Diana Palmer

Long, Tall Texans 01. Jediný muž na světě

PRVNÍ KAPITOLA

Abby si nemohla pomoci. Jak tak stála ve frontě u pokladny, musela se čas od času kradmo ohlédnout přes rameno, jestli ji náhodou někdo nesleduje. Nikdo neví, že je tady. Justinovi se vymluvila, že musí nutně jít na jednu uměleckou výstavu. Calhoun je díkybohu dneska někde mimo město. Nakupuje dobytek jako obvykle. Abby si však byla jistá, že se do večera vrátí. Stejně tak mohla s naprostou jistotou říct, že jestli po svém návratu Calhoun zjistí, kde jeho schovanka byla, bude zuřit. Musela se usmát nad svou malou lstí.

Jenomže s Calhounem Ballengerem se nedá domluvit jinak. Abby musí používat jedině samé lsti a úskoky, jinak by se nedostala vůbec nikam. On a jeho starší bratr Justin si ji k sobě vzali, když jí bylo patnáct. Mohli být jejími nevlastními bratry, ale jejich otec a Abbyina matka zemřeli při nehodě v autě jen dva dny před oficiálním svatebním obřadem. Přestože nemuseli, Calhoun a jeho bratr se rozhodli, že se o Abigail Clarkovou, puberťačku se zlomeným srdcem, která zůstala na světě úplně sama, postarají a převezmou za ni odpovědnost. A také to oficiálně právně udělali. Calhoun se stal jejím poručníkem a ona jeho schovankou. Jediný zádrhel je v tom, pomyslela si, že Calhoun odmítá vzít na vědomí, že teď už mi není patnáct, ale jsem žena.

Abby si zhluboka povzdechla a přitáhla si kabát k tělu. To je prostě ten největší problém. A všechno to ještě zhoršuje fakt, že si Calhoun zřejmě usmyslel, že mě musí ochránit před všemi nástrahami okolního světa. Zdá se tím úplně posedlý, pomyslela si. Za poslední čtyři měsíce bylo úplně nemožné vypadnout s někým ven na rande. To, jak mě neustále pronásleduje, už je úplně komické. Justin je se svými starostmi o mě občas taky k smíchu, ale Calhoun se už chová skoro jako šašek.

Calhounův postoj Abby mrzel dvojnásob, protože byla do toho vysokého světlovlasého muže už léta blázen. On s ní ale k jejímu velkému vzteku pořád jednal, jako by pořád byla dítě. Přes všechny možné pokusy, které dělala tak často, jak to jen šlo, si zatím nevšimla, že by jako žena vzbudila jeho zájem.

Znovu si zhluboka povzdechla, tentokrát o poznání zoufaleji. Hlavně vůbec nevím, jak se vlastně dá upoutat pozornost takového muže, jako je on. Sice už to asi není takové, jako když byl ještě úplně mladý, ale ještě teď je častým návštěvníkem nočních klubů v San Antoniu. A pokaždé má samozřejmě po svém boku nějakou krásku, pokaždé jinou. Tím si byla Abby skoro jistá. Přesto umírala láskou k němu, čím dál víc. Ale nezdálo se, že by měla naději. Nepřipadá si ani krásná, ani atraktivní. Vždycky jsem byla typem zdravé venkovské holky, která nikterak nepřitahuje žádostivé pohledy mužů, myslela si. Dokonce ani nevěděla, že její postava je mnohem lepší než průměrná.

Právě když o tom jednou tak přemýšlela, přišla na něco, co ji přivedlo do téhle fronty. Musí se ze mě stát světačka, rozhodla se. Návštěva striptýzu není sice nejlepší první krok, ale tady v Jacobsvillu je to docela dobrý začátek. A něčím začít musím. Když mě tu někdo uvidí a donese to Calhounovi, tak si už třeba nebude myslet, že jsem malá, zaostalá a prudérní holka. Pokud se to dozví. Ale to snad nebude tak těžké, pomyslela si. Je tu narváno a Calhouna zná v Jacobsvillu půlka žen.

Abby si uhladila svoji šedou přiléhavou sukni, kterou měla pod kabátem. Nebyla si jistá, jak se obléci, ale nakonec si k ní vzala žlutou blůzku a dlouhé hnědé vlasy si svázala do drdolu. Vlasy, pokud je mám rozpuštěné, jsou asi mou nejkrásnější ozdobou, pomyslela si. Mám je dlouhé a hedvábné. Ani moje velké šedomodré oči nejsou nejhorší, říkala si vždycky před zrcadlem.

A to ještě netušila, jak nádherná je její hedvábná pokožka s jemně broskvovým nádechem a dokonalý oblouk úst. Ale bez jakékoliv stopy po nalíčení je přece jenom trochu bezvýrazná. Prsa má větší, než by si přála, a nohy delší, než se jí líbí.

Byla k sobě velmi kritická. Všechny její kamarádky byly malé a drobné a jí připadaly krásné. Sama sobě se nikdy nelíbila. Kéž bych byla drobná a krásná, vzdychala často v bezesných nocích do polštáře.

Ve vínově červeném kabátě a s drdolem teď vypadá trochu starší a trochu světáčtější než obvykle, přestože má ve svých ohromných očích trochu udivený, ještě napůl dětský pohled. Pořád jako by nevěřila tomu, do čeho se to pustila. Ale proč by se nemohla jít mladá žena podívat na pánský striptýz? Můžu se tady toho spoustu naučit, pomyslela si s uspokojením. Škoda, že tu nejsem s nějakým chlápkem. Kdyby mě Calhoun viděl s nějakým mužem třeba svého věku, zabije mě. Zatím byl alergický i na mé spolužáky, pokud je občas se mnou načapal. Pokaždé je vyslýchal na téma „chození před manželstvím“ a nebyl na ně vůbec příjemný. Abby už se po těch zkušenostech ani moc nedivila, že těch pár kluků, kteří kdy měli odvahu dát si s ní první schůzku, na další už nikdy nepřišlo.

Ve studeném večerním vzduchu se trochu roztřásla. Je únor, a to znamená v jižním Texasu pěknou zimu. A letošní únor je ještě o poznání chladnější, než všechny předchozí, které tu zažila. Víc se zachumlala do kabátu a usmála se na dívku, která také ve frontě před Grand Theatre drkotala zuby. Grand Theatre je jediné divadlo v Jacobsvillu. To, co se tu dnes večer chystá, ale asi ještě nezažilo. Přestože reklama nebyla nijak velká, táhne se kolem celé budovy fronta chtivých žen.

Calhoun by mohl i umřít vzteky, kdyby mě tady viděl, ušklíbla se.

Blonďaté vlasy by mu určitě stály hrůzou na hlavě, z očí by mu metaly blesky. Justin by asi dělal to, co vždycky – stál by opodál a až by se Calhoun vyzuřil, odešel by beze slova. Oba bratři jsou si strašně podobní, až na to, že Justin má tmavé vlasy, teď už trochu prošedivělé. Oba mají tmavé oči a oba jsou vysocí a svalnatí. Mladší Calhoun je přece jen o něco hezčí, Justin má příliš ostře řezané rysy. Starší bratr je také mnohem uzavřenější. Vyhýbá se ženám a každý ví proč, před několika lety si ho odmítla vzít Shelby Jacobsová. Byli zasnoubení a ona mu z ničeho nic vrátila prsten, a tím mu zlomila srdce.

Bylo to ještě tehdy, kdy byli oba bratři Ballengerovi chudí. Pak se ukázal Justinův smysl pro obchod a Calhounův čich na dobytek, který je během pár let vynesl do texaského finančního nebe. Shelby byla z bohaté rodiny, která byla proti Justinovi zaujatá. Po téhle události zahořkl a začal se ženám vyhýbat. To je stejně škoda, pomyslela si Abby. Shelby je úžasná žena a taky její bratr Tyler je moc sympatický.

Další dvě ženy si koupily u pokladny lístek a Abby si pomalu připravila desetidolarovou bankovku. V okamžiku, kdy už přistupovala k okénku a chtěla požádat o vstupenku, ji strhla silná paže stranou.

„Myslel jsem si, že jsi to ty! Poznal jsem tě už z dálky podle kabátu,“ syčel na ni Calhoun a probodával ji lesknoucíma se očima. „Ještě že jsem se rozhodl vrátit se do města dřív. Kde je bratr? Ví, kde jsi?“ zasypával ji otázkami.

„Řekla jsem mu, že jdu na výstavu, neví, že jsem tady,“ odpověděla mu vzdorně Abby. V hlase jí zazníval její obvyklý sarkastický tón, který vůči Calhounovi v poslední době používala čím dál častěji. Vzhlížela k němu svýma průzračnýma modrošedýma očima, v nichž však nebyla ani stopa vzdoru. Jako obvykle, když byla v Calhounově blízkosti, ji zalévala teplá vlna vzrušeného štěstí. Čím byl rozčilenější, tím jí vždycky připadal krásnější a jeho blízkost ji vzrušovala víc.

„Vlastně tohle je výstava…“ pokoušela se mu neobratně vysvětlit, i když ji probodával jeho skeptický pohled. „Jenom ty mužské akty jsou trochu živé… Potřebuju to ke vzdělání.“

„Panebože.“ Očima přelétl frontu rozvášněných a dychtivých žen před divadlem a smýkl s ní směrem ke svému bílému jaguáru, který zaparkoval u chodníku. „Jdeme,“ zavelel nekompromisním tónem.

„Já domů nejdu,“ řekla pevně a vysmekla se mu. Bavilo ji mu vzdorovat a tím ho dráždit. Věděla, že jí neublíží, i když je sebevzteklejší.

„Koupím si lístek a jdu dovnitř, Calhoune!“ vykřikla.

Protože ji Calhoun znovu popadl a pevně jí sevřel paži, pokusila se mu vyrvat. Marně. Táhl ji směrem ke svému drahému autu.

„Na jeden den opustím hranice státu a ty hned začneš takhle vyvádět,“ nadával hlubokým, sametovým hlasem. „Naposledy, když jsem takhle odjel za obchody, sis smluvila víkend u jezera s tou tvou Misty Daviesovou!“

„Gratuluju! Tenkrát jsi mi zachránil počestnost tím, že jsi mi překazil víkendové lyžování,“ odsekla mu Abby hořce. Nedokázala popsat, co s ní dělá jeho tak těsná blízkost, jeho pevné sevření, jeho napjaté svaly, které cítila pod tenkou látkou obleku, když ji strká před sebou. Vypadá silný a je silný. Ta hmatatelná muskulatura a jeho horký dech, který Abby cítila na své tváři, jí daly pocítit novou, dosud nepoznanou vlnu touhy.

„Pokud si dobře pamatuju, byli tam s vámi taky dva kluci ze školy. Nebylo to tak úplně nevinné lyžování,“ opáčil Calhoun.

„Donutil jsi mě, abych s tebou odjela a nechala tam své auto! To si nepamatuješ?“ odsekla.

„Neumím si představit, který blázen by ho chtěl ukrást,“ vrátil jí to lehkým tónem. Strkal ji před sebou k autu, jako by nic nevážila. „Je to náhodou moc hezké autíčko,“ protestovala vzrušeně. Mluvila víc než obvykle, protože v sobě chtěla přehlušit ten neznámý pocit, který v ní vyvolával dotyk jeho hrudi, který cítila zezadu na paži, vůně jeho čisté košile a kolínské, kterou zbožňovala. Občas se dokonce tajně vkradla doma do jeho koupelny a kápla si tu vůni na kapesník. Pak měla pocit, že je pořád s ní.

„Nikdy bys to auto neměla, kdybych s tebou tehdy byl místo Justina já,“ odpověděl. „Ten tě jenom kazí. Všechno ti dovolí. Měl si tenkrát vzít Shelby a mít vlastní děti, které by rozmazloval. Nesnáším, když rozmazluje tebe. Ten zatracený malý sporťák, který ti dovolil si koupit, vůbec není bezpečný.“

„Je můj, mám ho ráda, platím za něj a nechám si ho,“ řekla úsečně.

Otočil si ji k sobě a podíval se jí přímo do očí. „My jsme nějak stateční, ne?“ řekl tiše. Byl tak blízko, že jí jeho prudký dech pohladil rty a tvář.

Zadržela dech, ale jeho tvář se od té její nevzdalovala. „Je mi už skoro jednadvacet,“ připomněla mu. „Nejsem žádné dítě!“

Podíval se jí přímo do očí. Cítila, jak jí jeho spalující pohled proniká až do morku kostí. Způsobovalo jí to závrať, cítila, jak jí těžknou nohy. Zase to jeho tělo! Tak blízké, tak hmatatelné, tak nedostupné! Po vteřině, která jí připadala jako hodina, konečně zvedla oči a oplatila mu jeho pronikavý pohled. Na chvíli si mlčky hleděli zblízka přímo do očí. Přímo cítila, jak mezi nimi srší jiskry. Pak ji Calhoun konečně pustil.

„To mi říkáš pořád,“ řekl. „Tak si jdi a udělej něco tak stupidního, jako je tohle.“

„Není přece nic špatného na tom, že chci trochu poznat svět,“ zašeptala skrz slzy. „Potřebuju v tomhle směru vzdělání jako sůl. To jen ty si myslíš, že budu po zbytek života panna.“

„Běž si dovnitř a už ti to panenství moc dlouho nevydrží,“ zavrčel vztekle. Rozčilovalo ho k smrti, když začala s takovými argumenty. Už takhle mluví celé měsíce a Calhoun pořád ještě nepřišel na to, proč to říká. Vztekle otevřel auto.

Měl na sobě tmavý oblek a na hlavě světle krémový stetson. Voněl orientální kolínskou a na jeho opálené tváři bylo znát, že je čerstvě oholený. Je krásný takovou brutální mužskou krásou, pomyslela si Abby. A sexy. Milovala každou část jeho těla, každý záhyb, každou prohlubeň, kterou si jen dokázala představit. Myslela, že se neovládne a začne hystericky křičet. Dokonce to už nedokázala zvládat s humorem jako všechno ostatní.

„Nehádáme se, že ne?“ zeptala se ho najednou tiše a pokorně.

Její tón ho rozčílil ještě víc. Myslel si, že se snad zblázní. Co ji to zase popadlo? Provokuje mě, baví ji vidět mě na pokraji zuřivosti. Dokonce se jí snad líbí, když se jí dotknu, pomyslel si.

„Jsem už velká holka. Loni jsem ukončila nástavbový kurs. Mám diplom. Jsem sekretářka, pracuju v zásobovací kanceláři a mám docela odpovědnou práci…“ pokračovala.

„Pamatuju si to,“ přerušil ji netrpělivě. „Platil jsem ti ten kurs a sehnal jsem ti tu zatracenou práci. Nemusíš mi to připomínat.“

„Samozřejmě, Calhoune,“ souhlasila s ním klidně, ale uvnitř překypovala hněvem. Otevřela dveře u spolujezdce a sedla si na měkké kožené sedadlo. Zabouchla za sebou, opřela se a zavřela oči. Aniž by se na ni podíval, sedl za volant a dupl na plyn se vší agresivitou, která se v něm během rozhovoru nashromáždila. Bílý vůz vystřelil jako šipka. Brzy byli na hlavní třídě.

„Abby, vůbec se mi nechce věřit tomu, že jsi chtěla zaplatit za to, abys viděla pár nahých kluků, na které ječí horda nadržených, vulgárních ženských. Přece nejsi jako ony,“ prolomil po chvíli Calhoun ledové ticho, které se mezi nimi rozhostilo.

„Někde přece musím začít,“ pokusila se opáčit s humorem. „To ty jsi vždycky běsný z toho, že chci randit s kluky a přitom nemám žádné zkušenosti. Někde musím ty zkušenosti získat, ne? Tohle mi přišlo jako docela dobrý začátek – aspoň bych zjistila, jak vypadá nahý chlap.“

Zamračil se. To s tím randěním je svatá pravda. Nedokázal si představit, že by nějaký kluk měl Abby zasvětit do… Nechtěl, aby se jí někdo jiný dotýkal. Jestli už se to dávno nestalo. Co když to jsou z její strany jenom řeči, kterými mě chce provokovat?

„Zabiju každého, kdo by tě chtěl svléknout,“ vypadlo z něj spontánně. Nechtěl tak okatě projevit žárlivost. Nebo co to vlastně je.

„Můj ubohý budoucí manžel,“ povzdechla si teatrálně a spráskla ruce. „Teď to vidím úplně jasně. O naší svatební noci asi budeme muset zavolat policii. Jinak se tě nezbavíme.“

„Jsi trochu mladá na to, abys mluvila o svatbě,“ opáčil stručně.

„Za tři měsíce mi bude jednadvacet… Stejně bylo mé matce, když jsem se narodila,“ odpověděla zamyšleně.

Mně je dvaatřicet, ženatý jsem ještě nebyl a zatím mi to nechybí,“ řekl na to Calhoun. „Máš na to ještě spoustu času, nemusíš nikam spěchat. Ještě se přece musíš podívat trochu po světě.“

„Jak se můžu podívat po světě?“ zaútočila na něj. „Nikam mě nepustíš.“

Konečně se na ni podíval. „Protože mě děsí to, co chceš vidět. Mužský striptýz! Panebože. Jak tě to vůbec mohlo napadnout?!“

„Nesvlékají se přece úplně donaha,“ bránila se. „Jenom trochu.“

„Proč ses rozhodla jít zrovna dneska večer? Chtěla jsi využít toho, že nejsem doma?“ zeptal se.

„Neměla jsem co dělat,“ odpověděla. „A Misty už tuhle show viděla a říkala, že je to dobré.“

„Misty Daviesová,“ zahučel vztekle. „Říkal jsem ti, že nejsem rád, když kamarádíš s tímhle třeštidlem. Je přece starší než ty a taky mnohem zkušenější. Bůhví, co tě všechno může naučit.“

„Není divu, že je zkušenější,“ odpověděla Abby. „Nemá nad sebou takový dozor, který by ji chtěl chránit před ní samotnou.“

„Nemá před sebou žádnou budoucnost,“ odfrkl si Calhoun pohrdavě. „Holka, která tak snadno rozdává své tělo, nikdy nedostane snubní prsten.“

„To nemůžeš vědět. Naopak. Kromě toho nebude Misty hrůzou bez sebe, až se její manžel o svatební noci svlékne. Já jsem nikdy neviděla kluka bez spodního prádla. Jenom jednou v časopise, který mi Misty ukázala,“ rozpovídala se. Tohle bylo její oblíbené téma a taky věděla, že ho tím spolehlivě nadzvedne.

„Panebože, snad nečteš tyhle odporné časopisy! A dává ti je Misty, já to věděl,“ vykřikl Calhoun a málem pustil volant. Vypadal šokovaně.

Zvedla vysoko obočí a oči měla kulaté jako dva talířky. „Proč bych je neměla číst?“ Nemohl najít slova. „No… proto!“

„Muži si také kupují časopisy s nahými ženami,“ odpověděla mu. „Copak tys je nikdy neměl ruce? Proč by si ženy nemohly prohlížet časopisy s nahými muži?“ Konečně se mu podařilo získat ztracenou rovnováhu. „Zavři už konečně pusu, Abby!“ zařval. ‚Dobře, Calhoune,“ vřele souhlasila. „Přestanu o tom mluvit, ale to neznamená, že to nebudu dělat.“ Otočila hlavu a dlouze studovala jeho rozzlobený profil. Musela se usmát, jak se jí podařilo ho rozzuřit. Možná mě nemiluje a nikdy mě milovat nebude, pomyslela si, ale bude mě muset konečně vzít na vědomí. „Co znamená tahle tvoje posedlost mužskou loajalitou?“ zeptal se a podíval se na ni. „Co to do tebe najednou vjelo? Ještě před pár měsíci jsi taková nebyla.“

„To je frustrace,“ odpověděla. „Mám to z toho, že trávím moc večerů sama doma.“

„Nikdy jsem ti nezakazoval, aby sis s někým vyšla,“ řekl zatlačen do kouta.

