládku.“

„Sbalím jí věci.“ Katherina vstala a zamířila ke svému bytu.

„Ani náhodou,“ řekl Jace a chytil ji za paži. „Půjdeš nahoru a zaručeně tě napadne nějaký důvod, proč nemůžeme jet. Co takové miminko potřebuje? Snad jen pleny, ne?“ Ukázal na tašku, kterou měly s sebou ráno v kostele a která se nyní povalovala na trávníku. „Budeme zpátky, než přijde čas ji nakrmit.“

„A jak ty asi můžeš vědět, kdy bude potřebovat nakrmit?“ posmívala se Katherina.

„Umím hádat,“ odpověděl s odzbrojujícím úsměvem, který mu prohloubil dolíčky ve tvářích a vytvořil vrásky kolem úst.

Happy přispěchala s košem plným jídla. Byl tak veliký, že zásoby v něm by určitě vystačily nejmíň na týden. Nastoupili do džípu a Katherina s Allison na klíně čekala, až Jason umístí přenosnou dětskou tašku na zadní sedadlo. Při odjezdu vesele zamával Happy na rozloučenou.

Jezero na pokraji města bylo umělé. Proudila do něj voda z několika řek a okolí bylo upraveno na krásný veřejný park, kam jezdili lidé z okolí hlavně o víkendech. Jace našel hezké stinné travnaté místo stranou od zalidněných pláží kolem vody.

Z auta přinesl deku a rozprostřel ji ve vysoké trávě. Na tu uložil přenosnou tašku pro Allison a bez zbytečných zábran si sundal košili.

Pohled na jeho téměř nahé tělo byl úžasný. Měl tmavě modré plavky s červeným lemováním. Přiléhaly těsně k jeho štíhlému břichu. Nebyl opálený podle plavek a Katherina se temně začervenala, když v duchu probírala, jak je to možné.

„Vrátím se za chvilku. Když budeš něco potřebovat, tak na mě hodně hlasitě zařvi.“

„Děkuju, nedělej si starosti,“ odpověděla zdvořile.

Navztekaně se na ni podíval a vydal se z kopce směrem k vodě. Príma! Měla radost, že se naštval. Možná mu to tenhle výlet trochu znepříjemní.

Allison mávala ručičkama a kopala do vzduchu, zajímal ji strom nad hlavou. Katherina si s ní hrála, dokud se holčička neunavila a nezačala fňukat. Jakmile ji Katherina položila na bříško, okamžitě usnula.

„Všechno pokazíš,“ poznamenala Katherina žalostně a natáhla se na deku. Rozhlížela se po jezeře a snažila se rozpoznat v prosluněné vodě mezi ostatními naháči Jace. Složila si ruce pod hlavu a hněvala se sama na sebe, že jí záleží na tom, kde ten člověk je.

Za půl hodiny ji spící v této pozici našel Jace. Katherina si neuvědomila, jak je její háčkované bavlněné tričko průhledné. Nedala se pod ním nosit podprsenka, mělo příliš úzká ramínka. S rukama pod hlavou se jí pod slabou látkou zřetelně rýsovaly bradavky. Její šortky perfektně ladily s trikem a odhalovaly dlouhé štíhlé nohy, opálené jižním texaským sluníčkem do broskvova.

Slunko si našlo cestičku mezi větvemi stromu a zasvítilo jí do obličeje. Několikrát zamrkala, než se jí podařilo úplně otevřít oči.

Nejprve měla pocit, že Jace je jen součástí jejího příjemného snu, a s pootevřenými ústy se líně pousmála.

Jakmile si uvědomila, že není jen výtvorem její fantazie, zprudka se posadila. Měl vlhké vlasy a několik zplihlých praménků mu ulpívalo na čele. Nervózně odtrhla pohled od jeho nahého hrudníku. Měl ho celý pokrytý kudrnatými černými chloupky až k trojúhelníku pod žaludkem.

Položil se na břicho, natáhl si nohy a opřel se o loket. Sáhl po košíku, který pro ně Happy připravila, a zkoumal jeho obsah. „Jablko? Pomeranč?“ nabízel a podržel ovoce před ní.

„N-ne, děkuju,“ zakoktala. Paži měl u jejího kolena a jeho zjevná mužnost ji znervózňovala.

„Můžu si vzít já?“ zakřenil se a zakousl se do jablka silnými bílými zuby. „Po plavání vždycky dostanu hlad,“ povídal mezi sousty. Několik okamžiků se soustředil a pak se znenadání zeptal: „Líbí se ti v práci?“ Večer předtím mu zhruba nastínila své zaměstnání.

„Ano,“ odpověděla opatrně, nebyla si jistá tím, kam tato konverzace povede. „Je to o dost náročnější, než co jsem dělala dřív. I když bych stejně někdy ráda začala s nějakým jiným druhem psaní.“

„S jakým?“

Opravdu ho to zajímalo, nebo se jen snažil odhalit její tajemství, její nedostatky? „Chtěla bych psát pro časopisy, možná reklamy a tak.“

Kývl, ale nic neřekl. „Vycházíš s panem… ehm… jak se jmenuje? Welshem?“

Nerozhodně potřásla hlavou. „Asi to nebude zlý člověk. Někdy mám pocit, že je zvláštní, ale pak mě napadne, že si možná myslí to samé on o mně.“ Pokus o žertování se nechytil. Jace vypadal, že nechce nikomu stranit.

Z jeho neobvyklé mlčenlivosti se Katherina cítila nesvá a zeptala se: „Co děláš ty u té ropné společnosti? Provádíš pro ně vrty?“

„Ne. Já se snažím, občas s úspěchem, ropu pro ně najít. Pro Sunglow dělám geologa.“

„Geologa? Žádného geologa jsem ještě nikdy nepoznala,“ prohodila. Udělalo to na ni dojem.

„A chceš jednoho poznat líp?“ V očích mu laškovně zajiskřilo a zakryl jí dlaní koleno.

Byl to od něj nečekaný pohyb a na moment nebyla schopná promluvit. Konečně se zeptala hlasem, který jí tak nějak nepatřil: „Jak… jak se z člověka stane geolog?“

Usmál se a odtáhl ruku. Potom odpověděl: „Studoval jsem v Arizoně, v Novém Mexiku a chvíli taky v Texasu. Poblíž Houstonu. Ke zděšení mé matky jsem také dělal nějaké průzkumy a pokusy v indiánských rezervacích. Vyprávěl jsem jí děsivé historky o skalpování a válečných tancích.“ Odmlčel se a lišácky na ni zamrkal. „Ve skutečnosti jsem se účastnil jen tanců na přivolání deště.“

Musela se smát, když si představila, jak se Eleanora Manningová, královna denverských vysokých kruhů, asi tvářila na to, že její syn žije mezi Indiány. Přestala se smát a zvážněla. Ještě chvilinku zaváhala, a potom se zeptala: „Jak jsi mě našel, Jacei?“

„Našel jsem tě a jsi krásná, naprosto jsi mě okouzlila.“ Jeho slova zněla něžně a uchváceně, ale ona se nenechala zmást.

„Prosím, nezahrávej si se mnou. Allisonina budoucnost je na to příliš závažným tématem.“

Okamžitě vystřízlivěl. „Promiň, máš pravdu.“ Zhluboka si povzdechl, převalil se na záda a složil ruce pod hlavu. „Dobře jsi zahladila svoje stopy, Katherino. Vyčerpal jsem všechny možnosti, ale jednou se Elsie zmínila o tobě a o Mary. Byl jsem doma ve svém pokoji a ona tam přišla uklidit. Začala mluvit o Mary, o tom, jak byla hodná a nešťastná. Vypadá to, že mezi nimi byl docela dobrý vztah. Prostě, vyšlo najevo, že jediný domov, který Mary vlastně znala, byl Denver.“

„Potom řekla: ‚Samozřejmě, děvčata se narodila v Texasu.‘ Chytil jsem se toho a zeptal se, jestli ví, kde. Snažila se vzpomenout a skoro jsem zešílel, než se jí to podařilo.“

Zhluboka se nadechl, vypnul hrudní koš a zatáhl břicho. Katherina se rychle odvrátila, bála se, že se mu v pase plavky odtáhnou od těla.

Pokrčil rameny. „Risknul jsem to a vyšlo to. Měl jsem štěstí, že se Sunglow chystal k vrtům v jižním Texasu. Tři dny předtím, než jsem se zjevil u vašich dveří, jste byla sledovaná, slečno Adamsová.“ Usmál se na ni.

Dívala se směrem k jezeru, a tak tiše pokračoval. „Tvůj dům v Denveru je prodaný. Vypátral jsem realitní kancelář. Uložili peníze na dlouhodobý úvěr na Allisonino jméno, tak, jak sis přála.“

„To je dobře,“ odvětila Katherina.

Jace se posadil a zeptal se: „Z čeho jsi žila, Katherino?“

Podívala se mu přímo do očí a odpověděla: „Kdybych měla nějaké pochybnosti o tom, že se o Allison dokážu dobře postarat, nikdy bych ji z Denveru neodvezla.“

„To nebylo míněno jako obvinění.“

Odhrnula si medově zbarvené vlasy z čela a řekla: „Měla jsem jedno konto s pár tisíci dolary. Žily jsme z toho, dokud jsem nezačala brát výplatu.“

„Určitě si myslíš, že dokážeš zabezpečit –“

„Dokážu ji zabezpečit. Je mi dvacet sedm –“

„Dvacet sedm?“ zvolal. Allison se zavrtěla a on se znovu zeptal téměř šeptem: „Dvacet sedm?“

„Ano. Co je na tom špatného?“

„Nic,“ zasmál se. „Jen že vypadáš spíš na sedmnáct. Promiň. Pokračuj.“

Po jeho výbuchu si nemohla vzpomenout, o čem vlastně mluvila. Snažila se dát myšlenky zase dohromady a pokračovala: „Jsem přesvědčená, že dokážu vydělat dost na to, abych Allison zařídila pohodlný život. Možná že ne tak luxusní, jaký by měla v Denveru, ale já ji mám ráda.“ Hlas měla zastřený vzrušením. Teď‘ to nemohla vzdát. Bojovala o Allisoninu budoucnost.

„O tom nepochybuju, Katherino. A určitě jí zajistíš slušný život. Ale pomyslela jsi na něco takového, jako je vzdělání? Budeš ho moct Allison zajistit? A oblečení? A tisíc jiných věcí, které každá mladá zdravá holka potřebuje?“

Tím ťal téměř do živého. Na takové věci již pomyslela a dělaly jí starosti, ale snažila se je zatím odložit. Nějak to zvládne. Vždycky to zvládla.

„Samozřejmě máš pravdu, Jacei. O takových věcech se musí uvažovat. Ale víš, jak se mně podařilo vystudovat? Podporovala jsem Mary po matčině smrti, aby mohla dostudovat. Když chodila na uměleckou školu, platila jsem její hodiny, ošacení a všechno ostatní. Už dlouho se starám sama o sebe a jsem na to zvyklá.“

Na její tváři se objevil odhodlaný výraz a tvrdě opětovala jeho zkoumavý pohled. Jace se několikrát podrbal na zátylku, a když znovu promluvil, úplně změnil téma. „Máme tady něco k pití?“ zeptal se a ukázal na koš.

Katherina nadzvedla víko a prohlédla obsah. „Podíváme se. Máme bylinkovou limonádu, bylinkovou limonádu a bylinkovou limonádu,“ jmenovala nápoje a jeden po druhém je vyndávala z koše. Zadívala se na něj a on při tom výběru předstíral nerozhodnost.

„Myslím, že si dám bylinkovou limonádu,“ prohlásil a oba se zasmáli. Otevřela jednu plechovku a vyjekla, protože sladká tekutina je oba pocákala.

Přepadl je výbuch smíchu a na několik minut mu úplně podlehli. Jace se ještě pochechtával, když se na ni podíval. „Ty ale vypadáš.“

Katherina si utírala uslzenou usmátou tvář a nezdráhala se, když ji zvedl na kolena, až klečeli proti sobě.

„Trošku tě upravím,“ řekl a začal jí prsty přejíždět po obličeji a stírat kapky limonády.

V okamžiku Katherina vycítila změnu v jeho doteku. Předtím byl rychlý a praktický, ale nyní byl něžný a laskal ji. Zvedla k němu vlhké oči a netušila, jak jsou v té chvíli krásné.

Jace se snažil proniknout do jejich zelených hlubin a přejel jí palci po třesoucích se rtech. Pomaloučku vzal její hlavu do svých dlaní, s prsty propletenými v jejích vlasech, a donutil ji, aby se na něj podívala.

Její rty byly teplé, sladké a něžné, a v první chvíli i nejisté. Ale když ji jeho paže objaly, vytušil její rozpaky.

Ztuhla a on její odmítnutí okamžitě vycítil. Nepustil ji, ale jeho objetí se stalo něžnějším. Jemně ji hladil rukama po zádech. Jeho rty přestaly naléhat a začaly přemlouvat. Lehce jí kroužil jazykem kolem rtů, se zaváháním kolem koutků. Oproti své vůli Katherina pocítila, že se uvolňuje, až slastně zasténala a poddala se mu.

Když byli oba bez dechu, odtrhl svá ústa od jejích a pečlivě se věnoval jejím uším. Potom ji políbil na víčka.

„Tvoje oči jsou jako jarní listí,“ šeptal jí do ucha hlubokým nezřetelným hlasem. „Odkud máš tak černé řasy? Blondýnky přece tmavé řasy nemívají.“

Rukama a rty zkoumal každý rys její tváře. Prsty přejel po jejích vlasech. „Máš vlasy jako hedvábí. Chtěl bych cítit, jak se dotýkají mého obličeje.“ Položil svá ústa na její s větší přesností než předtím, vyvolával v ní pocity, které nikdy dřív s nikým nepocítila.

Silnou rukou ji uchopil v kříži a přitáhl si ji ještě těsněji. Udělal pro ni místo mezi svými koleny a s neobvyklou přirozeností se tam její nohy přesunuly. Cítila sílu jeho dlouhých stehen, která se tiskla k jejím.

Pocity, které cloumaly jejím tělem, ji děsily, a byla by se odtáhla, ale cítila na své šíji jeho rty, a ruce laskající její saténovou šíji a záda byly tak něžné. Nehrozí jí přece žádné nebezpečí. Ostýchavě mu položila ruce kolem krku, dotýkala se jeho ramen.

„Proboha, Katherino.“ Jeho hlas byl stejně naléhavý jako dotyk jeho rukou na jejím těle pod tričkem. Na prsou ji šimral svým odhaleným zarostlým hrudníkem.

„Katherino, chci tě.“ Nemohla si nevšimnout důkazu jeho tvrzení, protože se k sobě tiskli tak pevně. „Jsi krásná… sladká…“

Přejel jí rukama po prsou a někde v její hlavě se ozvaly poplašné zvony. Takhle se nechtěla chovat! Dokáže mu odolat. Je to Manning, ale i kdyby nebyl –

Ach! Co se to s ní děje? Bradavky ji při jeho laskání bolely vzrušením. Katherina se mu zaryla nehty do ramen.

Prosím, ne. Jacei, Jacei! Ne, Jacei! Katherina si uvědomila, že jeho jméno volá nahlas a že zní jako vzlykání. Její výkřiky se mísily s jeho tichým hlasem.

„Katherino, ty jsi… Tvoje prsa, Katherino, prosím –“

„Ne!“ Vykřikla a odstrčila ho, až se zapotácel. „Ne! Nesahej na mě!“ Rychle si stáhla tričko a zakryla planoucí tváře rukama.

„Katherino, já –“

„Ne… neomlouvej se. Prostě mě nech.“ Nezadržitelně vzlykala a nevěděla proč. Vyvolal ty slzy stud, nebo pocit ztráty? Nedokázala odhalit příčinu.

Vztek, který vůči sobě pocítila, obrátila proti němu. „Opravdu sis myslel, že tě nechám…? Pane Bože, co se to se mnou stalo?“ Jakoby se chtěla vyhnout něčemu nebezpečnému, pomalu ucouvla. „Myslíš si, že ti každá naletí. To měla být čest, že se mi věnuje nějaký Manning? A kdybych podlehla, mohli byste to proti mně použít. Dobře si vzpomínám na to, jak se o mně vyjádřil váš právník. Jsi arogantní pokrytec a zrádný sobec. Přesně jako tvůj bratr,“ řekla výsměšně a odvrátila se od něho.

V mžiku ji bolestivě uchopil za paži a otočil k sobě. Oči, které před pár okamžiky planuly vášní, vzplály nyní zlobou. Tytam byly dolíčky a smyslný úsměv. Na jejich místě byly nyní pevně sevřené rty a odhodlaná brada.

Katherina se zalekla prudkého hněvu, který vyvolala. „Jdi si ke všem čertům! Neopovažuj se říct mi ještě někdy něco podobného. Slyšíš?“ Zacloumal s ní, až se jí zajiskřilo v očích. „Už nikdy mě nepřirovnávej k mému bratrovi. Nikdy!“ Poslední slova procedil skrz zuby a na krku mu vystoupily žíly.

Katherina zamrkala bolestí od jeho pevného stisku. Konečně si uvědomil, že jí působí bolest, pustil ji a o krok ustoupil. Zhluboka vydechl a sevřenými pěstmi si zakryl oči.

Když se na ni znovu podíval, chraptivě ze sebe vypravil: „Promiň. Nechal jsem se unést.“

kapitola 4

Zda tím myslel sexuální vášeň nebo výbuch své prudké povahy, to se Katherina nedozvěděla. Chvatně posbírala všechny věci a začala je nakládat do džípu.

Domů jeli mlčky a jen jedinkrát se odvážila po očku se na něj podívat. Seděl s pevně sevřenými rty, oči upřené na silnici. Když dorazili k domu, Katherina vyklopýtala s Allison po schodech a nechala Jasona, aby vrátil Happy koš a vyprávěl jí o jejich výletě.

Následujícího rána odešla do práce jako obvykle, ale všechno jí připadalo nějak jiné. Uplynulý víkend proběhl strašně bouřlivě. Byla nervózní a lekavá, bála se i vlastního stínu. Trápilo ji pomyšlení, že nemá ponětí o tom, co chce Jason podniknout.

Věděla, že se pravděpodobně nepokusí Allison unést, zatímco ona bude v práci, ale nemohla si tím být úplně jistá. On nebyl typ, který by udělal takový podraz, ale Peter také vypadal navenek jako svatoušek.

Ne, i přes jeho šarm a dobrý vzhled se Jaceovi Manningovi nedalo věřit. Byla by hloupá, kdyby to udělala.

Jeho taktiku brzy odhalila. Když se vrátila domů, opravoval na zadním dvorku s Happy nějaké okno. Ten měl ale drzost!

„To je od Jace hezký, že mi opravil tenhle starej krám, viď? Jen jsem se zmínila, že potřebuje přesklít, a nedal jinak, než že hned přijede a podívá se na to.“

„Samozřejmě,“ prohlásila ironicky Katherina, ale důvěřivá Happy nepostřehla tón jejího hlasu. Copak jí není divné, proč sem vlastně Jace vůbec jezdí?

Jace jí na tuto otázku sám odpověděl. „Kopáči dělají na úpravách terénu, kde se bude vrtat, takže mám pár dnů volna. To je fajn, viď?“ Jeho okouzlující úsměv jí šel na nervy.

„To je vynikající,“ vrhla na něj Katherina stejně zářivý úsměv, aby ho vyprovokovala. Ale jen se zasmál. Ten člověk ji ale štval!

Následující dny probíhaly podobně. Byl všude. Pokaždé, když se Katherina otočila, spatřila Jace někde nablízku. Pomáhal Happy s údržbou domu, odvezl jí auto do servisu, jedno odpoledne pohlídal Allison, aby mohla Happy na schůzku nějakého ženského spolku. Nabídl Katherině, že jí pomůže v domácnosti, ale ta rezolutně odmítala veškerou jeho pozornost. Nenechá se zatáhnout do téhle pokrytecké komedie.

V pátek už se cítila nervově vyčerpaná. Příprava na podzimní semestr byla náročná. Nezvládala psaní všech potřebných článků. Celý týden měla neustále v hlavě Jace a jen těžko se u psacího stroje soustředila na svou práci.

„Katherino.“ Nadskočila. Ronald Welsh jí promluvil přímo za zády. Měl nepříjemný zlozvyk nenápadně se k ní přiblížit, a hned potom se za to mnohomluvně omlouvat. Jeho ujišťující poplácávání po paži ji znervózňovalo.

Když se ucházela o místo, musela pokračovat se svou lží o vdovství. Její tragický život ho dojal, Katherině byl až podezřelý velký zájem, který projevil o naprosto cizího člověka.

„Vyrušil jsem vás? Omlouvám se.“ Zakryla na noc psací stroj a on k ní přistoupil ještě blíž. „Spěcháte dneska večer domů? Napadlo mě začít s oslavou dlouhého víkendu už v pátek. Napijeme se?“

Katherina se odtáhla od velké masité ruky, která jí spočívala na rameni a tlačila ji na židli. Snažila se nepanikařit a nevysvětlovat si to špatně, ale doléhal na ni nepříjemný pocit z jeho blízkosti.

„Ach, děkuji, pane Welshi –“

„Ronalde.“

„R-Ronalde, ale opravdu musím domů. Mankote, už je hrozně pozdě,“ zvolala při pohledu na hodinky, aniž by si všimla, kolik vlastně ukazují. Jen chtěla uniknout z kanceláře, kde zůstali sami.

Podařilo se jí vykroutit ze židle, ale když se hnula směrem ke dveřím, pevně jí sevřel paži. „Všichni už odešli, Katherino. Chtěli vypadnout brzo, v pondělí je Svátek práce. Máme pro sebe celou budovu a můžeme spolu oslavovat.“ K jejímu narůstajícímu zděšení přešel ke dveřím a zamkl je.

„Já vím, že mě nechcete zklamat. Líbí se vám v zaměstnání, ne? Doufám, že ano. Je důležité mít nějaké stálé místo jako tohle. Chápete, jste přece vdova s malým děckem, ne?“ promlouval k ní úlisně.

Katherině se strachem sevřelo hrdlo, když spatřila jeho lesknoucí se horečnaté oči. Bezradně polkla a rozhodla se, že nejlepší obranou bude souhlasit s jeho návrhem.

„Ale jistě, Ronalde, docela ráda se s vámi napiju,“ prohlásila zvesela, ale celé tělo jí ztuhlo napětím. Nějak se musí dostat ke dveřím!

„Věděl jsem, že se nebudete zdráhat, Katherino.“ Jeho malá tlustá postava se k ní blížila, vztáhl ruku a pohladil ji tučnými prsty.

Katherině se chtělo zvracet, ale dokázala se křivě pousmát. Měla v ústech tak vyschlo, že se jí zuby lepily na rty.

„Co si dáte, drahá? Věděla jste, že tady mám ukrytou skříňku právě pro takovouhle příležitost?“

Mrkl na ni a otočil se ke svému stolu. Katherina udělala váhavý krok ke dveřím. Aby od svého pohybu odvedla pozornost, řekla: „Je mi to celkem jedno. Dám si to, co vy.“

„Miluji nenáročné ženy.“ Narovnal se, v jedné ruce láhev levné kořalky, ve druhé dvě zaprášené skleničky. Katherina v nich poznala nádobí z univerzitní kantýny a chtělo se jí hystericky smát. Pan Ronald Welsh do svého svádění příliš peněz neinvestoval.

„Pojďte sem a posaďte se ke mně, Katherino. Uvolněte se.“ Usadil své tlusté tělo na pohovku a poplácal dlaní polštář vedle sebe.

Kromě zoufalého úprku ke dveřím neměla Katherina na vybranou. Bude muset vyčkat, až dostane k úniku příležitost. Ale naskytne se jí dřív, než bude pozdě? S rozklepanými se koleny přešla k pohovce a posadila se.

Sladká vůně napomádovaných vlasů, jeho pot a odporná tekutina ve skleničce v jeho napřažené paži jí zvedly žaludek. Ale usmála se a pozvedla sklenku ke rtům. Nikdy jí alkohol příliš nechutnal, jen si občas dala trochu vína nebo něco, v čem alkohol nebyl cítit. Teď jí dělalo potíže spolknout ostrý levný destilát.

„Líbí se mi ženy, které se oblékají do šatů. Vy jste nikdy nepřišla do zaměstnání jinak než v sukni nebo šatech.“ Položil jí upocenou dlaň na koleno a pomaloučku ji sunul vzhůru. Tohle se přece nemůže stát!

„Někteří muži nemají rádi punčocháče, ale já ano. Punčocháče jsou ohromně sexy, Katherino.“ Rukou už byl pod její sukní, svíral její stehno stále těsněji. Na horním rtu se mu objevilo pár kapiček potu.

„Prosím, pane… Ronalde –“ Její hlas zněl vysoce a pištivě. Jeho další pohyb byl naprosto nečekaný.

Vrhl se na ni a přimáčkl ji k pohovce. Tiskl se k ní takovou silou, že nemohla dýchat. Těžkou rukou sáhl po hedvábné halence, až mu v dlani zůstala urvaná kapsička.

„Mně neobalamutíte, Katherino. Toužíte po tom stejně jako já,“ zachrochtal. „Klidně si křičte, stejně vás nikdo neuslyší.“

Těžce oddechoval, nebo to byla jen ozvěna jejího vlastního dechu, jak se snažila dostat zpod jeho nesnesitelné tíhy?

„Ne… ach, bože… vy jste se zbláznil… prosím, ne!“

Chytil ji za blůzu a jedním pohybem odlétly všechny knoflíčky. Bezúspěšně se pokusil rozepnout jí podprsenku, ale když se mu to nedařilo, zapínání prostě urval.

Políbil ji na rty. Když se marně snažil, aby jeho polibek opětovala, kousla ho. Napřáhl ruku a prudce ji uhodil do tváře.

Její citlivá ňadra byla vydána na milost jeho hrubým rukám. Katherina bolestivě vykřikla.

Když se jí žádostivým obličejem zaryl do šíje, z posledních sil ze sebe vydala táhlý vysoký výkřik. Její hlas se smísil se zvukem rozbíjeného skla a praskajícího dřeva.

Přes rameno Ronalda Welshe uviděla Jaceovu nohu, potom pod posledním náporem dveře povolily. Tři dlouhé skoky a byl u Ronalda.

Chytil ho za límec košile a jediným pohybem ho strhl z Katheriny a mrštil jím o protější stěnu.

„Ty svině!“ křičel Jace a bušil do ohromeného obličeje. Katherina uslyšela odporný zvuk chrupnutí nosu a uviděla krev prýštící ze zmlácené tváře.

Hystericky vzlykala, zatímco Jace nepřestával mlátit Ronaldovo bezvládné tělo. Nedokázal se bránit, ale Jace ho pevně držel u zdi za zakrvácenou košili.

Dal mu ještě jednu ránu pěstí do břicha a pak ho pustil. Ronald ze sebe vydal hluboký zvířecí zvuk a sesul se na podlahu.

Jace nad ním nehybně stál, jen ramena a hruď se mu namáhavě zvedaly. Rukávem si přejel obličej a potom se pomalu otočil ke Katherině.

Dokázala se posadit, ale měla pocit, že každým okamžikem začne křičet a už nikdy nepřestane.

Jace k ní poklekl a odhrnul jí ze sinalého obličeje rozcuchané vlasy. „Katherino?“ zeptal se jemně. „Katherino, jsi v pořádku?“ Jeho obličej vyjadřoval tak nefalšovanou účast, že nedokázala zadržet slzy, které jí zaplavily oči a řinuly se jí teď po tvářích.

„A-ano,“ kývla. Setřel jí je prsty a spočinul dlaněmi na rudých skvrnách na jejím obličeji. Ve tváři se mu objevil sveřepý výraz.

„Hned se vrátím. Chci jen –“ Chystal se vstát, ale chytila se zoufale jeho ramen.

„Ne! Prosím, Jacei, nenechávej mě tady. To nezvládnu. Prosím.“ Znovu ji popadala hysterie a nedokázala slova jasně formulovat.

Jace ji k sobě přitáhl a choval ji jako malou holčičku. Uklidňoval ji lehkým kolébáním.

„Ššš, ššš. Už je dobře. Nenechám tě tady, Katherino. Slibuju. Teď už tiše. Jen jsem chtěl dojít pro kus papíru. Děkan se musí dozvědět, co se tu dneska večer přihodilo. Ale možná telefonát bude ještě vhodnější.“

Pevně ji přidržel a zvedl na nohy. Tělo se jí otřásalo prožitým šokem. Sáhl pro její kabelku a pak ji v náručí odnesl ven do tichého večera. Už byla tma a v prostorách univerzity nebylo ani človíčka.

Když ji uložil do džípu, věnoval se prohrabávání změti různých věci vzadu, dokud nenašel, co potřeboval.

„Na, Katherino, vem si to na sebe.“ Lekla se ruky, která se vztáhla k její roztržené halence. Snažila se přidržovat si ji u těla, aby se zakryla.

Trpělivě ji chlácholil. „Katherino, jestli tě takhle uvidí Happy, budeš mít co vysvětlovat. Vem si na sebe tohle tričko a možná se nám podaří dostat se do domu, aniž by si něčeho všimla. Pokud ji zarazí to tričko, řeknu jí, že ses polila inkoustem, nebo pobryndala jídlem, nebo něco. Ano?“

Přikývla a bez odporu se nechala vysvléknout ze zničené blůzy. Odhodil ji na podlahu vozu. I když byla Katherina jako omámená, přece jen se stydlivě začervenala, když jí vyvlékal paže z ramínek podprsenky.

„Mizera jeden,“ zamumlal, když spatřil zhmožděniny a modřiny na jejích prsou. S neskonalou něhou se prstem dotkl jednoho obzvlášť hlubokého škrábance.

Katherina sledovala jeho obličej, nechtěla uvěřit, že je schopen takových citů. Teplo jeho prstu se přenášelo do jeho doteku a připadalo jí, že ji hojí na těle i na duši z prožitého traumatu.

Jace sevřel rty a nenávistně zasyčel: „Měl bych se tam vrátit a toho zmetka zabít!“ Opatrně, aby jí nezpůsobil další bolest, jí přetáhl tričko přes hlavu. Bylo na ni moc velké, ale měkká látka ji uklidňovala.