„Ne, samozřejmě že ne. Ale když už k tomu konečně došlo, vždycky sis sedl s mým potenciálním nápadníkem, čistil sis před ním okázale svou sbírku zbraní a přitom mu vykládal své předpotopní názory na předmanželský sex.“

„Nejsou předpotopní,“ téměř vykřikl. „Mnoho mužů na to má stejný názor jako já. Nezávazný sex není nic, co by měla provozovat mladá dívka. A vlastně nikdo.“

„Neříkej,“ zvedla obočí. „Znamená to snad, že si dosud panic, Calhoune?“ Podíval se na ni svýma tmavýma očima a tentokrát neztratil svůj klid. „Co myslíš, Abby?“ zeptal se.

Najednou si opravdu připadala strašně mladá. Jeho hluboký sametový hlas, tmavý pohled s náznakem arogance… Její otázka jí samotné teď přišla hloupá. Samozřejmě, že už není panic. Jak by mohl být?

Sklopila oči a začervenala se. „To byla hloupá otázka, promiň,“ řekla tiše.

„Taky si to myslím,“ odpověděl.

Sešlápl plyn až k podlaze.

Z nějakého důvodu se mu příčilo, aby někdo a hlavně Abby věděl něco o jeho soukromém životě. Dával si velký pozor, aby ho udržel v tajnosti. Jenomže možná Abby ví víc, než si myslím, napadlo ho. Zvlášť, když kamarádí s někým takovým, jako je Misty Daviesová. Ta holka totiž navštěvuje stejné kluby jako já a už několikrát mě viděla s mým příležitostným doprovodem. Doufám, pomyslel si, že o tom Misty Abby nic nevyprávěla. Nechci, aby o mně ztratila iluze, pokud nějaké má. Ale kdo ví, co jí ta děvka napovídala.

Jeho tiché přemýšlení Abby nebavilo. Nesnášela to mrazivé, odcizené ticho, které se mezi nimi rozhostilo pokaždé, když padla poznámka o jeho potenciálních ženách.

„Jak jsi věděl, kde mě najdeš?“ zeptala se, aby to ticho prolomila.

„Nevěděl jsem to, zlato,“ odpověděl. Láska, která z jeho slov najednou čišela, zněla skoro nelíčené. Takový tón od něj ještě nikdy neslyšela. „Rozhodl jsem se, že to nevezmu domů po dálnici, ale přes Jacobsville. A koho to nevidím ve frontě před divadlem pod všemi těmi nesmyslnými plakáty s nahými chlapy jako tebe!“

Potřásla hlavou. „Osud. Pronásleduje mě osud,“ pronesla dramaticky.

„Osud není zřejmě jediný,“ řekl tak tiše, že to nemohla slyšet.

Zabočil na cestu, která vedla přímo k velkému domu ve španělském stylu, který Ballengerovi už několik let obývali. Vpravo minuli nádherný koloniální dům Jacobsových, který byl schovaný za tepanou bránou se dvěma arabskými hřebci vztyčenými na zadních. Dům stínily velké duby. Trávník se ještě nezelenal, protože byla pořád zima den předtím dokonce napadl sníh.

„Slyšela jsem, že mají Jacobsovi finanční problémy,“ řekla Abby znenadání.

Podíval se na ni překvapeně. Netušil, že se zajímá o takové věci.

„Od té doby, co loni v létě zemřel starý pán, jsou pořád blízko bankrotu. Tyler si už půjčil na všechno, na co se půjčit dalo. Jestli to nedá dohromady teď, už se mu to nikdy nepodaří. Starý pán dal do závěti podmínku, o které Ty nevěděl: když ztratí tohle místo, ztrácí tím nárok na zbytek dědictví.“

„To musí být těžké i pro Shelby,“ povzdechla si.

„Proboha, hlavně nemluv o Shelby před Justinem Umíš si představit, co by se stalo.“

„Budu si dávat pozor. Ale je to skoro legrační, že?“ zeptala se s lehkým údivem „Po tolika letech…“

„Až ti dá jednu do zubů poté, co jen zkusíš vyslovit jméno Shelby, už ti tak legrační připadat nebude,“ opáčil sarkasticky. „Taky jsem tě viděla jednou nebo dvakrát dát ránu,“ připomněla mu. Není to tak dávno, co Calhoun viděl jednoho pomocníka, jak uhodil koně. Jedinou dobře mířenou ranou pěstí srazil toho chlapa na kolena a okamžitě mu dal padáka. Přitom ani nezvedl hlas. Calhoun málokdy křičel, to už opravdu musí být.

Je stejně zvláštní, pomyslela si, když se na něj kradmo zadívala. Dokáže být tak něžný, když chytí tele, a tak starostlivý, když se něco stane některému z jeho mužů. Zároveň má horkou hlavu a snadno vyletí, o tom by jeho chlapi mohli taky vyprávět. Mají s Justinem oba stejnou povahu. Oba jsou silní, prudcí a vášniví, ale pod drsnou slupkou mají křehké jádro. To vidí jen málokdo, oba si dávají pozor, aby se to před cizími lidmi moc neprojevovalo. Jenomže Abby je díky létům stráveným s nimi pod jednou střechou zná lépe než kdokoliv jiný. Je s nimi den co den už šest let, zná je opravdu důkladně, všechny jejich silné i slabé stránky. Má je ráda. Calhouna dokonce miluje.

„Jak to, že ses vrátil tak brzy?“ nevydržela to a zeptala se ho. Pokrčil rameny.

„Protože mám asi nějaký radar nebo šestý smysl,“ odpověděl s úsměvem. „Cítil jsem v kostech, že dneska večer asi nebudeš sedět doma a dívat se s Justinem na staré filmy.“

„Myslela jsem si, že se vrátíš až ráno a tudíž nic nepoznáš,“ řekla bezelstně.

„Proto ses rozhodla jít se podívat na horu nahých mužských svalů, jak se natřásají na jevišti, co?“ znenadání znovu zaútočil.

„Jenom jsem se pokusila,“ opáčila teatrálně. „Tys mi to ale překazil, takže teď umřu naprosto nevzdělaná. Nikdy se nedozvím, jak vypadá nahý chlap. Díky.“

„Nech toho!“ Nevydržel to a rozesmál se na celé kolo. Uvědomil si, že žádná jiná žena ho nedokáže rozesmát tak často jako Abby. A taky si uvědomil, že na ni myslí častěji, než by měl.

Asi už jsem starý, pomyslel si. Jsem nějak moc dlouho sám, z žen tady nebo v blízkém okolí už mě žádná dlouhou dobu nezaujala. Jenomže Abby je jako moje schovanka přece totálně mimo hru. Bude z ní dobrá partie pro kohokoliv z nejbohatších rodin tady v okolí a já jí to nesmím zkazit. Nesmím ani pomyslet na to, že mě přitahuje. Bylo by mrzké ji jen tak pro vlastní potěšení svést. Takže musím hezky rychle hodit zpátečku. Zaparkoval v garáži.

Justin seděl v knihovně, a když zahlédl ve dveřích dva stíny, zvedl oči z rozečtené knihy. Roztáhl tvář do širokého úsměvu, protože měl radost, že je vidí. Jeho nadšení však povadlo, když viděl, jak jsou oba naštvaní. ‚Jaká byla výstava?“ zeptal se Abby. ‚To nebyla výstava,“ odpověděl mu místo ní Calhoun kousavě a hodil svůj stetson na kávový stolek. „Představ si, že ti nakukala něco o umění přitom šla do divadla na pánský striptýz.“ Justinovi vypadla kniha z ruky. Zůstal na Abby zírat s otevřenou pusou. Jeho šok byl ještě větší než Calhounův vztek, protože byl v těchto věcech mnohem staromódnější a úzkoprsejší než jeho bratr. Zatímco Calhoun chodil do společnosti zásadně s nádherným dámským doprovodem, Justina už léta nikdo neviděl s žádnou ženou. I jinak byl velmi prudérní. Ve smíšené společnosti například nikdy nemluvil o ničem intimním, nevyprávěl lechtivé vtipy. Jen mezi muži se občas, ale opravdu jen výjimečně odvázal.

„Na co že šla?“ zeptal se nevěřícně.

„Šla jsem do divadla na světoznámou pánskou show,“ odpověděla pevně Abby a podívala se Calhounovi a pak i Justinovi přímo do očí. „Je to vlastně druh kabaretní revue, procestovali s ní už celý svět.“

„Sakra,“ řekl Calhoun a v očích se mu zablýsklo. „Je to striptýz.“

„Abby!“ zaúpěl Justin.

„Je mi jednadvacet,“ odpověděla mu. „Mám odpovědné zaměstnání. Řídím auto. Jsem dost stará na to, abych se mohla vdávat a mít děti. Přitom jsem si ještě nic neužila. Pokud se rozhodnu, že půjdu na pánskou show…“ Nebrala zřetel na Calhounovo opětovné zasyčení „striptýz“ a pokračovala: „… můžu na ni jít.“

Justin definitivně odložil knihu a sáhl raději po krabičce cigaret. Jednu vytáhl a zapálil si. Blaženě vyfoukl kouř.

Calhoun na něj překvapeně zíral. Stejně tak Abby. Justin je ignoroval. Přestal kouřit na Vánoce a od té doby si ještě nezapálil.

„Tohle prohlášení zní jako vypovězení války,“ zavrtěl hlavou Justin.

Abby se na něj zpříma podívala. „Možná.“ Otočila se ke Calhounovi a klidně řekla: „Jestli mě nepřestaneš pronásledovat a ostouzet před celým světem, odstěhuju se k Misty Daviesové.“

To už Calhoun nevydržel a vyskočil. „To přece nemůžeš udělat! Nemůžeš bydlet s takovou ženskou v jednom bytě! Víš, co bys od ní všechno pochytila?“

„Když budu chtít, tak s ní bydlet budu!“ odpověděla vzdorně. Calhounovo očerňování Misty jí už šlo pořádně na nervy. Proč to dělá?

„Nemohli byste se vy dva…“ pokusil se mezi ně vložit Justin.

„Jenom přes mou mrtvolu!“ nenechal se umlčet Calhoun. „Každý večer je někde na večírku. Pokaždé s jiným chlapem. Pokaždé se s ním líbá!“

„… přestaňte se hádat a pokuste se spolu domluvit?“ pokračoval přesto Justin.

„Misty má jenom ráda lidi. Je společenská! Proto nesedí každý večer doma,“ vykřikla Abby, oči jí ztmavly hněvem a šlehaly jí z nich blesky.

… kdybyste mohli…“ pokusil se znovu Justin.

„Je to blázen. Je příšerně výstřední, střídá chlapy jako ponožky, vyjede po každém, kdo nosí kalhoty,“ odpověděl jí Calhoun. Justina ignoroval. „TAK UŽ DOST!“ zařval náhle hromovým hlasem Justin a vyskočil ze židle, oba rozhádaní kohouti zmlkli, protože se lekli jeho hlasu. Justin nikdy nekřičel, ani když sebevíc rozčílený. „Sakra, už vás nemůžu poslouchat,“ řekl už normálním hlasem a položil si dlaň na hruď. „hadáte se jako děti. Za chvíli by přišla Maria s Lopezem, protože by si mysleli, že tu někoho vraždíme.“

Abby s Calhounem si vyměnili naštvané pohledy, ale mlčeli. „Podívejte, co jsem říkal,“ dodal Justin. Do místnosti strčila hlavu Maria a poplašeně se zeptala: „Co to tady bylo za hluk? Vy se hádáte? Mysleli jsme si, že se tu děje něco strašného.“

„Ay de mí. Co to za hluk?“ přidal se k ní Lopez, který jí přes rameno nakukoval do místnosti. Usmál se na Abby. „Copak jste udělala tentokrát, slečinko?“ zeptal se jí jako malé holčičky.

Abby měla chuť vypláznout na něj jazyk. „Nic,“ odpověděla. „Nic, za co bych se měla…“

„Představ si, Lopezi, šla na pánský striptýz,“ nenechal ji Calhoun domluvit.

„Nebyla jsem tam,“ protestovala Abby. „A nebyl to striptýz.“ Celá zrudla.

„Kam ten svět spěje?“ vrtěla Maria hlavou. Nedokázala to pochopit, protože Abby pro ni navždycky zůstane malou osiřelou holčičkou, která potřebuje ochranu. Odcházela a mumlala si něco španělsky. Lopez šel za ní a nedokázal potlačit smích. Vzali se už před více než třiceti lety a Justina s Calhounem znali odmalička. Už k rodině patřili mnohem víc než jen jako hospodyně a správce.

„Nebyla jsem tam!“ vykřikla za nimi Abby zoufale. Se slzami v očích se obrátila ke Calhounovi a Justinovi, který se opíral o elegantní stůl. „Teď vidíte, co jste způsobili,“ obořila se na ně. „Děláte mi jen ostudu, co si o mně Marie s Lopezem pomyslí?“

„My?“ opáčil Calhoun ledovým tónem. „Jedině ty tady děláš ostudu.“

„Ostudu?“ zalapala po dechu. „Neříkej, že tys nikdy nebyl na dámském striptýzu. To ti neuvěřím.“

Calhoun najednou vypadal zmateně. „To je přece něco jiného,“ namítl nepřesvědčivě.

„No jasně, že je to něco jiného. Žena přece může být sexuálním objektem, ale muž ne, co?“ zeptala se s přesvědčením.

„Má pravdu,“ zastal se jí Justin. „Mimochodem, byl jsi na striptýzu nebo ne?“

Calhoun se na oba nevěřícně podíval a pak se otočil a beze slova vyšel z pokoje. Abby se za ním vítězoslavně dívala.

Měla pocit, že vybojovala sice malé, ale přece jen vítězství. Takhle s ním musím zacházet, pomyslela si. Nevím sice ještě jak, ale třeba ho nakonec přece jen dostanu.

DRUHÁ KAPITOLA

Příští ráno Abby raději předstírala, že společnou snídani zaspala a zůstala ve svém pokoji. Calhounovo povýšené chování ji pobuřovalo. Sám mě nechce, ale jiné muže ke mně nepustí ani na metr, pomyslela si hořce. Proč se takhle chová? Už tohle jeho nadřazené zacházení nevydržím. Vůbec netuší, jak mi je, když mě takhle ponižuje. Už mi není patnáct, aby mi mohl přikazovat, co mám dělat po sedmé večer!

Samozřejmě, že neví, co k němu cítím, jak by taky mohl, připomněla si nakonec s uspokojením. Před nikým jiným si nedávám takový pozor projevit své opravdové city jako před ním. Strašně by se mi to mohlo vymstít. Co by mi na to asi řekl?

Muž jako Calhoun, tak bohatý a hezký, může mít jakoukoliv ženu, na kterou si ukáže. Určitě nestojí o takovou jednoduchou a nezkušenou holku, jako jsem já. Tak proč bych mu měla nadbíhat, stejně by to nemělo žádný výsledek. Myšlenka, že pro něj není dost dobrá, ji pokaždé zabolela. A zároveň v ní vždycky podněcovala touhu dokázat opak.

Nestrávím přece zbytek života tím, že budu umírat touhou po chlapovi, kterého stejně nemůžu mít, řekla si už nejmíň tisíckrát. To už je mnohem lepší poohlédnout se jinde. Jenomže jak se mám rozhlížet, když mě Calhoun nenechá ani chvíli samotnou?! A když se vlastně nikde jinde rozhlížet nechci?

Ještě pořád ponořená do neveselých myšlenek sedla do svého malého červeného sporťáku, který si s Justinovým dovolením koupila, když dodělala školu. Ano, to je ten vůz, který jí Calhoun pořád tak vyčítá. Vydala se na krátkou cestu do své kanceláře v mamutí Calhounově a Justinově firmě, která obchodovala s dobytkem ve velkém. Oba si velmi potrpěli na hygienu, takže to tam nesmrdělo jako na jiných dobytčích trzích.

Abby jednou s Calhounem absolvovala obchodní cestu po podobných zařízeních v celém státě Texas a domů se vrátila s novým respektem k tomu, co dokázal společně se svým bratrem a navíc v poměrně krátké době vybudovat on. Dobytek i maso, které prodávali, bylo sice o něco málo dražší než maso jiných prodejců, ale dávali kupujícím záruku, že zvířata se pásla venku a neumírala na jatkách za drastických podmínek. Jednali jen s farmáři, kteří se o svůj dobytek vzorně starali.

Tentokrát Abby přijela tak brzy, že byla v kanceláři jako první. Pracuje tu ještě s třemi ženami. Všechny jsou vdané a nekonečně počestné.

Jejich pracovní náplň tvoří veškerá úřední agenda spojená s obchody s dobytkem.

Počítače tu běží nepřetržitě a telefony přestanou vyzvánět jen pozdě večer. Mají na starosti všechny platby, neustále musejí být ve styku s prodejci i kupujícími a taky s veterináři a spoustou dalších lidí. Dokud tu Abby nezačala někdy před rokem pracovat, neuměla si představit, jak obrovská mašinérie tahle firma vlastně je. Její strmý růst objemu obchodů je překvapující, i tady v Texasu. Oplocené pozemky firmy se táhnou daleko za obzor. Tam, kde jsou velikánské ohrady se zvířaty, je z okna kanceláře vidět zvířený prach. Třetina dobytka patří bratrům Ballengerovým, dvě třetiny vykupují od soukromých farmářů. Abby už pochopila většinu zákonitostí obchodu s dobytkem a naučila se odborné termíny. Teď už rozuměla všemu, co měla v kanceláři na starosti. Práce ji navíc strašně bavila. Neměnila by.

Abby si dala kabelku pod svůj psací stůl a sedla si k počítači. Musela připravit několik nových smluv a ty včerejší založit do šanonů.

Milovala tuhle firmu, nejen proto, že ji vybudoval Calhoun. Práce s dobytkem ji fascinovala. Kam oko dohlédlo, denně viděla tisíce bučících volků, jalovic a býků. Obrovské transportní vozy přijížděly a odjížděly až několikrát denně a svalnatí a zpocení muži z nich za velkého pokřiku vyháněli dobytek. Ten typický zvuk a pach pronikaly i kancelářskými zdmi.

Abby vytiskla první smlouvu a právě se pokoušela rozluštit vzkaz naškrábaný nečitelným písmem jejího šéfa Caudella Aykera. Byl podřízený přímo Calhounovi, který měl kancelář hned naproti. Calhoun a Justin vlastnili firmu napůl, ale Justin se víc věnoval investicím a finančním operacím, zatímco Calhoun dohlížel na každodenní chod firmy. Proto také Abby tak milovala svoji práci – mohla být Calhounovi každý den nablízku.

Když náhle vešel v tmavém, bezvadně padnoucím obleku do dveří, trhla sebou a zazmatkovala. Je tu taky dřív než obvykle. Co se děje? Popadla nesprávný klíč a právě vytištěnou smlouvu založila do špatného šanonu. Vzápětí si uvědomila svůj omyl a pokusila se ho napravit. Jenomže vytrhla smlouvu z desek příliš prudce a přetrhla ji. Zhluboka se nadechla, pokusila se vzpamatovat a s povzdechem založila do tiskárny nový papír.