Když se Jace ujistil, že má Katherina pohodlí, narovnal si sedadlo a nastartoval motor. Jel klidně, nespěchal a nemluvil. Před Happyiným domkem zastavil. Katherina si oddechla, že Happyino auto není na svém obvyklém místě.

Nedovolil jí protestovat a odnesl ji nahoru. Tázavě se na ni podíval a ona ukázala hlavou na Allisonin pokojíček.

Položil ji na postel.

„Co pro tebe můžu udělat?“ zeptal se. „A nechci slyšet žádný nesmysly o tom, že pomoc nepotřebu –“

Zadívala se na něj a třesoucími rty ze sebe vypravila: „Dě-děkuju, Jacei. On mě chtěl… já nevím, jestli bych ho dokázala přeprat. Bylo to strašný.“ Otřásla se, objala se pažemi a kolébala se ze strany na stranu.

„Bože, Katherino. Musel to pro tebe být hrozný zážitek. Když jsem ty dveře vykop a viděl jsem –“

„Cos tam vlastně dělal?“ napadlo ji najednou.

Uhnul pohledem a tiše řekl: „Já… ehm… od tý doby, co… jsem ho viděl na tom večírku, nějak mi neseděl. Asi intuice. Vadilo mi, jak se na tebe díval. Sledoval jsem ho. Když se v budově všude zhaslo a všichni odešli, začal jsem mít podezření. Zkusil jsem dveře a bylo zamčeno. V tom okamžiku jsem tě slyšel křičet.“

„Děkuju,“ zašeptala a stydlivě k němu vztáhla ruku. Uchopil její drobnou ručku do své a zadíval se jí do očí, hypnotizoval ji kroužením palce v její dlani. Jeho dotek i pohled Katherinu nepříjemně rozehřál a donutila se ruku odtáhnout. Okamžitě ji pustil.

„Ráda bych se vykoupala,“ řekla Katherina.

„Dobře. To udělej, já zatím zavolám pár lidem.“ Vyšel z místnosti a zavřel za sebou dveře.

Teplá voda ji na čerstvých škrábancích pálila, ale smývala z ní Ronaldův pot a jeho doteky, a když vyšla z koupelny, cítila se očištěná. Natáhla si bavlněnou noční košili a zalezla do postele vedle dětské postýlky.

„Už jsem tady,“ zavolal Jace přede dveřmi a s podnosem v rukách vstoupil pozadu do místnosti. „Pokojová služba,“ prohlásil zvesela. Katherina se musela usmát, když ho uviděla s utěrkou zastrčenou za páskem džínsů. Nejistě jí položil do klína podnos, napřímil se a hrdě přehlédl svou práci.

„Myslel jsem, že by sis ráda dala čaj a topinku. Ale jestli chceš třeba omeletu, nebo něco jiného, jsem k službám. Ale asi se na těžké jídlo dneska necítíš.“

„Tohle je perfektní,“ ujistila ho a napila se horkého čaje.

S naprostou samozřejmostí a bez zaváhání se usadil v nohou její postele a opřel se o loket.

„Pro tvoji informaci, pan Ronald „Welsh na univerzitě ve Van Burenu už nepracuje. Zavolal jsem děkanovi, vytáhl ho od večírku pořádaného v jeho domě a celou historku jsem mu vylíčil. Vyhrožoval jsem tiskem a podpisovou akcí proti sexuálnímu zneužívání na pracovištích, pokud nebude spolupracovat. Nepotřeboval příliš přesvědčovat.“ Usmál se na Katherinu, ale v jeho modrých očích se smích neodrážel.

„Pan Welsh?“ zeptala se plaše, když si vzpomněla na bezvládné tělo na podlaze v kanceláři.

„Zavolal jsem mu sanitku,“ prohlásil Jace neochotně.

Katherina bezmyšlenkovitě přikývla. „Má rodinu. Co se asi s nimi stane, když přijde o práci?“ rozjímala.

„Bude o ně postaráno, včetně účtu za nemocnici. Katherina k němu překvapeně vzhlédla. „Jak to myslíš?“

Vzal do rukou nějaké Allisonino vycpané zvířátko a prohlížel si jeho plandavé uši. „Na tom nezáleží,“ odvětil nezávazně a rychle dodal: „Někdo z fakulty ti sem přiveze auto.“

Než mu stačila Katherina položit další otázku, rozlehlo se bytem Happyino rozjásané volání. „Katherino, Jacei, jste tady? Potřebovaly jsme s Allison něco zařídit a…“ Její bujará postava se objevila ve dveřích a věta zůstala nedořečená.

Jace se ani nepokusil z postele rychle vstát. Happy se údivem rozšířily oči, když je uviděla oba na jedné posteli a Katherinu ještě k tomu v noční košili.

„Co –“

Jace ji nenechal pokračovat, ale vstal a převzal od ní Allison.

„Katherina měla dnes v práci nějaké zdravotní potíže se žaludkem. Zavolala mi a požádala mě, jestli bych ji neodvezl domů. Trval jsem na tom, aby si okamžitě lehla a dobře se vyspala.“

Lže tak přesvědčivě, pomyslela si Katherina.

„Ach, zlatíčko, už je ti dobře? Možná bysme měli zavolat doktora,“ navrhla Happy, ale Katherina její nápad okamžitě zamítla.

„Ne, ne. Už je mi dobře. Asi jsem v poledne snědla něco, co mi nesedlo.“

„Jace má pravdu. Ty zůstaň v posteli a s ničím si nedělej starosti. Vezmu na noc Allison ke mně.“

„Ne, Happy. Já ji chci mít tady u sebe,“ namítla Katherina. V určitém smyslu dodávalo Allisonino malé tělíčko pocit jistoty a bezpečí jejím pošramoceným nervům.

„Ale co když je to nakažlivý? Takový miminko –“

„Ne, není to nic takového,“ ubezpečil ji Jace. „Rozhodl jsem se, že tu dneska přespím. Pokud by Katherina potřebovala pomoc, nebo se jí přitížilo, tak zavolám.“

Katherina i Happy na něj překvapeně pohlédly. První se vzpamatovala Happy. „Ale Jacei, to se nehodí. Víte, jak to –“

„Samozřejmě. Přenocuju v obýváku. Stejně jsem měl v úmyslu dnes v noci pracovat, a to můžu zrovna tak tady.“

Happy nebyla příliš ochotná souhlasit, ale Jaceovo chování bylo tak odzbrojující, že potlačila nutkání dál protestovat.

„Asi bychom měli nechat Katherinu odpočívat,“ naznačil a Happy okamžitě souhlasila. Rychle popřála oběma dobrou noc, poplácala Allison po zádíčkách a odešla.

Jace položil Allison do postýlky a ujistil ji: „Neodcházej princezničko, hned jsem tady.“ V úzkém prostoru mezi postýlkou a postelí se pak otočil ke Katherině a zeptal se: „Snědeno?“ Katherina souhlasně přikývla. „Potřebuješ ještě něco?“ Zavrtěla hlavou. Odebral jí podnos a odešel z pokoje.

Když se vrátil, zamnul si ruce a naklonil se nad postýlku. „Tohle jsem ještě nikdy nedělal, Allison, ale ty mi poradíš, viď?“

Katherinu rozesmálo, když viděla jeho velké ruce zápasit s patentkami na oblečku. Konečně zvítězil a přebalil ji do pleny určené na noc. Převlékl ji do nočního kabátku, vyzvedl z postýlky a společně odešli do kuchyně pro láhev. Katherina slyšela, jak si s miminkem celou tu dobu povídá.

Vrátil se s maličkou v jedné ruce, s lahví ve druhé. Usadil se do houpacího křesla a zamžikal, když pod jeho vahou zasténalo.

„Udrží mě tahle zpropadená věc?“ zeptal se a Katherina se zasmála.

„To doufám,“ prohlásila.

„Je to všechno tvoje vina, Allison. Kdybys nebyla tak tlustá, tak bychom tolik nevážili. Slyšíš, princezničko? Budeme ti muset nasadit dietu.“ Strčil jí do pusy dudlíka a Allison hladově zamlaskala.

Katherina z postele sledovala, jak Jace miminko krmí. Tlumeně na ni promlouval a ona ho fascinovaně pozorovala. Zaťatými pěstičkami se snažila dosáhnout mu na obličej.

Teplý čaj a Jaceův hluboký uklidňující hlas Katherinu uspával. Se spokojeným povzdechem se zavrtala hlouběji pod pokrývku.

Allison s chutí vypila všechno mléko a Jace si ji opřel o rameno, aby si říhla. Od srdce se zasmál zvuku, který vydala.

Uložil ji na bříško do postýlky, poplácal po vycpaném zadečku a důkladně ji přikryl. Potom zhasl lampičku vedle Katherininy postele. Pronikalo sem jen slabé světlo ze spoře osvětleného obývacího pokoje.

Jace se posadil na širokou postel, naklonil se nad Katherinu a zašeptal: „Tak jak je?“

Měla pocit, jako by byla malé dítě, o které se někdo stará, cítila se bezbranná a závislá jako Allison. „Je mi dobře,“ zašeptala.

Jeho dech ji hřál ve vlasech, když se sklonil ještě níž a lehce ji políbil na čelo. Zavřela oči a ucítila jemné doteky jeho rtů na víčkách. Našel si cestičku až k jejímu uchu a ona mu pohybem hlavy na polštáři ulehčila přístup.

„Já vím, že potom, cos dneska prožila, nemáš náladu na laškování, ale Katherino, tolik tě chci líbat.“ Vydechl jí ta slova do ucha a ucítila jeho vlhký jazyk na svém ušním lalůčku.

S krátkým slastným vydechnutím k němu obrátila obličej, ve tmě se snažila najít jeho ústa, našla je a přitiskla své rty k jeho.

Vychutnávali se navzájem. Chuť byla stejně důležitou součástí toho polibku jako doteky. Přiváděl ji k šílenství svým odvážným jazykem, který se nevzdal, dokud neobjevil a nepolechtal i to neskrytější zákoutí jejích úst. Potom se zdálo, že naplnil celá její ústa a ona sténala, proplétala své prsty v jeho vlasech, věznila jeho hlavu svýma rukama.

„Katherino,“ zalapal po dechu u její tváře, „já tohle už moc dlouho nevydržím.“

„Ne?“ zeptala se zklamaně.

„Ne,“ ujistil ji roztřeseně.

Zdráhavě uvolnila ruce, které teď spočívaly na jeho šíji, a on se pomalu napřímil. „Jacei,“ řekla.

Znovu se posadil a zastřeným hlasem se zeptal: „Ano?“

Ostýchavě vztáhla paži a rukou vklouzla pod jeho košili. Prsty mu přejížděla po zarostlé hrudi a hladila vypracované svaly. „Ještě jednou dík za to, cos pro mě udělal.“

Zasténal a znovu se k ní sklonil. Tentokrát ji políbil s neskrývanou vášní. Ruka mu bezděčně zajela pod deku a spočinula na jejím pase. Cítila všechny jeho doteky skrz slabou bavlněnou látku noční košile. Jeho ruka pohladila štíhlý bok a dlaň se zastavila na plochém břiše.

Zmocnil se jí závratný pocit a zároveň hrůza, když se dlaň přesunula k trojúhelníku mezi stehny. Vteřiny odbíjely do rytmu se zrychleným tlukotem Katherinina srdce. Jinak se nehýbal, jen ji dlouze líbal. A potom pomalu, téměř neznatelně jeho ruka na ní začala pravidelně kroužit. Laskal ji prsty stále náruživěji, až –

„Jacei!“ Byl to varovný výkřik a on okamžitě ruku odtáhl. Vzal její obličej do dlaní.

„Dneska tě nebudu obtěžovat. To jsem si slíbil. A nikdy bych ti neublížil.“ S dojemnou opatrností ji políbil na rty, odešel z ložnice a zavřel za sebou dveře.

Další ráno si Katherina navlékla župan a nejprve přebalila nespokojenou Allison. Teprve potom se vydala z pokoje. Jace stál u kuchyňského dřezu a s prozpěvováním vymačkával pomeranče. Místnost voněla čerstvě připravenou kávou. „Dobré jitro, dámy,“ prohodil přes rameno.

„Dobré ráno. Vyspal ses aspoň trochu?“ Katherina si všimla několika grafů a nákresů povalujících se na koberci v obývacím pokoji.

„Tak trošku.“ Utřel si ruce do utěrky a obrátil se k ní. Zvážněl a optal se: „Jak se cítíš?“

S úsměvem ho ujistila: „Jsem v pořádku, Jacei. Opravdu. Teď ve dne mi to připadá jenom jako nějaký zlý sen.“

„To je dobře, to jsem rád.“ Pohladil ji lehce po tváři a potom řekl: „Nakrm princeznu a já nám zatím usmažím vajíčka.“

„Tak jo,“ souhlasila Katherina. V tom okamžiku zazvonil telefon a ona zvedla sluchátko. „Ano?“

Se zmateným výrazem mu ho podala. Jak mohl někdo vědět, že je tady? „Meziměsto pro tebe, soukromé,“ konstatovala.

S pohledem upřeným jinam stroze prohlásil do sluchátka: „Jace Manning. Jo, Marku… Sakra! No, mohlo mě napadnout, že se o to pokusí… No, nevím. Je všechno připravené? Jak se jmenuje – ještě jednou?… Dobře. V kolik?… Ne, ale najdu to… Sakriš, zapomněl jsem, že je svátek… Ne. Ne. Měl jsem pocit, že by něco podobného mohli zkusit… Jo, to jim vezme vítr z plachet… Tak dobře a díky. Marku.“

Zavěsil a dlouze se na přístroj zadíval. Potom se otočil a podíval se Katherině do široce otevřených udivených zelených očí.

„Jak dlouho ti bude trvat připravit se na cestu autem do Dallasu?“

„Do Dallasu?“ zeptala se. „Proč bych jezdila do Dallasu?“

„Na svatbu. Dneska se bereme.“

kapitola 5

„Zbláznil ses?“

Katherina se tou otázkou téměř zalkla a nevěřícně na Jace zírala. Hrdě čelil jejímu pohledu. „Asi jo,“ zakřenil se, „ale nemáme příliš na vybranou.“

„Na vybranou? O čem to mluvíš?“ Allison začínala být velice netrpělivá. Katherina si přendala miminko na druhé rameno a bezděčně je kolébala. Nedokázala se soustředit na nic jiného než na muže, který za pouhý týden převzal kontrolu nad jejím životem.

„Katherino.“ Jeho klidný hlas ji rozčiloval. „Nakrm Allison, a přitom si můžeme promluvit.“

Katherina na něj vrhla vražedný pohled, ale otočila se a vzala láhev, kterou prozřetelně vyndal z lednice hodinu předem. Usadila se na dřevěnou židli u kuchyňského stolu a opřela si Allison o loket. Momentálně uspokojí hladové dítě mlékem a kaši a ovoce jí může dát později. Teď si nemohla dovolit myslet na jiné věci.

Snažila se promluvit komisním hlasem: „Dobře. Kdo ti to ke mně volal? Laskavě mi vysvětli, jaks to myslel, když jsi řekl, že ty a já se budeme brát. Mimochodem, to vůbec nepřipadá v úvahu, ale jen by mě zajímalo, jak jsi na tak bláhovou a pitomou myšlenku vůbec přišel.“ Katherina se domnívala, že za daných okolností byl její proslov naprosto mistrovským dílem.

Jace se zakřenil, nalil oběma kávu a prohlásil: „Před tím dítětem se kroť, Katherino. Mimochodem, piješ kávu s mlékem a cukrem?“ Shledal svůj výrok mimořádně zábavným a hlasitě se zasmál. Allison se lekla a přes svou láhev se na něj zadívala.

„Právě jsem požádal ženu o ruku a ani nevím, jestli si sladí kafe, nebo dokonce jestli ho vůbec pije.“ Nadzvedl tázavě obočí.

„Trochu mléka, prosím,“ sdělila mu Katherina. Kdy se konečně dostane k tomu, o čem chce mluvit?

Postavil před ni na stůl šálek s kávou. Přisunul si židli a založil ruce za hlavu.

„Katherino, moji rodiče tě chtějí obvinit, žes unesla jejich vnouče. Jestli se jim podaří tě vypátrat, nechají tě třeba i zatknout.“

Dal jí čas, aby pochopila význam jeho slov. Katherině zmizela z obličeje všechna barva. Allison zneklidněla, protože ji teta pevněji stiskla. Katherina prudce zavrtěla hlavou, popírala jeho prohlášení jako lež.

„Ne, ne, to nemůžou! Mám na ni právo. Moje sestra –“

Přerušil ji. „To můžou a udělají to. Věř mi. Začnu od začátku, ano?“ Beze slova přikývla a on jí vyprávěl všechno, co o situaci v Denveru věděl.

„Jeden můj přítel, právník, to ohlídal. Když jsem se vrátil z Afriky, moji rodiče byli vzteky bez sebe, když to řeknu mírně. Už tenkrát všemožně vyhrožovali. Chtějí Allison získat.“

Měla k tomu připomínky, ale pohybem ruky ji umlčel. „Vyslechni mě, ano?“ Neochotně přikývla a on pokračoval. „Ještě než jsem odjel, byla řeč o únosu, FBI, zkrátka o velké akci. Požádal jsem Marka – mého přítele – aby mi dal vědět, kdyby se něco dělo. Skoro denně mu volám a dal jsem mu číslo na tebe, kdyby mě náhodou nemohl sehnat u Sunglow nebo v motelu.“

„Ale já jsem ji neunesla, Jacei,“ bránila se Katherina, když se odmlčel, aby nabral dech a upil kávy. „Než Mary umřela, požádala mě, abych se o ni starala. Mám na to papír, můžu to dokázat.“

„Kde je?“ zeptal se.

Na moment zaváhala, potom hlavou ukázala ke stolu v obývacím pokoji. „Třetí zásuvka nalevo.“ Kdyby tenhle dokument zničil, měla stále ještě originál uložený v bezpečnostní schránce v Denveru.

Vyndal kopii ze stolu a vrátil se do kuchyně. Přelétl papír pohledem a zvedl oči ke Katherině.

„Tohle napsala těsně předtím než umřela?“

„Ano,“ potvrdila Katherina chraptivě.

„Zní to úplně jasně a je to působivé, ale pochybuju, že by to obstálo u soudu, Katherino.“

„Originál mám v bezpečí v Denveru,“ dodala s nadějí v hlase.

„I tak,“ zavrtěl hlavou a povzdechl. „Byl u toho svědek? Nikdo jiný tu podepsaný není.“

Katherina zoufale potřásla hlavou. „Ne,“ řekla.

„Každý stát má svá kritéria ohledně vlastnoručně psaných závětí. Můžeme se podívat na zákony v Coloradu, ale…“ Pokrčil rameny a zmlkl. Přiložil špičky prstů obou rukou k sobě, vzniklým hrotem se poškrábal na nose a zamyšleně se na ni podíval. „Katherino, poslechni si, co jsem zařídil.“ Vstal a přešel ke dřezu. Zadíval se oknem na krajinu venku.

„Ze zkušenosti jsem věděl, že moji rodiče použijí veškeré prostředky k tomu, aby získali poručnictví nad Peterovým dítětem.“

Bylo to poprvé, kdy mezi nimi padlo jeho jméno. Při vzpomínce na Petera naskakovala Katherině odporem stále ještě husí kůže. Copak v jejích představách nikdy nevybledne obrázek bledé zubožené nešťastné Maryiny tváře? Jace ji v okamžiku vytrhl ze zamyšlení.

„Chtěl jsem poručnictví Allison získat sám. Proto jsem tě vyhledal.“ Na moment se na ni přes rameno ohlédl. „Mělas pravdu, že jsi ze mě měla obavy, když jsem se tady ukázal. Byl bych se s tebou třeba i soudil, abych Allison získal. Ale potom… ty… no, prostě, viděl jsem, jak to s ní umíš, a vím, jak dítě potřebuje mámu. Takže“ – pokrčil rameny – „jsem začal přemýšlet o tom, že spojíme své síly a budeme se o ni starat společně. Požádal jsem Marka, aby zařídil všechno potřebné, abychom se mohli vzít v Texasu. Má kamaráda u okresního soudu v Dallasu. A teď, když matka s otcem vážně vyhrožují, myslím, že je načase se vzít. Dneska.“

Nechápala, s jakou samozřejmostí převzal vládu nad jejím životem, ani ho nenapadlo, že by mohla mít nějaké námitky.

„No, pane Manningů,“ prohlásila, „nechci si vzít ani vás, ani nikoho jiného. A jestli si myslíte, že si vezmu Manninga, tak to jste se zbláznil. Nezapomněla jsem na to, jak byl Peter k Mary krutý. Nepřipadá v úvahu, že bych to vaší rodině někdy odpustila.“

Otočil se jako na obrtlíku. „Podívej, vím, co si myslíš o naší rodině, a taky vím proč. Vůbec ti to nemám za zlé.“

„Děkuji,“ odvětila sarkasticky. „Jak můžu vědět, že tohle není zase nějaký podraz? Stejně bys mi potom mohl vzít Allison a dát ji svým rodičům. Nemůžu uvěřit tomu, že někdo od lopaty, i kdyby měl bůhvíjak vznešené důvody, by si chtěl vzít na starost čtyřměsíčního kojence.“

Její slova byla zlá a ošklivá, ale okolnosti také. Rozčilením se zadýchala. Šlo o Allison, musela se mu postavit tváří v tvář. „Víš, co by z Allison vyrostlo pod vlivem tvé matky? Byla by –“

„Ano,“ pravil klidně do jejího výbuchu. „Já vím.“

Na moment se zarazila. „Ty to víš?“

„Byla by hloupá a sobecká, nezáleželo by jí na ničem a na nikom. Byla by přesně jako její otec.“

Katherině spadla čelist, nadechla se, ale několik okamžiků ze sebe nedokázala nic vypravit. „Promiň. Já jsem nevěděla –“

„Prosím, neomlouvej se. Alespoň je mezi námi jasno. Je zřejmé, že o mně příliš dobré mínění nemáš. Házíš mě do stejného pytle s nimi. Není divu, že už teď vypadá naše manželství pochybně.“

„Já si tě nevezmu, Jacei!“ zakřičela. Pak ztišila hlas a řekla: „Vychovali mě k tomu, že manželství je svazek nastálo a že –“

„Obvinění z únosu je také nastálo, Katherino. Počkej moment,“ vyštěkl, protože začala mít námitky. „Nedomnívám se, že by ti to dokázali přišít, ale byla bys nadosmrti poznamenaná. Peterova a Maryina smrt, navíc ještě ta dívka, která se zabila s ním, to všechno by zase bylo v novinách s palcovými titulky. Chceš tohle všechno znovu prožívat? Tenkrát jsi byla jen v pozadí. Tentokrát bys byla ústřední postavou.“ Přešel přes kuchyň a opřel se o stůl, přímo nad ní. Obličej měl jen pár centimetrů od jejího. „Víš, co taková tahanice u soudu znamená? Můžeš si to finančně dovolit? Mám přehled. Se všemi pro a proti se tvého případu neujme nikdo za míň než pět tisíc dolarů. Možná ještě víc. Ujišťuju tě, že moji rodiče vytáhnou všechny trumfy, aby vyhráli. Nezastaví se před žádnou špínou ani úplatky. A co mezitím Allison? Pravděpodobně ji svěří do péče státu a bude umístěna do náhradní rodiny nebo dětského domova, dokud soud nevynese rozsudek. A to se může táhnout měsíce a měsíce. Tohle bys chtěla?“

Katherina přitiskla dítě k sobě a odvrátila od Jace hlavu. On měl pravdu! Jak by dokázala s tím vším bojovat? I kdyby nakonec vyhrála, cena za vítězství by byla příliš vysoká. Pak ji najednou něco napadlo.

„Co když… ale co kdyby… kdybychom se vzali, nepostaví se tvoji rodiče proti nám oběma?“

„Postavili by se proti mně, kdybych chtěl získat poručnictví sám. Použili by na mě to, že Allison potřebuje oba rodiče. Ale proti nám oběma se nepostaví. Dohromady jsme rodina. Okamžitě můžeme zažádat o adopci. Legálně by pak byla naší dcerou, ne svěřenkyní. To musí projít u každého soudu. Jsme mladší než moji rodiče, v tom máme oproti nim výhodu. A kromě toho,“ usmál se trpce, „myslím, že obzvlášť matka by neuvítala publicitu tohoto druhu.“ Tiše se zasmál. „Dokonce mám dojem, že jakmile se dozvědí o našem sňatku, svolají tiskovou konferenci a učiní prohlášení, jak jsou nadšeni, že problém je tímto vyřešen. Nakonec to vyzní tak, že to všechno byl vlastně jejich nápad a jsou vděční, že jsme se my dva našli.“

Allison už dávno vypila všechno mléko a dítě, jehož nevinný život byl zdrojem tolika nedorozumění, už opět klidně spalo. Katherina ji odnesla do ložnice a uložila do postýlky. Koupel se pro dnešek musí odložit na později.

Když se vrátila do kuchyně, Jace sklízel špinavé nádobí. „Raději si pospěš a oblíkni se. Máme se setkat se soudcem – Markovým přítelem – ve dvě hodiny.“

„Jacei, já si tě nemůžu vzít,“ řekla rozumně. Možná situace není tak vyhrocená, jak se jí snaží namluvit. Vztek z ní už vyprchal, ale nelíbilo se jí, jak se s ní snažil manipulovat. „Dokážu se postarat o Allison a dokážu se postarat i o sebe.“

V Jasonových modrých očích zlobně zajiskřilo. Zahákl se palci do poutek na pásek a zaujal výhružný postoj. „Promiň, že ti to musím připomenout, ale odvádíš tady pěknou práci. Staráš se o sebe? Včera ses skoro nechala znásilnit starým sprostým zvrhlíkem, co po tobě jel takovým stylem, že i já jsem na první pohled věděl, o co mu jde.“

„To není spravedlivé,“ vykřikla. „Já jsem byla obětí. A teď ze mě děláš oběť znovu, když se mě snažíš vlákat do manželství, a já se vdávat nechci.“

V tu chvíli už ho popadl opravdový vztek. Pomalými důslednými kroky přišel až k ní. Promluvil zrádně upřímným tónem. „A napadlo vás, slečno Adamsová, že já taky nijak zvlášť nechci přijít o svou svobodu? Nepřejel jsem půlku světa a pak půl Ameriky jen proto, abych se oženil! Věřte mi, to by mě v životě ani nenapadlo.“

„Tak proč –“

„Protože cítím povinnost zajistit tomu dítěti řádný domov. Ona je ta opravdová oběť, Katherino. Ne ty nebo já. Jsem ochoten vzít si tě, abych odčinil to, co Peter udělal Mary. A zároveň tak dodržíš slib své sestře.“ Ustoupil o krok a zeptal se: „A teď, jsi ochotná se mnou jet do Dallasu?“

Zakryla si rukama obličej. Nedokázala myslet. Nedokázala jasně přemýšlet, když byl tak blízko. Cítila horkost zloby, která z něj vyzařovala. Jeho namáhavý dech. Byl stejně rozčilený jako ona. Nebyl čas rozebírat situaci. Musela se rozhodnout okamžitě.

Jak se dokáže tak ovládat? Copak má, sakra, vždycky pravdu? Mělo to logiku? Měla vůbec na vybranou? Neměla. On to věděl. Věděla to i ona.

„Dobře, Jacei.“ To byl její jediný ústupek. Musel momentálně stačit.

V duchu mu děkovala, že se v jeho chování nezračila žádná chvástavost z vítězství, když prohlásil: „Vrátím se za hodinu. Chceš zůstat v Dallasu přes noc, nebo se vrátit ještě dnes?“

Přes noc? S ním? V hotelu? „Ne. Raději se vrátíme.

„V pořádku. Chceš nechat Allison u Happy?“

„Ne. Jestli ti to nebude vadit, vzala bych ji s sebou. Nechci, aby se o tom někdo dozvěděl, dřív než bude po všem. Happy by byla zvědavá

„Chápu,“ přerušil ji. „Takže za hodinu.“

Cesta do Dallasu byla dlouhá a úmorná. Jace se pro ně vrátil přesně za hodinu a Katherina měla co dělat, aby se včas vypravila. Oblékla se do světle žlutých bavlněných šatů a přes ně si přehodila tmavě modré sako. Komplet měl daleko do tradičních svatebních šatů, ale tohle nebyla žádná tradiční svatba.

Katherinu až ani nepřekvapoval fakt, že ať si Jace oblékl cokoliv, vždycky vypadal úžasně. Dnes v tmavěmodrém saku, béžových kalhotách, krémové košili a kašmírové vázance mohl stát modelem pro časopis Perfektní muž. Ve společenském oblečení se pohyboval se stejnou samozřejmostí a elegancí jako v džínách.

Jace navrhl, aby jeli jejím autem, protože zadní sedadlo džípu nebylo pro Allison dostatečně bezpečné.

Cesta autem z Van Burenu do Dallasu trvala pouze dvě hodiny jízdy po mezistátní dálnici, ale ty hodiny se zdály nekonečné. Žádný z nich toho příliš mnoho nenamluvil. Měli se na pozoru jeden před druhým a chránili se mlčením nebo hovorem o nepodstatných věcech.

Když dorazili na předměstí, Jace zastavil u pumpy, kde se v den Svátku práce pilně čerpalo, a zeptal se na cestu k soudnímu domu.

Ze zvědavosti se Katherina otázala: „Jak se ti podařilo získat povolení k sňatku?“

„Říkal jsem ti to. Markův přítel ho má pro nás připravené. Stačí, když ho podepíšeme. A ty doplníš druhé křestní jméno. Neznal jsem ho.“ Na okamžik odvrátil oči od rušné dálnice a vyslal jejím směrem zářivý úsměv.

„June,“ zamumlala, ještě stále jí to nebylo jasné. „Ale nepotřebují krevní zkoušky a tak?“

„Z otcovy strany mám bratrance, který je v Denveru doktorem. Potvrdil to pro nás oba a Mark to poslal sem.“

Ten výrok ji šokoval. „Ale to je proti zákonu, ne? Je to podvod.“

Jen pokrčil rameny. „Možná. Já nevím.“ To jeho šibalství v očích už znala. Zeptal se spiklenecky: „Proč? Myslíš, že máš syfilis?“

„Áaach,“ procedila skrze zaťaté zuby.

Jace se zasmál: „Radši se moc nerozčiluj. Nasaď si stydlivý úsměv vhodný pro nevěstu, protože jsme na místě.“

Najít vhodné parkování v době svátků nebyl žádný problém, zastavili přímo před historickou budovou postavenou z vápence.

„Počkej chvilku tady,“ pravil Jace, vyklouzl od volantu a kráčel ke dvěma mužům stojícím na schodech opuštěné budovy. Po krátkém rozhovoru se Jace vrátil a řekl: „Všechno dojednáno.“

Katherina si s oběma muži potřásla rukou a snažila se vyhnout jejich zkoumavým pohledům. Pravděpodobně si mysleli, že Allison je její dítě a tohle je taková svatba narychlo. Povolení bylo promptně podepsáno.

Vítr fičel kolem mrakodrapů v centru Dallasu jako uragán. Katherina měla co dělat, aby si dokázala přidržovat sukni a zároveň v druhé ruce opatrně chovat Allison, která začala plakat. Při podpisu oddacího listu převzal Allison od uzardělé Katheriny Jace a pochoval ji na rameni. Okamžitě se uklidnila.

Bylo po všem. Jace Katherinu povinně políbil v okamžiku, kdy se to od něj očekávalo, a už odcházeli k autu. Když Katherina s Allison seděly v autě, vrátil se k oběma mužům a vytáhl z kapsy roli bankovek. Každému zaplatil, potřásli si ještě jednou rukama a vrátil se k vozu.

Jace navrhl, aby se někde zastavili na jídlo, ale Katherina odmítla. Těšila se na bezpečí svého domova.

„Nechtěla bys zajet k Neiman-Marcusovi a vybrat si svatební dar?“ optal se Jace, když se proplétal ulicemi.

Na okamžik se jí ta nabídka zdála lákavá, protože v tom vyhlášeném obchodním domě v životě nebyla. Ale Allison si vybrala právě ten okamžik k tomu, aby projevila svůj nesouhlas, a proto Jaceův návrh zdráhavě odmítla.

Jako obvykle vycítil její rozpoložení a zklamání. „Někdy brzy se sem vrátíme sami. Slibuju.“

Jízda do Van Burenu byla náročná. Oba dospělí byli nervózní ze svého nového postavení. Allison buď vycítila napětí mezi nimi, nebo jí prostě chyběl její obvyklý denní režim, ale celou cestu nazpátek chvílemi poplakávala.

Jace proklínal rozměry malého auta a prohlásil, že první věc, kterou v úterý udělá, bude ta, že koupí; nějaký normální vůz. „To největší setsakramentský auto, který uvidím.“

„Vyjadřuj se prosím před dítětem slušně,“ napomenula ho sladce Katherina.

Prudce k ní otočil hlavu a praštil se o sluneční clonu. Znovu zaklel, ale tentokrát jen pro sebe.

Než dojeli do Katherinina bytu, byli všichni zpocení, unavení, hladoví a rozčilení. Katherina dala Allison večerní krmení – mixovanou mrkev se špenátem – kterým ji holčička vydatně poprskala. Tím se další koupání stalo nevyhnutelným. S velkou úlevou ji konečně uložila do postýlky ke spánku.

Katherina se cítila vyčerpaná a také se rozhodla pro koupel. Jace, který jí prve pomohl odnést Allison nahoru, odjel do motelu.

„Potřebuju se sbalit a vypadnout. Bydlel jsem tam skoro čtrnáct dní. Je mi líto, že ti nemůžu nabídnout domov,“ usmál se. „Bude ti vadit, když budeme nějakou dobu bydlet u tebe?“

„Ne, samozřejmě, že ne,“ odpověděla. Do toho okamžiku nedomýšlela věci dál než k svatebnímu obřadu. Nyní pochopila závažnost toho, co bude manželství obnášet. Bude žít s Jacem. Žít s ním a co ještě? Ta otázka ji pronásledovala.

Na vratkých nohách vyšla z koupelny a po špičkách zamířila ke svému šatníku. Navlékla si tričko se znakem univerzity Colorado a ty nejstarší a nejopranější džíny. K tomu si natáhla sandály. Když nebudu vypadat jako nevěsta, možná se tak nebudu muset ani chovat, pomyslela si. Vykartáčovala si vlasy a připnula si je za pomoci hřebenů na temeni.

Jace se ještě nevrátil, a tak se věnovala přípravě večeře. S pohvizdováním vešel do dveří, právě když vkládala obložené sýrové tousty pod horký gril.

„Mám čas na sprchu?“ strčil hlavu do kuchyně.

„Ano, ale jen rychlou.“

„Budu hned. Princeznička už je spokojená?“

„Ano, už spí.“

„To je dobře,“ prohlásil a vydal se ke koupelně.

To je dobře? Proč by mělo být dobře, že Allison už spí? Protože jim nebude překážet? Katherině se při proplachování salátu třásly ruce.

K houbové polévce z plechovky přidala na másle osmaženou cibulku a dvě lžíce sladkého stolního vína. Ukázalo se, že Jace její snahu ocenil. Po první lžíci nadzvedl obočí a pochválil: „To ujde. Uspělas při prvním testu jako novomanželka.“

První test? Bude jich snad víc? „Doufám, že máš rád sýr s tmavým chlebem.“

„To přímo zbožňuju,“ řekl s šibalským mrknutím. Vlasy měl ještě mokré ze sprchy a byl oblečený v džínách a volné košili. Neobtěžoval se všemi knoflíčky a Katherina si všimla, že i jeho zarostlá hruď je ještě vlhká.

„Jestli ti to nebude vadit, vybalím si až ráno. Pro teď jsem to všechno naházel na podlahu v obýváku.“

„N-ne, to… ehm… samozřejmě,“ vykoktala. Připadá všem novomanželům konverzace tak obtížná?

Když pozvedl pohár k ústům, varovala ho: „Já si ledový čaj nesladím. Pokud –“

„Já taky ne. Vidíš, kolik toho máme společného?“ Dlouze se napil, a než odložil sklenici na stůl, naznačil přípitek. Jen ji tak škádlil, ale byla nervózní a lekavá. Byl tak velký. Do malé kuchyně se sotva vešel. Jeho mužnost v ní vyvolávala strach.

Najedli se v napjatém mlčení. Když dojídali, Katherina se omluvila za jednoduchost jídelníčku. „Už? Několik dní jsem nebyla nakupovat a musela jsem improvizovat s tím, co bylo v domě.“

„Neomlouvej se. Bylo to skvělé. Těším se, až na mě budeš chtít udělat svým kuchařským uměním dojem. Ale nebudu po tobě chtít, abys vždycky vařila jen ty. Umím se taky v kuchyni otáčet.“

Usmál se a v modrých očích mu pobaveně pohrávalo. Dolíčky v jeho tvářích se prohloubily. Všimla si někdy smyslného tvaru jeho rtů? Ano, přiznala si, mnohokrát.

Nepřítomně obkresloval ukazováčkem vzor na dřevě kuchyňského stolu. Měl silné, ale citlivé ruce. Nehty krátce zastřižené a čisté.

Katherina si vzpomněla, jaký to byl pocit, když se jí dotýkal. Stejnýma rukama a podobnými pohyby, jako se teď dotýkal stolu. Ten den u jezera, když jí vyhrnul tričko a přitiskl ji na své tělo. Když ji líbal a cítila jeho ruce – Katherina vyskočila ze židle, až na stole zarachotilo nádobí. Nebude tady přece sedět a dívat se na něj! Co je to za nesmysl? Člověk by si pomyslel, že si ho vzala proto, že se snad do něj zamilovala. Jak absurdní!

Jace vztáhl přes stůl ruku a uchopil ji za zápěstí s přesností útočícího hada. Svým pronikavým pohledem ji znehybnil, nedokázala se odtáhnout. Velitelsky ji kolem stolu přitáhl k sobě. Roztaženými koleny si ji pevně přidržel.

Pustil její zápěstí a vyndal jí z vlasů hřebeny. „Víc se mi líbí, když máš vlasy rozpuštěné,“ řekl potichu a obdivné sledoval, jak jí padají na ramena. „Mají takovou neobvyklou barvu. Tady si je odbarvuješ?“ zatahal ji hravě za pramínek u obličeje.

„Ne, to… je od sluníčka.“ Proč se jí tak svíralo hrdlo? Nedokázala se zhluboka nadechnout.

„Máš hezké vlasy,“ zašeptal. S rukama na jejích zádech si ji přitáhl ještě blíž. „Pěkně voníš.“ Skrz tričko cítila vlhkost jeho dechu.

„Pojď sem, Katherino,“ řekl jemně a posadil si ji na koleno. Dlouho se pozorně díval na její obličej. „Není důvod, aby ses chovala jako nezkrocené hříbě. Nebudu tě nutit do manželských povinností. Nebudeme spolu spát, dokud se trochu nepoznáme.“ Blýsknul po ní ďábelským úsměvem. „I když jsi mi včera v noci dodávala odvahu.“

Včera v noci! Je to jen čtyřiadvacet hodin od té doby, co ji zachránil před Ronaldem Welshem? Nahrnula se jí krev do tváří, když si vzpomněla, jak se jí líbilo jeho utěšování, jeho vášeň a intimní laskání, jeho polibky. Během hádky dnes ráno se modlila, aby k přesvědčování nepoužil její včerejší povolnost. Neudělal to. Ale také na ni nezapomněl.

Když jí tyhle myšlenky proběhly hlavou, podívala se na něj s překvapeným obdivem. Její výraz musel promlouvat sám za sebe, protože se Jace zasmál.

„Ještě nikdy jsem žádnou ženu neznásilnil a nemíním začít se svou manželkou. A kromě toho, dneska jsem si ještě nepřečetl noviny.“

Setřásl ji z kolena, lehce ji plácl po zadečku a odešel do obývacího pokoje. Katherina se snažila držet své vrtkavé pocity na uzdě. Ke svému překvapení zjistila, že je tak trochu zklamaná, že ji nechal jen tak být. Její tělo stravovala touha po jeho zjevné mužnosti. Byla zklamaná, že si na ní svá manželská práva nevynutil!

„Asi si půjdu lehnout, Jacei.“ Nejistě se usmála na prahu do pokoje. „Dnešek byl dost náročný.“

„Jistě. Odpočiň si.“

„Takže dobrou noc.“

„Dobrou.“

O hodinu později se ještě stále převalovala v posteli, když Jace otevřel dveře do ložnice. Pruh světla osvětloval jeho siluetu ve dveřích.

„Paní Manningová,“ oslovil ji.

Srdce jí poskočilo a bezděčně si přitáhla pokrývku pod bradu.

„A-ano?“ zakoktala.

„Ta druhá ložnice –“

„Ano?“

„Je tu malý problém.“ Jaký?“

„Není tam postel.“

Katherina si zakryla rukou ústa, aby se nerozesmála. „Ach, Jacei. Vůbec mi to nemyslí. Promiň. Když jsem se sem stěhovala, věděla jsem, že budu spát v jedné ložnici s Allison, dokud trochu nepovyroste. Koupila jsem tuhle postel, ale nenapadlo mě –

„Dost mluvení,“ vzdychl. „No, tady bych asi vykopal šprušle u postýlky a stejně se sem dva nevejdeme.“ Ukázal na její postel. „I kdyby se nám to podařilo, asi bych nedokázal dodržet podmínky naší dohody,“ dodal zastřeně. Podruhé si povzdechl. „Takže asi budu muset spát na pohovce.“

Než odešel, ještě dodal: „A dávám postel na první místo seznamu nákupů, společně s autem. Vypadá to, že sem do toho bytu vůbec nepatřím.“

Bouchl za sebou dveřmi, ale Katherina věděla, že to bylo jen z pouhého pocitu bezmoci, ne ze vzteku.

Tiše se pod dekou zasmála, otočila se na druhý bok a upadla do hlubokého osvěžujícího spánku. Ještě na hranici vědomí se ujistila, že její reakce včera večer byla pouhá vděčnost. Byla silně rozrušená a nechala se unést. Nic jiného v tom nebylo. Byla si tím naprosto jistá, ať už si to Jace vysvětloval, jak chtěl.

kapitola 6

Pro Katherinu bylo těžké odhadnout, kdy se vlastně přestala mít před Jacem Manningem na pozoru. Prvních několik dní po jejich bizardním svatebním obřadu byla neustále ve střehu, vážila každé slovo, zvažovala každé gesto.

Jace se nijak nesnažil ji znervózňovat. Byl ve všech směrech pozorný, zdvořilý a nápomocný. Dával jí čas být o samotě, instinktivně vycítil její potřebu soukromí.

Allison mezi nimi představovala silné pouto. Sledovat Jace, jak si vytváří vztah se svou neteří, bylo velkou radostí, a Katherině se ulevilo, že si nebude muset dělat starosti o to, jaký se z něj stane otec. Dalo by se dokonce říci, že někdy Allison dávala přednost jeho společnosti před její.

„Mám dojem, že bychom se měli obléknout a zajít do kostela,“ prohlásil od svých novin první neděli po sňatku. Když přišel k snídani, bolestivě se protahoval po noci strávené na pohovce. Katherina se zasmála, když uviděla grimasu na jeho obličeji a uslyšela praskání kloubů. Za svou zlomyslnost obdržela mrazivý pohled.

„Do kostela?“ Jeho návrh ji překvapil.

„Ano. Happy je už dobrých dvacet minut vzadu na dvorku. Už tam udělala všechno, co se udělat dalo. Vysílá sem k nám spravedlivé pohledy rozhořčení a pohoršení. Určitě si všimla mého džípu, který tu stojí celou noc, a je přesvědčená, že provádíme něco nekalého.“

„Ach, na to jsem úplně zapomněla,“ zachmuřila se Katherina.

„Sejdeme dolů a oficiálně jí to oznámíme, hned jak se vypravíme.“

„Ty chceš opravdu jít do kostela?“

„Ano. Pokud se ovšem naše víry snesou. Já jsem křesťan, protestant. Je v tom nějaký problém?“

„Ne, ne, jen že –“

„Katherino, pomyslelas na drby, týkající se vdovy Adamsové, která si najednou vzala ztraceného švagra? A že ta mladá vdova Adamsová má maličké dítě? Pokud chtějí Manningovi žít ve Van Burenu, chci, aby je všichni považovali za morální pilíře společnosti. Chci tě pokud možno ochránit před mylnými a ošklivými spekulacemi. Nemáme co skrývat, až na pravou totožnost Allisoniných rodičů, a hned jak ji legálně adoptujeme, nebude už na tom záležet. A ta nejlepší obrana je dobrá obrana.“ Vykoukl zpoza novin a usmál se. „Chápeš?“

„Děkuju,“ zamumlala. V očích ji pálily slzy, vyběhla do kuchyně pro láhev, které se Allison dožadovala. Nechtěla mu být zavázaná, ale postavil to tak, že mu musela být vděčná. Copak nikdy nic nepřehlédne? Na nic nezapomene?

Jace byl nadšený, že některé obchody měly otevřeno i na Svátek práce, aby vydělaly na turistech. V jednom obchodním domě koupil širokou manželskou postel a dohodl se, že ji druhý den přivezou.

„Ale Jacei, tak velká postel se do toho pokojíčku nevejde!“ protestovala Katherina, když ji uviděla.

„Musí se tam vejít, když vystěhujeme všechen ostatní nábytek. Na žádné menší posteli prostě spát nedokážu.“ Zasmál se a stiskl jí paži.

Koupil nové pohodlné auto a Katherinu ohromilo, když za něj zaplatil v hotovosti. Pocházela z domácnosti, kde se každý cent několikrát obrátil v ruce a vyjit s penězi patřilo k problémům každodenního života. Katherina si nedovedla představit, že někdo může mít tolik peněz.

Ta myšlenka ji pronásledovala. Ze své averze k Manningům nebyla vyléčená, i když teď byla za jednoho z nich provdaná a sama nesla to jméno. Představa, že žije z jejich peněz, se jí hnusila. Promluvila na to téma, když se vraceli z nákupů.

„Jacei –“ řekla mírně.

„Hmmm?“ Právě se ládoval čokoládovou tyčinkou. Za posledních pár dní zjistila, že má neutuchající chuť na čokoládu. Jak to, že netloustnul?

„Ty jsi zaplatil nemocniční účet za Ronalda Welshe, viď?“

Právě zastavil na křižovatce. Přestal přežvykovat a ze strany se na ni podíval. „Ano,“ řekl. „A jeho ženě jsi poslal peníze?“ Odpověděl přikývnutím.

Mezi prsty žmoulala záhyby svých letních šatů a váhavě pokračovala. „Máš spoustu peněz. Tedy… za auta platíš v hotovosti a tak. Je to… z tvých peněz? Prostě –“

„Chceš se zeptat, jestli ty peníze jsou moje nebo mých rodičů.“ To nebyla otázka. Zastavil auto před domem a klidně se na ni zadíval.

„Ty peníze jsou moje, Katherino.“ Trošku se pousmál. „A vydělal jsem si je poctivě a tvrdě. Když jsem odjížděl z Afriky, dostal jsem velkou odměnu. Willoughby Newton, majitel Sunglow, dovede práci ocenit. Mám podíl na každém vrtu, který provedu. Od té doby, co jsem odešel z univerzity, jsem si od rodičů nevzal ani cent.“

„Nechtěla jsem se plést do tvých osobních záležitostí. Jen jsem –“

„Nechceš žít z peněz Eleanory a Petera Manning seniora, protože máš svou hrdost.“ Snížil hlas a tiše prohlásil: „A já jsem hrdý na tebe.“ Naklonil se k ní a prstem jí zvedl bradu, aby se na něho musela podívat. „Moje soukromé záležitosti se teď týkají i tebe. Jsi moje žena, vzpomínáš?“

Jemně ji polaskal svými rty. Byl to letmý polibek, ale Katherina v něm ucítila skrytou touhu. Když se odtáhl a podíval se na ni modrýma očima, srdce se jí bláznivě rozbušilo. Tu chvilku, než otevřel dveře a vystoupil, se utápěla v jeho očích.

Happy přijala zprávu o jejich sňatku s velikým nadšením. Pokud měla nějaké pochybnosti o charakteru jejich vztahu před svatbou, nechala si je pro sebe. Katherina jí za to byla vděčná.

Happy se nabídla, že na zbytek odpoledne pohlídá Allison, zatímco oni vymalují Jaceův pokoj. Katherina trvala na tom, že to udělají dřív, než dorazí nová postel.

„Když na to budeme dva, nebude to dlouho trvat, slibuju,“ ujistila Jace, který se snažil vykrucovat.

„Kdo to kdy slyšel, pracovat o Svátku práce?“ zeptal se, ale nadšeně se postavil ke štětce, když se Katherina převlékla do úboru, ve kterém ji poprvé spatřil.

„V tomhle vypadáš úžasně,“ prohodil, když si udělali přestávku. Seděla po indiánsku na podlaze a upíjela limonádu. „Ale neopovažuj se v tom ještě někdy otvírat někomu dveře,“ vyhrožoval.

Zadíval se na ni přimhouřenýma očima a tiše řekl: „Když jsem poprvé uviděl tvé nohy, musel jsem se ovládat, abych tě nezačal obtěžovat.“

„Cože?“ Překvapilo ji jeho přiznání. „Kdy?“

„No, jak je to dlouho?“ Zavřel oči a soustředil se. „Myslím, že to bylo druhý den poté, co jsem sem dorazil. Šel jsem do školy a snažil jsem se zahlédnout aspoň kousek nepolapitelné slečny Katheriny Adamsové, která tak odvážně odvezla nedonošené dítě z nemocnice a odjela s ním tak daleko.“

Upil limonádu a opřel se o zeď. „Vyšla jsi z kanceláře a přešla k fontáně s pitnou vodou. Myslím, že sis brala nějaké prášky. Zkrátka, naklonila ses, aby ses napila, a měl jsem příležitost spatřit tvoje nohy… a další věci.“ Oči mu šibalsky zasvítily.

Katherině se studem sevřelo hrdlo, ale pak bojovně odpověděla: „Ale to nemůže být pravda. Všimla bych si tě. Určitě bych si tě všimla.“

Se zájmem nadzvedl obočí. Hlubokým hlasem se zeptal: „Vida. Opravdu?“ Přesunul se po podlaze až k ní, pomáhaje si rukama. „Znamená to, paní Manningová, že shledáváte svého manžela alespoň trošku přitažlivým?“

„Znamená to… že… ty –“

„Ano?“ zeptal se tiše a spočinul jí rukama na ramenou. Jemně, ale neústupně ji položil na podlahu. „Cos chtěla říct?“ Jeho obličej byl jen pár centimetrů od jejího. Natáhl se v plné délce vedle ní a ona cítila celou váhu jeho těla, které se tisklo k jejímu.

„Chtěla jsem říct –“

„Já si počkám,“ dokázal zašeptat, než se jeho ústa setkala s jejími.

Katherina tento polibek uvítala. Věděla, jak úžasné a závratné pocity v ní vyvolává. Pootevřela ústa jeho neuspěchaným rtům. Stydlivě se dotkla špičky jeho jazyka. Z hloubi jeho hrdla se ozvalo hluboké zasténání a ústa se stala nenasytnějšími. Rukou ji laskal kolem pasu.

Jedním kolenem se vmáčkl mezi její stehna a sladce a toužebně vytrvával. Měl na sobě také jenom šortky a dotek jeho pokožky pociťovala jako slabé elektrické šoky. Mučivě pomalu se třel svým stehnem o její. Na jemné pokožce ji lechtaly ostré chloupky. Jak strašně se jeho tělo lišilo od jejího.

Byl tak jiný, měla nesmírnou touhu poznat ho celého, vědět o něm všechno.

Skryl tvář na její šíji, nesrozumitelně mumlal, líbal náruživě její hladké tělo a snažil se najít knoflíčky na košili. „Katherino, Katherino, chci –“

„Hej, vy dva, udělala jsem vám svačinu. Určitě budete mít hlad. Pojďte mi otevřít. Mám plný ruce,“ ozval se Happyin hlas od domovních dveří.

„To snad není pravda!“ plácl se Jace dlaní do čela a odkráčel otevřít příliš starostlivé domácí paní.

„To už je podruhé, co nás překvapila v intimním okamžiku. Copak budu muset uvázat na kliku kravatu, jako to dělal Ryan O’Neal v Love Story, vždycky když měl v pokoji Ali McGrawovou?“

„Prosím tě, Jacei!“ snažila se o důstojnost Katherina, ale zachichotala se.

Happy jen přišla a hned zase odešla. Nikdy nenechávala Allison bez dozoru déle než minutu. Katherina s Jacem snědli sendviče a vrátili se k práci. Vymalováno už bylo, teď jen uklízeli.

„Ten pokoj se mi takhle líbí,“ poznamenal Jace. „Nejdřív jsem si myslel, že hnědá bude na tuhle místnost moc tmavá.“

„Ne, když jsou okna na jih.“ Katherina si s plánováním barevného schématu do bytu dala velkou práci. Nikdy nepomyslela na to, že v tomto pokoji bude žít nějaký muž, a ihned své původní návrhy přizpůsobila.

Postel půjde k nejtmavší stěně. Dnes při nákupech vybrala povlečení s motivy hnědých a béžových mušliček. Jediným ženským prvkem bude pár doplňků v broskvové barvě.

„Později bych chtěla dokoupit bronzové záhlaví. Pěkně se odrazí proti té stěně. Pak pořídím ještě nějaké bronzové doplňky. Lampičky a tak.“ Přehlížela svou dokončenou práci a nahlas zapřemýšlela. „Samozřejmě, že to tady bude těsné. Ale uvidíme až podle toho, kolik místa zabere postel.“

„Doufám, že to tady bude ještě těsnější – někdy brzy.“

Jaceův tón ji vytrhl z rozjímání a podezíravě na něj pohlédla. Po očku se na ni díval, v jeho očích zaplála laškovná jiskra a nebylo pochyb o tom, jak to myslel.

Zmátlo ji to, ale odmítla své rozpaky přiznat. Ledabyle pohodila hlavou. Prokoukl její manévr a zeširoka se zakřenil. „Dojdu dolů pro Allison. Myslím, že už je tady dost vyvětráno.“

Přešel až ke dveřím, ale ještě se otočil. „Katherino.“

„Hmm?“

„Opravdu jsem jednou ve škole byl a viděl jsem tě jít k fontáně.“ Vesele mrknul. „Ten zbytek, to byla jen moje fantazie.“

Začervenala se až po kořínky vlasů. Ale to on už neviděl. Byl pryč.

„Dobrý den, paní Manningová, já jsem Jim Cooper.“

Katherina se usmála na přátelského mladého muže, který stál u jejích dveří, ale nechápala, co tam vlastně dělá. Vypadalo to, jako by očekával, že ho pozná.

Lehce na něj potřásla hlavou a řekla: „Promiňte –“

„Jsem syn Happy Cooperové.“

„Ach.“ Katherina se usmála. „Pojďte dál. Promiňte. Na chvilinku mi to jméno nic neříkalo.“ Potřásli si přátelsky rukama.

„Maminka vám asi zapomněla říct, že se sem na nějaký čas zase stěhuju. Ne sem,“ upřesnil. „Najali jsme si ve městě s jedním kamarádem byt. Přišel jsem se podívat, jestli není pan Manning doma.“

„Ne, lituji, není. Jen si šel něco koupit. Nastěhoval se sem teprve před pár dny… a… neměli jsme čas…

„Jo. Mamka říkala, že jste novomanželé.“ Příjemně se usmál. „Všechno nejlepší.“

„Děkuju,“ odpověděla Katherina nezřetelně. Nebyla zvyklá pomýšlet na sebe jako na vdanou ženu, na to, aby ji někdo oslovoval paní Manningová. Zajímalo by ji, jestli si na to jméno vůbec někdy zvykne. A bylo zvláštní k někomu patřit. Před necelým týdnem se starala jen o sebe a o Allison. Nyní byl v jejím životě ještě dynamický Jace Manning. Jeho návyky, osobnost a životní styl se staly součástí jejího života.

„Když už jsem tady, tak maminka říkala, abych vyklidil půdu. Mám tam věci ještě ze střední školy a z koleje, a vám by asi neuškodilo mít trochu místa navíc.“ Jim Cooper se opět usmál a Katherina si poprvé všimla, jaký je to fešák. To už dodělal školu? Musí být starší, než vypadá.

Vyšisované vlasy měl delší než bylo tou dobou v módě, ale byly čisté a učesané. Oči měl teple hnědé a prozrazovaly jeho otevřený přátelský charakter. Pihovaté tváře a nos mu dodávaly mladický uličnický vzhled.

„Ještě jsem půdu ani neviděla,“ přiznala se Katherina. „Kvůli nám nemusíte nic stěhovat.“

„Jen se tam dnes podívám. Byl to maminčin nápad. I kdybych našel nějaké upomínky na školu, myslím, že bych to bez nich docela dobře přežil.“ Postavil se do pozoru s rukou na srdci a Katherina se zasmála.

Je tak malý ve srovnání s Jaceem, napadlo ji mimoděk, a ihned si za to srovnávání v duchu vynadala. Proč se Jace najednou stal vzorem, ke kterému přirovnávala všechny ostatní muže?

Obecně vzato. Jim sice nebyl velký, ale nebyl na něm znát žádný sklon k obezitě, kterou trpěla jeho matka. Roztřepené ustřižené šortky odhalovaly pěkně tvarované nohy a bílé tričko přiléhalo k vypracovaným svalům.

„Vchod na půdu je tady, viďte, paní Manningová?“ zeptal se a vykročil k ložnici, kterou používal Jace.

„Ano,“ odpověděla Katherina a následovala ho. I „Dvířka jsou ve výklenku. A já jsem Katherina.“

Ze stropu ve výklenku vytáhl Jim skládací vysouvací žebřík. S mladickou svižností vyšplhal nahoru a rozsvítil světlo v malém prostoru nad sebou.

Katherina ho slyšela dupat mezi bednami a vykřikovat při objevech různých zapomenutých pokladů. Stála u paty žebříku a zírala do čtverce světla nad sebou.

„Našel jste truhlu zlata?“ škádlila ho.

„To se vsaďte! Na většinu tý nádhery jsem už skoro zapomněl. Možná, že pár těch krabic si přece jen sundám.“

Začal je po jedné snášet a skládat uprostřed malé ložnice. Několikrát vylezl nahoru, potom poznamenal: „Ještě jednu, a pak už se mě zbavíte.“

„Nespěchejte,“ ujistila ho Katherina. „Allison spí a nemám teď nic na práci.“

„Jo. Slyšel jsem, že ta vaše malá je jako panenka. Nemůžu se dočkat, až ji uvidím,“ prohodil Jim přes rameno, když si posouval k otvoru poslední krabici. Katherina ho odspodu sledovala, když najednou shora spadla hrst prachu a smetí. Něco jí spadlo do oka a ona vykřikla bolestí.

„Au!“ Zakrývala si rukou zraněné oko.

„Co se stalo?“ zeptal se Jim. Chvatně slezl ze žebříku. „Panebože, co je vám?“ naklonil se nad ní starostlivě. „Máma ze mě stáhne kůži, jestli se vám něco stalo.“

Jen rezavá bolest v oku zabránila Katherině, aby se začala smát. „Něco mi spadlo do oka.“ Zamrkala a okamžitě si znovu přitiskla na oko dlaň.

„Ach, promiňte, Katherino. Pojďte, sedněte si.“

Opatrovnicky ji vzal za paži a vedl ji k posteli. Tápavě si sedla a Jim poklekl jedním kolenem vedle ní na postel. „Počkejte, Katherino,“ řekl s citem, „podívám se.“

Pokusil se odtáhnout jí ruku od zraněného oka. Podvolila se, ale projela jí další vlna bolesti a ruka jí automaticky vystřelila nazpět. „Au! Bolí to, když si dám ruku pryč.“

„Já vím, ale musíme to smítko vyndat, nebo tam opravdu nadělá škodu. No tak,“ trval na svém a ruku jí odsunul.

„Teď otevřete oko,“ nařizoval.