„Vidím, že máš dneska ráno nějaké problémy, zlato,“ prohodil Calhoun se svým typickým vřelým úsměvem, kterým ji obvykle počastoval každé ráno. Po hněvu z minulého večera nebylo ani stopy. Nikdy se nezlobil dlouho, to byla jeho velká přednost.

„Jenom obvyklé potíže, šéfe,“ odpověděla a oplatila mu úsměv. Ten její byl však na rozdíl od jeho přece jen trochu křečovitý.

Zadíval se jí přímo do očí. Přese všechno zářily jako dva vzácné drahokamy. Jak to, že jí to dneska tak zatraceně sluší, prolétlo mu hlavou.

To, co cítil při pohledu na ni, ho znepokojovalo čím dál víc, zvlášť když měla na sobě takový přiléhavý kostýmek jako dneska ráno. Lichotivě obepínal její vysokou štíhlou postavu a podtrhoval křivku jejích ňader a boků, která byla opravdu bezkonkurenčně nádherná.

Pomalu a zhluboka se nadechl a pokusil se potlačit svůj vzrůstající zájem. Odmítal si přiznat, jak moc se mu líbí a jak už se mu dostala pod kůži. Myslím na ni čím dál víc, pomyslel si.

„Sluší ti to,“ vypadlo z něj najednou. Nedokázal se už více ovládnout.

Bylo to tak neočekávané, že zrudla až ke kořínkům vlasů. „Děkuju,“ vykoktala ze sebe překvapeně. Na víc se nezmohla. Co ho to popadlo?

Pořád ještě přešlapoval na místě, ani sám nevěděl proč. Svýma tmavýma očima studoval její tvář, rty, vlasy… „Nelíbí se mi, když se češeš takhle,“ řekl nakonec tiše. „Mám rád, když je máš rozpuštěné. To ti sluší mnohem víc, vypadáš jako holčička.“

Najednou nemohla popadnout dech. Nesměle zvedla oči k jeho čerstvě oholené tváři. Jejich oči se střetly a najednou mezi nimi proběhlo něco jako elektrický výboj. Bylo to strašně silné. Abby rychle sklopila zrak, protože už to nemohla vydržet. Nohy se jí roztřásly.

„Já… já… musím začít něco dělat,“ zašeptala a třesoucími se prsty začala urovnávat papíry na stole. „Mám hrozně moc práce.“

„To máme oba,“ odpověděl stručně.

Pochopil, že tentokrát to přehnal. Otočil se a vešel do své kanceláře. Ani za sebou nezavřel dveře. Pořád ještě nemohl pochopit, co se právě stalo. Sedl si za svůj velký psací stůl z dubového dřeva a opřel si hlavu do dlaní. Otevřenými dveřmi pozoroval Abby, která horečnatě přerovnávala papíry na stole a vůbec nezvedla oči. Pak mu pohled na hodinky připomněl horu pracovních povinností, které ho dnes čekají.

Celé dopoledne šlo všechno hladce, ale nedalo se čekat, že takový klid vydrží v kanceláři dlouho. A taky, že ne. Ještě před obědem přišel jeden z obchodníků převzít smlouvu. Udělal to, ale pak ještě dlouho otálel a prohlížel si Abby lačnýma očima.

„Víte, že jste krásná?“ pokoušel se jí vlichotit a nepřestával ji pronásledovat přimhouřenýma očima. Pohledem hltal její křivky pod bledě modrým kostýmkem, bílou blůzku, vlasy vyčesané nahoru i nenalíčenou tvář. Byl tak Calhounova věku. Znovu se začervenala. Není sice tak pěkný jako Calhoun, ale je sympatický a má příjemnou tvář.

„Děkuju,“ oplatila mu jeho vřelý úsměv. Jednala s ním stejně jako s ostatními zákazníky. Rozhodně si neplánovala s ním něco začít. On si to však vysvětlil jako souhlas k flirtování.

Sedl si na okraj jejího psacího stolu a zblízka na ni upřel své bledě modré oči.

„Jmenuju se Greg Myers,“ představil se. „Zastavil jsem se tu na cestě do Oklahoma City, abych si vyzvedl ty papíry a pozval Calhouna na oběd, jestli je tu. Ale teď bych pozval raději vás než jeho, slečno.“ Ztišil hlas, pak se naklonil a naprosto neočekávaně přiblížil ústa k Abbyině obnažené šíji. Nevšímal si jejího zrychleného dechu, ani toho, jak se polekaně odtáhla. „Jsi vážně pěkná kůstka. Vypadáš jako růžička, právě utržená na zahradě,“ zašeptal jí smyslně do ucha.

Abby na něj jenom překvapeně zamrkala. Nebyla připravená na takové flirtování, zatím to na ni ještě nikdo nezkoušel a už vůbec ne v kanceláři. Byla totálně vyvedená z míry, vůbec nevěděla, co má odpovědět.

„Pojď, nenech se dlouho přemlouvat,“ pokračoval Myers vemlouvavým hlasem. „Řekni, že se necháš pozvat. Užijeme si dlouhý oběd a lépe se navzájem poznáme. Pak uvidíme. Mohli bychom spolu třeba i povečeřet.“

Než si mohla vymyslet nějakou výmluvu, rozrazily se dveře dokořán a v nich stál Calhoun. Vypadal, že jde vraždit. Z očí mu metaly blesky jako bohu pomsty. Dvěma rychlými kroky přešel k Abbyinu stolu a vyzývavě se postavil přímo před Myerse. Chvíli to vypadalo, že ho udeří přímo do obličeje.

„Obávám se, že se budeš muset nejdřív zeptat mě, Myersi,“ vyštěkl na něj nepříjemně. „Abby je moje schovanka a pozvání na schůzky se staršími muži zásadně odmítá.“

„Ups, to je ale překvapení,“ vypadlo z Myerse. Vyskočil a zatvářil se zděšeně. „Promiň, kámo, to jsem teda fakt netušil, že máš takovouhle schovanku.“

„Nic se neděje,“ odpověděl Calhoun zdánlivě klidně, ale jeho tón byl chladný. „Radši jdi sám, já teď nemám na oběd čas. Abby, potřebuju zprávu o růstu prodeje za poslední tři týdny. Dones mi ji, prosím, do kanceláře.“

Za normálních okolností by na to Abby ochotně odpověděla a hned by vyskočila a začala hledat vyžádané zprávy. Teď byla tím vším tak vyvedená z míry, že na něj jen zůstala koukat a cítila vděčnost a touhu a něhu a taky překvapení, že on snad žárlí nebo co.

Calhoun tím vypadal stejně překvapený jako ona. Ani nemohl popadnout dech. Díval se jí přímo do očí, dobře viděl její rozpaky a zmatek. Zároveň poznal, že jí nebyl jeho zásah nepříjemný. Očima sklouzl na její nádherné pootevřené rty a vyděsilo ho, že jeho tělo na to okamžitě reagovalo tlakem v podbřišku.

„Půjdu s tebou na oběd,“ obrátil se najednou k muži, který to všechno způsobil a teď jen beze slova zíral. „Jen si vezmu klobouk a jdu, můžeš na mě počkat v autě.“ Trochu strojeně se na něj usmál a poplácal ho po rameni. Pak se obrátil k Abby. „Chci s tebou mluvit. Pojď se mnou.“ Popadl ji pod ramenem a beze slova ji zavedl do své kanceláře. Zavřel za sebou dveře. Abby byla vzrušená. Vůbec netušila, co se mu děje.

„Pan Myers čeká…“ pípla a snažila se vyhnou jeho temnému pohledu.

Postavil se proti ní ve výhrůžném postoji. Asi bude prohlášení, řekla si v duchu a opřela se o je ho psací stůl. Když pochopila, že jí asi nebude vyznávat lásku, uklidnila se a dokázala se na něj dívat zpříma.

Ani on se už tak nemračil a hněv z očí mu tak skoro zmizel. „Poslouchej,“ začal tiše. „Greg Myers byl třikrát ženatý. Každou svou manželku podváděl se zástupem milenek. Nerad bych, aby dostala první lekci zrovna od profesionálního lamače ženských srdcí.“

„Jednou tu lekci dostat musím – a je snad jedno, od koho, ne?“ řekla a polkla. V celém těle cítila napětí a zároveň chvění, protože Calhoun byl zase tak blízko…

„Já vím,“ odpověděl krátce a zamračil se. „Ale ještě je trochu brzy na to, abys padla do náručí někoho takového, jako je Myers. To není žádná vážná známost. Je to jen plejboj s nesnesitelný chováním, který by tě zneužil a vzápětí odkop. Volala bys o pomoc pět minut poté, co byste se spolu ocitli sami.“

Tak takhle to je. Má o mě starost. Jako starší bratr. Takže žádná žárlivost, jenom ochranitelský instinkt. Stála a tiše se dívala na to, jak se mu pod košilí zvedá jeho vypracovaná hruď. Jsem pitomá, pomyslela si, pitomá, protože si pořád představuju bůhvíco. Nikdy mě nebude milovat jinak než jako svoji nezvedenou příbuznou.

„Neprovokovala jsem ho,“ odpověděla tiše aby mu to aspoň trochu vysvětlila. „Usmívála jsem se na něj jako na kteréhokoliv jiného zákazníka… nebo na tebe. Myslel si snad, že mu dávám nějaké signály, ale tak to nebylo. Nic jsem tím nemyslela. Opravdu.“

Bylo vidět, že se mu ulevilo. „Já vím,“ řekl chlácholivě a dokonce se usmál.

A pak se to stalo.

Udělal k ní krok, pevně ji objal a přiblížil své rty na milimetr k jejím. Skoro zasténala pod náporem jeho vroucího dechu, který náhle ucítila na ústech. Nespouštěla oči z jeho rtů, viděla každý záhyb, každou vrásku. Studovala je, jako by je viděla poprvé. Horní ret měl tenký a přísný, zato spodní prozrazoval jeho vášnivou povahu. Srdce jí tlouklo až v krku. Přestávala dýchat, protože na svých ňadrech cítila tlak jeho hrudi. Bylo to něco, co jí podlamovalo kolena. Nejnádhernější pocit na světě. Zvedla k němu svůj překvapený, vyděšený pohled.

Povolil své objetí, ale jednou rukou ji pořád držel v pase a díval se jí do tváře. Viděl v ní jen nekonečné překvapení. Ani záblesk sexuálního zájmu nebo touhy. Aha, takže ji nikdy nenapadlo, že bych tohle mohl udělat, říkal si v duchu. Štvalo ho, že zatímco on k ní nenadále pocítil nával úplně nového citu, ji zřejmě ani nenapadne považovat ho za něco jiného než jen za hodného a mnohem staršího strýčka. Když strýček, tak strýček, řekl si v duchu.

„Snad sis nemyslela, že tě začnu líbat,“ řekl jí nepříjemně. „Kde mám svůj klobouk?“ Zahlédl stín, který se jí mihl v očích. Co má zase tohle znamenat? Pak něco nezřetelně zamumlala, podala mu klobouk a sklopila zrak. Nasadil si stetson na hlavu.

„Pracuj a nevysílej žádné signály ke klientům,“ napomenul ji jízlivě.

„Nenávidím tě,“ vykřikla zoufale. Už nedokázala snést, jak s ní zachází. Vůbec tomu nerozuměla. V jednu chvíli mě objímá a vypadá, že mě začne líbat, vzápětí mě ponižuje a uráží.

„Jasně, že jo. Ještě něco nového?“ Poplácal ji po tváři. „Zpátky do práce.“

Otevřel dveře a bez ohlédnutí vyšel ven z kanceláře.

Abby se v následující hodině nedokázala na nic soustředit. Všechno jí padalo z rukou. Nepamatovala si, kdy se naposledy cítila tak pokořená. Byla si naprosto jistá, že teď Calhouna sice nenávidí, ale v okamžiku, kdy se vrátí, mu okamžitě odpustí. Mohl by třeba i vraždit, například i mě, ale stejně bych ho milovala dál, povzdychla si v duchu. K čertu s takovou láskou. K čemu to je?

Vydržela ještě půl hodiny a pak šla dolů do kantýny na tuňákový sendvič, který jí vůbec nechutnal. Dala si ještě kávu, ale i ta jí hořkla v krku. Vrátila se právě v okamžiku, kdy se znovu objevil Myers, tentokrát s Justinem namísto Calhouna.

Podala zprávy o růstu prodeje, které si vyžádal Calhoun a které mezitím dohledala, Justinovi. Překvapilo ji, že pozval Myerse do bratrovy kanceláře. Zůstali spolu asi deset minut a pak Myers vyšel. Abby zabořila hlavu do psacího stolu, aby na něj nemusela pohlédnout, a neřekla ani na shledanou. Zbytečně se namáhala. Myers jí nevěnoval ani pohled.

Zato Justin, který ho šel doprovodit do předpokoje, se na ni podíval překvapeně. „Je to stejně divné,“ řekl. „Calhoun mě zavolal, ať přijdu na jednání s Myersem a pak mě s ním nechal obědvat samotného a utekl. Co se tady předtím vlastně stalo?“

Abby si odkašlala. „Proč myslíš, že se něco stalo, Justine? Já nic nevím.“

Pokusila se o úsměv, ale vyšel jí z toho spíš úšklebek. Justin zvedl obočí, zavrtěl hlavou, pak pokrčil rameny a vrátil se do Calhounovy kanceláře. Abby zírala za ním a přemýšlela. Nad Calhounovým chováním jí zůstává rozum stát. Třeba to ale nesouvisí se mnou, třeba jen nemá rád Grega Myerse. Třeba spolu soupeřili o nějakou ženu… Sklonila se zpátky k počítači. Nenáviděla pomyšlení na tuto skrytou stránku Calhounova života. Představovala si všechny ty ženy, které prošly jeho životem, jejich vlasy, rty, ňadra a bylo jí z toho špatně. Určitě byly všechny stokrát nádhernější než já.

Justin byl celé odpoledne zalezlý v kanceláři a pracoval. Když se Calhoun pozdě vpodvečer vrátil, okamžitě se na něj obořil. Dveře měli pootevřené, takže Abby, která zůstala ze všech sekretářek poslední, slyšela všechno do posledního slova.

„Tak tohle musí přestat,“ osopil se Justin na Calhouna bez servítků. „Jedna z našich děvčat mi řekla, že Myers byl dnes dotěrný k Abby a tys na ni byl pak nepříjemný. Jako by za to snad mohla. Znamená to, že se Abby nesmí ani usmát na chlapa, aniž bys ji pak vyslýchal jako před soudem? Je jí už jednadvacet. Nemůžeš očekávat, že bude žít jako jeptiška. Kromě toho patří k jejím pracovním povinnostem být slušná k našim zákazníkům.“

„Že bude žít jako jeptiška nečekám,“ bránil se chabě Calhoun. „Chtěl jsem ji před Myersem jen varovat. Panebože, jde snad o její čest, ne?“

„Abby není blázen,“ odpověděl mu Justin. „Je to rozumná holka. Sama pozná, co je Myers zač.“

„Jistě,“ opáčil Calhoun s neskrývaným sarkasmem. „Otázkou je, jestli ji to zastaví. Když si vyjde na pánský striptýz…“

„Nebyla jsem tam!“ Abby už to nevydržela a rozrazila dveře Calhounovy kanceláře. „A kromě toho to byla varietní show, žádný striptýz!“

„Proboha, ty dokonce posloucháš za dveřmi?“ obořil se na ni Calhoun vztekle. „Okamžitě s tím přestaň, to se přece nedělá!“

„Přestaňte o mně mluvit za mými zády,“ vrátila mu to. „Nešla bych ani s Myersem, ani s tebou, Calhoune. Poznám lháře na sto honů.“

Calhoun na ni šokovaně zíral. „Nejsem si jistý, jestli je dobře, že pracuješ zrovna tady.“

Zvedla obočí. „Opravdu? A proč?“

„Je tu všude kolem spousta mužů,“ odpověděl Calhoun.

Justin se jen ušklíbl a zvedl oči v sloup. Pomyslel si, že Calhoun snad není normální.

Abby se naopak roztomile usmála. „No a co?“ odpověděla s neskrývanou ironií. „Ti roztomilí neoholení chlapíci, co páchnou kravami a hnojem, jsou tááák romantičtí! Nedá se jim odolat.“

Justin se otočil, protože musel skrýt úsměv a Calhounovi se zablesklo v očích. „Myers přece nesmrdí hnojem ani ničím jiným,“ připomněl jí.

Otočila se přímo k němu. „Tak ty sis toho všiml?“ zašeptala dramaticky.

Podíval se na ni, jako by ji chtěl uškrtit. „Nemohli bychom to skončit?“ zeptal se zlověstně.

Přikývla. „Budu jen ráda. Doufám, že brzy potkám nějakého sympatického, voňavého muže, který mě vysvobodí z tvého vlivu.“

„Jdi okamžitě domů!“ zařval Calhoun.

„Ale, ale, ty ses nějak rozparádil,“ nepřestala ho provokovat. Otočila se na podpatku, ale pak se na něj ještě ohlédla. „Řeknu Marii, aby ti večer uvařila něco na uklidnění.“

„Díkybohu nebudu doma na večeři,“ odsekl. „Mám ještě nějakou schůzku.“ Řekl to schválně, aby ji naštval. Nesnesl pomyšlení, že Abby tuší, jak moc ho Myersův pokus o flirtování naštval a proč. Nechtěl, aby věděla, že na ni žárlí. Vzalo ho to dokonce tak, že na obědě s Myersem nemohl polknout ani sousto a musel na poslední chvíli požádat Justina o záchranu.

Jenže Abby jeho problémy netušila ani náhodou a myslela si, že je to jen další Calhounova schválnost a pokus ji trápit a omezovat.

Jeho poznámka o večerní schůzce ji však ťala do živého. Kdybych jen byla krásná, štíhlá blondýna, možná bych měla taky naději.

„Jsem šťastná, že máš schůzku a ještě si dneska něco užiješ, Calhoune, zatímco já nesmím po setmění z domu ani na krok. Nikdy jsem neměla schůzku dál než dva kroky od vchodu. A za světla,“ řekla mu.

„Zapomeň na to, že by sis vyšla s někým takovým jako Greg Myers,“ odsekl Calhoun. „To dřív peklo zmrzne, než bys ty šla s takovým chlapem ven. Jen přes moji mrtvolu!“

„Víš, že existuje městečko, které se jmenuje Peklo? Možná, že až tam napadne sníh…“ provokovala dál.

„Být tebou, jdu domů, Abby,“ přerušil ji Justin. „Je pátek, v televizi budou dávat něco pěkného. Budu se dívat s tebou, jestli budeš chtít. Nebo cestou domů koupím nějakou videokazetu.“

Usmála se na něj. Justin je fakt milý, pomyslela si. „Díky, stejně mi nic jiného nezbude, když mě můj hlídací pes nepustí ven,“ řekla a vyzývavě se podívala na Calhouna. „Kup něco zajímavého.“

Justin chytil Calhouna za paži, aby ho zastavil, a Abby stačila se srdcem v krku popadnout kabelku a utéct. To je poprvé, co Calhoun, který je vždycky klidný jako sfinga, takhle vybuchuje. Nechtěla se s ním hádat, ale nemohla si pomoct. Bojovat s ním byla jediná možnost, jak skrýt své city k němu. Přece se mu nevydám všanc tím, že mu odhalím své city.