Přidržel jí hlavu na stranu a musel ji hodně přemlouvat, aby oko otevřela. Potom velice opatrně vylovil cípkem čistého kapesníku něco, co vypadalo jako zrnko písku.

„Tak, a je to,“ prohlásil s jistotou. „Můžete se podívat nahoru? Ne, ne, dolů se nedívejte. Nahoru. Ještě vteřinku. Tak. Hotovo!“ Měl šikovné prsty, kterými ji zbavil bolesti.

„Doufám, že nevyrušuju,“ uslyšeli za sebou.

kapitola 7

Jeho hlas dutě zaburácel místností. Katherina slzícíma očima spatřila Jace, jak se nedbale opírá o dveře. Ten postoj byl jen naoko uvolněný. Jeho nálada byla znát na bojovně vysunuté bradě a ledovém pohledu očí.

„Nebo to řekněme takhle,“ pokračoval ke dvěma překvapeným lidem, kteří se na posteli ani nepohnuli. „Vůbec by se mi nelíbilo, kdybych rušil.“ Zahleděl se zpytavě na Jima Coopera.

Katherina nervózně vstala. Předtím si ani neuvědomila, že na posteli leží, opřená o lokty. Jim se nad ní skláněl, choval její hlavu v náručí a obličej měl jen pár centimetrů od jejího.

„J-Jacei,“ zakoktala a proklínala se, že nezachovala klidnou hlavu. „Tohle je Jim Cooper, Happyin syn.“

„Pane Manningu,“ usmál se křečovitě Jim. Namáhavě polkl, protože Jace nezareagoval.

„Jim si přišel pro nějaké věci z půdy. Něco mi spadlo do oka, když jsem se za ním podívala nahoru. Pomohl mi to vyndat.“ Katherina na sebe měla zlost, že se mu snaží nehodu vysvětlovat. Neudělala nic, za co by se musela stydět, a chudák Jim také ne. Na Jace to nezapůsobilo. Díval se tak upřeně, že ani nemrknul.

„Pane Manningu, chtěl jsem s vámi mluvit ještě ohledně něčeho jiného,“ prohlásil Jim rázně. Katherina obdivovala jeho odvahu. I v tom uvolněném postoji vypadal Jace dost hrozivě.

„Ano?“ zeptal se krátce.

„Chtěl jsem se vás zeptat na zaměstnání u Sunglow. Já… ehm… jsem pracoval pro nezávislou vrtnou společnost v Louisianě, ale moje máma je… tady sama a tak jsem… si myslel, že bych… měl zkusit…“

Jace přešlápl na druhou nohu a unuděně si složil paže přes prsa. Katherinu popadl vztek z nadřazenosti, kterou projevoval vůči mladšímu muži.

Když Jim viděl Jaceovu netrpělivost, rychle pokračoval. „Prostě potřebuju práci. Jsem dobrej na úpravy terénu. Mám s sebou doporučení.“ Olízl si suché rty.

Jace zalétl pohledem ke Katherině a jeho zrak znovu spočinul na Jimovi Cooperovi. Zadostiučiněním mu bylo, že Jim jeho pohledu bez zaváhání čelil.

„Vy máte odvahu žádat mě o zaměstnání potom, co jsem vás přistihl na posteli se svou ženou?“ nasadil Jace mírně pobavený tón.

„Jacei, já –“ Katherině při jeho pohledu uvízla slova v krku.

„Ale mám rád vaši matku,“ pokračoval Jace, jako by Katherina nic neřekla. „Zajděte za Billym Jenkinsem. Víte, kde vrtáme?“

„Ano, pane,“ odvětil Jim.

„Dobře. Řekněte Billymu, že vás posílám.“

„Děkuju, pane Manningu.“ Jim ukázal na krabice na zemi. „Zatím si vezmu tohle,“ vzal do náruče tu nejmenší krabici, „a pro zbytek se vrátím později. Jestli vám to nebude vadit,“ dodal chvatně.

„Samozřejmě, že ne, Jime.“ Katherina se usmála.

„No, tak já půjdu. Nashledanou Kathe… ehm, paní Manningová,“ opravil se nervózně před Jacem.

Pokusil se projít kolem Jace, který stále ještě stál ve dveřích, ale ten ho chytil za rameno a pevně ho přidržel. „Jestli se tam dobře neuvedete, vyhodím vás. Ať jste syn kohokoliv.“

„Ano, pane. To chápu,“ ujistil ho Jim s vážnou tváří.

Jace ho pustil a sebejistě pokýval hlavou.

Katherina s Jacem na sebe zírali, dokud neuslyšeli bouchnutí domovních dveří. Katherina byla na svého nového manžela nesmírně rozčilená. Jeho přístup byl neomluvitelný. Veliký a mocný Manning.

Ze zelených očí jí čišel oheň: „Jak se opovažuješ chovat se k někomu – komukoliv – v mém domě tak netaktně.“

„Měl štěstí, že jsem mu nepřerazil vaz. Příliš se mi nezamlouvá, když přijdu domů a najdu svou manželku v objetí s jiným mužem.“

„Seznámila jsem se s ním jen pár minut před tím, než jsi přišel!“ bránila se. „Přišel sem za tebou a udělal to, co mu jeho matka řekla. Vědomě jsi ho ponížil. Je to mladý kluk.“

Jace se trpce usmál. „Ano, jistě. Dvaadvacetiletý kluk. Věř mi, Katherino, panu Cooperovi se moc líbilo držet tě v náručí, ať už důvod k tomu byl jakýkoliv. Kterému zdravému horkokrevnému mladíkovi by se to nelíbilo?“

„Neposuzuj všechny podle svých nízkých zvířecích pudů,“ vyštěkla.

„Zapomnělas na pana Welshe?“ opáčil Jace s pohrdlivě nadzviženým obočím.

„Ach,“ zaprskala. „Ty mě chceš prostě jenom hecovat!“

Nepříčetná vzteky přeletěla místnost. Napřáhla svou malou ruku a vší silou mu vyťala políček.

Vyrazilo jí dech, když ji silnou paží uchopil v pase a přitiskl k sobě. Prsty se mu zamotaly do jejích vlasů. Zaklonil jí hlavu, aby se mu musela podívat do očí.

Její strach přehlušilo zděšení nad sebou samou. Ona ho uhodila! Jeho prudkou povahu nesmí brát na lehkou váhu. Už výbuchy jeho vzteku zažila tenkrát u jezera a potom, ještě silnější“, s Ronaldem Welshem. Teď‘ ji probodával očima a ona zadržovala dech v obavách, co přijde.

K jejímu velikému překvapení se rozesmál.

„Jsi jako divoká kočka, když tě něco vytočí, viď, Katherino?“ Cítila jeho dech na svých rozpálených tvářích. „A jsi úžasná,“ nadechl se. „Když se rozčilíš, jsi neodolatelná.“

Drtil ji svými rty a tiskl ji k sobě. Ještě stále se zlobila a snažila se ho odstrčit. Ale oproti jeho síle neměla šanci a vzdala své pokusy, když se jazykem začal dobývat do jejích úst.

Ruce, které proti němu bojovaly, se probíraly jeho hustými vlasy. Palcem laskal její obličej a ústa chtěla víc… a víc.

Konečně se odtáhl. Něžně se na ni díval a ukazováčkem hladil rty poškrábané jeho neoholenou tváří. „Katherino, já jsem věděl, proč byl mladý Cooper tady. Mluvil jsem venku na dvorku s jeho matkou. Ale nic si nenamlouvej. Jsem velice majetnický typ.“ Letmo ji políbil na nos, otočil se a vyšel z pokoje.

Jeho prchlivá povaha ji mátla, dráždila ji. Podaří se jí někdy Jasona Manninga úplně pochopit?

Rektor vysoké školy dal Katherině následující týden volno. Když mu Jace volal ohledně záležitosti s Ronaldem Welshem, požádal ho, aby jí to vyřídil.

„Říkal, že v posledních dvou letech se na tom místě vystřídalo pět nebo šest děvčat. Teď už vědí proč,“ dodal znechuceně. „Prý to převezme někdo nový a celé oddělení přeorganizuje. Takže tě tenhle týden nebudou potřebovat, ale samozřejmě je to placené volno.“ Svou nelibost nedokázal skrýt. „Chceš se tam vrátit?“

„Já nevím,“ odpověděla Katherina upřímně. „Za posledních několik dní se toho přihodilo tolik, že jsem neměla čas si to rozmyslet. Asi bych nedokázala sedět tady v domě a jenom se starat o Allison. Od té doby, co jsem ze školy, jsem vždycky chodila do práce.“

„No, tak si to během týdne rozmysli,“ navrhl rozumně Jace. „Uvidíme, třeba se něco vyvrbí.“ Tajemně se usmál, ale žádná přesvědčovací metoda by z něj nedostala, co má za lubem.

Katherina si v duchu tuto konverzaci rozebírala, když vycházela ze sprchy a oblékala se do lehkého županu. Co vězelo za záhadnými slovy, která včera večer Jace pronesl? Co chce podnikat? A proč se jí nechce svěřit?

Jace někdy dokázal být pěkně tvrdohlavý. Každý den poznávala nějakou novou stránku jeho osobnosti. Neochotně si přiznala, že většina z nich se jí zamlouvá.

Nanesla si make-up a usušila vlasy. Při úklidu toaletního stolku si povšimla předmětů, které zjevně náležely muži a které nyní pronikly až do jejího ženského útočiště.

Zvedla holicí strojek. Na stříbrné rukojeti byly vyryté jeho iniciály. Kdo mu ho věnoval? Nebyla to zrovna věc, kterou by si člověk sám koupil. Byla to žena? Nikdy se nezmiňoval o svých milostných dobrodružstvích, i když si Katherina byla jistá, že jich určitě měl hodně.

Jaké křestní jméno se skrývalo za prostřením L? Ani nevěděla, jak se její manžel jmenuje celým jménem! Neptal se jí on na její jméno těsně před tím, než se vzali? Nedokázala si vzpomenout. Ten den měla v paměti jen jako nějaký mlhavý sen.

V ozdobné stříbrné misce bylo voňavé mýdlo na holení. Nepoužívá většina mužů pěnu? O opačném pohlaví nevěděla vůbec nic.

Občas se Katherině vynořila matná vzpomínka na jejího otce. Vzpomínala si na některé věci, které říkal nebo dělal. Jednou ji nějak potrestal a křičela hlasitěji, než kdyby dostala naplácáno. Na to si vzpomínala docela jasně.

Ale nevzpomínala si na nic jiného. Všechny jeho věci po jeho smrti zmizely z domu. Používal stejný holicí strojek?

Zaujala ji lahvička s pánskou kolínskou. Přečetla si nálepku a poznala to jméno. Televizní reklamy na tento výrobek byly velice sugestivní.

„Nic nevstoupí mezi mě a mou ženu, kromě Temperamentu.“

Líbivý mužský model vždycky ležel bez košile na posteli, decentně přikrytý prostěradlem od pasu dolů. V další reklamě se řítil na motorce ke kameře, štěrk od něj odletoval na všechny strany, než ho kamera zabrala v detailu. Prohlásil: „Můj Temperament není vždycky vidět, ale mám ho.“

Katherina všechny reklamy sledovala, protože by je ráda začala psát. Těm na Temperament se musela smát. Byly tak trošku hloupé. Podržela si lahvičku u nosu a nepřítomně nasála vůni.

Nebo lidé na Madison Avenue vědí přesně, co to potřebuje? Nenabralo právě teď její srdce rychlejší tempo? Zvláštní. Neměla před očima tvář modelu z televize. Ale –

Katherina překvapeně a provinile vyskočila, když se za ní otevřely dveře.

Jace se na ni usmál v zrcadle a škádlivě řekl: „Doufám, že ti vyhovuje.“

Katherinu ve skrytu duše napadlo, že muž, který se objevoval v reklamách na Temperament, si nezadá s mužem, který je jejím manželem.

„Ano, ano, líbí se mi. Jen jsem… ehm…“ Proč tady před ním koktá jako hloupá husa? Bydlela tady první!

„Allison jsem uspal. Předčítal jsem jí noviny, ale po první stránce toho měla dost.“ Zakřenil se.

„Díky, žes ji pohlídal. Je to luxus, v klidu se vykoupat, aniž bych musela mít uši nastražené.“

„Rádo se stalo. Můj malý příspěvek přinesl vynikající výsledky. Jsi dnes ráno překrásná.“ Přišel až k ní a otočil ji k sobě. Do té chvíle promlouvali na své odrazy v zrcadle. Přivinul ji k sobě, ale jen se lehce dotkl rty jejího čela.

„Dnes se musím věnovat vrtu, takže se možná vrátím až pozdě večer.“ Měl na sobě staré oprané a těsné džíny, stejně sepranou bavlněnou košili s krátkými rukávy a ošoupané kovbojské boty.

„Už zahájíte sondu?“

„Jestli udělali všechno, co bylo v plánu minulý týden, mělo by se dnes začít. Mimochodem, tvůj přítel Jim Cooper už rozmnožil naše řady.“

Vzhlédla k němu. Ještě své objetí neuvolnil. „Ty děláš předáka, vid‘?“ Z jeho běžného chování vycítila, že své postavení u vrtné společnosti zlehčuje. Sunglow byla jedna z nejprestižnějších společností v Americe a zastávat byť i nižší funkci ve vedení, to už mělo zvuk.

„Jo, dalo by se to tak říct,“ pokrčil rameny. „Ale bez své party bych nic nedokázal. Všechno jsou to fajn chlapi. Makáme spolu už pěkně dlouho.“

Katherina se zachvěla, když se pohnul. Jak ji držel těsně u sebe, cítila jeho každý sebemenší pohyb. Když se hrudníkem otřel o její prsa, vyvolával v ní ten dotyk fyzickou reakci.

Jeho neoklamala. Okamžitě tu změnu poznal. „Ještě tě to bolí?“ zeptal se vlídně. „Ty modřiny a škrábance na prsou? Možná tě stejně nakonec vezmeme k doktorovi.“ V jeho hlase zazněla opravdová starost.

„Ne, Jacei,“ ujistila ho rychle. „Už se mi to zahojilo, jsem v pořádku.“

„Ukaž.“

„Co?“ vydechla. „Ne, opravdu, je to… už je to…“

Věta zůstala nedořečená. O krok ustoupila a přitáhla si župan. Pomaloučku jí rozvázal pásek. Zadržela dech, když spočinul pohledem na jejím nahém těle a zadíval se jí na ňadra.

Zlobné rudé šrámy, které tam zanechal Ronald Welsh vybledly do růžova. Modřiny už byly také jen matnými stíny na medově opálené pokožce.

„Myslím… myslím, že máš pravdu. Už se to hojí.“ Jace promluvil přiškrceným chraptivým hlasem. Zadíval se jí do očí. Z jeho pohledu vyčetla omluvu a povzbuzení. Vsunul ruku pod župan a vzal ji kolem pasu. Druhou rukou jí zakryl prsa. Dotýkal se jí tak zlehka, až si nebyla jistá, že se jí to jenom nezdá.

Tmavá hlava se k ní sklonila a Katherina zavřela oči a pootevřela ústa jeho polibku. Přitáhl si ji ještě blíž, až se její jemná pleť otírala o látku jeho oděvu. Jeho rty byly nenasytné, ale poskytovaly jí stejné uspokojení, jaké samy vyhledávaly.

Zabloudil rty na její krk a líbal ji v prohlubni pod bradou. Jemně, zlehounka jí přejel palcem po bradavce. Jako když se napne luk, Katherina se prohnula v zádech. Uniklo jí malé zasténání.

Ústy se zmocnil jejích ňader. Katherina cítila jeho horký dech, cítila jeho žádostivé ruce, které v ní probouzely nesmírnou touhu.

Jacei –“

„Ach, bože, miláčku.“

Temně černé vlasy ji lechtaly na kůži. Katherina ho netrpělivýma rukama uchopila za hlavu, chtěla, aby se od ní už nikdy neodloučil. Přejel jí rukou po boku, mačkal ji k sobě, cítila sílu jeho vášně. Aniž by si to uvědomovala, Katherina začala rytmicky kroužit boky.

Jemně ji od sebe odstrčil, dýchal nepravidelně. Sklonil na moment hlavu, snažil se nabrat dech a stále jí pevně svíral paži.

Katherinu přepadl strach, že něco provedla. Jednou dovolila jednomu muži doteky, které ona sama považovala za neškodné, ale on za vysoce dráždivé. Byl vzteky bez sebe, že ho nechtěla uspokojit, dal jí facku a nazýval ji všemi možnými jmény a obviňoval ji z toho, že ho provokovala. I když se bez zábran uspokojil rukou a jí se hnusily jeho následné omluvy a výmluvy, byla si vědoma toho, že měl v podstatě pravdu. Ráda se líbala a laskala, ale nikdy nikomu nedovolila zajít dál. Co se sexu týče, nehrála rovnou hru a uvědomovala si to. Z nějakého důvodu nechtěla, aby si Jace myslel, že ho schválně trápí.

„Jacei?“ zeptala se nezřetelně. „Jsi v pořádku?“ Měl rozpálený obličej a snažil se zhluboka dýchat.

Žalostně se zasmál. „To těžko,“ řekl. „Ale jestli s tím nedáš pokoj, tak dneska vůbec neodejdu. A já opravdu musím do práce.“

Její vášeň byla stejně silná jako jeho. To si přiznávala. Pokud by chtěl jejich manželství naplnit, vyšla by mu vstříc.

„Promiň,“ řekla upřímně. Nevěděla, co by jiného mohla říct. Co s neuspokojením, které cítila stejně silně jako on.

„Promiň?“ Zajiskřilo mu v modrých očích. „Já ani trochu nelituju, že moje žena má tělo bohyně.“ Mlaskavě ji políbil mezi ňadra, urovnal jí župan a rázně uvázal pásek. „Asi se budu dneska na práci těžko soustředit, ale to klidně obětuju.“ Teatrálně si povzdechl, pošimral ji pod bradou a odešel.

kapitola 8

Následující sobotu ráno se Jace Katheriny optal, zda by s ním nechtěla zajet na staveniště.

„Nařídil jsem přesčasy. Chtěl bych tam zajet, abych viděl, jak jim to jde od ruky. Nebude to na dlouho. Pojedeš se mnou?“

Katherina byla ráda, že si mohla na týden odpočinout od obvyklého ranního shonu. Vykoupat Allison, obléct ji, nakrmit a odnést k Happy před odchodem do zaměstnání byl dost náročný úkol. Katherina si neočekávaná ranní volna opravdu užívala.

Přes den přerovnávala zásuvky a skříně, aby udělala místo pro nového obyvatele domu. Koncem týdne jí došly nápady a začínala být nepokojná. Protože celý život byla zvyklá pracovat, připadalo jí zahálení únavnější než práce.

„Ano, moc ráda,“ odpověděla na Jaceovo pozvání. „Nikdy jsem vrtnou soupravu neviděla.“

„No, moji chlapi už si mě pěkně dobírají,“ stěžoval si. „Mají dojem, že jsi jen výplodem mojí fantazie. Neuvěří tomu, že mám ženu a dítě, dokud tě všem nepředstavím. Samozřejmě, že Jim Cooper tě vychvaloval až do nebes, ale toho bláznivého uličníka nebere nikdo vážně.“

Podrážděně na něho pohlédla, ale potěšilo ji, že se o ní zmínil kolegům. Raději nepřemýšlela o tom, proč by ji to mělo těšit. Zavalila ji vlna tepla a podívala se na něj přes stůl se snídaní – se snídaní, kterou připravil on.

Otázala se s předstíranou nedbalostí: „Cos jim o mně namluvil?“

„Hm, počkej. Pokud si vzpomínám –“ drmolil a přivřel oči soustředěním – „že máš vlasy barvy medu, když ti na ně zasvítí sluníčko. Tvoje oči jsem popsal jako hluboké lesní studánky, které odrážejí okolní stromy. Řekl jsem jim, že tvoje tělo se ani nedá popsat, až na to, že tvoje poprsí je neuvěřitelných rozměrů. Samozřejmě, že nikdy nenosíš spodní prádlo, ani pod tím nejpřiléhavějším tričkem a nejtěsnějšími džínami.“

„Jacei! To snad ne –“ vykřikla, než si povšimla šibalského ohníčku v jeho očích. Když se začal smát jejímu rozčilení, musela se k němu přidat. Allison na ně zírala s unuděným nadhledem.

„Obávám se, že jestli jsi mě popsal takhle, nesmírně je zklamu.“

Podíval se zpod černých řas a tiše řekl: „Ne. Nezklameš je.“

Srdce jí poskočilo. Od toho rána, kdy ji líbal po koupeli, se o nic nepokusil. Nyní už věděla, že násilí není v jeho stylu. Dobýval něžností. Celý týden byly jeho polibky jen letmými doteky rtů na tváři nebo čele. Zneklidňovalo ji, že čím víc se on ovládá, tím víc ona touží se ho dotýkat.

Jednoho večera ji pozval k sobě na pohovku, aby se podívali na pozdní večerní zprávy. Sedla si do druhého rohu, ale on protestoval: „Ne, ne,“ a přitáhl si ji blíž. Seděl pohodlně zabořený do polštářů.

Zasunula bosé nohy pod župan a za malou chvilku si uvědomila, že se o něj bez zábran opírá. Cítila na zádech, jak se mu hrudník rytmicky zvedá.

Vylekaně se pohnula, když jí rukou, kterou se opíral o gauč, začal hladit po paži. Po očku na něj mrkla, ale zdálo se, že se zcela soustředí na zprávy.

Pohyb jeho ruky byl pomalý a jakoby hypnotizující. Silné prsty se mimovolně přibližovaly k jejím ňadrům. Cítila jeho ruku na oblé křivce, aniž by se jí dotkl. Slabá látka županu mu ulpívala na kloubech, už byl tak blízko. Ale neudělal to.

V celém těle pocítila vzrušení. Ke konci zpráv už měla nutkání vzít ho za ruku a přitisknout si ji na tělo. Přestal rukou pohybovat a Katherina zadržela dech. Teď se mě dotkne, pomyslela si.

K velkému zklamání ji s konečnou platností poplácal po paži a pustil ji. „Asi bych si měl jít lehnout,“ prohlásil.

Tu noc se ve své posteli nepokojně převalovala. Kdyby ji pozval do té své, určitě by se nezdráhala. Je tohle nějaký zvláštní druh mučení?

Peter okouzlil Mary, aby se do něj zamilovala, a potom ji fyzicky i psychicky týral. Je Jace stejně krutý jen s tím rozdílem, že používá rafinovanější metody? Má v plánu, aby se do něj zamilovala, a on i by ji posléze trápil odmítáním?

Rozhodla se, že na tom nezáleží. Milovat Jace bude pomalá smrt, protože věděla, že on ji nemiluje. Chtěl ji pouze fyzicky. Ovládal se, ale to neznamenalo, že po ní méně touží. Odráželo se to v jeho modrých očích, které tak často přistihla, jak ji sledují.

Ale důvod k jejich sňatku byl zcela zřejmý. Chtěl odčinit to, jak se Peter choval k Mary. Chtěl převzít odpovědnost, kterou cítil k Allison. Dokonce řekl, že se ženit nechtěl, protože tím ztratil svou svobodu.

Jak Jace předpověděl, jeho přítel právník Mark jim poslal výstřižek z novin, kde bylo oznámení o jejich sňatku. Jace až překvapivě přesně odhadl, jak budou jeho rodiče reagovat. Článek citoval je i jich prohlášení, že Jace s Katherinou spojuje silný citový vztah a jako Jaceovi rodiče jsou uneseni faktem, že si vzal sestru jejich drahé Mary.

Katherinu to nesmírně rozčililo. Jace jen pokrčil rameny a odhodil výstřižek do koše. Možná svými rodiči neopovrhoval tak, jak předstíral. Možná k nim měl silnější citový vztah, který jen skrýval, když se mu to hodilo. Jako například když ji přesvědčoval, aby si ho vzala.

Katherina pohlédla přes stůl na jeho zaručeně falešný úsměv a v duchu si slibovala, že bude na své city opatrná.

„Obleču Allison a můžeme vyrazit, až se ti to bude hodit,“ prohlásila.

Asi půl hodiny jeli krajinou východního Texasu. Katherina se kochala přírodní scenérií. Obklopovaly je husté lesy plné borovic, cedrů, dubů a jilmů. Občas zahlédla půvabnou krvavou svídu. Na jaře tento keř předčí svými bílými a růžovými květy všechny obry, které se ho snaží zastínit.

Venkovská silnice se zúžila ve vyježděnou polní cestu. Džíp poskakoval po výmolech a zabraňoval jakékoliv konverzaci. Katherina k sobě pevně tiskla Allison, obávala se, aby jí nevypadla z náručí.

Jace sjel z cesty a vydal se přes poněkud rovnější louku s řídkým porostem borovic. Přijeli na paseku a naskytl se jim pohled na staveniště. Katherinu překvapilo všechno dění i hluk kolem. Mohutné stroje dělaly na člověka dojem.

Několik dělníků přestalo pracovat a zamávali na Jace, který zastavil a vyskočil z auta. Přikázal Katherině, aby chvilku počkala. Doběhl k omlácenému šedému přívěsu a za moment se vynořil v helmě a další nesl v ruce.

Snažil se překřičet hluk: „Nandej si tohle.“

Katherina bez nadšení pohlédla na žlutou neslušivou věc, kterou jí vnucoval.

„Promiň, platí tu nařízení pana Manninga.“ Mrkl na ni jedním okem a nasadil jí dotyčný přemet na hlavu. Vzal Allison do náručí a odnášel ji směrem k přívěsu.

Katherina vylezla z auta se svou kabelkou a brašnou s Allisoninými věcmi. Cítila na sobě pohledy dělníků, i když zdánlivě pokračovali v práci. Nesnažila se najít mezi nimi Jima Coopera. Dělníci vypadali anonymně, jako vojáci. Nemá příliš těsné džíny? Vzpomněla si na to, co jí Jace vyprávěl, a cítila se celá nesvá.

Ta helma jí připadala jako přehnaná opatrnost, ale Jace se často odvolával na přísné předpisy, které na každém staveništi zavedl.

„Tenkrát ve třicátých letech, když lidi v Texasu zoufale hledali práci, brali je u vrtů i bez sebemenší kvalifikace. Dobrodruhy, kteří je najímali, nezajímala jejich bezpečnost. Chtěli jen levnou pracovní sílu. Bezpečnostní předpisy byly schváleny až později. Ale bohužel mnoho lidí přišlo o život nebo utrpělo těžké úrazy při zbytečných nehodách. Kolem vrtu vždycky existuje nebezpečí úrazu, ale snažím se předejít zbytečným nehodám dodržováním všech předpisů.“ Zdálo se, že jeho žena není žádnou výjimkou.

Jace stál na schůdcích do přívěsu a přidržoval Katherině dveře. Když k němu vzhlédla, zeširoka se usmál. Člověk by si pomyslel, že je na mě opravdu hrdý, napadlo Katherinu.

„Katherino, to je Billy Jenkins. Je zlej, nabručenej, hrubej a nebere si servítky, ale jsme na něho zvyklí.“

Katherina si potřásla rukou s mužem, kterého jí Jace představil tak neobvyklým způsobem. Billy byl starší než ostatní muži. Přemítala o tom, jestli mu Jace přidělil práci v přívěsu s ohledem na jeho věk.

Billy měl šedivé rozcuchané vlasy a kůži v obličeji měl suchou, hnědou a tvrdou jako pergamen. Hluboké vrásky mu brázdily obličej jako řeky na mapě. Křivé nohy a široký hrudník jeho postavu opticky ještě zmenšovaly.

Přehlédl Katherinu od hlavy až k patě a znovu nahoru. V jeho pohledu nebyl chtíč, pouze zvědavost. „Jen bych rád věděl, jak tohle roztomilý stvoření mohlo skončit s takovým zpropadeným křivovrtkou.“ Ukázal malou kulatou hlavou na Jace.

Nadávka označovala člověka, který se při vrtání ocitl ve vrtu někoho jiného. Během velkého rozkvětu tohoto průmyslového odvětví byl takový viník považován za toho nejpodlejšího podvodníka.

Za svými zády uslyšela Katherina hluboký chraptivý smích. „Budeš tam jen tak stát a nadávat mi, nebo nám nabídneš něco k pití?“

„Nalej si sám. Já se chci podívat na děťátko.“

Katherina pochopila, že škádlení bylo jen projevem hlubokého vzájemného přátelství. Billy přistoupil k Jaceovi a vzal mu z náručí Allison. Holčička okamžitě vztáhla ručku po červeném kapesníku v Billyho náprsní kapsičce a starší muž se radostně zasmál.

„Vidíš to, kukačko. Ty dobře víš, s kým se máš kamarádit, viď? Drž se starýho Billyho a užiješ si legraci. No, to víš, že jo. Pojď, ukážu ti něco hezkýho.“ Billy odnesl fascinovanou Allison ke svému psacímu stolu plnému papírů a tlumeně na ni promlouval.

Katherina s Jacem se zasmáli. „Nic neudělá z člověka hlupáka tak rychle jako malý dítě,“ utrousil Jace a mrknul na Katherinu. „Až na krásnou ženu.

Myslel jsem si, že budu muset bránit tvou čest, až si tě Billy dobře prohlídne.“

„Cítila jsem se poctěná,“ usmála se. „Je to dokonalý džentlmen,“ řekla upjatě.

„Cože? Ten starej zvrhlík? Vynadáš mi pokaždé, když použiju jen jedno neslušný slovo.“

„Ano, ale to je něco jiného.“

„Proč?“

„Protože on není můj manžel. Můj manžel jsi ty.“

Přísně se na ni zadíval, i když v koutcích úst mu pohrávalo veselí. „Ano, na to nezapomínej,“ dodal vazné.

Oba se zasmáli a Jace ji impulsivně objal a přivinul k sobě. Katherina se ještě z rychlého a pevného objetí nestačila vzpamatovat a už vyndával z ledničky dvě studené sodovky. Allison se usmívala Billymu na klíně a těšila se z jeho nadšené pozornosti.

„Pojď sem,“ řekl Jace. „Mám pro tebe návrh.“ Ukázal ke stolu v rohu přívěsu.