Nastartovala a vydala se domů. Cítila se pod psa. Srdce má zlomené, protože Calhoun má rande s nějakou cizí ženou, zatímco já pro něj žena nikdy nebudu. Zestárnu a on ve mně bude pořád vidět malé dítě, o které se musí starat. Nevšímá si mě, dokud se mu nepostavím, ale pak se mnou jedná jako s rozmazleným frackem. Jsem pro něj jen povinnost a odpovědnost. Bolení hlavy. Jsem pro něj všechno možné, jen ne krásná atraktivní žena, kterou by mohl milovat. Nikdy pro něj taková nebudu.

Dojela domů v slzách, ale v hlavě se jí už začal rýsovat plán. Jestli si Calhoun myslí, že se s tím smířím, šeredně se mýlí. Taky si užiju, taky budu mít rande!

TŘETÍ KAPITOLA

Abby skončila u večeře úplně osamocená. Seděla sama u stolu v jídelně a Mariin skvělý krůtí nákyp jí ani nechutnal. Justin měl hned po příchodu domů důležitý obchodní telefonát, proto řekl Marii, ať mu zatím jídlo schová, že si ho pak sní u televize. Calhoun přijel s ním, ale v jídelně se ani neukázal. Šel rovnou k sobě, aby se převlékl na to své rande.

Když ho Abby viděla z okna, utekla do svého pokoje a zůstala tam, dokud za ním definitivně nezapadly dveře. Bylo jí úplně jedno, co si o tom její poručník myslí. Dělalo se jí tak špatně z pomyšlení na nějakou tupou blondýnu po jeho boku, že ho nechtěla ani vidět. Bude se s nějakou ženou celý večer držet za ruku, líbat se s ní… Zůstane s ní i přes noc? Nemohla ty myšlenky zaplašit.

Nechtěla dělat naschvály a utéct zrovna dneska večer z domova. Ale sedět tu zavřená a dívat se s Justinem na televizi, to se jí taky nechtělo. Co bych tak mohla podniknout, přemýšlela? Můžu ostatně využít toho, že Calhoun zmizel. Justin mě určitě pustí ven.

Oblékla si přiléhavé kalhoty a blůzu a učesala se. Pak zavolala Misty. Ta určitě bude mít nějaký nápad, co s načatým večerem.

„Myslíš, že bys mi trochu pomohla být za rebelku?“ zeptala se své starší kamarádky do telefonu.

Misty se tiše rozesmála. „Máš štěstí, právě mi vybouchlo rande. Sice nevím co, ale hraju s tebou. Proti komu se vzbouříme?“

„Calhoun mě včera načapal, jak jdu na tu revue, a odvlekl mě domů. Strašně řádil,“ vychrlila na ni Abby. „A dneska… nevěřila bys tomu, ale dneska mi udělal další scénu. Úplně pro nic. Myslím, že se snad zbláznil, nebo co. Takže si myslím, že bych ráda vyzkoušela ten nový taneční bar v Jacobsvillu.“

„To je ale příšerná myšlenka, Abby. Vyzvednu tě za patnáct minut,“ souhlasila nadšeně Misty.

„Budu hotová.“

Abby seběhla dolů. Ani nepomyslela na to, co tomu řekne Calhoun, až se to dozví. K čertu s ním, když má tu ženskou. Ať si to užije. Před očima jí tančily příšerné představy jeho nahého, dobronzova opáleného těla v posteli s atraktivní a určitě velmi zkušenou blondýnou. Nic by mě bývalo nedokázalo zranit víc, pomyslela si. Tak ať jde k čertu, já jdu ven!

Strčila hlavu do obýváku. Přes cigaretový dým nebylo skoro nic vidět, na obrazovce se míhali vojáci v akci.

„Jdu ven s Misty,“ řekla Justinovi.

Otočil se na ni od televize. Nohy měl natažené na stolku, v jedné ruce měl sklenku brandy a v druhé cigaretu.

„Dobře, zlato,“ řekl. „Ale zkus se nenamočit zase do nějakého průšvihu, ano? Calhoun je nějaký podrážděný. Nevím, co to s ním je, ale dneska vypadal, že po tobě skočí a začne tě škrtit. „Budu se snažit. Jdeme s Misty do nového tanečního klubu. Budu hodná holka, znáš mě. Dobrou,“ řekla a naklonila se k němu. Dala mu vděčnou pusu na tvář.

„Dobrou.“

Vrátil se zpátky do světa kulek a odvážných válečných operací. Abby zavřela dveře a oddechla si. Justin je miláček. Chápe, že už jsem dospělá a nemůžu pořád jen sedět doma. Proč nemůže být Calhoun jako on? Vraždila by, když si vzpomněla na jeho snahu ji vychovávat. Proč miluju zrovna jeho, to přece nedává žádný smysl, povzdechla si skoro zoufale.

Misty opravdu přijela za deset minut a před vchodem krátce zatroubila. Díkybohu, Calhoun se do té doby nevrátil, to by byl býval největší průšvih. Abby vpadla do její sportovního auta a obě se okamžitě rozesmály. Představa, že vlastně utíkají tajně, je vzrušovala. Ještě, že mám kamarádku, která všechno pochopí, pomyslela si Abby vděčně.

Jacobsville Dance Palace praskal jako každý pátek večer ve švech. Hrála tu živá kapela a protože se tu podával i tvrdý alkohol, Calhoun by Abby rozhodně zakázal, aby sem chodila. V tuhle chvíli jí to bylo absolutně jedno. Ať se třeba vztekne, hlídač.

Abby koukla ke vstupním dveřím, z nichž se valil cigaretový dým a nepředstavitelný hluk. Přesto vzala Misty pevně za loket a vešly. Na tanečním parketu řádilo zatím jen pár lidí, muži ve vysokých botách a ženy v džínách.

„Calhoun asi neví, že jsi tady, co?“ zakřičela Misty Abby do ucha. „Ale vsadím se, že za chvíli přiběhne po tvé stopě jako honicí pes. Nebo už ti není pořád v patách?“ zeptala se potutelně.

„To, že je jako hlídací pes, jsem mu dneska řekla, a málem jsem ji od něj slízla,“ odpověděla Abby smutně. „Přitom chci jenom dělat, co mě baví. Nechci přece dělat nějaké neslušné výstřednosti.“

„Dělám, co můžu,“ odpověděla Misty a pokrčila rameny. „Každým dnem už můžu najít nějaký nový byt, kam bychom se mohly přestěhovat. Pomáhá mi jeden realitní agent a dneska zrovna říkal, že už pro mě má pár tipů.“

„Dobře.“ Abby ochutnala drink a pokoušela se nevidět vstřícné pohledy, které k ní vysílal muž u protějšího stolu. Sledoval ji od okamžiku, kdy s Misty vešly. Vypadal stejně starý jako Calhoun, ale neměl jeho vypracovanou postavu. Měl tmavé vlasy a trochu bříško. Nebyl o moc vyšší než Abbyt ale co mu chybělo na výšce, doháněl váhou. Žádostivě na ni mrkal svýma malýma prasečíma očkama a slizce se usmíval. Byl viditelně pod parou.

„Podívej, ten slizoun na mě pořád zírá,“ řekla Abby. Znovu se napila ginu s tonikem. Chutnal jí kupodivu čím dál víc.

Vlastně vůbec neměla ráda gin, ale Misty rozhodně prohlásila, že přece nemůže sedět v nočním klubu a srkat zázvorovou limonádu. Prý by vypadala jako odvážná školačka a byla všem jen pro smích.

„Neboj,“ uklidnila ji Misty. „Zvedne se a vysmahne. Hele, támhle je Tyler. Tylere! Ahoj!“

Ťyler Jacobs, bratr Shelby, byl vysoký, zelenooký mladík s arogantním úsměvem. Abby se ho vždycky trochu bála. Ale nikdy nedával nijak okázale najevo své bohatství a původ a kupodivu nebyl snob. Přitom Jacobsville dostal kdysi dávno jméno po jeho dědečkovi.

„Ahoj Misty. Ahoj Abby, jsem rád, že tě zase vidím.“ Tyler si k nim přisunul židli. „Co tu děláš? Ví o tom Calhoun?“ zeptal se tiše.

Abby se pohodlně opřela o opěradlo židle a znovu se napila. „Můžu si klidně vyrazit na panáka, když mám chuť pít,“ řekla důrazně. Už musela vyslovovat pomaleji, protože nebyla vůbec zvyklá na alkohol a jazyk se jí trochu pletl. „Nepatřím Calhounovi.“

„Panebože!“ Tyler si povzdechl a obrátil se na Misty. „To je tvoje práce, co?“

Misty na něj zamrkala svými dlouhými řasami a obrátila modré oči v sloup. „Jenom jsem ji sem dovezla, jasné? Abby je moje kamarádka. Pomáhám jí vzbouřit se. Nemůžou se k ní chovat jako k malému dítěti.“

„Budeš jí muset pak taky pomoct, aby ji nezabil. Tys utekla z domu? Kde vůbec je Calhoun?“ obrátil se znovu k Abby.

„Vyrazil si s jednou micinkou ze svého početného harému,“ odpověděla a trochu nakřivo se usmála. „Nechci na něj teď myslet. Nebudu si kazit večer.“

„Načapal ji ve frontě na lístek na tu pánskou revui,“ vysvětlila mu Misty. „Od té chvíle prudí.“ Obrátila oči v sloup, aby dala jednoznačně najevo, co si o Calhounovi a jeho předpotopních názorech myslí.

Zato Tyler vytřeštil oči. „Ty jsi šla na pánskej striptýz? Abby! Co tě to napadlo?“

Abby se na něj překvapeně podívala. „A kde jinde mám asi získat nějaké vědomosti o chlapech? Calhoun by mi snad nejradši do smrti dával pleny. Nechápe, že už jsem dost stará na to, abych mohla mít rande s klukem nebo přejít ulici sama. „Jsi pro něj jako mladší sestra, pochop. Má tě na starosti,“ bránil Calhouna Tyler. Byli kamarádi. „Nechce, aby ses hned s někým spálila.“

„Co když se chci spálit?“ opáčila Abby. Zavřela oči. Bylo jí trochu zle, podlaha se pod ní houpala. Zhluboka dýchala a za chvíli to přešlo. Tyler je stejný konzervativec jako bratři Ballengerové, pomyslela si.

„Co to vlastně piješ?“ zeptal se Tyler a podíval se podezíravě na její skleničku.

„Gin s tonikem. Chceš ochutnat?“ zeptala se.

„Já přece už dávno nepiju, zlato,“ připomněl jí s úsměvem. „Navíc musím ještě vyzvednout Shelby v kanceláři. Pracuje dneska do noci, tak jsem jí slíbil, že ji svezu domů. Dávej na Abby pozor, Misty.“

„Jasně, že budu. Ale ty ještě malinkou chvíli zůstaneš a zatancuješ si se mnou, viď?“ zaprosila Misty a koketně se na něj podívala.

Tyler ale vstal, ještě jednou se starostlivě podíval na Abby a řekl: „Už musím fakt jít. Shelby na mě čeká. Má svoje auto v opravně.“

„To se Shelby má, že má bráchu, jako jsi ty,“ řekla Abby. „Myslím, že ji nesleduješ jako pilot kamikadze, když jede do práce, nestíháš ji, když se náhodou vrací po setmění a nevyslýcháš ji, když udělá něco, co se ti nelíbí…“ Propadala opilecké sebelítosti.

„Panejo,“ povzdechl si Tyler.

„Neboj,“ řekla mu Misty. „Je v pořádku, Calhoun ji jen pořádně naštval. Vůbec nechápu, proč se tak chová… Takový milý chlapík.“

„Myslím, že milý není to pravé slovo, které by na Calhouna sedlo v okamžiku, kdy se bojí o Abby,“ usmál se Tyler. „Vidělas ho někdy zuřit?“ Misty si upravila své neposlušné kudrny a světácky se usmála. „Justin je určitě horší.“ Tyler zvedl obočí.

„Nebuď si tím tak jistá. Jsou oba stejní.“ Jemně se dotkl Abbyina ramene a ukázal na její sklenku. „Už to nepij. Bude ti blbě.“

„Rozkaz, šéfe!“ řekla Abby. „Dobrou. A pozdravuj ode mě Shelby.“

„Dobrou.“

Mávl jim a odešel.

„Nechápu, co tady dělal, když nepije a netancuje,“ zavrtěla nechápavě hlavou Misty.

„Možná tu někoho hledal,“ zamumlala Abby. „Vidím, že je tady cvrkot. Myslím, že se mi tu líbí.“ Navzdory Tylerovým radám se znovu napila.

„Slíbila jsi Tylerovi, že už nebudeš pít,“ připomněla jí Misty. „Mohlo by ti fakt být špatně, když na to nejsi zvyklá.“

„Nenávidím chlapy. Nenávidím všechny chlapy. Ale hlavně nenávidím Calhouna,“ vykřikovala Abby a znovu si zhluboka lokla.

Misty jí jemně zacpala pusu. „Budu tady za minutku, zlato. Hezky seď a mlč,“ nakázala jí. Vyběhla rychle ven, aby ještě dohonila Tylera. Začínala pochybovat, že se jí samotné podaří dostat Abby do auta. A je nejvyšší čas to udělat. Nebo to skončí průšvihem.

V tu chvíli, co vyběhla ven, se zvedl opilý chlápek odnaproti, který Abby sledoval celé dvě hodiny. Teď konečně viděl svou příležitost. Mrkal na ni svýma prasečíma očkama a vrávoral k ní.

„Konečně sama,“ zahuhlal. „Ty jsi ale pěkná kočička. Co tu děláš, zlato? Hledáš chlapa? Už nehledej. Já jsem Tom. Jsem sám a hledám holku, co by mi vařila a prala a milovala se se mnou. Nešla bys ke mně?“

Abby se na něj překvapeně podívala. „Slyšela jsem dobře? Co že chcete?“

„Jsi tady přece s kamarádkou, ne? Tak to přece znamená, že si někoho vyhlížíte, že jste na lovu, zlato. Nebo snad ne?“ Opile se zasmál.

Jsem si jistý, že ti dám, co chceš. Rozumíš, ne?“ Položil jí chlupatou tlapu na rameno a začal ji hladit. „Pojď sem, kočičko. Pojď a dej starému Tomovi pusu…“

Přitiskl si ji k sobě. Divoce se bránila, dokonce mu do očí chrstla zbytek svého ginu. To ho na chvíli zastavilo. Svíral ji pevně za paži a zíral na ni mžourajícíma očima. Bylo vidět, že se k smrti naštval.

„Co děláš?“ vyjel na ni. „Sváděla jsi mě, mrkala jsi na mě celou tu dobu. Bylo přece jasný, že mě balíš. To ti říkám, mladá dámo, na mě nikdo nic vylejvat nebude!“

Abby bylo najednou hrozně špatně. Udělal jí modřinu na paži a celý incident už vzbudil pozornost lidí kolem. Chtělo se jí plakat.

„Okamžitě ji pusť!“

Ten hlas zaburácel místností jako výstřel. Zněl nebezpečně a… povědomě. Abby zadržela dech. Točila se jí ze všeho hlava. Vysoká postava, blond vlasy, tmavé oči, které metaly blesky na opilce Toma. Abby znala Calhouna dobře a věděla, jakou silou umí udeřit.

„Co je ti do toho, co my tady s tou kočkou spolu máme,“ bránil se chabě opilec.

„Je to moje schovanka.“

Calhoun chytil tlouštíka pod krkem a pořádně s ním zatřásl. Muž jen zachroptěl, a když ho blonďatý obr pustil, zhroutil se na podlahu a zakryl si rukama hlavu.

„Hej, tohle nemůžeš Tomovi dělat,“ začal protestovat jeden z přihlížejících chlapíků. Byl velký jako Calhoun a vypadal od pohledu jako rváč.

„Chceš mi něco, chlapečku?“ obořil se na něj Calhoun ledovým tónem. Z očí mu šlehaly blesky.

„Vsaď se, že chci!“

Muž se napřáhl pěstí, ale byl moc pomalý. Calhounova rána ho srazila na stůl. Skutálel se z něj na zem a zůstal ležet. Calhoun si posunul stetson a rozhlédl se po ostatních.

„Ještě někdo?“ zeptal se.

Všechny oči se náhle odvrátily a kapela začala znovu hrát. Teď se Calhoun konečně podíval na Abby. Najednou si připadala opravdu jako malá holčička.

Polkla nasucho. „Ahoj,“ řekla a pokusila se o úsměv. Nezdařil se jí. „Myslela jsem, že máš dneska večer rande s nějakou… ženou.“

Neřekl ani slovo, ale blýskající se oči jí prozradily všechny pocity, které jím zmítají. Nechtěl jí říct, že jeho schůzka byla čistě obchodní a že jí to rande nevymlouval, aby měla vztek.

„Nepotkal jsi Misty?“ zeptala se s nadějí v hlase, že ji ještě někdo může zachránit.

„Naštěstí pro ni ne,“ odpověděl a jeho tón byly chladnější než led. „Vezmi si kabelku a jdeme.“

Třesoucí se rukou sáhla za sebe na židli. Chlapi, kteří se právě sbírali ze země, nevypadali, že by se s ním chtěli ještě někdy vidět. Nikdo jim v odchodu z baru každopádně nebránil.

Popadl ji za paži a vyvedl ji ze zakouřené místnosti ven na chladný noční vzduch. Misty a Ty stáli opodál a báli se pohnout. „Není to jenom moje chyba, Cale,“ začala zkroušeným hlasem Misty.

Calhoun ji chladně probodl pohledem. „Ty víš co si myslím o tomhle takzvaném přátelství. Znám tvé důvody, proč se na ni tak lepíš, pokut je nezná Abby.“

Abby se zmateně rozhlížela. Nerozuměla chladnému Calhounovu pohledu, ani náhlémi ruměnci na hezké tvářičce Misty.

„Radši jedu pro Shelby,“ řekl tiše Ty. „Chtěl jsem Abby nabídnout, že ji odvezu domů, ah vzhledem k okolnostem si ji asi odvezeš sám,“ řekl Calhounovi.

„Kdyby Justin zjistil, že jsi s ní byl ve stejní místnosti, zabije tě. Natož kdyby tě viděl, jak jsi ji přivezl uprostřed noci opilou, jak zákon káže,‘ řekl suše Calhoun. „Ale díky.“ Postrčil Abby ke svému jaguáru. „Předpokládám, že jsi přijela se svou kamarádkou a nemáš tu tedy svůj úžasný vůz,“ řekl kousavě.

„Nemám, Misty mě sem vzala,“ zamumlal Abby. Bylo jí tak špatně, že si ani nevšimla sarkasmu v jeho hlase. Teď opravdu vypadala jak malá holčička, ztracená uprostřed dospělého světa. Po tvářích se jí skoulely první slzy.

Vzdorně si je utřela. Nechtěla, aby je ten hnusný chlap vedle ní viděl.

„Díkybohu,“ zamumlal, když se mu podařilo usadit na sedadlo spolujezdce. „Vážně nevím, co se to s tebou v poslední době k čertu děje. Včera večer tě najdu ve frontě na pánský striptý a dneska opilou v baru, jak zíráš na nějakýho chlapa! Vždyť on tě držel za paži a bůhví, co by bylo, kdybych přišel o chvíli později.“

„Nikdy bych nezírala na takovou kreaturu,“ chabě protestovala. „A nemůžeš ani říct, že bych byla nějak vyzývavě oblečená nebo co.“

Podíval se na ni. „Byla jsi v baru bez doprovodu. To je jediná výzva, kterou chlapi potřebujou. Nic dalšího už dělat nemusíš.“

Cítila na sobě jeho pohled, ale nepodívala se na něj. Byla si naprosto jistá, že kdyby to udělala, rozpláče se definitivně. Pevně stiskla ruce v klíně a zahleděla se z okna.

Byla to dlouhá cesta domů, protože pak už nepromluvili ani slovo.

„Můžu ti pomoct?“ zeptal se, když vystupovali z auta a podal jí ruku.

Ucukla, jako by se dotkla horkých kamen. „Ne, díky.“ Byla z něj mnohem nervóznější než předtím. Poslušně šla za ním k zadnímu vchodu. „Vedeš mě zadem, aby mě Justin neviděl?“ zmohla se na otázku.

„Justin mi řekl, kde tě mám hledat,“ odpověděl jí Calhoun stručně a strčil klíč do zámku. „Ještě pořád se dívá na ten svůj válečný film.“

„Aha.“ Prošla dveřmi, které jí držel otevřené, jako ovečka. „Myslela jsem, že máš rande.“

„Je přece úplně jedno, kde jsem byl,“ přerušil ji. „Panebože, já mám snad opravdu radar.“

Zrudla. Ještě, že to nebylo ve tmě vidět. Gin už vykonal své a Abby se cítila velmi opilá a velmi unavená. Poslušně ho následovala moderně vybavenou kuchyní, tmavou halou až k mahagonovému schodišti. Z obýváku k nim doléhaly výbuchy bomb.

„Abby.“

Zastavila se a snažila se nedat najevo svoji nervozitu. Stál těsně u ní, tak blízko, jak jen to bylo možné. Cítila jeho příjemnou kolínskou. „Miláčku, co se děje?“ zeptal se něžně.

Jeho tón jí pronikl až do srdce. Slyšela ho u něj jen párkrát – když obdivoval čerstvě narozená koťata, když mluvil s dětmi, s Abby ten den, kdy jí zemřela matka. Tenkrát to byl on, kdo jí tu zprávu řekl a pak ji nekonečně dlouho držel pevně v náručí a nechal ji plakat. Ten tón používal, když věděl, že je něco zranitelné a zaslouží si to ochranu.

Podlomila se jí kolena. „Jeden muž…“ Nebyla schopná doříct, že existuje muž, který jí zlomil srdce, protože ji nechce.

„Ten opilec…“ Popadl ji do náruče a zabořil své oči do jejích. Byl silný, jenom svaly, muž. „Všechno je v pořádku…“ zašeptal jí do vlasů. „Nic se nestalo.“

„Samozřejmě, že ne,“ odpověděla zoufale. „Tys mě zachránil. Vždycky mě ze všeho vytáhneš.“ Zavřela oči a nechala slzy stékat po tvářích. „Ale musíš mě nechat, abych se ze svých problémů dostala sama.“ Zvedla k němu uplakanou tvář. „Musíš mě nechat, Calhoune, musíš.“

Cítil, že má pravdu, ale nedokázal s tím souhlasit. Strašně se o ni bál. Ten divný neklid, to, jak od něj pořád utíkala, její melancholie, to není Abby. Celých pět let s výjimkou posledních pár měsíců byla živá, šťastná, věčně rozesmátá, Škádlila ho a dokázala ho rozesmát. Ani netušila, jak byl tenhle dům smutný, než sem přišla. Justin se nikdy nesmál a Calhoun už začínal pomalu být jako on. Ale Abby sem vnesla sluneční svit. Rozjasnila celý jeho svět. Podíval se na ni, aby zjistil, jak to dokázala. Není ani krásná. Ale když se směje… když se směje, je nádherná.

„Co se s tebou děje? Nemám nic proti tomu, když chodíš na nějaká normální místa, ale nejdřív tě najdu ve frontě na producírování nahých chlapů po jevišti a pak v baru, jak piješ gin. Proč?“ zeptal se něžně.

Pokrčila rameny. „Jenom mě to zajímá.“

Díval se jí dál do očí. „Tím to není,“ odpověděl. Jemně stiskl její paže. „Něco tě žere. Můžeš mi, prosím, říct, co to je?“

Zadržela dech. Už úplně zapomněla, jak dokáže být něžný. A taky to, že se dokáže pronikavě dívat až na dno duše.

Sklopila oči k jeho hrudi, která se mu rytmicky zdvíhala. Zapínáním košile se mu draly ven chloupky. Jednou ho viděla, když šel ze sprchy a od té doby na to nemohla zapomenout. Měl je zlaté a kudrnaté. Zvedla oči trochu výš k jeho ústům. Má strašně sexy rty, pomyslela si. A taky sexy nos. Rovný a velký. Měl úplně tmavé oči jako všichni Ballengerové.

„Abby, posloucháš mě?“ zamumlal Calhoun a jemně s ní zatřásl.

Zvedla k němu oči a měla v nich stíny a tajemství. Pootevřela rty. Když jí minulý týden Misty řekla, že ho viděla s nějakou blondýnou z Houstonu, myslela si, že jí to zlomí srdce. Konečně to viděla jasně. Calhoun má rád zkušené ženy. Na mě se nikdy nepodívá víc než jednou. Pokouším se tomu utéct, včera i dneska večer jsem se pokusila to změnit, ale Calhoun je mi pořád v patách, kam se hnu, pronásleduje mě, netuší, jak moc mě zraňuje.

„Co jsi říkal?“ zašeptala zoufale.

„Je těžký s tebou mluvit, když jsi v tomhle stavu. Jdi do postele.“

„Přesně tam mířím,“ odsekla. Otočila se a rozplakala. Ach, Calhoune, zabíjíš mě. Vpadla do svého pokoje a zabouchla za sebou dveře. Chtěla se zamknout, ale zamknout se před Calhounem je přece nesmysl. Je jako upír, je pořád se mnou, když zavřu oči, vidím ho. Ta myšlenka ji pobavila tak, že se smála ještě cestou do koupelny.

Abby má saténovou noční košili už docela dlouho, ale nenosí ji moc často a nijak to neprožívala. Nejraději stejně má bavlněné pyžamo. Proto se v ní také nikdy nijak zvlášť neprohlížela. Teď jí najednou cestou z koupelny padl pohled na svůj vlastní odraz ve velkém nástěnném zrcadle na protější stěně.

Stříbřitě hladký satén zářil v tlumeném světle jako měsíc. Byla tím pohledem fascinovaná, nemohla od něj odtrhnout oči.

V zrcadle viděla nádhernou dívku s tmavými vlasy padajícími na ramena jako vodopád, s něžně růžovou pokožkou a prudce se zdvíhajícími prsy. To jsem já? Vždyť já přece nejsem hezká! Nebo…? V úžasu nad tou krásou se rozesmála a začala bláznivě tančit po pokoji. Uprostřed největší piruety padla bez dechu na ustlanou postel a zamotala se do růžového hedvábného povlečení.

Celá její ložnice byla růžová s jemnými akcenty bledě modré a bílé. Abby tu kombinaci miluje už od dětství. Justin s Calhounem nechali výzdobu jejího pokoje jen na ní. Nikdy jí do toho nemluvili, proto její ložnice vypadá přesně tak, jak vždycky chtěla – velmi žensky. Dokonce vypadá tak, jako by tu bydlela krásná blondýna, kterou nikdy nebyla. Rozvalila se pohodlně na své široké posteli plné polštářů. Košile jí při divokém tanci sklouzla z ramene a odhalila její pevné, plné ňadro. Zavíraly se jí oči, usínala. Už neměla sílu zvednout ruku a upravit se. Ale co, pomyslela si už v polospánku, co bych se zapínala, stejně mě tu nikdo neuvidí.

Nikdo kromě Calhouna, který tiše otevřel dveře brzy poté, co usnula. Chtěl se jen přesvědčit, že je Abby v pořádku. To, co spatřil, mu vyrazilo dech.

Abby už tvrdě spala. To bylo pro Calhouna asi dobře, protože kdyby měl promluvit a vysvětlit, co dělá uprostřed noci v její ložnici, asi by to v tu chvíli nedokázal. Byl úplně vyvedený z míry. Zatím ještě nikdy ho nenapadlo pomyslet na Abby doopravdy jako na ženu, jen občas cítil znepokojivé zákmity zájmu. Ale ta stříbrná noční košile, jedno ňadro úplně odhalené, něžná růžová bradavka, její štíhlé, uvolněné tělo ležící na posteli… Cítil, jak se mu v žilách rozlévá oheň.

Stál ve dveřích jako zkamenělý a pokoušel se vyrovnat s faktem, že Abby je asi opravdu už dospělá. Žádný normální muž, který by ji tady viděl takhle ležet, by se na ni už nikdy nedokázal dívat jako na dítě. Najednou nechápal, jak k ní mohl být tak nespravedlivý. Navrch však začal získávat ještě jeden pocit – to je žena, „kterou bych mohl milovat. Nakonec ho zachvátila jediná myšlenka: Chci ji! Teď hned ji chci mít.

Vstoupil do pokoje, zavřel za sebou tiše dveře a jako hypnotizovaný se k ní blížil. Nemohl si pomoct. Panebože, je tak nádherná! Něžně se na ni díval a najednou jeho tvář ztvrdla. Nesnesl bych, aby se k ní přiblížil jiný muž, dotýkal se jí, hladil ji, líbal na její nádhernou, jemnou pokožku, něžně bral do zubů její bradavku a cítil, jak mu v ústech tvrdne… To jen já…

Celý se roztřásl. „Abby,“ zašeptal chraplavě.

Pohnula se, ale jen ve spánku. Dál tvrdě spala. Nádherná, dospělá žena.

Jako v horečce mumlal něco nesrozumitelného. Padl vedle postele na kolena. Ruce se mu třásly.

Nedokázal se ovládnout. Musel přitisknout své rty na její růžovou bradavku, která ve tmě zářila jako drahokam. Nepřemýšlel, co by se stalo, kdyby se probudila. Nepřemýšlel vůbec o ničem. Její pokožka byla hladká a teplá. Zabořil hlavu do dlaní a zaťal zuby. Vší silou vůle se pokusil ovládnout. Pak jí rychle zapnul knoflíky na noční košili a přetáhl přes ni pokrývku.

Abby se zachvěla víčka a pak pomalu otevřela oči. Když viděla jeho tvář tak blízko své, usmála se. „Už spím,“ zašeptala. Její tichý hlas a neodbytná představa, jak svírá její nahé tělo v náručí a líbá ji na zářící pokožku mu zatemnily mozek.

„Opravdu?“ vyrazil ze sebe chraplavým hlasem, tónem něžnějším, než by kdy chtěl. Pohladil ji po čele a upravil jí neposlušný pramen vlasů. Jejich ústa se téměř dotýkala.

Znovu jí urovnal pokrývku.

„Už dlouho mě nikdo nepřikrýval. Jsi na mě hodný,“ zašeptala.

„Nečekej, že přidám pohádku,“ odpověděl. „Na ty, co znám já, jsi ještě moc mladá.“

„Já vím. Jsem moc mladá na všechno.“ Zhluboka si vzdychla a zavřela oči. „Calhoune, já bych tak chtěla být starší… a blondýna…“

„Co tím myslíš?“ zeptal se překvapeně, ale Abby už zase spala. Ještě jednou se podíval na její klidnou, spící tvář, ztěžka se zvedl a vyšel z její ložnice ven. Na chodbě se potkal s Justinem, který šel zrovna spát. Naštěstí ho neviděl vycházet z Abbyiny ložnice a Calhoun mu proto nemusel nic vysvětlovat.

„Přivezl jsi Abby domů?“ zeptal se ho starší bratr.

„Jo. Už je v posteli. Opilá,“ odpověděl Calhoun s úsměvem. Potřeboval trochu času na vzpamatování. Pomalu si svlékal sako a vestu.

„Co se ti stalo?“ zeptal se ho překvapeně Justin a ukázal mu na ústa. „Máš na rtu krev.“

„Malá výměna názorů v baru,“ odpověděl Calhoun ironicky. „Nedáš si se mnou před spaním ještě skleničku? Docela bych to potřeboval…“

Justin zavrtěl hlavou, ale vrátil se s Calhounem do obývacího pokoje a zapálil si cigaretu. Toho dne už dvacátou.

„O co ses pral?“ zeptal se pobaveně.

„O Abby,“ řekl Calhoun a nalil si u baru brandy. Zhluboka se napil a na moment zavřel oči. Cítil, jak mu alkohol proudí tělem. Konečně nabral ztracenou rovnováhu.

Justin se k němu prudce otočil. Obočí mu vylétlo vzhůru. „O Abby?“

„Misty Daviesová ji odtáhla do baru, opila a pak ji tam nechala samotnou,“ odpověděl Calhoun. „Obtěžoval ji nějaký chlápek, tak jsem ho postavil do latě. Abby jsem naložil do auta a přivezl domů. Myslím, že vděčná mi za to není. Celou cestu na mě nepromluvila.“

„Proboha, včera pánský striptýz, dneska bar…“ Justin zamyšleně potáhl z cigarety. „Naše holčička se pěkně rozjela. Nebo že by ji něco trápilo?“

„Taky mi to tak připadá,“ přitakal Calhoun. „Ale nevím co. Navíc se mi vůbec nelíbí, co dělá Misty. Má na ni velký vliv. Tím spíš nemůžu Abby říct, o co jí doopravdy jde. Nevěřila by mi.“

Justin se na něj zadíval. „Zase se snaží tě dostat, řekl bych. Tentokrát využívá Abby, aby se k tobě dostala co nejblíž.“

„Přesně tak.“ Calhoun si nalil další sklenku. „Začala mě balit ještě víc než předtím a já ji znovu odmítl. Ta holka mě nezajímá, chodila už s kdekým. Kromě toho bych byl blázen, kdybych si něco začal s Abbyinou nejlepší kamarádkou.“

„To přece musí Misty vědět. Není hloupá. A co Abby?“ zeptal se Justin.

Calhoun přece nemohl svému staršímu bratrovi začít vyprávět, že ji právě viděl ležet polonahou v posteli a že se musí opít, aby přehlušil touhu, kterou po ní cítí. „Jeden takový tlusťoch s vepřovou hlavou, opilý jak zákon káže, na ni chtěl sahat,“ řekl místo toho.

„A jak to dopadlo?“

„Jednu jsem mu natáhl,“ řekl s úsměvem a sáhl si na rozbitý koutek.

„Dobře jsi udělal,“ souhlasil Justin. „Musíme ji víc hlídat.“

„Na to neřeknu, než amen. Jasně, že ji musíme víc hlídat. Ale jak?“ zeptal se Calhoun.

„To je otázka. Nezapomeň, že za tři měsíce jí bude jednadvacet a pak už jí nezabráníme, aby se neodstěhovala k Misty,“ připomněl mu Justin.

Calhoun k němu zvedl nešťastné oči. Pak jeho tvář ztvrdla. „Misty ji už teď jen kazí. Nesnesu pomyšlení, že Abby s ní bude táhnout jednoho večírku na druhý a pak skončí v posteli s některým z těch zkažených kluků, co se od Misty nehnou.“

Justin zvedl překvapeně obočí. Takhle Calhouna neznám, pomyslel si. O žádnou holku mu ještě nikdy takhle nešlo. Když o tom tak přemýšlím, vypadá dneska večer vůbec nějak divně. „Abby je jen naše schovanka, ne náš majetek,“ připomněl bratrovi. „Nemáme právo za ni dělat žádná rozhodnutí.“

Calhoun na něj chvíli zíral. Justinovu toleranci vůči možným Abbyiným nápadníkům jsem nikdy nechápal, pomyslel si. „Jestli si myslíš, že ji příště nechám osahávat nějakým ožralým kovbojem, jenom proto, že jí se takový způsob života zřejmě líbí, jsi pekelně na omylu,“ vyštěkl.

Rázně postavil sklenku na stůl a vykráčel z pokoje. Justin stiskl tenké rty a sám pro sebe se usmál: že by se nám bratříček konečně zamiloval?

Abby se ráno probudila s ukrutným bolením hlavy. Posadila se na posteli a okamžitě se chytila za čelo. Každý pohyb jí dělal problémy. Přesto opatrně otočila hlavu k nočnímu stolku. Je sedm, v práci musím být v půl deváté. Měla bych se umýt, obléknout a jít dolů na snídani, pomyslela si. Mám to tak akorát.

Snídaně. Zvedl se jí žaludek.

Vpotácela se do koupelny, aby si vyčistila zuby a opláchla obličej studenou votlou. Když to s vypětím všech sil udělala, cítila se trochu líp. Chtěla svléknout noční košili, aby se mohla osprchovat, a zjistila, že je zapnutá. Zarazila se, protože si jasně pamatovala, že si ji nezapínala. Tolik se jí líbilo, když v zrcadle viděla svůj odhalený dekolt.

Ale to není možné, asi jsem si ji zapnula těsně předtím, než jsem usnula, pomyslela si nakonec.

Dneska je sice sobota, nemusela bych do práce, pomyslela si, ale firma pracuje. Na dobytek je potřeba dohlížet pořád a taky papírování je dost. Nudit se tam určitě nebudu. Calhoun s Justinem někdy pracují dokonce i v neděli.

Abby si už navykla na dlouhý pracovní týden, že jí to ani nepřišlo. V neděli však do práce nechodila. Občas si dokonce udělala i volné sobotní odpoledne, ale jenom, když si potřebovala něco zařídit. V posledních měsících se to ale nestalo ani jednou – tolik toužila být Calhounovi pořád nablízku.

Z šatníku si vybrala šedou sukni a bílou blůzu, své obvyklé oblečení do práce, a vlasy si vyčesala do culíku. Trochu se namalovala – opravdu jen trochu zdravíčka a řasenky, vzala si punčocháče a po malém váhání vklouzla do lodiček na podpatku. Jasně, když nejsem krásná, a to opravdu nejsem, můžu být aspoň elegantní, pomyslela si. Dolů sešla v plné parádě. Měla pocit, že jí to tentokrát docela sluší. Třeba to Calhouna aspoň na chvíli zaujme a věnuje mi pohled, říkala si cestou po schodech.

Když vešla do jídelny, oba bratři už seděli u stolu a snídali. Calhoun se na ni podíval, ale rychle odvrátil zrak. Sedla si mezi ně.

„Máš nejvyšší čas, jestli chceš jet do práce,“ spustil Calhoun, aniž by se na ni podíval. „Vypadáš pekelně. Doufám, že ti to stačilo a že tě už nikdy nenačapám v baru s tou holkou Daviesovic.“

„Prosím, Calhoune, nemohl bys s tím kázáním počkat až po snídani?“ poprosila Abby tiše. „Třeští mi hlava. Musím si dát nejdřív kafe.“

„Není divu,“ odpověděl krátce. „Po tom, cos včera vyváděla…“

„Přestaňte se mi hádat u snídaně. Dostanu z vás žaludeční vředy,“ vložil se do toho Justin smířlivě a ukrojil si další kus Mariiny nadýchané bábovky.

Abby k němu pocítila vděčnost, ale bylo jí tak špatně, že se na něj stěží dokázala usmát. Usrkla si černé kávy. Nad slabě namazaným toastem se jí tak zvedl žaludek, že ho musela opatrně odložit na talířek.

„Měla by sis vzít šumivý aspirin, Abby, než půjdeš do práce,“ řekl jí starostlivě Justin. „Udělá se ti po něm líp.“

Znovu se pokusila o úsměv. „Já vím. Gin asi není zrovna moje pití.“

„Alkohol je metla lidstva,“ řekl Calhoun úsečně. Ještě pořád se na ni ani nepodíval.