Následovala ho úzkým prostorem a on jí nabídl židli. Ve srovnání s Billyho stolem zde vládl pořádek. Deska byla pokrytá náčrtky, mapami a diagramy. Dokázala si pouze domýšlet, co znamenají, ale byla zvědavá, jaký návrh Jace přednese.

Sáhl přes její rameno a podal si arch papíru. Katherina usoudila, že z ostře skloněného rukopisu se snad dá něco vyluštit. „Mám tady vzkaz od Willoughbyho. To je majitel Sunglow. Už jsem se o něm zmiňoval.“ Když přikývla, pokračoval.

„Zdá se, že Willoughby si dělá starosti s reputací vrtných společností. Únikové zisky a podobně. Rozhodl se, že se Sunglow musí něco udělat z hlediska veřejného mínění. Podařilo se mu dohodnout se s několika většími televizními společnostmi v Texasu a Oklahomě – v Houstonu, Dallasu, Fort Worthu, Austinu, Oklahoma City a jinde. Sunglow jim zajistí servis a benzín pro nová auta a mobilní jednotky výměnou za reklamní čas.

Napil se sodovky a zeptal se: „Je ti to jasné? Pokud něčemu nebudeš rozumět, přeruš mě. Chvíli mi trvalo, než jsem to sám strávil.“

„Ano, chápu, ale –“

„Teď do toho vstupuješ ty. Potřebuje někoho, kdo by mu vymýšlel reklamy. Doporučil jsem tebe.“

Katherina na něj udiveně zírala. „Mě!“ vykřikla. „Jacei, já nevím nic o –“

„Ropě? To nepotřebuješ. Willoughby potřebuje reklamu pojatou z hlediska spotřebitele. Chce, aby se veřejnost dozvěděla, že se Sunglow zajímá o všeobecnou energetickou situaci, provádí účinné kroky k její nápravě, a zároveň chce udržet ceny benzínu. Potřebujeme si vylepšit reputaci. Ty máš v tomhle oboru zkušenosti. Už jsi pro tisk psala. Tohle bude tvoje terno.“

„A opravdu chce Sunglow tohle udělat? Nedokázala bych lhát.“

Její poznámka ho zranila. „Katherino, nechtěl bych po tobě, abys lhala. Myslíš si, že bych dokázal pracovat pro společnost, která chce klamat veřejnost?“

Uhnula pohledem. „Ne.“ Olízla si rty, snažila se přemýšlet. Byla to tak báječná příležitost! Nedokázala své vzrušení skrýt, ale zároveň si musela tolik věcí rozmyslet!

„Myslím, že bych tu nemohla pracovat,“ přemýšlela nahlas.

Zasmál se. „To bych řekl, že ne! Nevydal bych tě napospas těm divochům tady! Ani náhodou. Stačí mi, že po tobě jede Cooper.“ Natáhl se přes stůl a zkřížil kotníky natažených nohou. Z jeho zářivého úsměvu poznala, že o Jimovi jen žertuje.

„Měl jsem na mysli to,“ pokračoval, „že bys pracovala doma. Opravdu si myslím, že bys teď ještě měla být s Allison doma. Ale plně chápu, že potřebuješ nějaké zaměstnání. Sama by sis určila pracovní dobu, dělala bys, kdy by ti to vyhovovalo, ale byla bys s ní celý den. Tak jak se ti to zamlouvá?“

„Bylo by to úžasné, Jacei. Dělala jsem si starosti, že od ní musím odcházet už předtím… no, než jsme se vzali.“

„Paráda. Takže dohodnuto.“

„Počkej. Dej mi chvíli na rozmyšlenou.“ Soustředěně si ukazováčkem přejížděla po sevřených rtech. „Musela bych úzce spolupracovat s výrobním štábem?“

„Velice dobrá otázka. Televizní stanice v Houstonu nám poskytne veškeré výrobní prostředky. Udělají všechnu špinavou práci, jen co ty odevzdáš scénáře. Pokud tě budou potřebovat, můžou zavolat. Když to bude nutné, zaletíš si tam na pár dní firemním letadlem.“

„Ach, Jacei, zní to jako pohádka.“

„Jediný zádrhel je, zda to chceš dělat. Vím, že kvalifikaci máš.“ Něžně ji pohladil po tváři a povzbudivě se usmál. „Mám zavolat Willoughbymu a sdělit mu, že má nového zaměstnance?“

Zaváhala jen na vteřinku a pak nadšeně zatleskala. „Ano, ano!“

Katherina s Jacem souhlasili, že se zdrží a poobědvají s kopáči. Jeden z nich dojel autem do města a dovezl hamburgery a hranolky. Po poledním krmení Allison spokojeně usnula Billymu na ruce. Veškeré pošťuchování a poznámky party ho nechávaly klidným.

Vrtačka lomozila a zakusovala se hlouběji do země a do skály, vydávala z hloubky dunivý zvuk, který by určitě zanedlouho přivedl Katherinu k šílenství. Ale kopáči jako by ho nevnímali a s chutí konzumovali neskutečné množství potravin.

Seděli na zemi nebo na skládacích židlích, nebo postávali v malých skupinkách. Občas byla jejich mluva trochu obhroublá, ale Katherina dobře věděla, že z úcty k ní se tady dnes mluví slušněji než obvykle.

Když se všichni naobědvali, Jace se snažil překřičet stroje: „Tak co se to tady děje? Myslíte si, že když jsem vám přijel představit ženu, budete se celej den flákat? Všichni do práce. Piknik skončil!“ Jeho hlas zněl přísně, ale na rtech mu pohrával úsměv. Odpovědí mu bylo hudrování a úšklebky, ale všichni se vrátili ke své práci. Někteří Katherině na pozdrav zamávali nebo ji plaše pozdravili, když ji míjeli. Jim Cooper se na ni zeširoka usmál zpod své helmy, ale okamžitě spěchal pryč, protože se na něj Jace zadíval přimhouřenýma očima.

Manningova rodina odjela brzy poté. Když vycházeli po schodech do bytu, Jace řekl: „Za pár dnů přijdou od Willoughbyho materiály. Pošle ti podklady, které by se ti mohly hodit. Bude tam spousta statistik a čísel, ale také náměty a popisy různých zajímavých příhod.“

„Nemůžu se dočkat, až začnu.“ Zastavila se s rukou na zábradlí. „Skoro jsem zapomněla. Budu muset dát na škole vědět, že se tam už nevrátím.“

Jace ustoupil stranou a nechal ji projít dveřmi. Záhadně se ušklíbl a povšimla si šibalského ohníčku v modrých očích. Za chvilku již věděla, proč byl se sebou tak spokojený.

Na novém psacím stole uprostřed obývacího pokoje trůnil nový elektrický psací stroj. Katherina nadšeně vypískla a překvapeně se na něj otočila. „Pro mě?“ vykřikla.

„Ne, pro Allison,“ odvětil suše.

Ignorovala jeho posměšek a utíkala pokojem k tomu úžasnému vynálezu. Měl všechny možné funkce, automatické opravování, a zaručeně Katherinu pěkně potrápí, než se ho naučí správně ovládat.

„Ach, Jacei, je to nádhera. Já… kdy?“

„Koupil jsem ho před dvěma dny a požádal je, aby ho dovezli, až tady nebudeme. Chtěl jsem tě překvapit. Líbí se ti?“

„Jestli se mi líbí? Je to sen každého spisovatele. Kdybys jen věděl –“ Odmlčela se a něco ji napadlo, i Podezíravě na něj pohlédla přimhouřenýma zelenýma očima. „Ty sis byl dost jistý, že tu práci vezmu, viď?“

Zasmál se. „Doufal jsem, že ano.“

Pokusila se zachovat si tvář, ale nedokázala to, zářivě se usmála. „Měla bych se zlobit, že sis se mnou tak jistý, ale neumím to. Díky, Jacei, za všechno. Za práci. Za psací stroj. Za všechno.“ Cítila pokoru a zastyděla se, že někdy pochybovala o jeho motivech.

„Pojď sem a poděkuj mi pořádně. Polibkem.“ Upřeně se na ni díval, z tváře mu zmizel úsměv.

Tón jeho hlasu vyvedl Katherinu z míry, ale přece jen donutila zdráhavé nohy k chůzi. Převzal od ní Allison, když se rozeběhla ke svému dárku. Dítě mu spokojeně odpočívalo v náručí. Katherina si stoupla na špičky a lehce ho políbila na tvář.

Zamračil se a uhnul. „To není žádný polibek. Takhle se líbá.“

Sklonil se a přitiskl své rty k jejím. Nemohl ji vzít do náručí, ale stejně ji k sobě připoutal. Síla jeho polibku ji svazovala víc než ty nejsilnější paže.

Pevnými rty přejížděl přes ty její s bláznivou nezávazností. Jemně ji kousal do spodního rtu, dokud Katherina nepootevřela ústa. Líným jazykem zkoumal její ústa.

Slastně zasténala, objala ho kolem krku, tiskla ho k sobě. Až tak pocítila uspokojení. Bral si její rty sladce a násilně. Polibek roztančil její tělo pocity, které pronikaly až k duši.

Nechápala, jak je možné, že se mu tak povolně oddává. Jak může tak dokonale ovládat všechny moje smysly? Nesmím se poddat tomu, co cítím. Ale to já právě chci. Chci jeho.

Tyto myšlenky se jí honily hlavou, zatímco nenasytně okoušela jeho ústa. Potom Jace pohnul hlavou, objevil další skryté zákoutí, které jazykem ještě neprozkoumal, a dalšího myšlení nebyla schopná.

Katherina ucítila pohyb pěstiček na svém hrudníku a uvědomila si, že mezi sebou mačkají Allison. Spustila ruce z Jaceovy šíje a pomalu ustoupila.

Podívali se na dítě, které je vyrušilo. Allisonina tvářička se rozzlobeně zkrabatila a děťátko se hlasitě rozplakalo.

„Podívej, co jsme udělali,“ řekl Jace. Konejšivě si opřel Allison o rameno a poplácal ji po zádíčkách. „Pojď, princezničko, teď ti to vynahradím.“ Po cestě do kuchyně zavolal přes rameno. „Já ji nakrmím. Ty zatím můžeš vyzkoušet svou novou hračku.“

Katherina se nebránila. Sedla si k novému stolu a začala listovat návodem.

„Tenhle manuál vypadá jako encyklopedie,“ zavolala do kuchyně. „Bude mi trvat hodiny, než vůbec zjistím, jak se to zapíná.“

„Však ty to zvládneš,“ zahalekal Jace.

Trvalo téměř hodinu, než Katherina zvedla od návodu hlavu. Jace právě procházel s Allison pokojem do ložnice. „Je nakrmená. Dokonce se mi podařilo dostat jí do pusy většinu toho odporného mišmaše. Dělala mi společnost při vaření – vyrábím svoje vyhlášené špagety s omáčkou. Nemáš doufám námitky?“

„Hmmm, to si dám moc ráda.“

„Ještě to potřebuje trochu podusit. Zůstaň sedět a já uložím Allison do postýlky.“

Než dořekl, Katherina se už znovu skláněla nad psacím strojem a komplikovaným návodem.

Vyděšený bolestný výkřik ji probral ze soustředěného studia. Odhodila knížku a rozeběhla se do ložnice.

kapitola 9

Rozrazila dveře a vběhla do místnosti. Hloupě zírala na prázdnou postýlku, dokud neuslyšela další bolestivé vydechnutí a strašlivé „Auu!“. Uvědomila si, že Jaceovo naříkání se ozývá z koupelny.

Rozeběhla se tam, ale zůstala stát ve dveřích jako přimražená.

Jace a Allison byli ve vaně. Kontrast Allisonina bílého zadečku na Jaceově tmavé chlupaté hrudi byl ohromující. Ještě víc ohromující byl pohled na Jaceovo nahé tělo ponořené v teplé vodě. Ani pokrčená kolena v malé vaně nedokázala jejímu udivenému zraku zakrýt mužnost jeho postavy.

„Ach, Katherino, díky bohu. Pomoz mi!“ Jace zamrkal a až teď si povšimla zdroje jeho bolesti.

Allison se rozvalovala na bříšku na jeho hrudníku a pěstičky měla plné chlupů z jeho porostlé hrudi. Bavila se touto novou hračkou vskutku výborně a svírala stále pevněji a pevněji. Nožičkama ho radostně kopala do břicha.

Katherina nasucho polkla a zamumlala: „Počkej, sundám ji…“ Sklonila se a uchopila mokré mrštné tělíčko kolem baculatého pasu.

„Ne!“ vykřikl v panické hrůze Jace. „Jestli to uděláš, depiluje mě, a to bude hrozně bolet.“

Katherina se podívala na malinké prstíčky beznadějně propletené v černé houšti a pochopila, že má pravdu.

„Co –?“ chtěla se optat.

„Musíš se pokusit jí ty ručičky vymotat. Já se ji bojím pustit. Je kluzká jako úhoř.“

Katherina zavřela oči a zhluboka a odvážně se nadechla. Potom si klekla vedle vany. Pracně rozplétala sevřené prstíčky, až povolily a uvolnily kudrnaté mokré chloupky. Když byla jedna ručka osvobozená, Jace ji rychle uchopil a podržel stranou.

Katherina se dala do práce na druhé pěstičce, nakláněla se přes jeho tělo, aby viděla, co dělá. Odmítala brát na vědomí dech, který cítila ve vlasech, protože se skláněla nad jeho bradou.

Konečně byl Jace osvobozený od Allisonina bolestivého sevření, ale místo, aby ji podal Katherině, rychle s dítětem v náručí vstal.

„Za to by sis zasloužila výprask, mladá dámo,“ vyčítal Jace Allison. „Od nynějška, až se budeme spolu koupat, nechám si na sobě tričko.“

Bez zábran přešel nahý s Allison v náručí do ložnice a utíral ji do měkké osušky. Ke Katherině jen přes rameno utrousil: „Díky, zlato.“

Katherina za nimi přispěchala do ložnice. Oblékal Allison do pyžamka a skláněl se nad postýlku. Úzké boky měl jen o odstín světlejší než široká hladká záda. Ta se od štíhlého pasu zužovala do dlouhých svalnatých stehen. Katherina vyběhla ze dveří do obývacího pokoje.

Snažila se znovu soustředit na manuál, který před pár minutami zaujímal veškerou její pozornost. Roztřesenýma rukama ho upustila na podlahu. Sebrala ho z koberce a položila vedle psacího stroje. Nedokázala se soustředit. Ani se o to nepokoušela. Nedokázala by přečíst ani řádku. Stále měla před očima Jace, jak leží na zádech ve vaně.

Odešla do kuchyně. Určitě tam bude něco, co ji rozptýlí, uklidní. Doufala, že se znovu začne chovat jako normální racionálně uvažující osoba, a ne jako roztřesený kus sulcu.

Nadzvedla pokličku pánve a vdechla lákavou vůni. Když pánev znovu přiklápěla, ozvaly se tiché kroky bosých nohou a ona věděla, že Jace stojí za ní. Kovová poklička dopadla s rachotem nakřivo na pánev.

Než ji stačila narovnat, Jaceova ruka se protáhla pod její paží, nadzvedla pokličku a položila ji správně. Cítila jeho hrudník na svých zádech.

Druhá paže se vynořila a spojila se s tou první. Oběma zajel pod její blůzku a rychlým pohybem jí rozepjal vepředu zapínání na podprsence. Odstrčil jemné silonové krajkoví a vzal její ňadra do dlaní.

„Jsi z toho celá rozpálená a nesvá, viď?“ Nasával vůni jejích vlasů a šíje. Jazykem zapátral po jemné pokožce za jejím uchem.

„Co?“ zachraptěla. Rukama jí jemně hladil prsa a potom na ně přitisknul dlaně.

„Jaks mě viděla nahého. Už to rozházelo víc lidí. Když jsem byl v Africe, stačilo, když jsem se prošel ulicí, a rodiče mladých dcer se třásli strachy.“ Jeho hlas byl sotva slyšitelný, hypnotizující. Přistoupil blíž, tiskl se stehny k jejím bokům.

Jen těžko se dokázala srozumitelně vyjadřovat, ale snažila se udržet nezávaznou konverzaci. „T-ty jsi chodil po ulici bez ničeho?“

Přitiskl její prsa k sobě, až mezi nimi vznikla hluboká úžina, a přejížděl jí palci po vzrušených bradavkách.

„Jasně. U některých afrických kultur je to normální. Nic to neznamená.“ Sevřel její ušní lalůček mezi zuby.

„No, tady nejsme v Africe.“ Vzdechla a ucítila jeho dlaně na svém plochém břiše. „A budu ti vděčná, když… ach, Jacei.“

Otočil si ji k sobě. Blankytně modré oči byly plné odhodlání, když ji zvedl a nesl přes obývací pokoj do ložnice, kterou doposud užíval výhradně sám.

Opatrně a něžně ji položil na obrovskou postel. Postavil se a jedním pohybem odhodil ručník, který měl ovázaný kolem pasu, na podlahu. Lehl si vedle Katheriny.

Odhrnul jí vlasy ze zardělého čela a lehce ji políbil na skráně. „Katherino, budeme se milovat.“ Neptal se. Bylo to konstatování. Něžně ji políbil, trpělivě se domáhal jejího jazyka.

Vychutnával každou část jejího odhalovaného těla. Postupně jí zručně a k zbláznění pomalu sundával jednotlivé části oděvu a zároveň ji laskal.

Když jí stahoval malé kalhotky přes dlouhé štíhlé nohy, šeptal jí do ucha něžnosti o kráse jejího těla, kterých by se Katherina nikdy od nikoho nenadála.

Natáhl se vedle ní a pevně ji k sobě přitiskl. Pomalu se její tělo začalo prohýbat pod dotykem jeho laskajících prstů. Vlna vzrušení ji nutkala k tomu, aby mu pomáhala. Hlavu měla položenou na polštáři, bradu zvednutou, nastavovala krk jeho žádoucím rtům.

Jeho rty spočinuly na jejích s nesmírnou vroucností a něžností. Tápal po nich jazykem, zatímco rukama se dotýkal celého těla. Mezi polibkem zašeptal: „Já nevím, co máš ráda. Musíš mi říct, kdyby –“ Umlčela ho svou vášní. Jakoby ta chvíle symbolizovala věci příští, pro ni neexistovalo nic, co by se jí nelíbilo.

Jeho ústa si našla cestičku až k jejímu uchu, kde ji dráždil hebkým teplým dechem a divokým jazykem.

Jeho ruce ji laskaly od ramen, přes prsa a kolem pasu. Rukama přejížděl po hedvábné pleti na vnitřní straně stehen a z konečků jeho prstů až do nitra jejího bytí jako by proudil tekutý oheň.

„Máš kůži jako samet,“ zamumlal. „Vzpomínáš si na tu noc, co jsem tě ukládal do postele?“

„Ano, Jacei,“ vydechla. Jeho ruce se nedaly zapomenout.

„Tenkrát jsem se tě chtěl takhle dotýkat.“ Spočinul rukou na hebkém polštářku nad jejími stehny. „Jsem rád, že už mezi námi nic nestojí.“

Uvěznil její přerušovaný dech novým bouřlivým polibkem. Uchopila ho z obou stran za hlavu a táhla ho dolů.

„Jacei,“ zaprosila, „polib mě tady.“ Dala si jeho hlavu na prsa.

Políbil oblé tvary. Jazykem objížděl kontury ňader, až se svíjela touhou. Když ucítila jeho ústa u bradavky, uslyšela své slastné zasténání. Jemně se na ni převalil, zvedl hlavu a dráždil vystouplý hrbolek jen jazykem.

Chytila ho za ramena a zkoumala prsty tvrdé svaly. Stala se odvážnější a rukou vklouzla mezi jejich těla, pročesávala mu zarostlou hruď a malé bradavky po stranách. Zajásala, když slyšela jeho zrychlený dech.

„Ach, Katherino, jsi tak sladká,“ zašeptal, když jeho prsty objevily vlhkou horkost mezi jejími stehny. Její vzdechy doprovázely jeho.

„Teď?“ zeptal se rty přímo u jejích. „Teď?“

Přikývla a jeho dychtivý polibek byl přímo symbolický.

Zvedl se nad ní a našel poklad, který hledal. Jemně vložil svou sílu do její hebkosti. Když se setkal s neočekávanou zábranou, zarazil se a udiveně se na ni podíval. Netrpělivé ruce přitahující si jeho stehna a její prohnutá záda ho vyzývaly, aby přestal váhat.

První bolest pominula a Katherina se oddala vzrušení tohoto prožitku. Všechny vědomé myšlenky zatlačila do pozadí, všechno, co by zmenšilo sílu citů, které ji zcela unesly. Přestalo záležet na tom, jak se jmenuje, nebo kdo jsou jeho příbuzní, že každý z nich patří do jiného světa. Jediné, na čem teď záleželo, byla jejich spojená těla. Patřila mu. Tak to bylo správné.

I když byl její první, Katherina poznala, že je zkušený. Povzbuzoval ji, vychvaloval, obdivoval, miloval ji slovy i tělem. Líbal ji, laskal, hladil, vdechoval ji. Bylo to víc než naplnění.

Když ucítila, že uniká někam do neznámých výšin, vykřikla: „Jacei! Jacei!“

„Ano, miláčku, ano,“ zašeptal jí do ucha. „Katherino, sladká Katherino, poddej se tomu.“

A přesně to udělala.

„Panna?“ zeptal se užasle Jace, když odpočívali bok po boku, stále v objetí. „Moje manželka je sedmadvacetiletá panna.“ Nevěřícně potřásl hlavou nad tím zázrakem.

„Už ne,“ zazpívala Katherina a přitiskla se k němu těsněji, pokud to ještě bylo možné.

„Nestydo!“ Hravě ji plácl po nahém zadečku. „A předpokládám, že teď budeš chtít tohle provádět pořád,“ povzdechl si s předstíraným zoufalstvím.

Zachichotala se a zvedla se na lokty. Pokryla jeho obličej vlhkými hlasitými polibky. Lechtal ji na žebrech, dokud bezmocně nepadla zase na záda pod jeho vahou. Podíval se jí do očí, tiše se zasmál a políbil ji na ústa.

S rukama zaklíněnýma za jeho hlavou si ho Katherina přitáhla k sobě, vítala návrat oné vášně. Líbal ji na krk a majetnický přesunul prsty na její ňadra.

Přerušil náruživý polibek a zadíval se na její bradavky, které dokazovaly nové vzrušení. „Fascinující,“ konstatoval a jemně je obě políbil.

Přejel rukou po plochém břiše. V tom okamžiku si Katherinin žaludek hlasitě postěžoval. Jace se uchechtnul: „Máš hlad?“ Odtáhl se od ní.

„Ano,“ postěžovala si Katherina a natáhla se k němu. Vzdálenost mezi nimi jí připadala jako propast. „Ale ne na jídlo.“

„Pojď,“ řekl a vstal z postele. „Jdeme se najíst.“ Natáhl si trenýrky a tričko, které zakrývalo pouze jeho ramena a půl hrudníku, zatímco pas zůstával odhalený. „Urazím se, jestli si nedáš moje proslulé špagety.“

„Radši bych zůstala v posteli,“ kňourala Katherina.

„To já taky, ale od nynějška, vážená paní Manningová, budu dohlížet na to, abyste přijímala vysokokalorickou stravu. Dovedete ji využívat tak nádherným způsobem.“ Chytil ji za paži a vytáhl ji na kolena. Nořil se jí obličejem do vlasů, hladil ji po zádech.

„Katherino?“

„Hmmm?“

„Uděláš pro mě něco?“

„Jo, jo.“

„Vem si tu košili, cos měla na sobě ten první den, co jsem přijel. Tu na malování. A uvaž si ji tak, jak jsi ji měla tenkrát. Ano?“

Odtáhla se a zadívala se do jiskrných modrých očí. „To je všechno?“ zeptala se.

„Ne úplně,“ přiznal nezbedně. „A neber si nic jiného než malé spodní kalhotky.“

„Jacei!“ pokárala ho. „To se nesluší!“

„No a? Nikomu to neřeknu. Ty snad ano?“

„Jsi nenapravitelný,“ zašeptala a dala mu pusu na jeden dolíček v tváři.

„A miluju tě,“ odpověděl hlubokým hlasem. Pak ji bez okolků odstrčil na postel a řekl: „Dělej. Já mám taky hlad.“

Když za ním Katherina přišla do kuchyně v předepsaném úboru, ocenil ji chlípným pohledem. Došel k ní, majetnický ji objal a dlouze políbil.

„To jsem chtěl udělat ten první den,“ utrousil.

„Tos taky ten první den udělal,“ připomněla mu suše.

„Jo. To máš vlastně pravdu. Udělal jsem dobře,“ zakřenil se.

Zatímco se vařily špagety, Katherina namíchala salát a Jace namazal tlusté krajíčky veky bylinkovým máslem a strčil je do trouby.

Se zručností zjevně získanou praxí otevřel láhev červeného vína, které dal předtím vychladit do ledničky. Jako zázrakem bylo vše hotovo ve stejnou chvíli a zasedli k pozdní večeři.

Bylo to jídlo obzvlášť chutné, anebo chuť k jídlu vyvolával ten pocit štěstí? Pořád si vyprávěli. Uplynuly dvě hodiny, než vstali od stolu.

Dozvěděla se, že Jaceovi bude při jeho příštích narozeninách třicet tři, i datum jeho narození. Jeho druhé křestní jméno bylo Lawrence. Podělili se o příhody z mládí. Dozvěděli se o sobě navzájem, co kdo má a nemá rád, své předsudky, politické a osobní názory.

Když spořádali špagety, salát, veku a víno, trval Jace na tom, že si dají pohár s čokoládovou zmrzlinou. Když společně myli nádobí, Katherina se opět podivila tomu, jak může jíst tak velké porce, a jeho postava přitom nemá na sobě ani gram tuku.

Stáli bok po boku nad Allisoninou postýlkou, drželi se navzájem v pase a připadalo jim, že je závazek vychovat toto dítě v odpovědnou a citlivou lidskou bytost ještě víc sbližuje. Katherina Allison přebalila, ale miminko se ani neprobudilo.

Nebylo pochyb o tom, kde bude Katherina tu noc spát. Odešla s Jacem do druhé ložnice zcela přirozeně a bez zábran. Než stačila urovnat lůžkoviny, shodil ze sebe lehké oblečení a vztáhl k ní ruku. Nesmírně pečlivě rozvázal uzel pod ňadry a stáhl jí košili z ramen. Vyklouzla z kalhotek a lehla si k němu na širokou postel.

„Hrozně žárlím,“ utrousil Jace a pohladil ji po rameni.

„Proč?“ zapředla.

„Protože poprvé jsi na téhle posteli byla s Cooperem.

„Ano,“ vzdechla s předstíraným zoufalstvím. „Předpokládám, že se Jima budu muset vzdát.“

Zasmáli se a potom dlouho mlčeli, byli zabráni jen do své blízkosti.

„Jak se cítíš?“ zašeptal Jace do tmy.

„Takhle,“ odpověděla Katherina lišácky. Stydlivě zasunula ruku pod pokrývku. Prudce se nadechl, když našla svůj cíl. Spokojeně se usmála pohybu pod svými prsty.

„Ach, bože,“ sténal. „Přesně na tohle jsem se neptal, ale odpověď počká.“ Namáhavě se snažil ovládnout svůj zrychlený dech. „Chtěl jsem vědět, jestli jsem ti neublížil. Nebyl jsem moc něžný.“ Znovu slastně zasténal, začínala si být jistější. „Katherino…“ nadechl se. A vyrovnaněji dodal: „Nikdy mě nenapadlo, že bys mohla být panna.“

„Myslel sis, že jsem svobodomyslná zrádná ženská, která má na každém prstě jednoho milence?“ Hravě ho kousla do krku.

„Ne, samozřejmě, že ne,“ procedil skrz zuby. Každou vteřinou se pro něj hovor stával namáhavějším. „Jen jsem si myslel, že když jsi tak krásná, určitě už máš za sebou nějakou… milostnou zkušenost. Jsem hrozně rád, že ne.“

„Ach, Jacei,“ zamumlala a ukryla svůj obličej v porostu na jeho hrudi. Lehce mu přejela jazykem po bradavkách.

„Katherino –“ vykřikl tiše. „Přivádíš mě… přivádíš mě do nebe.“ Sáhl pod deku, vzal ji za ruku a přitáhl si ji ke rtům. Vášnivě ji políbil do dlaně a převalil ji něžně na záda.

Mistrně ovládal vzrušení, které vyvolala, a nesmírně něžně ji ještě jednou dovedl až k božskému naplnění.

Následující týdny žili jako v pohádce. Katherina s Jacem byli navzájem zcela zaujati sami sebou. Sdíleli pohledy a doteky, které se milencům zdají utajené, ale zároveň vyzařují lásku tak, že je celému okolí jasné, co mezi nimi probíhá.

Smáli se, povídali si a milovali se s radostí, která zastínila podivné okolnosti jejich sňatku. Katherina si pohrávala a experimentovala se svým novým psacím strojem a koncem prvního týdne už dávala dohromady podklady pro první várku televizních reklam.

Během dne, když byl Jace na staveništi, trávila dlouhé hodiny zapisováním různých nápadů a prováděním průzkumů. Nahlas předčítala své návrhy Allison, která byla vděčnou posluchačkou. Dítko bylo odkázáno na podložku na koberci v obývacím pokoji, až jednoho dne přinesl Jace závěsnou houpačku pro batolata. Když dal konstrukci dohromady a umístil Allison do pevného, ale měkkého materiálu, poznamenal: „Tenhle byt je den ode dne menší.“

Katherina předtím vařila z čiré nutnosti, ale teď objevila, jak moc ji baví vařit pro Jace. Jednoho večera ho překvapila čokoládovým dortem, o kterém tvrdil, že ho má nejradši.

Věděla, že má prudkou povahu. Copak to nepředvedl, když ji napadl Ronald Welsh? Vybublala na povrch při některých hádkách před jejich svatbou. Ten den, co byli u jezera, když ho bezděčně přirovnala k jeho bratrovi Peterovi, si uvědomila, jak je vznětlivý.

Ale nyní po prchlivosti nebylo ani stopy. Snadno se s ním vycházelo, byl pozorný a velkorysý. Allison se těšila z jeho pozornosti. Každý den, když se vrátil ze zaměstnání, se osprchoval a převlékl, a potom si s ní povídal a hrál. Někdy, když byla ukňouraná, ji jen kolébal. Jeho přítomnost ji vždycky uklidnila.

Jednoho večera ho Katherina zaslechla, jak ji houpe a ujišťuje: „Allison, moje malá holčičko, tatínek tě miluje. Miluju tě, Allison.“

Ta slova jí probodla srdce. Ani při projevech největší vášně jí Jace nikdy nenaznačil, že by ji miloval. Zasypával ji něžnými slovy a jeho milování bylo krásné. Nikdy se nepokusil o vlastní uspokojení, dokud neuspokojil ji.

Ale najednou zatoužila slyšet od něj ta dvě slova se stejnou upřímností, s jakou je říkal Allison. V tu chvíli si to uvědomila.

Miluje Jasona Manninga.

Kdy se to stalo? Ve kterém momentě odhrnula clonu podezírání a přijala ho jako upřímného člověka, kterým byl? Kdy přestala pátrat v hlubinách jeho očí po skrytém motivu? Nevěděla. Věděla jen, že ho miluje, a kdyby odešel, život by se pro ni stal prázdnou temnotou.

Ještě nikdy si nepřipustila takovou slabost pro jinou živou bytost. Ta závislost ji děsila. Nejprve získal kontrolu nad jejím životem. Nyní ovládal i její srdce a city. Co by dělala, kdyby zradil důvěru, kterou mu dala? Jak by se dokázala vyrovnat s nějakým podrazem?

Odehnala tu hrozivou myšlenku a naslouchala jeho tichému prozpěvování. On ji nezradí. To by neudělal! Ne potom, co prožili tak nesmírně stravující sexuální spojení. Jejich zdravá touha jednoho po druhém byla nenasytná a dosud se nezmírnila.

Napadla ji další ošklivá myšlenka. Muži se radovali ze sexu, a dovedli si přitom zachovat chladné srdce a čistou hlavu. Znamenalo jejich nádherné milování pro Jace jen tohle? Byl v posteli tak dobrý, že dokázal, aby uvěřila, že to pro něj znamená tolik jako pro ni? Byla slova, která jí šeptal, jen nacvičenými frázemi?

„Tak copak jsi nám dneska uvařila za zázrak?“

Jace ji vytrhl z jejího neklidného uvažování. Překvapil ji u sporáku a položil jí ruce na ramena.

„Hadí ocásky,“ řekla se smíchem a opřela se o něj zády.

„Se sýrovou omáčkou? Perfektní! Ty mám moc rád.“ Zabořil jí obličej do vlasů a vyzývavě se o ni opřel boky. „Co bude jako zákusek?“

Přestaň jančit, Katherino, nařídila si v duchu. Přece by se takhle nechoval, kdyby k tobě nic necítil!

Políbil ji a všechny její chmurné myšlenky se rozplynuly.

Katherina proklínala všechny výmoly, které otřásaly jejím novým autem. Jela po vyježděné cestě na vrtné staveniště. Chtěla Jace překvapit s obědem. Happy nadšeně souhlasila, že Allison pohlídá, když jí Katherina sdělila svůj plán.

Happy byla citlivá žena a všimla si změny vztahu mezi Jacem a Katherinou. Od prvního setkání s ním měla podezření, že byl už předtím Katherinin manžel. Předpokládala, že Katherinu vyhledal, když odjela po nějaké milostné hádce.

Nikdo si nemohl nepovšimnout, že jsou do sebe zbláznění. A Jace byl určitě Allisonin otec. Nemohl jí být víc unesený. Byla u vytržení, že tito dva mladí lidé vyřešili problémy, které je odloučily. Možná spolu předtím nestrávili dost času. Osobně se snažila, aby se podobná situace nemohla opakovat, a dobrovolně se hlásila, že Allison kdykoliv pohlídá. A kromě toho, teď, když Katherina pracovala doma, jí chyběla každodenní Allisonina společnost.

Katherina slyšela rámus obklopující vrtnou věž dřív, než ji spatřila. Ulevilo se jí, že má kodrcavou cestu za sebou. Zaparkovala auto kousek od staveniště a šla zbytek cesty procházkou.

V košíku na její paži byla láhev červeného vína, kuřecí salát a ovoce. Její prsa netísněná podprsenkou se při chůzi po nerovném povrchu pohupovala pod hedvábnou blůzkou. Usmála se nedočkavostí. Ano, Jace si dnešní polední přestávku užije. Ale musejí se najíst v soukromí. Přemýšlela o různých způsobech, jak dostat Billyho z přívěsu, zatímco si s Jacem dají intimní oběd.

Ke svému překvapení zjistila, že nebude nutné zbavovat se Billyho. Nebyl v přívěsu, ale vrtal se v nějakém omláceném náklaďáku. Podle toho, kolik kolem něj leželo poházených součástek, bude mít ještě nějakou dobu práci.

„Dobrý den, Billy,“ snažila se překřičet hluk.

Když ji uviděl, nervózně se ohlédl přes rameno k přívěsu a loudal se k ní na svých křivých nohách, zatímco si otíral ruce od oleje do potřísněného hadru.

„Dobrý den, Katherino.“

„Proč nepracujete v přívěsu? Nasadil vás Jace na něco jiného?“ Zasmála se a ukázala na rozebraný náklaďák.

„Ne, odešel jsem z přívěsu dobrovolně. Nechtěl jsem bejt pod jednou střechou s ní.“ Ukázal bradou na drahé nablýskané auto, kterého si předtím Katherina nevšimla.

„S ní?“ zeptala se nechápavě.

„Jo,“ potvrdil Billy a odplivl si do prachu na druhou stranu.

Odšoural se zpět ke své opravě a Katherina zmateně zírala střídavě na osobní vůz a přívěs.

„No, vida,“ vzdechla si. „To má člověk z toho, když chce někoho překvapit.“

Popošla k přívěsu, otevřela dveře a vstoupila dovnitř. Když se její oči přizpůsobily přítmí, podívala se směrem k Jaceovu stolu.

Její srdce udělalo několik přemetů. Stála tam beze slova, jako zasažená bleskem. Pak celé její tělo zachvátila prudká a šílená žárlivost.

Jace se opíral o stůl. Dlouhé nohy měl natažené před sebou. U něho stála tmavovlasá žena a intimně se k němu tiskla. Jaceovy ruce byly zaklíněny za jejími zády. Rukama s nalakovanými nehty se mu probírala hustými černými vlasy.

Při Katherinině vstupu se Jace překvapeně narovnal a žena se otočila čelem k ní a povýšeně na ni civěla tmavýma výraznýma očima. Nepřestala se Jace dotýkat. Místo toho řekla sladkým medovým hlasem: „To musí být Katherina. Moc ráda vás poznávám.“ Svůdně se přivinula k Jaceovi a pravila s předstíranými rozpaky: „Ach, promiňte. Nepředstavila jsem se. Jsem Lacey Newtonová-Manningová. Jaceova manželka.“

kapitola 10

V té chvíli Katherina pravděpodobně čerpala sílu z nějakých skrytých zdrojů, protože ani neomdlela ani neutekla. Stála s rukama podél těla a bolestivě si zarývala nehty do sevřených dlaní. Hruď se jí svírala. Pomalu přerušovaně vydechla.

Lacey tam stála s vítězným zlomyslným úsměvem. Jaceova tvář odrážela znechucenost a bezradnost, jeho oči neústupnost. Pomalu se osvobodil z Laceyina objetí a odstrčil ji stranou.

„To není zcela přesné, Lacey. Jsi moje bývalá manželka. Myslím, že v tom je podstatný rozdíl,“ opravil ji.

„Takže s touhle ženskou byl opravdu ženatý,“ pomyslela si Katherina. Až do toho okamžiku se zoufale snažila držet se jiskřičky naděje, že tahle Lacey jen hloupě žertuje. Ale našpulené rty a svůdný výraz brunetky nasvědčovaly tomu, že jejich vztah překračoval meze přátelství. I hlupák by to musel pochopit.

„Ach, Jacei,“ kárala ho Lacey netrpělivě, „vždycky jsi byl až nepříjemně přesný. Já se za tebe cítím provdaná. Navždycky tě budu považovat za svého manžela. Před zraky božími jsme manželé.“

„Opravdu?“ povytáhl Jace skepticky obočí. „Lacey, pokud Bůh považuje všechna manželství za nerozlučná, svět je přecpaný bigamisty.“ Katherina si nevzpomínala, že by někdy v Jaceově hlase zazněla taková trpkost. Mínil tím jejich manželství? Pocítila v srdci nesnesitelnou bolest.

Upřeně se dál díval na Lacey a ona jeho pohled opětovala s vyzývavě pootevřenými rty.

Katherina si tu připadala cizí a zbytečná. Musela odtud vypadnout. Ty intimní pohledy jí zvedaly žaludek. Narušila jejich soukromé sedánky a oni se nemohou dočkat, až budou znovu sami.

Koš s jídlem hlučně spadl na podlahu. Katherina zlomyslně zadoufala, že se všechno vyklopí a rozlije. Třeba se rozbila i láhev s vínem. Když sahala po klice, Jace vyštěkl: „Katherino, kam jdeš?“

Nevěřícně se na něj podívala. Copak se zbláznil? Myslí si, že tu bude stát a dívat se na sexuální hrátky mezi ním a jeho bývalou ženou?

„Jdu domů,“ konstatovala odměřeně. „Jen jsem ti přivezla oběd.“

„No to je –“ začala Lacey, ale Jace ji nenechal domluvit.

„Děkuji,“ řekl. Vypadal sice stále ještě ustaraně, ale instinkt ho nezklamal. Rychle přelétl zkoumavým pohledem její tělo. Věděl, proč ho chtěla překvapit. Prudce se začervenala. Její plány na manželské laškování jí nyní připadaly nemravné.

„Možná bychom si ho mohli dát později,“ navrhl.

„Radši ne,“ odsekla Katherina.

Jace potichu zaklel. Z celého jeho postoje vyzařovala panika. „Ale ještě neodcházej. Chci s tebou mluvit.“

Lacey se s nohou přes nohu usadila na stole. Modré hedvábné kalhoty jí těsně přiléhaly k bokům a stehnům. Pod háčkovanou halenkou se jí zřetelně rýsovalo poprsí. Jace je vidí stejně tak jasně jako já, pomyslela si Katherina a bodlo ji u srdce.

„Jace je pozorný manžel, viď, Katherino,“ zapředla. „Když jsme byli spolu, málokdy mě opouštěl déle než na hodinu.“

„Lacey,“ zamračil se Jace.

„Ještě stále si vzpomínám, jak jsme se milovali,“ zasmála se. „S Jacem je sex opravdový zážitek, viď?“

Katherina pocítila silnou nevolnost a nutkání vyběhnout ven a utéct co nejdál před těma posměšnýma očima a smyslnými rty.

„Samozřejmě, my jsme se brali z lásky, a vy…“ Vemlouvavý hlas se významně odmlčel. Katherina tu jedovatou větu v duchu dokončila. Považoval Jace za nutné vysvětlovat té ženské okolnosti jejich uspěchaného sňatku?

„Lacey, rozebíráš minulost, a ta Katherinu nezajímá.“ Zazněl v jeho hlase varovný tón?

„Právě naopak, miláčku.“ Lacey se oběma rukama opřela po stranách o stůl a naklonila se dopředu. Těžké poprsí se jí rozhoupalo jako vábivé zralé melouny. „Myslím, že Katherinu by zajímalo, že jsme se vlastně rozvedli kvůli rozdílným názorům na rodičovství.“

Odvrátila se od Jace a blahosklonně se zadívala na Katherinu. „Víš, Jace si hrozně zakládá na rodině. Hned jak jsme se vzali, začal škemrat o miminka.“ Našpulila rty. „A já jsem ho chtěla nějakou dobu mít jen pro sebe.“

„Lacey, nech –“

Posadila se zpříma a nedbale kývala nohama. Ignorovala Jaceův vzrůstající vztek.

„Měl štěstí, když s tebou rovnou vyženil rodinu.“ V zářivém úsměvu odhalila ostré bílé zuby.

Katherina se kousla do spodního rtu. Odmítla zhroutit se před Lacey nebo Jacem. Když k ní popošel, uskočila. Všechno, co Lacey říkala, byla pravda, ale slyšet to nahlas z úst této svůdné ženy, která byla kdysi Jaceovou manželkou, žila s ním, spala –

Katherina se otřásla. To, že Jace Lacey vyprávěl o jejich osobním životě, byla neodpustitelná urážka. Možná tady stála a poslouchala Lacey, protože podvědomě vyhledávala nějaký trest. Když se nechala přemluvit, aby si ho vzala, byla hloupá. Ale ona musela zajít ještě o krok dál a zamilovat se do něj, i když věděla, že to je beznadějné. To byla její nejosudovější chyba. Měla mít víc rozumu. Copak Mary také nemilovala Petera a nedůvěřovala mu?

„S Jaceovými názory na rodinu a tak se přeci musel dobrovolně nabídnout, že vychová Peterovu malou holčičku, ne? Samozřejmě, Jace dělá všechno důkladně, a tak se ze vznešených důvodů vzdal všeho ostatního.“

„Zavři klapačku, Lacey.“ Jace se k ní otočil a probodl ji nenávistným pohledem modrých očí. Přirozeně, že byl rozčilený. Lacey poukazovala na slabé stránky jeho manželství. Dotklo se ho to, obzvlášť když byl zjevně stále zamilovaný do své bývalé ženy.

„No, je na tobě, zlatíčko, abys z téhle mizerné situace vytěžila co nejvíc.“ Lacey si soustředěně prohlížela své pěstěné nehty. „To bylo od tebe šlechetné, získat jí zaměstnání. Samozřejmě, čím víc ji zaměstnáš, tím míň času s ní budeš muset trávit.“

Poslední Laceyina slova projela Katherinou jako dýka. Bezděčně se otočila na Jace v němém úžasu. „Ty!“ vykřikla. „Jaks mi to místo získal?“

„Mělas slyšet, jak taťkovi ten nápad vnucoval,“ drmolila Lacey. „Poslouchala jsem na paralelce. Jace musel doslova škemrat, aby taťka ten hloupý nesmysl s reklamou odsouhlasil.“

Katherina slyšela každičkému slovo a děsila se jejich významu. Snažila se najít v Jaceově výrazu náznak popření, ale jen pevně sevřel rty, v modrých očích neústupnost.

„Je to pravda, Jacei?“ namáhavě bojovala se slovy. „Je pravda, žes pro mě vytvořil zaměstnání, které vlastně nepotřebujete?“

„Katherino, vysvětlím ti to!“ Vykročil směrem k ní.

„Odpověz mi, sakra,“ zakřičela. „Přišel s tím nápadem pan Newton nebo ty?“

„Ty to nechápeš –“

„Řekni mi to. Teď hned!“

„Ksakru!“ vybuchl. „Vysvětlím ti to, jestli mě necháš dokončit větu.“

„Nechci po tobě žádné nepodstatné vysvětlování,“ opáčila stroze. „Ty reklamy byly čí nápad?“ Když neodpovídal, zakřičela: „Čí?“

„Můj!“ zařval.

Jeho křik byl stejně hlasitý jako její a to slovo se odráželo od stěn přívěsu jako ozvěna.

Katherina a Jace stáli proti sobě jako dva rozzuření býci. Hrudníky se jim prudce zvedaly, namáhavě dýchali, jejich vztek je stravoval.

Konečně se Katherina zbavila potlačovaného napětí. Uvolnila ramena a otočila se k odchodu. Otevřela dveře a vyšla po schůdkách ven.

Překvapilo ji, že ji Jace okamžitě následoval. Pevně ji chytil za paži.

„Nesahej na mě,“ zasyčela a snažila se mu vytrhnout.

„Tak to pozor. Nevyletíš odtud jako rozzuřená lvice, která jde po krvi. Z toho by určitě vznikly pomluvy.“

Kráčel po jejím boku. Snažila se stačit jeho rychlé chůzi. „Jo, samozřejmě si nepřejeme nevhodné poznámky o šéfově soukromí, že?“ otázala se sladce. „Mám dojem, že tvoje opatrnost je tak trochu přehnaná, když tvoje bývalá manželka přijela v pojízdné ložnici.“

Svíral jí paži tak pevně, až to bolelo, ale nyní stisk ještě zesílil. Ignoroval pronesený sarkasmus a zeptal se: „Kde máš sakra auto?“

„Tamhle,“ ukázala pod dub na kraji lesa.

Doslova ji zbytek cesty vláčel po kamenitém terénu. Myslel si, že obalamutí své lidi takovou ukázkou manželské galantnosti? Že jeho sveřepý výraz a postoj není dost výmluvný?

Když se ocitli u auta a byli z doslechu, sklonil se k ní a řekl: „Nic z toho, co tam bylo řečeno, se nás netýká, slyšíš, Katherino?“ Lehce s ní zatřásl.

„Bolí mě ruka. Pustíš mě?“ Podívala se na něj s klidem, který v žádném případě nevyjadřoval zmatek a utrpení, jež pociťovala.

Okamžitě uvolnil stisk a začal jí paži třít, aby obnovil krevní oběh. „Měla bych se připravit na hrubší zacházení, až se vrátíš domů? Tedy – vrátíš se domů?“

„Katherino,“ vypravil ze sebe zoufale. Odvrátil se od ní a zadíval se přes nezvykle tiché staveniště. Zhluboka si povzdechl a otočil se k ní. „Když jsem ti získal to zaměstnání –“

„Nemusel ses obtěžovat,“ konstatovala trpce.

„Dělal jsem to pro tebe!“ vybuchl.

Chraptivě se zasmála. „Ach, to jistě.“ V zelených očích se jí zračila neústupnost. „Tuhle oblast mého života jsi ještě neměl pod kontrolou. Moji kariéru. Ovládáš můj život, můj byt, můj…“ Odmlčela se, aby nevyslovila přiznání, které by potvrdilo její naprosté ponížení. „Zvládnuls to všechno, viď? Nechceš mi nechat ani kousíček hrdosti a sebeúcty. Bože! Vy Manningové jste chamtiví. Teď ti musím být vděčná a máš to všechno hezky pod kontrolou.

Ty příznaky už znala. Zlost začala vyplouvat na povrch. Její slova prolomila hráz. Takže, pomyslela si Katherina, když sledovala, jak se mu kolem úst prohlubují vrásky, měla jsem pravdu. Pravda vždycky bolí, a on se s ní nedokáže vyrovnat.

„Dobře,“ řekl výhružně. „Když si to myslíš, Katherino.“ Přistoupil o krok blíž. „Ale ještě něco mám pod kontrolou, o čem ses zapomněla zmínit.“

„C-co?“ zeptala se rozechvěle. Instinktivně se děsila lesku v jeho azurových očích.

„Tohle,“ zašeptal a přitáhl si ji k sobě.

„Ne –“ zaprotestovala, než ji umlčel svými rty.

Po tvrdém polibku zvedl na okamžik hlavu. „Můžeš začít splácet všechny svoje dluhy,“ poškádlil ji. Tiskl ji na své vypracované svalnaté tělo. Přitiskl rty na její sevřená ústa a nevzdal se, dokud nepovolila.

Jeho jazyk si našel cestu. Tiskl ji svým tělem ke kapotě. Dotýkal se jí bez jakýchkoliv zábran. Naštěstí byl ke staveništi otočen zády a nikdo nemohl být svědkem jejího ponížení.

Opustil rty a dotkl se ústy jejího krku. „Tys sem přijela na intimní oběd?“ zeptal se zastřeným hlasem.

Při vzpomínce na původní plán se jí nahrnuly slzy do očí. Od té doby se toho tolik stalo. Všechny její sny se zhroutily během jediné hodiny!

„To by se mi líbilo, Katherino.“ Nechal dlaň na její hrudi. „Já vím, že pod tou blůzičkou nic nemáš. V duchu tě vidím nahou a cítím tvé doteky.“

Znovu ji políbil, ale tentokrát nebylo po hrubosti ani stopy. Byl to až k zešílení něžný polibek. Smyslně se jí dotýkal, dokud napětí v jejím těle nepovolilo. Prsty přes lehkou tkaninu laskal její ňadra, až ucítil, že pod jeho dotykem jejich hroty tvrdnou.

Katherina cítila, že se mu začíná poddávat. Její rozhodnost tála pod jeho doteky. Tělo ji zradilo tím, že se mu vzdalo. Ne. Nesmí. Od prvního setkání ji vzrušovala jeho přitažlivost, jeho mužnost. Teď za svou slabost trpěla. Tohle pro něj nic neznamená. Používal svá objetí jako zbraň, aby ji zbavil vlastní vůle, aby dosáhl svého.

Sebrala veškerou zbývající energii a prudce ho odstrčila. Jeho oči, zmámené vášní, rychle zamrkaly a snažily se zaostřit. Když se podíval do rozzlobené nepřístupné tváře, spustil ruce podél těla.

„Jsi vedle, Jacei. Už to na mě nepůsobí. Nemáš pod kontrolou ani jednu součást mého života. Jedu pryč. Vypadá to, že Lacey se asi chvíli zdrží. Určitě se nebude bránit a uspokojí tvé základní instinkty.“

Nasedla do auta a přibouchla dvířka. Když nastartovala a zařadila rychlost, Jace ji rukou na klice zadržel.

„Hezká řeč a hraješ to dobře, Katherino, ale já ti to nespolknu.“ Vztek z něho vyprchal. Mluvil vyrovnaným hlasem, přesvědčivě, a měl naprostou pravdu. „Chceš mě stejně jako já tebe. Přijdu domů v obvyklou dobu.“

Katherina proklínala Jace, svou zranitelnost a poslední schod, o který zakopla při cestě nahoru k bytu. Naštěstí Happyino auto před domem nestálo. Asi vzala Allison s sebou někam na nákup nebo něco zařídit. Tím získala Katherina příležitost, aby rychle rozebrala své problémy a vylízala se z utrpěných zranění.

Neměla ve zvyku vrhat se na velikou postel a poddávat se přívalu slz. Důstojná vyrovnaná Katherina Adamsová málokdy dovolila svým citům propuknout tak bouřlivě. Ale ještě nikdy v životě se necítila tak podvedená.

Nevěděla ani, že Jace byl už předtím ženatý. Jak dlouho byli s Lacey manželé? Kdy? Proč se rozvedli? Lacey řekla, že jedním z důvodů byla jeho touha po dětech, zatímco ona ještě nechtěla mít takovou zodpovědnost. Měl Jace natolik záludné myšlení, aby si vzal Katherinu a staral se o Allison jenom proto, aby Lacey potrestal za to, že nechtěla děti? Byl tohle hlavní motiv celé téhle maškarády?

Zabořila hlavu do měkkého polštáře prosáklého jeho vůní a vzlykala jeho jméno. Proč jen se do něho musela zamilovat? Měla mít víc rozumu. Láska neexistuje, jen v představách básníků a snílků. V opravdovém světě nemůže přežít.

Nedokázala si vzpomenout na lásku svého otce, i když si byla jistá, že ji měl upřímně rád. Po smrti svého manžela na sebe Grace Adamsová vzala odpovědnost zajistit pro své děti a sebe živobytí v době, kdy ženy ještě neměly stejné pracovní příležitosti jako muži. Svou lásku prokazovala osobní obětavostí, aby Katherina a Mary nestrádaly po materiální stránce. Jen zřídkakdy měla po dlouhém únavném dni práce na poště čas a sílu, aby se pomazlila se svými holčičkami. V takových chvílích potom byla vždycky v popředí Mary jako mladší z dětí.

Katherina nezazlívala svému otci, že zemřel. Ani matku z ničeho neobviňovala. Ale toužila po tom, aby ji měl někdo rád. Z opatrnosti se obrnila proti vztahům, které by byly jen dočasné. Hluboko v sobě uchovávala přesvědčení, že by se nedokázala vyrovnat s rozchodem, s tím, aby ztratila někoho, koho by milovala. Až Jaceovi otevřela srdce dokořán, přestala se bránit a dovolila, aby jí projevoval péči a lásku.

Ona a Mary byly přítelkyně, společnice, a kdyby se jí někdo zeptal, prohlásila by, že svou sestru milovala. Byla by to pravda. Ale tohle bylo něco jiného. Nikdy spolu nesdílely intelektuální zájmy jako s Jacem. Byl bystrý a jeho smysl pro humor se nedal srovnávat s Maryinou naivitou. Jace byl její první velkou opravdovou láskou a nyní se k ní otočil zády.

Když Katherina vyplakala všechny slzy, vyčerpaně urovnala postel a omyla si obličej. Happy si všimla Katherininy neobvyklé zamlklosti, když přinesla Allison, ale Katherina se snažila předstírat, že se nestalo nic neobvyklého. Její obranou bude chladný a odměřený přístup.

Připravila večeři a při vaření promlouvala sama k sobě. Probírala nadcházející rozhovor, nacvičovala si každičké slovo. Pokud – a bylo to „pokud“ s otazníkem – přijde Jace domů, tak jak řekl, bude připravena na jeho rozumné logické argumenty, o kterých dobře věděla, že ji mohou zranit víc než ostrá dýka.

Vykoupala se a záměrně věnovala péči svému vzhledu. Nepřipustí, aby ji našel neupravenou a rozrušenou. Žádné ponižující dolézání. Porazí ho svou duševní vyrovnaností.

I přes své vlastní přesvědčování, že jí nezáleží na tom, jestli se vrátí nebo ne, jí srdce poskočilo, když zaslechla zvuk pneumatik jeho džípu před domem a hned nato jeho kroky na schodech.

Právě zavěšovala Allisoninu houpačku, když stanul ve dveřích. Chladně se na něj podívala a usadila Allison pohodlně do plátěného sedátka. Allison zahlédla Jace a začala jásavě výskat a kopat baculatýma nožkama. Katherina se k nim otočila zády a nasupeně odkráčela do kuchyně.

Jace se choval s vyzývavou normálností. Umyl se a hrál si s Allison před večeří jako každý jiný den. Čím déle Katherina pracovala v kuchyni, tím hlasitěji bouchala hrnci a pánvemi. Když si při vyndávání nahřátých housek spálila ruku bez chňapky o troubu, hlasitě a bez zábran zaklela. Ať jde k čertu! Pomyslela si. Takovou trosku ze mě udělal on!

Jace nahlédl do kuchyně a položil zdvořilou otázku: „Nepotřebuješ s něčím pomoct?“

„Ne,“ odvětila stroze. „Všechno si udělám sama,“ prohodila významně.

„Tak jo,“ řekl zvesela a usadil se ke stolu.

Byl vzorem sebeovládání, dlouhé nohy pohodlně natažené s překříženými kotníky, ruce složené na prsou. Měla silné nutkání vyklopit mu na hlavu mísu horkých brambor, aby ho vytrhla z toho jeho klidu.

Uložil Allison na noc a jedli mlčky – Jace hladově a s chutí, Katherina s dusivou rozhodností.

Jako obvykle jí Jace pomohl s nádobím. Jednou ponořil ruku do pěnivé vody a chytil ji za její. Palcem ji pohladil po dlani a zpytavě se zadíval do jejích zelených očí. Vztekle ucukla, aby dala najevo svůj odpor, ale podařilo se jí pouze pocákat si obličej vodou se saponátem.

„Chci s tebou mluvit,“ prohlásil, když odcházeli z kuchyně. V jeho hlase zazněla nesmlouvavost.

Katherinu dopálilo, že konfrontaci navrhl on. Nejlepší obrana je útok a nyní měl tuto výhodu na své straně. Zatraceně!

„Dobře,“ odsekla. Sedla si do křesla naproti gauči. „Taky bych si s tebou ráda promluvila.“

Jace se usadil na kraj pohovky a pozoroval své ruce, visící mu volně mezi koleny. „Měl jsem ti o Lacey říct. Omlouvám se. Promiň, žes na to přišla takovým způsobem.“

„To ti věřím,“ odtušila. „Přerušila jsem vaše milostné udobřování.“

„Ne tak docela,“ řekl podrážděně. Chladný výraz, který změkl při omluvě, se změnil v přísnost. Víčka lemovaná černými řasami zamyšleně skryla pronikavé oči.

„Ne? Ach, jistě, teď už máš bohužel manželku, že ano? To je smůla. Ale tento malý detail nepochybně nebude mít žádný vliv na tvůj vztah s Lacey.“

„Nech toho,“ řekl tiše. Nervózně si třel klouby rukou. „Jsi vždycky tak příšerně vztahovačná. Ani se to nesnažíš pochopit, viď?“

„Pochopit?“ zeptala se nepřirozeně vysokým hlasem. „Přijdu k manželovi do kanceláře a najdu ho v objetí s krásnou ženou obdařenou bujným poprsím, která je úplně náhodou jeho bývalou manželkou,“ odmlčela se, aby se zhluboka nadechla, „a já to nechápu?“

„Žárlíš?“ zeptal se a v očích mu pobaveně zablýsklo.

Změny jeho nálad ji vyváděly z míry. Ano! Chtělo se jí křičet. Ano. Na to, že s tebou žila. Ano. Na to, že se s tebou milovala. Ano. Na to, žes ji líbal. Ano, sžírá mě žárlivost.

Místo toho nedbale prohodila: „Žárlím? Ne. Na to, aby člověk žárlil, musí někoho milovat.“ Postřehla v jeho očích stín bolesti? Ne, to bylo jen zklamání z toho, že se nepředvádí jako zhrzená manželka. „Naše manželství byla vlastně dohoda,“ pokračovala. „Oba jsme to věděli, než jsme do toho šli.“

Vyhnula se jeho pohledu, nebyla schopná čelit těm pátravým očím. Věcně se zvedla a přešla ke svému psacímu stolu. Musela náhle mezi ním a sebou vytvořit větší prostor. Braň se, Katherino, nařizovala si v duchu.

„Já… ehm… to je,“ koktala. Proklínala se za svou neschopnost stát na svém, když se na ni podíval. „Byla jsem rozzlobená, protože jsi mi lhal o tom místě.“

„Bude ti vyhovovat, Katherino, i když –“

„To se můžeš vsadit!“ rozhorleně se k němu otočila. „Rozhodla jsem se, že odvedu perfektní práci.