Justin jen zvedl obočí.

„Tak proč jsi mi včera večer vypil celou láhev brandy?“ zeptal se ironicky.

Calhoun vztekle hodil na stůl ubrousek. „Jdu do práce, s vámi není žádná řeč,“ vykřikl vztekle. Vzal si sako z opěradla židle a práskl za sebou dveřmi.

„Můžeš vzít Abby,“ volal za ním Justin s nedefinovatelným potměšilým výrazem.

„Nejedu rovnou do firmy,“ křikl Calhoun rychle. Neuměl si představit, že by zůstal s Abby potom, co v noci viděl a zažil, sám. Nedokázal se na ni podívat, aniž by ji neviděl ležet s rozhalenou noční košilí na posteli, tak nádhernou, tak sladkou…

„Stejně jsem ještě nedojedla…“ vykřikla Abby stejně rychle, aby zakryla, jak moc ji zraňuje, že ji Calhoun odmítl vzít s sebou. Nechce se mnou být ani deset minut sám, tak moc jsem mu protivná, blesklo jí hlavou.

„Můžu řídit, tak opilá jsem nebyla,“ řekla Justinovi. V hlase se jí chvěly potlačované slzy.

„Jistě,“ vložil se do toho zase Calhoun čím dál nepříjemnějším tónem. Vrátil se a stál rozkročený a mírně zakloněný mezi dveřmi. „Byla jsi tak střízlivá, žes usnula polonahá.“

Abby na moment přestala dýchat. Justin si zrovna naléval smetanu do kávy a nevypadalo, že by Calhounově poznámce věnoval velkou pozornost. Nikdo jiný už v místnosti naštěstí nebyl. Abby zvedla oči ke Calhounovi a měla v nich čiré zděšení. Konečně jí došlo, co se v noci stalo a jak to bylo s její zapnutou noční košilí.

Padla jsem na postel v rozepnuté noční košili, odhalená, nepřikrytá a Calhoun mě tak našel… Ale jak se dostal do mého pokoje? Co tam hledal?

„Tak pojď, stejně nejíš,“ zavelel najednou Calhoun a kývl na ni. „Hodím tě do práce a pak si teprve pojedu vyřídit své věci. V tomhle stavu nemůžeš řídit. První policista, by ti sebral řidičák.“

Justin je oba zkoumavě pozoroval, ale neříkal nic. Pomalu míchal svou kávu. Muselo se mezi nimi něco stát, pomyslel si. Jinak by Abby nebyla tak rudá a Calhoun by se takhle nechoval. Ani jednoho z nich jsem takhle ještě nezažil – a to je oba znám pěkně dlouho!

Calhoun zvedl Abby ze židle a táhl ji ke dveřím skoro násilím.

„Můžeš prosím tě zpomalit?“ vykřikla, když ji vlekl ze schodů před domovními dveřmi. „Nemám tak dlouhé nohy jako ty, nestačím ti.“

„Doufám, že tě aspoň pořádně bolí hlava,“ zahučel směrem k ní, aniž by se na ni podíval. „Co tě to napadlo vytloukat s Misty Daviesovou bary? Příště si takové dobrodružství snad rozmyslíš.“

Mlčela. Do jeho jaguáru nasedla bez odpovědi. Calhoun nastartoval. Nejel však rovnou do firmy, po chvíli zatočil do boční uličky a zastavil.

Nepromluvil, nijak jí své jednání nevysvětlil. Nepodíval se na ni. Ruce nechal položené na volantu a díval se přímo před sebe. Abby chvíli přerývaně dýchala, až konečně sebrala odvahu a promluvila jako první.

„Jak jsi mohl vejít do mého pokoje bez zaklepání?“ zašeptala skoro zoufale.

„Klepal jsem, ale tys mě neslyšela,“ odpověděl zkrotle. Nebyl si jistý, co všechno Abby ví a co zaspala.

Skousla si spodní ret a pohledem zatěkala kolem. Vypadala nešťastně a bezbranně.

„Abby, proboha, vždyť se vůbec nic nestalo,“ řekl tiše. „Byla bys radši, kdybych tě tam tak nechal ležet? Byla jsi opravdu polonahá. Myslíš, že by bylo lepší, kdyby tě tam našel Justin, až by tě šel vzbudit, nebo Marie nebo dokonce Lopez?“

Polkla.

„Myslím, že ti tři by na mě nezírali tak jako ty,“ řekla vzdorovitě. Najednou jí znovu zaplál ve tváři temný ruměnec. Podívala se přímo na něj. „Calhoune… byla jsem… rozepnutá a nepřikrytá, už když jsi přišel? Co jsi všechno viděl?“

Podíval se jí do očí, ale pak uhnul pohledem. Je nádherná, pomyslel si. Proč jsem si toho nikdy nevšiml? Trochu se naklonil a prstem jí přejel po tváři. Jeho dotyk byl překvapivě něžný.

„Neboj se, už jsem viděl i horší věci,“ odpověděl. „Jenom jsem tě zapnul a přikryl.“

Stejně nemohla popadnout dech. Neřekl, co viděl, pomyslela si. A co to dělá? „Děkuju,“ zakoktala zmateně.

Prsty zabloudil na její tvář. „Abby, řekni mi, už nějaký muž viděl tvá ňadra?“ zeptal se naprosto nečekaně. Už to nemohl vydržet, musel se na to zeptat.

Ten intimní dotaz, první, jaký jí kdy položil, jí vyrazil dech. Zavřela pevně oči a zavrtěla hlavou. Nechtěla mu odpovídat.

„To nevadí, miláčku. Neodpovídej, jestli nechceš,“ odpověděl tak něžně, jak ho ještě nikdy neslyšela. „Myslel jsem si, že mi to neřekneš.“

„Nemluv tak se mnou,“ zašeptala.

„Proč?“ zeptal se. Hladil ji dál něžně po tváři a díval se jí zblízka přímo do jejích vylekaných očí. „Už dlouho mi připomínáš, že jsi dospělá, Abby. Mluvím s tebou proto jako s dospělou ženou.“

Nervózně zamrkala. Třásla se po celém těle. Nedokázala se střetnout s pohledem jeho tmavých očí. Co to dělá? Jeho dotyky mě přivádějí k šílenství. Tak něžné a přitom tak žádostivé…

„Nedělej to, prosím,“ zasténala bez dechu a zavřela oči. Jeho dotyky ji rozpalovaly tak, jako ještě nikdy nic.

„Ty se mě opravdu bojíš?“ zašeptal temným, ale pořád stejně něžným tónem.

Palcem se dotkl jejího rtu. Ten dotyk ji tak elektrizoval, že poskočila na sedadle. Rychle otevřela oči. Najednou všechny její obavy a předsudky jako mávnutím kouzelného proutku zmizely. Ztratila nad sebou veškerou kontrolu, už se dokázala ovládat. Strašně po něm toužila. Stejně nenasytně a neovladatelně jako on po ní. Dotýkej se mě, Calhoune, sténala v duchu.

Je to možné, ptal se Calhoun v duchu sám sebe. Je možné, že cítí to, co já, a jen se pokouší to skrýt? Že mě miluje a jen se bojí dát to najevo? Je stejně zmatená jako já? Musím to zjistit. I on rychle ztrácel sebekontrolu.

Na jeho otázku nedokázala a vlastně ani nechtěla Abby odpovědět. Cítila, že se pokouší nahlédnout jí až příliš hluboko do duše. Musím se vzpamatovat, nesmím dát najevo, co k němu cítím, přikázala si. Stejně by se mi nakonec vysmál.

„Samozřejmě, že se tě nebojím. Jsi můj pěstoun, něco jako starší bratr,“ řekla nakonec přiškrceným hlasem. „Můžeme už jet?“

„O co se to pokoušíš?“ zašeptal a naklonil se k ní blíž. Jeho rty se téměř dotýkaly jejích. Cítila jeho vzrušený dech. „Chceš to mezi námi překazit? Předstíráš, že netoužíš tak jako já po polibku?“

Srdce se jí nad tou otázkou pronesenou tichým hlasem rozběhlo jako o závod. Jestli s tím okamžitě nepřestane, zblázním se. Jak si se mnou může takhle hrát, copak neví, že mě tím může zabít? Dělá to jen pro legraci?

Opatrně se dotkla jeho ramene. Nezkušenými dotyky ohledávala jeho pevné svaly ukryté pod kvalitním oblekem. Roztřásla se, když se očima střetla s jeho planoucím zrakem.

Díval se na ni tak, jako ještě nikdy nikdo ne. V Abby to vyvolávalo pocity, které ještě nezažila. Velmi dospělé a velmi vášnivé. Tělem jí probíhala jedna horká vlna za druhou. Vpíjel se svýma očima do jejích, prsty jí přejížděl po jemné pokožce na hrdle, ústy se blížil k jejím rtům, až cítila jeho horký, přerývaný dech.

„Calhoune,“ zasténala a hlas se jí zlomil.

„Trvalo to pekelně dlouho, miláčku,“ zašeptal a jemně ji políbil. Rozpálená krev mu pulsovala v žilách. „Chci to udělat už tak dlouho…“

Tiskl se k ní ještě víc, ale dřív, než se svými hladovými rty vpil do jejích, ozval se zvuk nárazu a mačkaných plechů. Bylo to jako náhlá exploze. Trhl sebou a podíval se do zpětného zrcátka. Jeho jaguáru se nic nestalo, to jen jeden z velkých nákladních vozů, které svážely dobytek, narazil na konci uličky do popelnice.

Kouzlo chvíle však nenávratně pominulo.

Podíval se na Abby, která se choulila v koutku. Třásla se a vypadala naprosto vyvedená z míry tím, co se před chvílí dělo.

Proboha, ta se mnou cvičí, pomyslel si. Nechce mě, naháním jí strach. Přiváděla ho k šílenství a ten pocit se její nedostupností ještě stupňoval. Políbil jsem ji! Připadal si jako v horečce. Sakra, sakra, sakra, nikdy jsem nechtěl s ženami žádné komplikace a Abby je sama o sobě ta největší komplikace na světě.

Bývala by mě políbila, uvědomil si. Ale je to tím, že mě opravdu chce, nebo jen tím, že si dokazuje své ženství a zkouší, co dokáže? Ano, je možné, že já jsem pro ni jen pokusným králíkem.

„Bude lepší, když pojedeme do práce,“ přetrhl rázně znepokojivý tok svých myšlenek a nastartoval. Na konci uličky se prudce otočil, vrátil se na hlavní a o pár minut později už zastavoval před vchodem do kancelářské budovy firmy.

„Zatím ahoj, jedu na druhou stranu města za jedním dodavatelem.

Za chvíli budu zpátky,“ rozloučil se stručně s Abby, která zatím neřekla jediné slovo. Jeho tón byl tak chladný, jak jen to šlo. Hrál to, ale potřeboval se vzpamatovat. V těle cítil napětí, jako by byl v šestnácti se svou první dívkou. Jeho smysl pro humor zmizel bůhví kde. Hlavně nechtěl, aby ho v tomhle stavu viděl Justin a začal se ho nepříjemně vyptávat. Stejně není možné, aby Justin nic nepoznal.

„Dobře,“ odpověděla mu Abby chvějícím se hlasem. Snažila se ze všech sil zůstat klidná. Nejraději by se na něj vrhla a zasypala ho vášnivými a něžnými polibky.

Podíval se jí přímo do očí. Zmobilizovala všechny své síly, aby jeho pohled vydržela opětovat. Musím vypadat jako blázen, pomyslela si. Každému, kdo ji v tomhle stavu uvidí, bude jasné, že se něco děje.

„K ničemu přece nedošlo,“ řekl úsečně. „A nikdy nedojde, pokud mě přestaneš provokovat. Byl bych ti vděčný, kdyby ses na mě přestala dívat jako zamilovaná patnáctka.“

Z hrdla se jí vydral vzlyk. To už nemohla snést. Rychle otevřela dveře a bez ohlédnutí utíkala do kanceláře. Proč je na mě tak zlý?

Calhoun by se nejradši rozběhl za ní. Co jsem to udělal?! Nechtěl jsem říct něco tak strašného, nic jsem úplně vyvedený z míry, přiznal si v duchu. Její bezbranný pohled mě ničí. Proboha, přece se s ní nemůžu chtít milovat! Je to ještě dítě. Je to moje schovanka. Přestože si to opakoval pořád dokola, nemohl z hlavy vyhnal obraz obnažené Abby ležící pokojně v posteli. Ještě pořád cítil její dech na svých rtech, na prstech měl pořád ještě teplo její pokožky. Náhle dupl na plyn a se skřípějícími pneumatikami vystřelil pryč. Hlavně, abych byl od ní co nejdál!

Abby vůbec netušila, jak přežila ten strašný den. Bylo nemožné předstírat, že se nic nestalo, ale Justin naštěstí její bledost, zamlklost a opuchlé oči přičítal opici. Calhoun do kanceláře vůbec nepřišel. Byla mu za to vděčná. Nedokázala si představit, že se s ním po tom všem ještě někdy uvidí.

„Potřebuješ nějakou vzpruhu,“ rozhodl pozdě odpoledne Justin. „Co takhle steak v Houstonu? Mám se tam setkat s jedním investorem a jeho ženou a vůbec se mi tam nechce samotnému. Nebudeme moc mluvit o obchodech, slibuju. Je to spíš společenská povinnost. Ale žádný alkohol! Budu přísný strýček.“

Usmál se a Abby mu byla vděčná za jeho lidskou účast. Zalila ji něha. Justin není žádná chladná kreatura, jak si o něm spousta lidí myslí. Je to jenom smutný a osamělý muž, který se měl oženit a mít spoustu dětí. Byl by výborný manžel a skvělý otec. Ale snad se toho ještě dočká – se Shelby nebo nějakou jinou ženou.

„Půjdu s tebou moc ráda,“ řekla vděčně. Bude fajn jít po dlouhé době někam na večeři. Justin je vždycky příjemný společník.

Hlavně se doma nepotkám s Calhounem. I když je vlastně sobota večer a to on stejně vyráží ven. Ale jistota je jistota.

„Dobrá,“ přikývl Justin spokojeně. „Vyrazíme kolem šesté a stavíme se doma, abychom se převlékli. Je to docela dlouhá cesta.“

Abby si vybrala vínově červené šaty ke kolenům, které jí nádherně obepínaly postavu, aniž by byly vyzývavé. Ještě je neměla na sobě.

„Krása. Vypadáš jako modelka,“ pochválil ji Justin, když ji viděl. On sám na sobě měl tmavý oblek a vypadal velmi elegantně.

„Mohla bych ti ten kompliment vrátit,“ řekla Abby. Zaslechla nějaký zvuk a poplašeně zatékala očima po hale. Nejde Calhoun?

„Není doma,“ řekl rychle Justin, jako by jí četl myšlenky. „Zdá se mi, že vy dva jste mezi sebou zase něco měli, co? Nějaký další naschvál?“

Přikývla. „Tentokrát je to snad nejhorší, jaké to kdy bylo,“ odpověděla, aniž by přiznala detaily. Nešťastně k Justinovi vzhlédla. „Calhoun se ke mně chová, jako by mě nenáviděl nebo co. Vůbec tomu nerozumím.“

Justin se jí něžně zadíval do očí. „A ty nevíš proč, co? Dej tomu čas, Abby. Ani Řím nebyl postaven za jeden den, jak se říká.“

Překvapeně zamrkala. „Nerozumím ti. Co tím chceš říct? Čemu mám dát čas?“

Justin se zasmál a vzal ji pod paží. „Nevadí. Časem to pochopíš. Tak jdeme.“

Houston je sice velký a roztažený do rovinatého okolí jako koláč, ale Abby vždycky milovala jeho velkoměstskou atmosféru. Každý večer tu bylo tolik světel, že to tu vypadalo jako o Vánocích, Nedostala se sem zase tak často, o to víc si to pokaždé užívala.

Justin ji zavedl do malé restaurace s intimní atmosférou, kde se vzápětí setkali s Clarou a Henrym Jonesovými. Mají malý ranč v Montaně, kde chovají telata. Jonesovi jsou už starší pár, Justin s Abby si s nimi užili spoustu legrace. Abby si vychutnávala příjemný večer, když tu jí najednou padl zrak na malý taneční parket, kde zahlédla povědomou tvář. Calhoun! Nejdřív uviděla jeho opálenou tvář, pak vysokou a štíhlou odbarvenou blondýnu, která tam byla s ním. Byla tak stejně stará jako on a Calhoun ji důvěrně objímal kolem boků. Tiskla se k němu a jejich vzájemná souhra byla taková, jako by spolu tančili už léta. Usmívali se na sebe jako milenci.

Abby se udělalo špatně. Cítila, jak se jí vytrácí barva z obličeje. I kdyby si to Calhoun pečlivě plánoval, nemohl ji zranit víc, než tímto náhodným setkáním. Tak tohle je jeho typ, pomyslela si Abby. Štíhlá, krásná, zkušená. Jedna z jeho milenek. Jedna z těch žen, které nikdy nepozval k sobě domů, ale s nimiž tráví sobotní večery a někdy i noci.

„Co se děje, Abby?“ polekal se Justin, když ji spatřil. Dřív, než stačila odpovědět, podíval se ve směru jejího pohledu na taneční parket a v jeho očích se zablesklo něco temného, nebezpečného.

„Není to Calhoun?“ všiml si ho i Henry Jones. „Mohli bychom ho sem pozvat, Justine, abychom se ho rovnou zeptali, jestli souhlasí s tím, co jsme včera dojednali.“ Dřív, než mohl kdokoliv něco říct, vyskočil a hnal se k parketu.

„Paní Jonesová, nemohly bychom se jít upravit?“ zeptala se Abby rychle. Propadla panice. Nejraději by utekla, ale nevěděla kam. Jediné spásné místo, které ji napadlo, byla dámská toaleta. Tam mě snad pronásledovat nebude!

„Samozřejmě, drahoušku. Omluvíte nás, Justine?“ zeptala se roztomilá bělovlasá žena.

Jenomže Justin neočekávaně vyskočil, vzal Abby za paži a stáhl ji zpátky na židli. „Nepanikař, nic se neděje,“ řekl jí tiše. „Jestli je ti setkání s Calhounem nepříjemné, dostanu tě odsud, jak nejrychleji to půjde, slibuju. Ale nedělej scény, měl by z toho jenom radost. Dáš si něco k pití?“

Vyhlédla k němu, zaskočená jeho nenadálým porozuměním. „Můžu si dát piňacoladu s malým rumem?“ zeptala se.

„Ojednám ti ji. Hlavu vzhůru.“

Usmála se na něj. „Děkuju, velkej brácho.“

Ušklíbl se. „Nech si to na jindy.“

Rozhlédla se a zachytila Calhounův tmavý pohled. Kývla mu hlavou na pozdrav a s hranou lhostejností odvrátila zrak. Kývla na paní Jonesovou a společně se vydaly na toaletu přepudrovat si nos.

Když se o deset minut později vrátily, byl už Calhoun u jejich stolu. Blondýna s ním. Vzhlédl k Abby a v jinak bezvýrazné tváři měl něco, co nedokázala dešifrovat. Přesto jí to zraňovalo. Já mu ukážu, pomyslela si. Nepoznáš, že jsem do tebe byla kdy zamilovaná. Sehraju to na tebe jako velká herečka. A na tu tvou blondýnu taky. Budete jenom koukat!