Ukážu tobě i panu Willoughbymu Newtonovi, že se mě nemusí zastávat jenom proto, že jsem manželka jednoho z jeho lepších lidí.“

Opatrně, Katherino, napomínala se. Cítila, jak se jí oči zalévají slzami. „Z nějakého důvodu jsi mi zajistil perfektní zaměstnání. Teď už jsem jenom další zaměstnanec. Od nynějška už se o sebe postarám sama. Jestli se mi to povede, paráda. Jestli ne, pak to bude jenom moje chyba. Ale nechci od tebe žádnou pomoc.“ Artikulovala poslední slova přesně a zřetelně.

„Mýlíš se, jestli si myslíš, že bych si přál, aby tomu bylo jinak, Katherino,“ řekl tiše.

Zarazilo ji, že přijal její proslov tak klidně. Kam se poděl jeho vztek? Proč se nesnažil jí to vyvracet? Dalo by se říct, že vypadal… Jak? Smutně? Zoufale se snažila dodat svým slovům náležitou bojovnost.

„Co se týče našeho manželství, půjdeme každý svou vlastní cestou. Za daných okolností myslím, že by to tak mělo být.“

„Aha.“ Nebyla to otázka. Spíš jen téměř neslyšitelný výrok.

„Ano,“ prohlásila s větším přesvědčením, než v té chvíli pociťovala.

Dávala mu otevřeně nabídku trávit neomezený čas s Lacey. Už když ten ortel nad sebou vyslovovala, měla pochybnosti o tom, jak by přežila, kdyby ji opustil.

„Kvůli Allison můžeme předstírat, že jsme rodina… pokud bys ovšem chtěl,“ pokračovala s námahou. Odmlčela se, dávala mu příležitost odporovat a modlila se, aby té příležitosti využil. Když nepromluvil, zamnula si nervózně ruce a dodala: „Myslím, že ty i já bychom měli… jít za svými vlastními cíly a dělat…, co sami uznáme za vhodné.“

Skončila. Kam se poděl pocit uspokojení, který se teď měl dostavit? V žilách jí nepulsovala vítězná krev. Místo toho jen výsměšná prázdnota. Jako obrovský balvan jí tlačila na srdce. Její nacvičená řeč vyzněla malicherně, dětinsky, hloupě a nejisté.

Jace se postavil v celé své výšce a vykročil k ní. „Mám dojem, že máš naprostou pravdu, Katherino.“

Odmítla připustit si ta mučivá slova. Sevřela pevně rty, aby zadržela vzlyk, který se jí dral z hrdla. I nyní doufala, že bude prosit o odpuštění a vyzná se jí z nikdy neutuchající lásky. No, vyslovila své ultimátum, a on na něj přistoupil. Ale nedokázala se s tím smířit. V této hádce by dala cokoliv za to, aby prohrála.

Přibližoval se k ní, až stál těsně před ní. Cítila se lapená, měla pocit, že se dusí, bylo toho na ni moc. Jeho blízkost v jejím těle vždycky vyvolávala řetězové reakce. Už od té doby, kdy poprvé otevřela dveře a spatřila ho.

„Myslím, že bychom měli oba jít za svými vlastními cíly a dělat, co sami uznáme za vhodné. A zrovna teď chci políbit svou ženu.“

Ocitla se v jeho náručí, dřív než si uvědomila, co má v úmyslu. Jeho rty se ocitly na jejích. V tomto polibku nebylo nic obhroublého jako odpoledne. Ochromoval ji úplně stejně, ale přístup byl jiný.

Jeho ústa se dotkla jejích s takovou přesností, že automaticky uvolnila cestu jeho laskajícímu jazyku. Líbal ji vášnivě, důkladně a smyslně. Nepohyboval rukama. Jen ji k sobě pevně tiskl, nedovolil jí jakkoliv se bránit.

Byla naprosto bez dechu, když konečně zvedl hlavu. Zadíval se do zelených očí plných slz a rukama lehce přejel po stranách jejích prsou. „Dobrou noc,“ zašeptal.

Potom ji pustil, otočil se, odešel do své ložnice a zavřel za sebou dveře. Katherině se zatočila hlava, malinko se zapotácela, i když nohama stála pevně na podlaze.

Instinktivně pozvedla ruce, aby se ho přidržela. Chraptivě zašeptala jeho jméno. Známé pocity jí projely celým tělem. Takhle mě tady nenechávej, zvolala v duchu.

A potom se jí vrátilo rozumné uvažování. A to se změnilo ve vztek. A ten vztek s ní zacloumal.

Jak se opovažuje! Jak se opovažuje takhle mě líbat potom, co strávil den s Lacey!

Vpochodovala do Allisoniny ložnice a práskla za sebou dveřmi. Hluk probudil malé dítě, které musela ukolébat, než se znovu poddalo spánku.

kapitola 11

„Myslím, že se poohlédnu po nějakém dříví na topení. Už jsem viděl několik inzerátů v novinách. S Cooperem jsme se dohodli, že si dohromady koupíme jeden sáh a rozdělíme se. Začíná se ochlazovat a už brzy budeme moci zatopit v krbu.“ Jace žvýkal sladkou koblihu s rozinkami a upíjel horkou černou kávu, zatímco Katherina podávala Allison její ranní příděl dětské ovesné kaše s ovocem.

Když neodpovídala na jeho pokus o konverzaci, nevzdal se: „Co myslíš?“

Jeho nezávazné švitoření jí šlo stejně na nervy jako před týdnem. Od toho večera, kdy se její vysněný svět zhroutil a zanechal ji zničenou, se Jace choval, jako by se mezi nimi nic nestalo.

Přála si, aby zakřičel, něčím hodil, rozčilil se, cokoliv, jen aby se přestal chovat tak přátelsky. „Jak chceš,“ zamumlala, když utírala Allison ubryndanou pusinku vlhkou utěrkou. Před týdnem by nevěřila, že spolu budou žít ještě v době, kdy se počasí ochladí, a on teď mluvil o tom, že udělá zásoby dřeva.

Téměř se mu podařilo prorazit její chlad ten den, kdy přišel domů a mimochodem oznámil, že vrt, který prováděli, konečně přinesl výsledky.

„Ach, Jacei, to je úžasné!“ vykřikla a ihned si v duchu vynadala, že pociťuje takovou radost.

Rychle se na ni podíval a vesele se zakřenil. „Jo, Katherino,“ – zamnul si ruce – „vždycky znovu mě to udiví. Vždycky, když narazíme na ropu, i když jsem si před zahájením vrtu jistý, že tam bude, je to jako… jako –“ zarazil se s rukama bezradně sepnutýma a bezmocně pokrčil rameny. Chlapecky se zasmál. „No, prostě, nedá se to k ničemu přirovnat.“

Chtěl se podělit o svou radost, o své nadšení. Ráda by ho objala, pogratulovala mu, ale –

Chvatně pokračoval: „Napadlo mě, že bychom si spolu dnes večer mohli vyrazit. Nechat Allison u Happy a vyjít si na večeři a –“

„Ne,“ přerušila ho rychle. Měla silné nutkání pozvání přijmout. „Já… ehm… jsem dneska celý den psala na stroji a jsem unavená.“

Zklamání v jeho výraze bylo zřejmé, ale chápavě se usmál a řekl: „Dobře. Tak někdy jindy.“

„Už bych měl radši jít,“ vstal nyní Jace od stolu a důkladně si protáhl paže. „Jsem rád, že jsem tu postel koupil. Sice je ta ložnice přecpaná nábytkem, ale stojí to za to.“ Usmál se zářivě, přímo ďábelsky. Snažila se ho nevnímat.

Sklonil se a otřel se jí obličejem o šíji. „Už to chce jenom jedno. Abys tam byla se mnou.“ Něžně ji kousal do citlivé pokožky na krku a Katherině se zachvěla ruka se lžičkou mixovaných broskví, kterými krmila Allison.

Jaceova ruka vklouzla pod Katherininu paži, zakryla její ňadro a lehce ho stiskla. Jeho dotyk ji skrze slabé tričko pálil. Upustila lžičku, postavila se a otočila se k němu. „To nedělej.“ Snažila se, aby se jí hlas netřásl rozrušením, a pokračovala s větším důrazem: „Jestli si chceš… chceš s někým hrát, tak si jdi za Lacey.“ Povzbudily ji jeho sveřepě stisknuté rty. „Kromě toho, má… bohatší… figuru než já,“ dodala jedovatě.

Ledový chlad v jeho očích byl důkazem, že se jí konečně podařilo probudit v něm zlost. Pohyboval podrážděně čelistí, tělo strnule napjaté, jako by v sobě dusil vražedné choutky.

Vítězství ovšem nezůstalo na Katherinině straně. Drze přejel její postavu pronikavým pohledem a procedil mezi zuby: „Ano, to má. To zajisté má.“ Potom se otočil a odešel z kuchyně. Za několik okamžiků slyšela Katherina bouchnutí domovních dveří.

Nešťastně klesla na židli a rozplakala se. „Ach, Jacei,“ naříkala. Nevědomky si položila ruku na ňadro ještě teplé od jeho vzrušujícího doteku. „Chybíš mi,“ vzlykala s hlavou opřenou o stůl.

Nepoddávala se sebelítosti příliš dlouho. Allison byla poslední dva dny neklidná a podrážděná. Její obvyklá chuť k jídlu byla tatam. Nosík měla ucpaný a později toho dne začala kašlat. Postupem dne vzdala Katherina snahu pracovat. Starost o Allisonino zdraví jí nedovolovala jasně přemýšlet a vylučovala možnost tvůrčích nápadů.

V pozdním odpoledni už holčička žalostně naříkala a měla horečku. Katherina ji chovala a přecházela s ní po bytě, snažila se ji uklidňovat jemným poplácáváním po zádíčkách a něžnými slovy. Její dýchání se rapidně zhoršovalo a kašel zněl drsně.

Katherina se bezúspěšně snažila dovolat Happy, ale její auto se před domem stále neobjevovalo. Když zazvonil její vlastní telefon, sáhla rychle po sluchátku. Volal Jace, že možná přijde domů později, ale Katherině se nesmírně ulevilo, že slyší jeho hlas. Zapomněla na svou hrdost a vychrlila na něj svou starost o Allison.

„Volalas doktora?“ zeptal se Jace, když mu popsala všechny příznaky nemoci.

„Ano. Řekl, abych jí dala něco na horečku, sledovala ji a případně zavolala, kdyby se stav zhoršil.“

„Kdy to bylo?“

„Někdy po obědě.“

„No, myslím, že mu raději zavolám sám a požádám ho, aby přijel. A přijedu okamžitě domů. Jsi v pořádku?“

„Ano,“ řekla nepřesvědčivě. „Jacei, víš, byla tak malá, když se narodila, a její plíce –“

„Já vím, miláčku, já vím. Čekej doma, za chvíli přijedu.“

Katherina zavěsila sluchátko a pocítila v srdci vlnu něhy. Jace přijede domů, aby jí pomohl. Všechno bude v pořádku. Jace tu za chvíli bude. Šeptala svou úlevu plačícímu děcku a dál přecházela po bytě a naslouchala znepokojivému kašli.

Allisonin stav se zhoršoval každou minutou. Katherinina úzkost se proměnila v opravdový strach, když slyšela, s jakou námahou holčička dýchá. Vydávala chrčivé ostré zvuky, její kašel zněl nepřirozeně. Katherině připomínal štěkání loveckých psů.

Byla už šílená hrůzou, když konečně uslyšela někoho na schodech a vrhla se ke dveřím. Prudce je otevřela s Allison v náručí. Jace bral schody nahoru po dvou, v patách doktora Petersona, dětského lékaře. Jace se zastavil uprostřed kroku, když uviděl Katherininy vyděšené oči, ale potom posledních pár schodů přímo vyletěl.

Podíval se na Allison a Katherina drmolila: „Dýchá hrozně špatně. Poslechni si ji. Určitě umře. Vím to. Její plíce –“

Lékař i Jace ji ignorovali. Doktor Peterson uslyšel chraptivý kašel a naléhavě prohlásil: „Rychle do koupelny.“

Jace postrčil Katherinu do určené místnosti. Vypadalo to, že ví, co dělat, protože sáhl po kohoutku s horkou vodou u vany dřív, než je doktor Peterson stačil následovat a zavřít za sebou dveře.

„Co –“ začala Katherina, ale doktor Peterson ji přerušil. „Máte doma nějakou mentolovou mast, něco na rýmu?“

Katherina jen němě přikývla a ukázala hlavou na lékárničku u zrcadla. Lékař sáhl po skleničce s mastí a začal jí mazat Allisonin hrudníček.

Mezitím se koupelna měnila v saunu, horká voda tekla do vany plným proudem. Jace strhl z věšáku ručník a namočil ho v umyvadle do teplé vody. Vyždímal ho a přiložil jemně na malé tělíčko.

„Mělo mě napadnout –“ Katherina se pokoušela omluvit svou nevědomost.

„Ne, pokud jste se ještě s takovým případem nesetkala,“ ujistil ji doktor Peterson. „Musel to pro vás být ošklivý zážitek, ale spravíme to,“ uklidňoval ji a Jace jí položil paži kolem ramen. Zapomněla na všechny rozepře a vděčně se o něj opřela, zatímco lékař přiložil Allison další obklad.

Pokračoval v léčbě a minuty ubíhaly. Tri dospělí lidé v omezeném prostoru plném páry byli doslova promáčení, až konečně Allison dlouze a namáhavě zakašlala. Katherina k ní vztáhla ruce, ale doktor Peterson ji zadržel. „To by mohlo být ono,“ řekl.

Z Allisonina nosíku vystřelil hustý hlen a zároveň znovu chraptivě zakašlala a vyplivla další hlen. Všem se ulevilo.

„Tak, a je to,“ vykřikl lékař jásavě. Utřel Allison papírovým kapesníčkem nosík a zkušeným jemným hmatem jí vyčistil pusinku.

Téměř zároveň se Allisonino dýchaní vrátilo do normálu. Ospale zaklonila hlavičku a zavřela očka. Po několika hodinách nepřetržitého naříkání konečně přestala plakat.

Jace se dal do úklidu zpustošené koupelny. Katherina pobíhala kolem doktora Petersona, který odnášel Allison do jejího pokojíčku. Opatrně ji položil do dětské postýlky a vytáhl stetoskop, aby si ji poslechl.

Když se narovnal, prohlásil: „Přesně tak, jak jsem si myslel. Plíce má čisté. Asi se v posledních několika dnech nakazila nějakou virózou a byla zahleněná. To chraptivé dýchání a kašel pocházely z krku, ne z plic.“

„Hrozně moc vám děkuju, pane doktore. Byla jsem šíleně vyděšená.“

„Já vím. Nezapomeňte na tenhle trik s koupelnou, pokud Allison nebo vaše další dítě bude mít stejné potíže.“ Znovu pohlédl na Allison a rozhodl se dát jí lék. Do pusinky jí ho vpravil kapátkem.

„To je na rozpouštění hlenů. Pomůže jí dobře se vyspat.“ Zatímco vypisoval předpis, dodal: „Tohle si vyzvedněte zítra, a kdyby dostala horečku, můžete jí dát tekutý aspirin. Jestli se její stav do dvou dnů nezlepší, zavolejte. Máte zvlhčovač vzduchu?“

„Ano,“ odpověděla Katherina, vědoma si toho, že Jace už je v pokoji s nimi.

„Dejte jí ho na pár dnů do pokoje. Bude se jí lépe dýchat.“

„Děkujeme, pane doktore,“ řekl Jace, podal lékaři ruku a vyprovodil ho ke dveřím.

Když se vrátil, Katherina se skláněla nad dětskou postýlkou a hladila Allison po zádíčkách.

„Docela tě vylekala, viď?“ zašeptal Jace.

„Ach, bože, Jacei. Šíleně jsem se bála,“ odpověděla Katherina roztřeseně.

„Já vím. Jsem rád, že jsem zavolal a byl tady s tebou.“ Položil jí ruce na ramena a konejšivě ji masíroval.

„Děkuju,“ řekla tiše. Pak si vzpomněla, že se během krize zachoval jako odborník, a zeptala se: „Jak jsi mohl vědět, co máš udělat?“

Potichu se usmál a odpověděl: „Když jezdíš po staveništích daleko od lidí, naučíš se spoustu věcí. Někdy se musíme ošetřovat navzájem. Jeden člověk z mojí party se jednou takhle dusil a Billy nám přesně řekl, jak na to.“

„Vyřiď Billymu, že jsem jeho dlužnice.“

„To se mu bude líbit,“ prohlásil Jace s úšklebkem. „Hele, nemáš hlad? Vynechali jsme večeři, jestli to nevíš.“

„A oběd,“ vzpomněla si Katherina. Naposledy poplácala Allison po zadečku a otočila se k němu. „Ale nějak mi to nepřišlo.“

„Tak si na chvíli lehni a já dojedu pro pár hamburgerů.“

„Nechci tě nijak –“

„Už ani slovo,“ přerušil ji na cestě ke dveřím.

Katherina klesla na gauč, zaklonila hlavu a zavřela oči. To byl ale den…

To byla její poslední myšlenka, než ji probudily lehounké polibky na oči. Otevřela je a uviděla, že se nad ní sklání Jaceův starostlivý obličej.

„Já jsem usnula?“ zeptala se rozespale.

„Vypadalo to tak, pokud jsi ovšem jen tak neodpočívala,“ usmál se. „Co takhle dát si piknik?“

„Cože?“ pokoušela se posadit rovně. „Ach, Jacei!“ vykřikla, když uviděla hamburgery, hranolky a koláčky na prostřeném kávovém stolku se svícnem.

„Milostivá, podává se večeře,“ řekl Jace s hlubokou úklonou.

Po několika týdnech se Katherina poprvé zasmála nahlas. Tím byla určena nálada této večeře pro dva. Zahrnoval ji historkami ze svých dobrodružství v zahraničí. Jeho popis šejka, kterému by se zamlouval jako manžel pro jednu z jeho dvanácti dcer, ji rozesmál tak, až jí vhrkly slzy do očí.

„Ty se směješ, a já jsem jen taktak unikl zneuctění,“ prohlásil Jace s předstíraným dotčením.

Katherina vstala a začala ze stolu sbírat papírové talíře a kelímky. Naprosto znehybněla, když ji Jace uchopil kolem pasu a otočil ke gauči, na kterém seděl.

V té chvíli neměla žádnou vlastní vůli a nechala se přitáhnout blíž, zatímco on ji rukama hladil po zádech a díval se jí do očí.

„Dneska bez podprsenky,“ zašeptal darebácky a vrhl na ni okouzlující úsměv.

Stále se jí díval do očí a sáhl jí laskajícíma rukama pod tričko. Její pohled odrážel, co cítila při doteku jeho citlivých prstů. Neodrazovala ho. Po tomhle toužila. Litovat může později. Ale právě teď se utápěla v jeho dotecích.

Nadzvedl jí tričko a Katherina z něj vyklouzla. Medově zbarvené vlasy jí spadly na ramena. Osvětloval ji jen plamen svíčky a Jace se na ni uhranuté díval. Plápolající plamínek kreslil na jejím těle stíny a zdůrazňoval obliny a prohlubně, jako na kresbě nějaké plastiky.

Jace ponořil hlavu mezi její prsy a políbil hebkou kůži. Jeho slova zněla tlumeně. „Katherino… krásná… sladká…“

Něžně, téměř zbožně líbal její ňadra. Potom se od nich odtrhl a vzdával jim hold očima stejně jako předtím prsty. Potom je znovu políbil.

Ze svého úhlu viděla Katherina jeho černé husté řasy a dokonale řezaný nos – dlouhý, rovný a aristokratický.

Uchopil ji zezadu pod koleny a rukama jí přejížděl po stehnech. Srdce jí bilo očekáváním. Bez zaváhání ho vzala oběma rukama za hlavu a sklonila se nad něj, zaclonila tu milovanou hlavu svými vlasy.

Jeho ruce ji hladily v pase a posléze stoupaly výš.

Rozepnul jí knoflík u džin a sjel zipem dolů. Oběma rukama vklouzl pod kalhoty a uchopil ji za boky.

„Katherino,“ vydechl, „jsi krásně opálená a jsi celá nádherná.“ Laskal obličejem její břicho. Jeho brada ji šimrala, ale byl to příjemný pocit.

Sevřel ji pevněji, když nalezl dolík uprostřed. Beze spěchu zkoumal tuto část jejího těla jazykem. Utočil na ni, miloval ji. Byl to procítěný a naprosto sexuální útok.

Katherina začala rychleji oddechovat. Unikaly jí slabé výkřiky a celá její bytost byla v plamenech. Měla v sobě víc krve, než její cévy stačily zpracovávat, pulsovala jí bouřlivě celým tělem.

Jace se odtáhl a zadíval se na gumičku malých kalhotek. Zahákl pod ni prst, dráždivě přejel nejprve na jeden bok, potom na druhý. Prstem se zastavil opět uprostřed. Pomalu a přesně sunul ruku dolů.

Právě v okamžiku, kdy měla Katherina pocit, že vykřikne hlasitě, Jace ruku odtáhl, až téměř ztratila rovnováhu. Kolébal její hlavu v dlaních a hladově vyhledal její rty. „Tohle já už nevydržím,“ zamumlal nesrozumitelně. Rychle sfoukl svíčky a táhl ji za sebou do ložnice.

Nedbale odhodil pokrývky a jemně postrčil Katherinu na postel. Bez zaváhání si stáhla džíny a kalhotky, zatímco Jace shazoval své oblečení, a přitom tiše nadával na nepoddajné knoflíky, háčky a podobné výmysly.

Když byli oba nazí, zakryl její tělo svým. Poséval polibky její obličej a vplétal své prsty do zlatavých kadeří rozhozených na polštáři.

Zoufale zašeptal: „Katherino, tohle mi neodpírej. Prosím. Chci tě. Potřebuju…“

Její tělo odpovídalo za ni. Odmítlo se mu bránit. Její ruce hladily jeho široká záda, dolů k bokům a kam až dosáhly po stehnech. Byla to potlačovaná touha, která ji nyní přiměla, aby ho přijímala se stejnou vášní jako on ji.

Bez otálení se spojili v jedno tělo. Jace přestal s vášnivými polibky, položil svou tmavou hlavu na polštář vedle její a namáhavě oddechoval. Katherina spočinula rukama na pevných svalech jeho boků. Spokojili se s vychutnáváním slasti, s uspokojením, které si poskytovali navzájem v tomto intimním okamžiku.

Konečně se Jace zvedl na lokty a zadíval se jí do tváře. „Věděl jsem, že už nastal čas, jinak bych nikdy –“

„Já vím,“ odpověděla šeptem a shrnula mu černé kadeře z vlhkého čela.

Prstem přejížděl po obrysech její tváře, přes lícní kosti, po nose až ke rtům. Prst následovaly jeho rty.

„Když jsme takhle spolu… je to… ach, Katherino, polib mě,“ vzdychl. Cítila, že si jeho tělo žádá víc, teď, když byla původní žádost ukojena.

Ucítila jeho jazyk ve svých ústech a pak zvídavě pronikla do jeho úst. Malinko se od ní odtáhl, zakryl obě její ňadra rukama a přitáhl si je ke svým žádostivým rtům. Sametově drsným jazykem vykresloval mokré stopy na růžových oblinách a pak je objal rty.

Katherina jásavě vykřikla jeho jméno a přestala vnímat svět kolem sebe, kromě Jaceova těla, které jí přinášelo naplnění. Nemalou součástí tohoto naplnění bylo slyšet, jak Jace vykřikl její jméno v okamžiku nejvyšší extáze.

„Chci se podívat na Allison,“ pronesla Katherina o chvilku později do tmy.

„Na koho?“ zažertoval Jace. Hravě ji plácnul a řekl: „Půjdu s tebou.“

Smáli se jako dvě rozverné děti, když procházeli tmavým bytem. Jaceovi se podařilo narazit do všeho, co bylo v cestě, případně i upadnout, a tápal po Katherině, aby mu pomohla. Neomylně vždy nahmatal nějakou intimní část její anatomie a horlivě se potom omlouval.

„Ach, promiňte, milostpaní. Omlouvám se. Ale je tady strašlivá tma, víte?“

Katherina se zachichotala. „Ty světlo vůbec nepotřebuješ. Víš dobře, kde co je.“

„Máte naprostou pravdu,“ opáčil prostořece a štípnul ji do zadečku.

„Jacei! Před dítětem?“

Oba se zasmáli své rozdováděnosti, ale v okamžiku, kdy stanuli nad postýlkou, zvážněli. Allison klidně spala. Pravidelně oddechovala za tichého šumění zvlhčovače vzduchu.

„Myslím, že nás vůbec nepostrádala,“ zašeptal Jace.

Když se vrátili do velké postele a leželi spolu schouleni do klubíčka, Katherinu přepadly první výčitky svědomí ohledně toho, co se stalo.

Je opravdu taková naivka a idealistka, aby se domnívala, že sex je součástí lásky? Milovala Jace a sex byl určitě součástí její lásky, ale věděla, že on ji nemiluje.

Ale přesto, nějaké city k ní měl. Připadalo jí, že je s ní rád. Předtím se o Allison bál stejně jako ona. Možná pro něj byla součástí lásky tato starostlivost a péče.

Jedna věc byla jistá. Už nebude trpět tak jako poslední týdny. Pokud tohle je všechno, co jí může nabídnout, potom nebude žádat víc. Musí jí to stačit.

Jako by ji chtěl v jejích myšlenkách utvrdit, Jace se v polospánku pohnul a přesunul ruku z jejího břicha na ňadro, lehce ho stiskl a prsty znovu uvolnil.

Katherina zašeptala slova, která by za denního světla nikdy nepronesla: „Miluju tě, Jacei.“

Katherina seděla u psacího stroje a zírala na stěnu. Měla pracovat na první várce reklam, ale omamné vzpomínky na uplynulou noc jí zatemňovaly mozek a vzrušovaly tělo tak, že nebyla schopná souvislého myšlení.

Allison bylo lépe. Pomalu jí začínalo chutnat jíst a lék, který předepsal doktor Peterson, pomáhal odhlenění, a zároveň ji uklidňoval. Spala klidným a posilujícím spánkem.

Katherina si pro dnešek zadala úkol a byla rozhodnutá ho splnit, ještě než začne chystat večeři. Naťukala pár slov a zazvonil telefon.

Překvapilo ji, že se ve sluchátku ozval Billyho drsný hlas.

„Dobrý den, Billy,“ řekla spokojeně. „Co byste potřeboval?“

„No, Katherino, hrozně nerad vás volám.“ Katherině se bolestivě sevřelo srdce. Něco se stalo Jaceovi. NE! Nehoda? Byl zraněn?

„Jace?“ zeptala se nepřirozeně vysokým hlasem.

Billy pravděpodobně vycítil její myšlenky a rychle ji ujistil: „Jace je v pořádku. Teda, není zraněný ani mrtvý a tak.“

Katherině se podlomila kolena a upadla na nejbližší židli. „Hrozně jste mě vylekal, Billy.“

„Promiňte, Katherino.“ Ucítila dým z cigarety, který Billy odfoukl mimo sluchátko? „Víte, Jace mě požádal, abych vám zavolal a vyřídil, že dnes nepřijde domů.“

„Děje se něco na staveništi?“

Další výdech kouře. „Ne tak docela,“ utrousil Billy.

„Tak co?“ zeptala se Katherina netrpělivě. Nerada chodila kolem horké kaše.

„Jel do Longview, aby dostal tu Newtonovu děvku z maléru.“ Slyšela, jak si Billy oddechl, že to má konečně za sebou.

„Aha,“ zamumlala Katherina. Neodvažovala se pronést něco víc, protože by nebyla schopná mluvit klidně.

„Jo,“ přitakal Billy. „Ale to je vaše a Jaceova věc. Prostě, ta coura před hodinou volala a mlela něco o tom, že se dostala do nějaký potyčky na kovbojským bále, který milujou všechny tyhle opuštěný ženský. Prosila Jace, aby tam přijel. Tak jel,“ ukončil Billy zhnuseně.

„Samozřejmě,“ povzdechla Katherina. „D-děkuji za zavolání, Billy. Dělala bych si starosti, kdyby se večer neobjevil.“

„No, nevím, kdy ho máte očekávat. Ta děvka… tedy… ona…“ Nevěděl, jak větu ukončit. Katherina ho ušetřila dalších rozpaků.

„Ano, chápu, Billy.“

Přerušila rozhovor. Skryla si obličej do dlaní a nevěřícně potřásala hlavou, nemohla pochopit, že by ji Jace opustil kvůli Lacey. Po včerejší noci? Hloupost! Po dnešním ránu, kdy čekal před lékárnou ještě dřív, než otevřeli, aby vyzvedl pro Allison léky? Ne!

Jak ji mohl líbat tak něžně a náruživě, když za pár hodin potom spěchal do Laceyiny náruče? Copak takhle má vypadat jejich společný život? Má se dělit o jeho něhu s Lacey, zatímco Lacey by navíc měla i jeho lásku?

„Nevím, jestli tohle dokážu,“ řekla Katherina nahlas a pak jí došlo, že se právě rozhodla.

kapitola 12

„Ahoj, zlato.“ Katherinou u psacího stolu zacloumala zloba. Jace prošel místností až k ní, sklonil se a políbil ji na tvář. „Panebože, jsem úplně na dně. Nezbylo trochu kafe?“

„Myslím, že ano,“ odpověděla odměřeně.

Sledovala jeho záda, když odcházel do kuchyně, jako by si jen odběhl pro noviny – přede dvěma dny. Dělal poznámky o počasí, ptal se, jak je Allison, a vyjadřoval nespokojenost, že právě před obědem spí. Nezmínil se ani slovíčkem o tom, kde minulé dva dny byl a co dělal s Lacey Newtonovou-Manningovou.

Od té doby, co jí zavolal Billy, žila Katherina v jakémsi vakuu. Jace utekl k Lacey. Byl pryč celé dva dny a teď se nezmínil ani slovíčkem a nesnažil se nic vysvětlovat. Očekával snad, že se vrátí domů a začnou žít, jako by se nic nestalo? To měl v úmyslu? Tak tohle panu Jasonovi Manningovi nedaruje!