Usmála se na něj „Ahoj, Calhoune,“ pozdravila a nedbale sklouzla na svou židli vedle Justina. „Tady je to moc příjemné, co? Justin si myslí, že bych měla strávit večer ve městě. Není to od něj pěkné?“ Napila se a zjistila, že rum má na tuhle nepříjemnou chvíli blahodárné účinky. Přestaly se jí třást ruce a nervozita z ní pomalu odplavala. Dala si ještě jeden lok.

Už je to velká holka, nemůže pořád sedět zavřená doma,“ řekl Justin. Arogantně se opřel o opěradlo židle a upíral na svého bratra chladný pohled. I jeho úsměv mrazil. Nebylo poznat, na co myslí.

Calhoun se tvářil zmateně, zvlášť, když vzal Justin Abby zlehka kolem ramen. Co tihle dva spolu mají, blesklo mu hlavou. Ne, to není možné! Chvíli to vypadalo, že vyskočí a bratra od své svěřenkyně odtrhne násilím.

„Jsem unavená,“ řekla najednou blondýna a zlehka se otřela Calhounovi o rameno. „Šla bych už spát,“ dodala tiše, ale vyzývavě.

Abby se podívala Calhounovi do očí a ironicky poznamenala: „Užij si to, bráško. Čekají tě samé hezké věci.“ Znovu se napila a usmála se na blondýnu, která se na ni poprvé podívala. Do té doby jí nevěnovala sebemenší pozornost, protože si myslela, že je Abby jen Calhounova mladší příbuzná.

Calhoun se pokusil najít hlas, který ho náhle zradil. Spojenectví Justina a Abby ho zaskočilo a myšlenka, že by spolu mohli něco mít, ho pomalu zabíjela. S takovou možností nikdy nepočítal. Justin sice není žádný plejboj, ale je příjemný, vtipný a chytrý a koneckonců dokázal okouzlit i takové krásky, jako je Shelby Jacobsová. Nebo je to stejné jako se mnou? I on se stal Abbyiným pokusným králíkem?

A co to má ta holka za poznámky, dokonce před cizími lidmi? Calhoun rozhodně nemínil s blondýnou odejít k ní domů. Byla to velmi platonická známost. Možná ona to má jinak, ale Calhoun s ní nechtěl nikdy spát, měl ji jen na povídání, mohl se jí svěřit. Nikdy by nevěřil, že si Abby může myslet… Navíc nenašel v jejím výrazu ani stopu žárlivosti. Přitom si všiml, že je víc namalovaná než obvykle. Má nové šaty. Je to snad kvůli Justinovi?

„Řekla jsem, že bych šla ráda domů, Cale,“ ozvala se znovu blondýna. „Měla jsem dneska dlouhý den. Jsem modelka,“ řekla ostatním na vysvětlenou „Zítra pokračujeme. Myslím, že to odnesou moje nohy, které mám už teď jako dřevěné ačkoliv to zní neromanticky.“

„Samozřejmě, zlato, doprovodím tě,“ řekl Calhoun a pomohl jí vstát. Okamžitě se do něj zavěsila ‚Uvidíme se později,“ řekl Justinovi.

„Samozřejmě že se uvidíme,“ odpověděl s úsměvem, ale chladně jeho bratr. Usmál se na blondýnu, která pod jeho pohledem trochu zrudla. Flirtuje Justin snad i s ní?

Calhoun si všiml, jak na to zareagovala Abby-sklopila oči, ale její štíhlá ruka natahující se po sklenici se jí roztřásla. Calhoun by nejraději vraždil chtěl ji popadnout do náruče a odnést co nejdál od Justinova vlivu. Copak ten chlap neví, jak moc jí ubližuje?

Ale ruku kolem jejích ramen má Justin a právě ji k sobě přitáhl blíž. Abby nevypadá, že by se chtěla bránit.

„Možná se ještě zdržíme,“ řekl Calhounovi. Nečekej na nás jestli náhodou přijedeš domů dřív. Myslím, že budeme s Abby ještě tančit. Arogantně se zadíval Calhounovi přímo do očí a vyzývavě se usmál. Jen ať se v tom bratříček vymáchá, pomyslel si škodolibě.

„Jé, to bych ráda,“ neudržela se Abby. „Netancovala jsem už sto let a s tebou do toho půjdu moc ráda.

Calhoun cítil, jak se mu stahuje hrdlo. Pokusil se o úsměv, ale vyšlo z toho spíš ušklíbnutí. „Tak potom spíš dobrou noc,“ řekl krátce. „Doufám, že se potkáme aspoň u snídaně.“ Když vedl blondýnu pryč z restaurace, hučelo mu v hlavě. Co se to, proboha, děje?

„Je to v pohodě,“ řekl tiše Justin Abby, která byla bledá jako stěna. „Už jsou pryč.“

Vzhlédla k němu a oči měla plné slz. „Ty víš, jak to je, viď?“

„Myslíš tím, jak se cítíš?“ zeptal se jemně a pak přikývl. „Ale nedávej to před ním znát, holčičko. Calhoun je bojovník a kdyby zjistil, jak to je, bude se ze všech sil snažit udupat ten cit v tobě i v sobě. Nepřipadalo by mu to správné. Dej mu čas.“

„Ty toho o mužích tolik víš,“ zaštkala a vzala si od něj kapesník. „Já nevím vůbec nic. Nevím, jak se mám tvářit, co mám dělat…“

„Jsem taky chlap,“ odpověděl s úsměvem. „Osuš si oči a jdeme na to. Pěkně to tady roztočíme. Podívej, jak trsají Jonesovi. Myslím, že doma se hned tak neobjevíme. Calhounovi ta myšlenka, že jsme někde spolu, pěkně vadí, tak ho v tom trochu necháme.“

„Opravdu mu to vadí?“

Usmál se nad jejím dětským údivem. „Jasně. Hlavu vzhůru, děvče. Jsi mladá, máš nejvyšší čas si něco užít. Smím prosit?“

„Řekni mi, co mám dělat? Neumím si představit, že s ním budu dál bydlet pod jednou střechou. Dohání mě k šílenství,“ zaprosila později při tanci.

„Musíš se porozhlédnout po nějakém bytě,“ pokrčil Justin rameny. „Nechci, aby ses od nás odstěhovala, zvykl jsem si na tebe a u snídaně mi budeš opravdu chybět, ale obávám se, že jiná možnost není.“

„Už jsem se stejně rozhodla,“ přikývla. „Ale Calhoun je úplně šílený z myšlenky, že bych bydlela s Misty. Proč ji tak strašně nemá rád?“

„Taky se mi ta myšlenka moc nelíbí,“ řekl tiše. „Víš, že se pokusila Calhouna sbalit a on ji odmítl? Myslím, že teď na to jde znovu, tentokrát přes tebe.“

„Proboha, můžu věřit vůbec někomu?“ zasténala. „Existuje někde nějaká žena, která do něj není zamilovaná a nechce ho sbalit?“

„Jo, pár jich je, ale žijí někde na Aljašce,“ zanotoval a v očích mu zajiskřilo. „Myslím, že nejlíp bys udělala, kdyby sis pronajala místnost u někoho v domě. Ale dělej, jak myslíš,“ dodal tiše. „Nebudu ti říkat, co máš dělat. Jsi dost stará na to, aby ses rozhodla sama.“

Diky, Justine,“ řekla a něžně se na něj usmála „Jednou uděláš nějakou dívku hodně šťastnou. Bude z tebe skvělý manžel.“

Oči mu potemněly a humor se z nich vytratil. Byla by chyba si tohle malovat,“ řekl. „Moje cesta je jiná. Nechci se vázat na nějakou ženu.“

„Nikdy ses pořádně nezeptal Shelby, proč tě vlastně tehdy odmítla,“ připomněla mu Abby. Calhoun říkal, žes ji ani pořádně nevyslechl, když ti to chtěla vysvětlit. Nikdy jste pak už spolu o tom nemluvili?“

„Řekla všechno tím, že mi vrátila zásnubní prstýnek. Nechci o tom mluvit, Abby. Nechci mluvit o Shelby s nikým, ani s tebou ne,“ řekl.

Stáhla se. „Dobře. Nechtěla jsem tě zranit Promiň, přestanu se vyptávat.“

„Tak pojďme,“ řekl a natáhl k ní ruku. „Ještě jednou si zatančíme a pak nás čekají dvě hodiny cesty domů. Calhoun dostane mladé, než se vrátíme.

„Jenom jestli nepřijede až po nás,“ zasmušila se Abby. Je moc krásná.“

PÁTÁ KAPITOLA

Celou cestu domů z Houstonu se Abby cítila mizerně. Už když se loučili s Jonesovými, zesmutněla. Nedokázala myslet na nic jiného než na Calhouna a jeho blonďatou modelku. Šel k ní domů. Co spolu dělají? Líbá ji? Je k ní stejně něžný jako byl dneska ráno ke mně?

Justin se ji snažil rozptýlit a potěšit, ale skoro ho neposlouchala. Nemluvila. Donekonečna si v hlavě přehrávala těch pár minut v Calhounově jaguaru, když se jejich ústa tak nebezpečně přiblížila. Nerozuměla tomu, proč se najednou jeho vřelost změnila v mrazivý chlad. Co jsem udělala špatně tomu nerozuměla ničemu.

Konečně Justin zaparkoval svůj elegantní černý thunderbird v garáži. K Abbyinu velkému překvapení už tam stálo Calhounovo auto. Co se stalo. A co ta krásná blondýna, jak to, že nešel s ní?

„Podívejme, kdo už je doma,“ zavrtěl Justin pobaveně hlavou a významně mrkl na Abby. „Vsadím se, že je žárlivostí bez sebe.“

Třeba byl jen unavený,“ řekla Abby chladně. Nechtělo se jí už hrát Justinovy hry. Baví ho Calhouna trápit? Pak ať to nedělá skrze mě.

Justin její poznámku už nijak nekomentoval, ale vypadal, že ho dost pobavila. Unavený! To ne, spěchal domů, aby se přesvědčil, kde je Abby.

Našli ho v obývacím pokoji s nově načatou láhví brandy. Dobrá třetina už byla vypitá. Košili měl vepředu úplně rozepnutou a rukávy vyrolované nahoru. Kupodivu nevypadal opilý. Abby musela odvrátit zrak, protože pohled na jeho vypracovanou, opálenou a chlupatou hruď nemohla snést. Je to nejkrásnější muž, jakého jsem kdy viděla, pomyslela si bolestně. Tak vysoký, tak silný. Pocítila chvění v celém těle.

„Konečně ses uráčil ji přivézt domů,“ vyjel Calhoun okamžitě na Justina. Jeho tón byl nebývale agresivní. „Víš, kolik je hodin?“

„Jistě že vím,“ odpověděl nedbale Justin a svlékl si sako. „Asi dvě ráno.“

„Co jste tam tak dlouho dělali?“ pokračoval Calhoun ve výslechu.

Justin zvedl obočí. „Tančili, bavili se, projížděli se autem… A tak. Znáš to. Tak dobrou noc, Abby, a sladké sny.“ Usmál se na ni a začal klidně stoupat po schodech nahoru do své ložnice.

Abby zůstala jako opařená. Proč to řekl? Chce, aby si Calhoun myslel, že spolu něco máme? Ale proč? Vždyť Calhoun vypadá, že bude vraždit. Neměla bych mu to nějak vysvětlit? Odkašlala si.

„Asi půjdu taky nahoru,“ řekla nesměle. Nerozhodně přešlápla a otočila se, ale vtom po ní hmátla horká ruka a vtáhla ji zpět do obývacího pokoje. Calhoun, který bleskurychle vyskočil z pohovky, aby ji zastavil, za nimi pečlivě zavřel dveře. Dýchal přerývaně; z temných očí mu metaly nebezpečné blesky. Ústa měl stažená do tenké čárky. Byl z něj cítit alkohol.

„Kde jste byli?“ udeřil na ni a stále ji svíral za loket. „Co jste tam dělali? Justinovi je sedmatřicet, není to žádný kluk.“

V němém úžasu na něj zírala. Ten nenadálý útok ji vyvedl z míry, ale rychle se vzpamatovala. Co si to dovoluje? Pije jako duha, chodí s modelkou a mně bude zakazovat alkohol a kluky?

„Ta blondýna s tebou taky nebyla zrovna školačka,“ odsekla mu. Kolena se jí třásla. Tentokrát to však bylo vzteky, ne strachem. Napětí, které se v ní hromadilo celý večer, hrozilo každou chvílí vybuchnout. Musela se opřít o dveře, aby neupadla.

Hněvivě stáhl obočí. To byl zásah. „Do mého soukromého života ti vůbec nic není,“ bránil se chabě. „Tak nech mou přítelkyni na pokoji.“

„Samozřejmě, že mi do tvého soukromého života nic není,“ souhlasila s ním. „Jenom bych ti ráda připomněla, že jsi mi řekl, ať se na tebe přestanu dívat jako zamilovaná školačka. Jen plním tvé přání, proto se dívám raději na někoho jiného.“ Ze všech sil se snažila, aby na sobě nedala znát jak ji právě tahle jeho slova ranila.

Divoce trhl rameny, podíval se na ni a pak hned uhnul pohledem. Za tu poznámku se v hloubi duše styděl, ale nechtěl jí to přiznat.

„Justin je pro tebe přece moc starý,“ vypravil ze sebe těžce a přejel si rukou po obličeji.

„Co je to za kecy?“ odpověděla a vzdorně zvedla hlavu. „Pro tebe jsou nevyhovující všichni muži, kteří se ke mně byť jen přiblíží. Ale Justina ze svých nenávistných výlevů laskavě vynech. Je to tvůj vlastní bratr a kromě toho, on by mi nikdy neublížil. To dobře víš.“

Věděl to, samozřejmě, ale moc mu to nepomohlo. Umíral z pomyšlení, že by Abby a Justin… Ty představy byly hroznější o to, oč byly živější.

„Proboha! Proboha!“ vybuchl a zmlkl, protože nemohl najít jiná slova.

Stála bojovně proti němu a ani ona nemohla popadnout dech. Srdce jí divoce bouchalo v hrudi. „Co je ti pořád do toho, co já dělám?“ vykřikla. „Jak se opovažuješ neustále soudit ostatní? Panebože, Calhoune, všichni kolem vědí, jaký jsi zrovna ty plejboj! Tak proč se najednou pohoršuješ nad tím, co děláme my s Justinem?“

Zíral na ni a pokoušel se vzpamatovat z rány, kterou mu zasadila přímo do srdce. „Já přece nejsem žádný plejboj,“ vypravil ze sebe přiškrceně. „To, že se občas scházím se ženami…“Ne občas, skoro každou noc!“ opáčila.

Věděla dobře, že to tak není, ale byla příliš rozčilená a naštvaná, aby si tu poznámku odpustila. „Ale je mi to jedno. Nebudu se ani náhodou starat o to, s kým chodíš, kolikrát do týdne a kam a už vůbec ne o to, co tam s nimi děláš, když přestaneš strkat nos do mých záležitostí. Budu si chodit, s kým budu chtít a kam, Calhoune, a jestli se ti to nelíbí, víš, co mi můžeš! Za tři měsíce jsem plnoletá.“

Chystal se jí odpovědět, ale dřív, než se vzpamatoval a mohl to udělat, otevřela rázně dveře a bez ohlédnutí vypochodovala z pokoje.

„Jestli se ještě jednou někde zdržíš do dvou v noci, ať s Justinem nebo bez něj, nepřej si mě. Přetrhnu tě jako hada! Zatím ti jednadvacet ještě není,“ volal za ní bezmocně Calhoun.

Abby vydala pohrdavé odfrknutí, ze kterého málem zešílel, ale neotočila se. Byl pro ni vzduch. Rozdrtil mezi zuby sprostou nadávku a práskl za sebou dveřmi, jak nejvíc to šlo. Zatracené ženské! Řval by z toho, jak s ním Abby cvičí. A já si to nechám líbit! Můj milostný život je její vinou v troskách a moje obchody taky. Všechno na co jsem schopný myslet, jsou ta nádherná ňadra, smyslná a přitom nevinná ústa a jasné oči…

Abby padla na postel a rozplakala se. Nemohla vůbec přestat. Nakonec se ubrečela k spánku.

Bývala bych si užila tak nádherný večer, kdybych nemusela myslet na to, jak Calhoun líbá tu modelku. Nenávidím každý sval v jeho těle a hlavně nenávidím ty jeho majetnické sklony! Musím si najít byt! Musím se odstěhovat pryč. Po dnešní noci si už nedokážu představit ani to, že bych zústala s Calhounem pod jednou střechou aspoň do svých narozenin.

Ráno zaspala. Obvykle vstávala v neděli brzy a chodila do kostela, ale tentokrát se probudila hodně pozdě, že musela ranní mši vynechat. Byla vlastně ráda. Nechtěla riskovat, že se potká s Calhounem.

Ale nebylo se čeho bát. Když se konečně osprchovala a oblékla do džín a trička a vyčesala si vlasy do culíku, sešla dolů do jídelny. Po Calhounovi nebylo naštěstí ani stopy.

„Dobré ráno,“ pozdravil ji s úsměvem Justin, který seděl sám v čele stolu. „Jaká byla noc?“

„Ani se neptej,“ zívla. Posadila se a dřív, než si nalila kávu, vrhla nervózní pohled ke dveřím. „Je tady?“ zeptala se opatrně.

Zavrtěl hlavou a nabídl Abby smetanu do kávy „Ještě spí,“ odpověděl.

To bylo překvapení, protože Calhoun obvykle vstával jako první ze všech. Justin se ušklíbl. „Co se stalo? Vypil půl láhve brandy.“

„Myslí si, že já musím být v osm večer doma, zatímco on si může chodit, kde chce a s kým chce,“ řekla hořce. „Jo a ty jsi pro mě prý moc starý. Jako kdybych si tě chtěla brát,“ dodala a udělala na něj obličej.

Rozesmál se. „Ještě něco?“

„Není normální. On blázní, Justine,“ řekla. „Nevím, co všechno ho ještě může napadnout. Chová se divně. Přitom nic moc nedělám, jen si chci občas někam vyrazit a bavit se po svém. Jdu mu z cesty. A už vůbec nechci nic vědět o jeho milostném životě. Ta včerejší modelka mi stačila. Z té budu mít komplexy méněcennosti ještě hodně dlouho…“

Justin se na ni podíval, ale neodpověděl. Právě si lil smetanu do kávy. Mlčel dlouhou chvíli. Potom si náhle vzpomněl: „Jo, málem jsem zapomněl – volala Misty, že našla nějaké byty, které by sis s ní měla prohlédnout. Máš se jí ozvat.“

„Díky. Myslím, že to udělám,“ zamumlala. „Přesně to totiž potřebuju – odstěhovat se odsud.“

„Ty víš, že s tím nesouhlasím, ale je to tvoje rozhodnutí,“ pokrčil Justin rameny.

„Jsi úžasný,“ usmála se na něj.

„Aspoň, že si to myslíš ty, když už ne můj vlastní bratr,“ rozesmál se. „A jestli půjdeš ven, vezmi si svetr. Byl jsem jenom ve schránce pro noviny a málem jsem umrzl.“

Zavolala Misty, že k ní jede a vrátila se nahoru pro kabát. Zrovna si zapínala poslední knoflík, když zjistila, že ve dveřích stojí Calhoun a zírá na ni. Prudce se k němu otočila.

Byl zrovna čerstvě osprchovaný, na hrudi měl ještě kapičky vody. Jediným kusem jeho oblečení byla osuška ovinutá kolem pasu. Opřel se o rám dveří, založil si ruce na prsou a bez úsměvu ji pozoroval. Měl šedou pleť a pod očima tmavé kruhy a vypadal, že strávil ještě horší noc než Abby.