„Jak jde práce?“ zeptal se, když se vracel s šálkem horké kávy. Vyčerpaně padnul na gauč, uvolněně zaklonil hlavu a na okamžik zavřel oči. Znovu je otevřel a udiveně se na ni podíval, protože si dávala načas s odpovědí. Spatřila temné kruhy pod jeho očima a tmavý porost neholených vousů. Pod tmavým opálením vypadal ztrhaně.

„Jde to dobře,“ odpověděla po chvilkovém zaváhání. „Včera jsem dostala dopis od pana Newtona – chválil mě za první verze, které jsem mu poslala.

Také jsem mluvila s šéfem produkce v televizi. Už se poohlížejí po vhodných lokalitách pro natáčení.“

„Hej, to je paráda. Věděl jsem, že to dokážeš. Jsem na tebe pyšný.“

Vstala od psacího stolu a přešla k oknu. Stála k němu otočená zády a řekla: „Asi se ti taky ulevilo. Teď už se za mě nebudeš cítit tak zodpovědný.“

Dlouhé ticho mezi nimi zhoustlo napětím. Když promluvil, v hlase mu zazněla podrážděnost. „A co má tahle kousavá poznámka znamenat?“

Katherina polkla naprázdno, snažila se zahnat úzkost, která jí svírala srdce. Narovnala se, nasadila chladný nezúčastněný výraz a pomalu se k němu otočila.

„To znamená,“ zkusila to, „že podle mého názoru bychom měli skoncovat s touhle přetvářkou, které říkáme manželství.“ Pokud ji nezabijí slova, která právě vyslovila, určitě to udělá bolest, která jí svírala útroby. Odhodlaně pokračovala, ale nebyla schopná podívat se mu do očí, které ji rozhněvaně sledovaly zpod přimhouřených víček.

„T-ty máš jiné… zájmy… a já jsem vždycky byla samostatná. Nechci, aby se mi někdo jiný míchal do života.“ Proč nedokázala mluvit klidně? Její hlas byl stejně nejistý jako její rozhodnutí. Musela si přiznat, že jeho narůstající vztek a vyčítavé oči ji vyváděly z míry.

„Aha. Všechno sis to dobře promyslela,“ řekl trpce.

„Ano,“ ujistila ho.

„Nedokážeš se vyrovnat s existencí Lacey.“

Překvapilo ji, že nahlas pojmenoval jejich nejpodstatnější problém, ale nezaváhala a opáčila: „Ne, nedokážu. Nedokážu se vyrovnat s –“

„Nedokážeš se vyrovnat se mnou. Nic, co se týká mě, nebereš, hned od té doby, co jsem se tu poprvé objevil.“ Vstal a rozzlobeně vykročil směrem k ní. Instinktivně o krok ustoupila.

„Vidíš to!“ zareagoval na její ústup. „Právě o tom mluvím.“ Zastavil se tak metr od ní a trval na svém: „Co tě proti mně tak poštvalo? Hm? Proč jsem já vždycky automaticky ten zlej?“

Zírala na něj jako přikovaná, bála se výbuchu, kterého už byla několikrát svědkem.

„Odpověz mi, sakra!“

„Protože jsi Manning,“ vyjela. Cítila tepot vlastního srdce ve spáncích a lapala po dechu. Teď, když došlo na lámání chleba, dostala najednou strach.

„Tvoje rodina už mi jednou ublížila a nemám v úmyslu nechat se od vás ještě jednou zranit.“

„Moje rodina. Ne já,“ upřesnil.

„Copak to není to samé?“

„Ne! Ještě ti nedošlo, že já si cením úplně jiných hodnot než oni? Proboha!“ Uhodil se zaťatou pěstí do dlaně.

„To si nejsem tak jistá.“ Katherinu hádka začala rozehřívat. Zastrašovala ji zlost, která vyzařovala z každého jeho póru a čišela mu z očí, ale byla odhodlaná obhájit se, a to přesvědčivě. Nemohla mu říct, že s ním nedokáže žít, protože on miluje jinou ženu. To byla neudržitelná situace, neboť ona sama se do něj zamilovala.

„Zachoval ses přesně tak, jak jsem od tebe očekávala, Jacei. Dokážeš s lidmi manipulovat, okouzlíš oběti, aby se přestaly bránit, a pak po nich jdeš. Důvěru, kterou jsem v tebe začala mít, jsi zradil.“

„Ach, do pr –“ Zbytek slova spolkl. Prsty si nervózně projel neposlušné vlasy a pozoroval ji s neskrývaným pohrdáním. „Ty jsi pokrytecká podezíravá potvora. Tos věděla?“

„Vidíš!“ Ukázala na něj důkazně prstem. „Právě jsi potvrdil má slova. Peter používal podobné výrazy pro mou sestru. Mary se přiznala, že někdy ani neznala slova, kterými ji nazýval. Ale to bylo teprve první kolo. Později se uchýlil k fyzickému násilí. Allison je důsledkem znásilnění. To jsi věděl? Můžu se těšit, že se něčeho podobného dočkám i od tebe? Zatím jde všechno ostatní přesně podle plánu – dokonce i to, že se stýkáš se svou bývalou ženou – nyní milenkou – a strkáš mi ji pod nos. Peter také trápil Mary svými zálety s ostatními ženami.“

Stačily dva dlouhé kroky a byl u ní. Sevřel ji ocelovým stiskem a přitáhl těsně k sobě.

Skrz zaťaté zuby procedil: „Varoval jsem tě, abys mě nikdy nesrovnávala s Peterem, Katherino. On byl zrůda. Chápeš to? Už odmalička se choval krutě. Zabil mi moje první štěňátko a nechal mi na polštáři vzkaz, kde ho pohřbil. Znásilnil nedospělou dceru jedné naší služebné. Myslím, že jí bylo asi třináct. Přišla za maminkou do našeho domu cestou ze školy. Samozřejmě se to ututlalo. Vyřešily to peníze.“ Stiskl jí paži ještě pevněji a trpce se zeptal: „Stačíš mě sledovat? Jestli chceš, nebudu tě šetřit žádných podrobností.“

„Jacei, prosím –“

„Ach, ne, slečno Katherino. Chceš vědět, co jsme my Manningové zač, a nechci tě zklamat.“ Najednou ji pustil a otočil se. Zaryl ruce hluboko do kapes a začal přecházet po místnosti.

„Přirozeně, že byl miláčkem mých rodičů. Byl jejich dědicem. Já jsem byl až druhorozený. Nikdy mě na tu skutečnost nenechali zapomenout. Už od dětství mě udivovalo, proč mě nezahrnovali stejnou nekritickou láskou a oddaností. Štvalo mě, že vždycky dávali přednost Peterovi, ale teď jsem rád, že tomu tak bylo. Jinak bych byl jako on. Víš, oni ho milovali, ale jejich láska nebyla správná. Nebyli si toho vědomi. Trvalo mi dlouhá léta, než jsem na to přišel. Léta popíjení v nejhorších pajzlech a energie vyplýtvané na hloupá nebezpečná dobrodružství. Jednoho dne mě napadlo, že pokud se ze mě má stát slušný člověk, budu se muset změnit sám. Rozhodl jsem se, že si od nich nenechám zkazit život.“

Katherina si roztřesenou rukou zakryla ústa, aby nevykřikla. Kdyby mohla vzít zpět některá svá zraňující slova, udělala by to. Ale to nebylo možné.

Jace teď nepromlouval k ní. Rozebíral si pro sebe situaci a jen přemýšlel nahlas.

„Trápil jsem se pro ubohou Mary. Musela se tam cítit jako ve lvím doupěti. Asi bylo načase, aby se Peter oženil. To přece bankéř musí, hodí se to k jeho postavení a podobně. Ale nedokázal jsem pochopit, proč si Peter vzal někoho, jako byla ona, a proč moji rodiče na tento sňatek přistoupili. Pak mi to došlo. Kdyby si vzal někoho sobě podobného, ta žena by při první příležitosti utíkala domů k tatínkovi s velikým nářkem, nebo ještě hůř, sdělit to tisku, a to by pak měl Peter na krku skandál. Ale sladká naivní malá Mary, sirotek, ta měla jen starší sestru. Ta by si přece nedovolila tropit scény. Odevzdaně snášela všechna příkoří.“

Přestal popocházet a zhluboka se nadechl. Dlouze se na Katherinu zadíval přes clonu únavy.

„Jacei, já –“

Zvedl obě ruce, jakoby se chtěl bránit. „Prosím, Katherino, už nechci nic slyšet. Jsem unavený.“ Pevně zavřel oči promnul si je. „Myslím, žes už všechno řekla a já jsem na to odpověděl. Necháme to tak.“

Naklonil se pro klíčky od džípu, které ležely na kávovém stolku, a zamířil ke dveřím. „Kam jdeš?“ zeptala se krotce. „Do práce. Chtěl jsem si sice vzít volno, ale za daných okolností…“ Pokrčil rameny a větu nedokončil.

Když došel k domovním dveřím, obrátil se k ní. „Máš pravdu, Katherino. Pokud si o mně myslíš to, cos řekla, bude nejlepší pro všechny účastněné, když skončíme… ‚s přetvářkou, kterou nazýváme manželstvím. Vyjádřil jsem to tak správně?“ Katherinino srdce se roztříštilo na milión úlomků a každý z nich ji prudce bodal do duše.

„A pokud tomu tak je,“ pokračoval bezbarvým tónem, „jeden z nás se bude muset vzdát Allison.“

Katherina si přiložila sevřenou pěst na bolavou hruď a rty naznačila malý vzdech. „C-co tím chceš říct?“ zeptala se rozechvěle.

Díval se na ni skrz přimhouřená víčka, ústa rezolutně sevřená. „Jsi tak chytrá, na všechno máš odpověď, tak si to domysli. Jen nezapomeň, jak jsme my Manningové zlí, když se nám někdo postaví do cesty.“

Dveře za ním hlasitě zabouchly.

Několik následujících hodin se Katherina pohybovala jako robot, krmila Allison, starala se i o sebe, ale jako by byla pod vlivem drog. Tiskla dítě k sobě a plakala. Nebála se, že by Jace splnil svou poslední hrozbu, ale naříkala nad svou ztracenou láskou.

Bylo to beznadějné. Ranila ho tak hluboce, že jí nikdy nemůže odpustit všechna obvinění, ze kterých ho nařkla. Možná se mýlila v mnoha věcech – v jeho hodnotách a charakteru, ale jednu věc věděla naprosto jistě: byl hrdý. Ta hrdost mu zabrání, aby se k ní vrátil a obnovil křehký vztah, který se jim podařilo vytvořit.

Jeho hrdost a Lacey.

Katherina byla příliš zaujatá vlastními myšlenkami na to, aby zaslechla sirény požárních vozů v ulicích Van Burenu při výjezdu z města.

Vytrhla se ze své apatie, až když někdo hlasitě zadupal na schodech. Že by to byl Jace? Její srdce nepravidelně zabušilo, ale okamžitě znovu podlehla zoufalství. Uvědomila si, že takhle dokáže dupat jenom Happy. Ale ta statná žena měla dnes nějak naspěch.

Katherina jí otevřela dveře.

„Katherino, ach ty moje chudinko. Nedělej si starosti, dokud se nedozvíme, co se stalo.“ Happyin spodní ret se třásl. Obvykle rozesmáté oči byly potaženy závojem strachu.

„O čem to mluvíš?“ zeptala se Katherina jako ve snu, ale tělem jí projela zlá předtucha, až se celá otřásla. Vzpomínky na noc, kdy Peter a Mary zemřeli, se jí promítly myslí jako ve filmu.

„Drahoušku, copak jsi neslyšela požárníky?“

„Ano, ale –“

„Je to na staveništi u vrtu, Katherino. Byl tam výbuch.“

„Proboha!“ vykřikla Katherina a zakryla si rukou ústa, aby nezačala hystericky ječet. „Ještě nevíme, co a jak –“

„Můžeš pohlídat Allison?“ Katherina už spěchala do ložnice pro kabelku a vklouzla do bot.

„Katherino, nesmíš tam jezdit! Možná je to ještě nebezpečné. V rádiu žádali lidi, aby tam nejezdili.“

„Jedu tam. Pohlídáš Allison, nebo si to mám zařídit jinak?“ Katherina nechtěla být na svou nejlepší přítelkyni zlá, ale momentálně nesnesla žádné argumenty. Musela okamžitě za Jacem. Co když –? Ach, panebože, ne! To se přece nemohlo stát!

„Katherino, ty víš dobře, že se o dítě postarám. Vezmu ji k sobě a pohlídám ji, dokud se nevrátíš, nezáleží na tom, kdy to bude.“ Happy vypadala uraženě a Katherina ji ještě rychle objala. Ještě jednou ji k sobě přivinula, aby od Happy načerpala sílu.

„Děkuju, Happy za – ach, Happy! Jim?“ Teprve nyní si vzpomněla, že by Happyin syn mohl být také v nebezpečí.

„Dneska si vzal volno. Chválabohu. Odjel do Dallasu.“ Postrčila Katherinu ke dveřím. „Jestli chceš jet, tak jeď. Zavolej, až se něco dozvíš. Jaceovi se nic nestalo. Prostě to vím.“ Oči bytné byly nezvykle zamlžené.

V Katherininých očích se také leskly slzy. „Doufám, že máš pravdu. Neunesla bych, kdyby –“ Nedovolila si vyslovit nahlas to, na co myslela. Seběhla ze schodů k zaparkovanému autu.

Bylo nemožné řídit auto po hrbolaté cestě a zároveň vyladit rádio na stanici, která podávala zprávy o požáru. Katherina to v zoufalství vzdala. Možná je lepší, když to nebude vědět.

Plakala, modlila se a proklínala se. Jace musí žít!

I když bude mít následky po zranění, bude popálený nebo něco, musí žít. Z takových myšlenek se jí dělalo nevolno, ale statečně bojovala, aby nemusela zastavit a zvracet.

Modlila se: „Bože, jestli mě nenávidí, to nevadí. Jestli bude chtít Allison, tak se jí vzdám. Jen ho nenech umřít. Miluju ho. Jestli musí umřít, dovol, abych mu ještě stačila říct, že ho miluju. Nenech ho trpět. Prosím. Ach, Bože, zešílím.“

Dnes vlastně ani nechtěl jít do práce. Říkal, že chtěl zůstat doma. Její hnusná obvinění ho vyhnala z domu. Byla to její chyba, že dnes šel na staveniště.

Okolní krajina se jí skrz slzy zamlžila. Sledovala sloup černého dýmu stoupajícího k obloze za borovým lesem, jako Mojžíš sledoval kouř v pustině.

Určitě to je zlé znamení a má jí zvěstovat pohled na zpustošené staveniště, který se jí naskytne. Viděla několik novinářských helikoptér, které kroužily nad staveništěm jako supi nad kořistí. Nenáviděla je a proklínala je. Večer co večer sledovala ve zprávách reportáže, které přinášely obrázky havarovaných vlaků a aut a obětí požárů. Příčilo se příbuzným těchto obětí toto odhalování jejich soukromí? Katherina si až do tohoto okamžiku neuvědomila, že jejich utrpení bylo opravdové. Ty příběhy se týkaly žijících lidí. Byly to osobní lidské tragédie.

Když zahlédla staveniště, byla překvapená. Takže vrtná věž neexplodovala. V polokruhu u ní parkovala požární vozidla a nákladní i osobní automobily. Dupla na brzdy a zastavila. Vyskočila ven a rozeběhla se směrem k davu, jenž se shromáždil kolem ohniska požáru v místech, kde byl – přívěs!

„Moment, paní!“ Silné paže ji uchopily kolem pasu, ale ona bojovala jako divoká kočka, aby se vyprostila. „Tam nemůžete jít. Mohlo by se vám něco stát.“ Požárník v jasně žluté uniformě jadrně zaklel, když ho kousla do ruky, kterou ji držel kolem hrudníku.

„Myslím, že se dá těžko přesvědčit.“ Klidný hluboký hlas pronikl Katherině do vědomí a najednou se zhroutila požárníkovi do náruče. Asi by ji nezachytil, kdyby mu nepomohl další pár rukou.

„Jacei,“ zašeptala nevěřícně, když pohlédla do jeho umouněného obličeje. „Ach!“ vykřikla, vyděšená tím, jak vypadal.

„Ne, nejsem spálený na škvarek, jsem jen špinavý,“ ujistil ji.

„Ach, miláčku, miláčku,“ zabořila se mu tváří do košile a chytla ho těsně kolem pasu. „Tak jsem se bála. Myslela jsem…“ Rozechvěním nebyla schopná pokračovat a jen se k němu těsněji vinula.

„Pojď sem, vysvětlím ti, co se stalo.“ Jace se vyprostil z jejího sevření. Když ji odváděl pryč, zahlédla požárníka, který si ošetřoval poraněnou ruku.

„Promiňte,“ omluvila se. „Myslela jsem, že je manžel zraněný, a tak jsem se chovala jako šílenec. Je mi to moc líto.“

Křivě se usmál a zabručel: „To bude dobrý.“

Jace ji pevnou rukou vedl za loket k opuštěnému autu. Když k němu došli, Katherina se na něj podívala uslzenýma zelenýma očima a zeptala se: „Co se stalo?“

Jace si otřel čelo o rukáv košile. „Vypadá to horší, než to ve skutečnosti je. Všechny ty vozy jsou tu kvůli okolním lesům. Spíš aby zabránily požáru než cokoliv jiného. Ale,“ dodal nevesele, „můžeme být rádi, že nás to neroztrhalo na cucky.“

„Ten kouř –“

„Jo, ropa hrozně čadí. Něco poblíž přívěsu – možná elektrický kabel nebo telefonní vedení – způsobilo jiskru, která vznítila propan pod ním. Několik bomb uložili na špatné místo. Kdybych u toho byl…“ Sevřel rty a zaskřípal zuby. „Prostě, vyletěly do povětří i s přívěsem.“

„Billy!“ vykřikla Katherina a chytla Jace za paži.

„Naštěstí jsme oba právě odešli z přívěsu podívat se, jak práce pokračuje.“

Když se Katherina otřásla, přivinul ji k sobě. „Mám perfektní partu, Katherino,“ řekl pyšně. „Všichni pustili nářadí a vrhli se k hasicím přístrojům. Ostatní se chytli lopat a krumpáčů a začali kopat příkopy kolem ohniska. Chovali se jako profesionálové.“

„Mají perfektního šéfa,“ zamumlala mu do košile.

Trochu se odtáhl a pozorně se jí zadíval do zvlhlých očí. „Opravdu jsi ale měla naspěch, když jsi sem přijela. Pročpak?“ škádlil ji, i když v obličeji měl vážný výraz.

„Musela jsem tě najít,“ přiznala se bez zaváhání. „Musela jsem tě vidět, abych ti řekla, že mě to mrzí. Promiň mi to, Jacei. Všechno. Byla jsem hrozně hloupá.“ Teď už se slzám nebránila. „Když jsem si pomyslela, že bys mohl být… No, prostě, na ničem už nezáleželo. Na ničem. Ani na tom ne… tedy, snažím se říct… miluju tě, prostě tě miluju –“

Nenechal ji dokončit. Umlčel ji svými rty, které přitiskl na její. Nevnímala špínu a saze, které ho pokrývaly. Ignorovala čpavý zápach kouře, kterým bylo nasáklé jeho oblečení a vlasy. Chtěla jen, aby cítila jeho teplo, aby ji líbal.

Ten polibek postrádal vášeň polibků, které spolu sdíleli dříve, ale teď nebyl čas pro vášeň. Teď byl čas na sliby a ten polibek ty sliby potvrzoval.

„Katherino, Katherino, miluju tě. Jak jsi o tom mohla někdy pochybovat? Jak jsi mohla pochybovat o mně?“

„Asi jsem hloupá,“ usmála se na něho.

Vzal ji za bradu a řekl vážně: „I když bych si teď s tebou rád povídal, mám tady ještě nějakou práci. Jeď domů a nevyplýtvej všechnu horkou vodu. Možná se budu potřebovat vykoupat, až přijedu.“ Zakřenil se. „A nečekej na mě. Může to nějakou dobu trvat.“

„Počkám,“ zašeptala, než ho políbila a zdráhavě nasedla do auta.

„Jacei?“

„Hmm?“

„Pověz mi o Lacey.“

Jace otevřel jedno oko a podíval se na Katherinu. Leželi na velké posteli. Dopolední sluníčko pronikalo žaluziemi a osvětlovalo jejich nahotu. Jace se na zádech protáhl a pokrčil jedno koleno. Katherina ležela na břiše opřená o lokty a pečlivě si svého manžela prohlížela.

Vrátil se domů někdy po půlnoci, vyčerpaný, špinavý a hladový. Zatímco se sprchoval, připravila mu velký sendvič, který doslova spolkl celý a hned upadl do postele a do hlubokého spánku.

Katherina se pokusila vyzvednout Allison, ale Happy trvala na tom, že manželé potřebují strávit den spolu bez vyrušování. Jace si potřebuje odpočinout po námaze u požáru a prospěje mu, když stráví den bez toho, aby v bytě plakalo nepokojné dítě. Katherinu nadchlo pomyšlení, že Jasona bude mít celý den pro sebe, a na Happyin návrh nic nenamítala.

Jace se probudil teprve před hodinou a nezklamal ji. Okamžitě se k ní natáhnul a milovali se něžně a toužebně.

Teď si založil obě ruce za hlavu. „Lacey. Lacey,“ zaškaredil se. „Nevím, kde začít. Byla krásná a byla to dcera mého šéfa. Vyjela po mně, po mladíkovi, který nevěděl, čí je, a já jsem si ji vzal. Uměla to dobře. Žádné intimnosti během dvoření. Dovedeš si představit, jak mě šokovalo, když jsem o svatební noci zjistil, že to s ní ostatní už vyzkoušeli. Možná proto mě tak překvapilo, že moje druhá manželka byla panna.“ Přitulil se k ní a políbil Katherinu na nos. Okamžitě se mu zabořila obličejem do chlupů na hrudníku.

„Prostě, Lacey byla rozmazlená fiflena, asi něco jako Peter. Byla a ještě je rozhodnutá se zničit. Měla jednoho chlapa za druhým. Pokaždé mě prosila o odpuštění, docházelo k slzavým scénám, kdy vyhrožovala sebevraždou a podobně. Konečně jsem toho měl až po krk a sdělil jsem Willoughbymu, že pokud mám u něj pracovat, budu se muset rozvést. Zvládnul to. Nechci se chlubit, ale byl jsem pro něj příliš důležitý, než aby mě nechal odejít. A věděl, co je Lacey zač. Pro něho láska znamená nevyčerpatelné bankovní konto. Osobně si myslím, že cítí odpovědnost za to, co z ní udělal.“

„A co se stalo, když jsi odjel do Longview?“

„Žárlíš?“ zeptal se.

„O tom vůbec nepochybuj,“ odpověděla.

Zasmál se, ale už vážně pokračoval. „No, jak sis určitě všimla ten den, cos nás nachytala v přívěsu, Lacey odmítá přijmout skutečnost, že už nejsme manželé. Nezáleží jí na tom, jen jí vadí, že už nejsem její zajatec. Má spoustu mužů, se kterými se baví,“ uzavřel bez zatrpklosti. „A pravdou je, že je mizerná milenka. Smyslnost jen předstírá. Je mi jí líto.“

Přesunul svou váhu na bok. „Ale k věci,“ vzdychl si. „Šla do nějakého baru v Longview a dostala se do maléru, protože chtěla sbalit chlapa, který tam s nějakou byl. Když jí to ta dotyčná vysvětlila, odjela do motelu, spolykala uspávací prášky a potom mi zavolala. V tom okamžiku jsem jí chtěl říct, ať jde do háje, ale nedokázal jsem to. Prostě, já nevím“ – zavrtěl hlavou – „možná je to mým přátelstvím s Willoughbym, ale prostě jsem ji nedokázal ignorovat. Pustili ji z nemocnice až za dva dny. Zavolal jsem Willoughbymu, aby si ji přijel vyzvednout. Slíbil, že se postará o to, aby jí někdo povolaný pomohl. Jestli to udělá, to nevím. Ale naznačil jsem jemu i jí zcela jasně, že jsem skončil. Teď mám jinou ženu, vroucně ji miluju a nemíním náš vztah ohrožovat za žádných okolností.“

„Měls mi zavolat a vysvětlit mi, jak se věci mají, Jacei. Pochopila bych to.“

„To si teď už uvědomuju,“ pokáral se s úsměvem. „Ale opravdu, pořád se něco dělo, a tak mě to ani nenapadlo. Žiju sám už tak dlouho, že nemám ve zvyku někomu se zpovídat. Omlouvám se. A kromě toho, nechtěl jsem tě zatahovat do nezáživných podrobností svého bývalého života.“

Katherina cudně svěsila hlavu: „Tys s ní… s ní…“

„Nespal jsem s ní už dlouho před naším rozvodem před čtyřmi roky.“

„A co děti?“ zeptala se.

Chraptivě se zasmál. „Nikdy jsme o tom nemluvili. Doslechla se podrobnosti našeho sňatku od Willoughbyho a nemohla se dočkat, až tě s nimi zažene do kouta.“

„Pročs mi to nevysvětlil už dřív? Když jsem ji viděla poprvé?“

„Co?“ zvolal v předstíraném úžasu. „A připravil bych tě o to krásné trucování a bouchání dveřmi! Někdy si myslím, že se ve svých mindrácích přímo vyžíváš! A kromě toho –“ dodal, „a kromě toho jsem moc pyšný na to, abych se hájil a omlouval, když jsem nic neprovedl.“

„Jacei.“ Jeho jméno vyslovila sotva slyšitelně, naklonila se nad něj a políbila ho na rty. Zadýchaná z polibku si mu lehla na hrudník s hlavou pod jeho krkem. Lenošivě ji hladil po zádech.

„Co bys řekla na to, kdybychom se poohlédli po nějakém pozemku na stavbu domku?“ překvapil ji otázkou. Zvedla hlavu a podívala se mu do očí. Pokračoval: „Jel jsem kolem krásné tříakrové parcely, která je na prodej. Je to jen míli za městem, ale kolem je spousta stromů a vypadá to tam jako na venkově. A mám dojem, že sem do toho bytu se už brzy nevejdeme. Jako kdyby se den ode dne zmenšoval.“

„Jacei, to by byla nádhera,“ prohlásila nadšeně. „A co Sunglow? Zůstaneš tam dost dlouho na to, aby se to vyplatilo?“

„No, budeme vrtat v okolí ještě nejmíň tři roky. A potom“ – pokrčil rameny – „prostě uvidíme, ne?“

„Tak jo,“ souhlasila s úsměvem. „Dům,“ vzdechla. „Už se těším, až ho budeme zařizovat.“

„Pane Bože, pomáhej mi,“ zaprosil Jace s pohledem upřeným na strop.

Katherina se zasmála a položila si hlavu na jeho hruď. „Jaké jsi vlastně měl plány, když jsi mě začal hledat?“ zeptala se ospale.

Zachichotal se a chlupy na hrudi ji polechtaly na nose. „No, chtěl jsem najít slečnu Katherinu Adamsovou a naplácat jí na zadek za to, že udělala takovou hloupost. Samozřejmě to bylo předtím, než jsem zjistil, jaký má pěkný zadeček.“ Neodolal a po dotyčné části těla ji pohladil.

„Pak jsem na to chtěl jít přesvědčovací metodou, penězi a případně i násilím, abych získal Allison do své péče. Nebylo to proto, že bych měl něco proti tobě, Katherino,“ vysvětloval. „Bál jsem se, že prohraješ u soudu s mými rodiči a že ji dostanou oni. Jsem rád, že to tak nedopadlo.“ Významně se odmlčel. „Ale nejsem si jistý, jestli máme právo nedovolit jim se s ní stýkat.“ Mluvil tiše a váhavě. „Vím, co si asi myslíš, ale možná bychom o tom měli uvažovat. Třeba se cítím velkoryse, protože jsem včera utekl hrobníkovi z lopaty, ale oni pravděpodobně taky trpí kvůli tomu, co se stalo. A Allison by nám mohla za pár let vyčíst, že jsme jí nedovolili, aby si vytvořila vlastní názor na své prarodiče… i na Petera.“

Katherina dlouho zůstala nehybně a mlčky ležet. Konečně tiše řekla: „Můžu si to rozmyslet a promluvíme si o tom později?“

„Zajisté. Jsem si vědom toho, že jsou pro tebe vzpomínky na Mary a na to, co se stalo, bolestné.“ Letmo ji políbil na rameno. „Mám prudkou povahu, to vím. Ale pracuju na tom. Přísahám, že ty i Allison budete šťastné.“

Když promluvila nyní, vrátila se jí veselá nálada. „Když už jsi mě našel, proč jsi změnil rozhodnutí?“

„Něco jsem uviděl,“ odvětil. I jeho hlas se změnil. Zněl zastřeně a hluboce.

Katherina se zvedla na lokty a shlédla na něj. „Co?“ zeptala se zvědavě.

„Tvůj obličej,“ odpověděl tiše.

„Jacei,“ vydechla.

„A to nemluvím o tom ostatním,“ pokračoval ve stejném tónu. Zadíval se na její ňadra, tisknoucí se k jeho hrudi. Chvilku se kochal tím rozkošným pohledem, než sklonil hlavu a začal vášnivě líbat oblé tvary.

„Miloval jsem tě hned od začátku, Katherino. Hned po tom prvním polibku u Allisoniny postýlky jsem si uvědomil, že ji chci získat i s tebou.“ Jeho polibky nabývaly na vášnivosti. „Miluj mě. Prosím.“

Katherina zaváhala pouze na okamžik, než se vztyčila nad jeho tělem a dovolila mu, aby ulehčil jejím vzrušeným bradavkám ochotným jazykem.

Zaujala svou pozici s takovou přesností, až ho to udivilo. „Půjčovala sis zakázané pornografické filmy?“ zachraptěl.

„Jistě že ne.“ Poškádlila ho špičkou jazyka v uchu.

„Tak kde ses naučila milovat jako odbornice?“

„Tos mě naučil ty, Jasone Manningu,“ zašeptala a spojila své rty s jeho.

konec

Created with Writer2ePub

by Luca Calcinai