„Kampak jdeš tentokrát?“ zeptal se ledovým tonem. „Bary mají ještě zavřeno.“

„Jdu si hledat byt,“ odpověděla beze strachu. „Za dva a půl měsíce budu nějaký potřebovat. Tady s tebou nezůstanu. Jednáš se mnou jako se svým vězněm.“

„Ví o tom bytě Justin?“ zeptal se ledovým klidem.

„Justin není z těch, co by mi něco zakazovali,“ odpověděla mu.

Už ji to unavovalo – Calhounovy záchvaty žárlivosti a vzteku a Justinova hra na Amorka, poslíčka lásky.

„Hele, Justin mě vzal jen na večeři. Chtěl mi udělat radost. Nezaparkoval za rohem a nepokusil se mě osahávat. Vidím v něm svého bratra. Tak jako v tobě.“ Zavřela oči a zhluboka se nadechla, aby dokázala vyslovit tu lež bez začervenání. „Nemám žádné romantické sny ani o jednom z vás.“

„Lžeš,“ odsekl. Přiblížil se k ní a zavřel za sebou dveře. „Kromě toho nejsem tvůj bratr. Nejsem vůbec tvůj příbuzný, jestli si pamatuješ…“

Ustupovala před ním, protože v tu chvíli vypadal nebezpečně. Už si nebyla jistá, co od něj může čekat. Vypadal, že mu opravdu přeskočilo.

„Chováš se tak,“ řekla a přitiskla se ke zdi. „Chceš, abych byla tvoje malá sestřička, která tě poslouchá na slovo a přitom ti jde z cesty, nestrká nos do tvého milostného života a hlavně tě neobtěžuje tím, že by na tebe dělala zamilované oči. „„Panebože, já už nevím, co chci!“ vykřikl zoufale, naklonil se nad ní a opřel se rukama u její hlavy. Už neměla kam ustoupit, tak se jen vší silou přitiskla k chladné zdi. Jeho tělo bylo zase tak blízko, tak hmatatelné. Všechny její smysly šílely. Cítila vůni jeho pokožky, šampon z jeho čerstvě umytých vlasů. Jeho oči se blýskaly těsně u jejích.

„Calhoune, musím už jít,“ řekla třesoucím se hlasem a pokusila se mu vymanit.

„Proč? Proč mi zase utíkáš, holčičko? Copak se se mnou nechceš líbat stejně jako já s tebou?“ naléhal na ni vzrušeně.

Nemohla to už vydržet a nechtěla, aby na ní poznal, co se v ní odehrává. Nechtěla, aby si z ní pak dělal legraci. Co když mě jenom zkouší, napadlo ji…

„Přestaň,“ zašeptala zoufale. „Ne, ne. Prosím tě, přestaň… aaach!“

Políbil ji. Přitiskl se k ní hrudí i boky a hladově ji líbal. Cítila, jak mu divoce bije srdce. Připadala si pod náporem jeho váhy nepatrná a křehká. Calhoun jednal jako smyslů zbavený. Tiskl se k ní a jednou rukou jí rychle rozepínal kabát. Chtěl vidět, cítit, hladit, líbat její ňadra. Temně zasténal. V návalu vášně ji kousl do spodního rtu. Strašně po ní toužil. Toužil po jejích ústech, nádherných panenských ňadrech, po jejím svěžím těle. Vnikl jí jazykem do úst, stejně nenasytně, jako by vnikl svým údem do ní, kdyby mohl.

Abby úplně ztuhla. Nečekala nic takového. Ještě nikdo nikdy ji takhle nelíbal. Calhoun mě zkouší, napadlo ji. Zkouší, jestli budu umět na jeho podněty reagovat, jestli už jsem to někdy s někým dělala. Kdyby zjistil, že ano, bude zase řádit vyslýchat mě, s kým to bylo a kdy. Ale co je tohle za metody? Zachází už příliš daleko. Sumozřejmě, že nedokázala předstírat, že ji to, co Calhoun dělá s jejími ústy, nešokuje. Ty brutální intimnosti ji spíš děsily než cokoliv jiného, pokusila se ho odstrčit, ale byl příliš silný. „Ne.“ zašeptala. „Calhoune, prosím tě, ne ztěžka oddechoval. Přesto zvedl hlavu a podíval se jí do zoufalých, vyděšených očí. To, co v nich spatřil, ho vyděsilo. Nebyla v nich touha, ani láska, kterou cítil on, ale… strach!

Zaůpěl. Konečně si uvědomil, že ho rukama odstrkuje a že pláče.

„Abby,“ zašeptal něžně. „Miláčku… já nechci ti přece ublížit. Mně se nemusíš bát.“

„Nech mě být…“ rozeštkala se nahlas. „Nech mě být“ bušila do něj pěstmi.

Pustil ji okamžitě. Zůstala stát proti němu, chladná, prázdná, vyčerpaná. Bezmocně rozhodila rukama, neschopná slova a pak udělala několik vrávoravých kroků, aby co nejvíc zvětšila vzdálenost mezi nimi.

Takže tohle – tohle! – je ta vášeň. Jeho brutální polibky – nelítostný tlak jeho těla na mé… Ani se nepokusil být něžný. Prostě přišel a vzal si, co chtěl.

Dívala se na něj očima plnýma slz, třásla se rychle si zapínala kabát.

Calhounovi bylo, jako by dostal do hlavy kladivem takovou reakci nečekal. Předtím, když ji chtěl líbat v autě, byla vstřícná, vzrušená a chtěla mě stejně jako já ji. Teď vypadá, že mě nenávidí.

„To bolelo,“ zašeptala vyčítavě.

Ztratil úplně řeč. Nespouštěl oči z její bledé tváře. Vypadá, že nikdy nezažila vášeň muže, pomyslel si. Je to možné? V jejím věku a v téhle době? Nebo to jen šikovně hraje, aby mě mučila?

„Už ses někdy líbala?“ zeptal se tiše.

„Samozřejmě,“ odpověděla uraženě. „Ale takhle ne. Na tomhle není nic hezkého. Nelíbilo se mi to. Bojím se tě.“

Zvedl obočí. „Panebože,“ zakroutil hlavou. „Abby, takhle se líbají dospělí, když jeden po druhém touží.“

„Potom nechci být dospělá!“ vykřikla. „Nechci už nikdy dělat nic tak odporného!“

Otočila se a vyběhla z pokoje. Neměl sílu ji zastavit. Její reakce ho vyřídila. Nikdy si tím nebyl jistý, ale spíš si myslel, že už není panna, že nějaké zkušenosti má. Ale ona vypadá totálně nedotčená. Nezná líbání, ani blízkost mužského těla. Vyděsilo ji to.

Vlastně ho to potěšilo, ale na druhou stranu byl nešťastný z toho, že jí to s ním přišlo odporné. Kdyby tahle dívka skončila s Myersem, to by zažila teprve něco odporného, pomyslel si.

Vyšel na chodbu. Na schodech ještě zaslechl její kroky a rychlý pozdrav Justinovi. Zhluboka si vzdychl a vrátil se do svého pokoje. Dýchal přerývaně a srdce mu pořád tlouklo jako na poplach. Cítil se jako v horečce.

Opřel si čelo o okenní sklo, aby se trochu ochladil. Bylo mu mizerně. Byl naštvaný sám na sebe, na Abby a na celý svět. K čertu s jejím hebkým tělem. Musím na ně zapomenout. Jenom bych z toho zešílel, pomyslel si vztekle. Proč si radši nenajdu normální holku?

Strhal ze sebe osušku a pustil na sebe studenou sprchu. Je dobře, že se jí moje polibky nelíbily, protože dalších se už nedočká!

Ještě, že Abby nemohla jeho myšlenky znát. Skočila do auta, nastartovala, ale celá se ještě třásla. „Jak mi mohl Calhoun takhle ublížit? Hlavně, že se celou dobu staral, aby mě nezranil někdo cizí. Pak na mě skočí sám. A proč?

Kdyby mě aspoň miloval, ale on se mi chtěl jenom pomstít, tak málo mu záleželo na tom, co cítím. Sledoval jenom své vlastní uspokojení, já jsem mu byla úplně jedno. Jen ať se vrátí ke své blondýně, které to tak zřejmě vyhovuje.

Nenávidím ho, nenávidím! V tu chvíli si tím byla naprosto jistá.

Misty už byla oblečená a čekala na Abby před nádherným koloniálním domem svých rodičů, kde zatím bydlela. Také už toho ale měla dost, a to ji rodiče nehlídali ani z poloviny tolik jako Calhoun Abby.

Přesedly do Mistyina sportovního kabrioletu a vydaly se do města. Abby ani nevadil ostrý vítr, který jim hvízdal kolem uší. Zdálo se jí, že její neštěstí odlétá s ním. Vzpomínku na Calhounovo chování by však neodvál ani tajfun.

Milovala jsem ho tak dlouho a nic jsem za to nechtěla a on mi udělal to nejhorší, co mohl, táhlo ji hlavou. Snažila se ale vypadat bezstarostně, aby se Misty náhodou nezačala vyptávat. Nechtělo se jí odpovídat na žádné otázky týkající se Calhouna.

Zaparkovaly ve městě a vydaly se na první adresu v Mistyině seznamu. Byl to malý útulný byl v domě nad cukrárnou, na rohu naproti byla městská banka. Misty se to místo moc líbilo, ale byt měl jen jednu ložnici. Musely by tam bydlet spolu a to není nic pro Misty, která chtěla soukromí. Co kdyby si chtěla náhodou někoho přivést?

Abby se pokusila potlačit vzpomínku na to, co jí o Misty řekl Justin. Co kdyby se jí to přece jen povedlo a jednou si přivedla Calhouna? Řekla, že se jí nelíbí výhled. Je to moc v centru, kolem je spousta barů a v sobotu večer tu bude moc rušno, dodala.

Druhý byt byl docela dobrý. Byl v posledním patře soukromého domu, který vlastnila paní Simpsonová, velmi milá a vstřícná dáma. Misty však naprosto znechutila. Řekla, že nechce, aby měla za zády nějakou starou babu, která ji bude hlídat. To už prý může rovnou zůstat u rodičů. Abby okamžitě napadlo, že by toho mohla využít a nabídnout jí, aby si našla nějaký byt sama. Pořád se nedokázala smířit s plány své nejlepší kamarádky, která se ji chystala využít, aby dostala Calhouna.

Rozhodla se rychle.

„Beru to,“ řekla paní Simpsonové. „Jestli vám nevadí, že tu budete mít jen mne namísto nás obou, a jestli nebudete spěchat na to, abych se nastěhovala co nejdřív, můžeme se domluvit. Bude mi to jenom ještě pár dní trvat.“

„To vůbec nevadí, naopak. Stejně se ještě chystám k sestře,“ usmála se paní Simpsonová a její bledě modré oči zářily štěstím. „Budu moc ráda, drahoušku, že tu budete bydlet.“

Využila toho, že Misty si ještě prohlížela něco nahoře a naklonila se k Abby blíž. „Vaše kamarádka je také velmi milá, ale to víte, já jsem trochu staromódní,“ řekla a tiše se zasmála.

„Já taky,“ odpověděla Abby šeptem a dala si prst na ústa, protože Misty zrovna scházela dolů.

Je mi líto, děkujeme, ale nemáme zájem,“ řekla paní Simpsonové.

„Mně se tu naopak strašně líbí,“ přerušila ji Abby. „Mám nápad. Najmu si to a ty si najmi ten první. Tak to bude nejlepší. Můžeme se navštěvovat a přitom budeme mít soukromí.“

Misly zvedla překvapeně obočí. „No… možná by to tak bylo nejlepší, já proti tomu rozhodně nic nemám, ale tys přece říkala, že chceš bydlet se mnou.“

Přerušila je paní Simpsonová, která požádala Abby o telefonní číslo, aby si mohly dohodnout termín nastěhování.

Když to vyřídily, vzala Abby Misty pod paží vedla ji k autu. Snažila se jí vysvětlit své důvody, aniž by musela přiznat, že ví o Mistyině úmyslu svést Calhouna.

„Jen se na to podívej,“ řekla, „tebe zajímají chlapi a já budu mít naopak pořád v patách Calhouna a Justina. Nepřestanou mě kontrolovat, ani když budu bydlet jinde. Zvlášť, kdyby se dověděli, že k nám chodí kluci na návštěvu, zuřily by. Jsem si jistá, že bys je nechtěla mít denně doma.“

Misly se otřásla. „Blázníš? Ještě tak Calhouna, toho bych si dala líbit, ale Justina… Ten chlap vůbec nemá smysl pro humor.“

Abby se musela v duchu usmát, ale navenek souhlasila s Misty.

„Pojď, dáme si kafe a oslavíme naše byty,“ navrhla Misty. Dojela zpátky do centra a zaparkovala svůj sporťák přímo před bankou. Zrovna s Abby vystupovaly, když šel kolem Tyler Jacobs ne svou sestrou Shelby. Oba vypadali přešle. Šli mlčky. Abby je pozdravila první. „Ahoj Tylere, ahoj Shelby. Jak se máte?“ Měla radost, že je vidí pohromadě.

„Teď není na takovou otázku nevhodnější doba,“ odpověděla Shelby, ale usmála se.

Byla opravdu krásná. Pravidelnou tvář jí lemovaly krátké tmavé vlasy, její oči měly neobvyklý odstín smaragdově zelené. Nádherně tvarovaná, smyslná ústa jen podtrhovala její nevšední krásu. Byla štíhlá a vyšší než Abby. Mohla udělat kariéru jako modelka, ale rodiče o takové budoucnosti své jediné dcery tehdy nechtěli ani slyšet.

Tyler byl své sestře strašně podobný. Měl ty samé tmavé, skoro černé vlasy a zelené oči. Byl stejně vysoký jako Calhoun, ale mnohem štíhlejší a křehčí. Vypadal sice na první pohled nebezpečně, ale přes svůj divoký vzhled byl strašně hodný a pozorný. Zvlášť k ženám.

Misty se otočila a když viděla Tylera, nasadila zářivý úsměv. Potenciální oběť!

„Ahoj,“ pozdravila ho. „To je skvělé potkat tě zrovna tady a ještě k tomu v neděli.“

„Ahoj Misty,“ odpověděl. „Vypadáš trochu jetě, jako vždycky. Kde jsi včera pařila? A co vy dvě děláte v neděli dopoledne ve městě?“

„Představ si, že jsme hledaly byt k pronajmutí a teď jsme se byly na nějaké podívat,“ odpověděla Abby. „Nakonec jsme se rozhodly každá pro svůj vlastní. Já se nastěhuju k hodné paní Simpsonové kousek dál odsud a Misty bude bydlet tady naproti bance.“

„Vlastně přímo tady nahoře,“ ukázala Misty přes ulici. „Potřebuje to dát trochu dohromady a zařídit, ale o to už se postarám.“ Abby se zasmála. „To se vsadím, že jo.“ Misty byla přebornicí v zařizování.

„Pojďte si s námi dát kafe,“ navrhla Shelby.

Tyler potřebuje rozveselit. Měli jsme příšerný včerejšek a dnešek ještě horší.

Abby se na něj pořádně podívala. Opravdu vypadal přešle a nezvykle smutně. V očích měl temné stíny. Zřejmě na ně dolehly jejich existenční staroti.

„To je mi fakt líto. Můžu vám nějak pomoct?“ Zeptala se s nelíčenou účastí v hlase.

„Ty jsi moje panenka,“ zašeptal Tyler dojatě a jemně ji pohladil po vlasech. „Ani ne, ale díky za nabídku. Co Calhoun, ještě tě trápí?“

Abby rychle zamrkala, než si uvědomila, že není nemůže vědět nic o tom, co se stalo dneska dopoledne. „Jo, má se dobře. Aspoň myslím. Jsou s Justinem doma.“

„Neměla jsi nějaké problémy z toho, jak tě Calhoun načapal v pátek v tom baru? Vypadal fakt naštvaně, když jste odjížděli,“ zeptal se Tyler.

„Obvyklé kázání,“ odpověděla Abby. Pokusila se o co nejbezstarostnější úsměv. Mezitím vešli do malé kavárničky na rohu.

Brzy před sebou měli čtyři velké šálky cappučina s čepicí pěny.

Shelby se naklonila k Abby a usmála se.

„Stejně jsi ďáblík,“ řekla. „Tyler mi všechno vyprávěl.“

„Jenom jsem chtěla zjistit, jaká je druhá polovina lidstva,“ pokrčila Abby rameny.

„Pokoušela jsem se jí v tom pomoct, jak nejlíp umím,“ vložila se do hovoru Misty. „Na druhou stranu, nebylo v pátek velké štěstí, že pro tebe přijel Calhoun a ne Justin? Calhoun mi připadá přece jen trochu přístupnější. Justin je starý morous, ten by teprve musel řádit.“

„Bohužel Calhoun rozhodně není přístupnější než Justin,“ řekla Abby bez dalšího vysvětlení.

Jakmile se ozvalo jméno Justin, Shelby se stáhla a umlkla. Abby to bylo líto. Tak moc by jim oběma přála, aby byli šťastní. Jenomže Justin Shelby zatím neodpustil a možná neodpustí nikdy a ona to dobře ví.

„Jak se vůbec má Justin?“ zeptal se Tyler bezstarostně. Až moc bezstarostně. Bylo z toho poznat, že jejich rodině není Justin rozhodně lhostejný.

„Jezdí jen do práce a domů, do práce a domů,“ odpověděla Abby a dala si do kávy cukr a ještě smetanu navíc. Pokrčila rameny.

Misty zívla.

„To je teda vzrušující život.“

„Je osamělý, aspoň myslím,“ řekla Abby. „Nikdy si nikam nevyrazí. Jeho jediná zábava je, když si cestou z práce koupí nějaký válečný film na videu.“

„Taky jednu takovou osobu znám, co má jen práci a nic jiného,“ zamumlal Tyler a významně se podíval na Shelby, která tiše seděla a zamyšleně míchala kávu. Ani k němu nevzhlédla.

„Jak ti to jde s koňmi?“ obrátila se Abby na Tylera, aby změnila téma.

„Bojím se, že z kopce,“ odpověděl smutně. „Táta před svou smrtí udělal pár špatných investic. Pokoušel jsem se přesvědčit hlavní věřitele, ale tento měsíc jsem definitivně prohrál.“ Tvář mu ztvrdla a najednou vypadal o deset let starší. Rukou si přejel přes obličej a pak řekl: „Budu muset prodat Geronima.

Tylere, to je mi líto. To je přece tvůj nejoblíbenější kůň,“ zalitovala Abby. „Můj taky,“ řekla Shelby s hlubokým povzdechem. „Ale neudržíme ho, když musíme platit dluhy. Asi bys ho nechtěla, viď, Abby?“

„Já teda nejezdím moc dobře,“ odfrkla si Misty. „Možná bych se mohla zeptat Justina, jestli by…“ řekla Abby potichu.

„Díky, Abby, ale to není nejlepší nápad. Plácla jsem to jen tak,“ řekla Shelby. „Myslím, že kdybys mu to řekla, vyletí vzteky z kůže. To neriskuj.“

„Jo, letěl by jako raketa, rovnou k nám,“ dodal Tyler a usmál se na Abby. „Raději ho prodáme přes agenta. Nebude problém se ho zbavit, je fakt dobrý a ví se to o něm. Jenom bych radši věděl, kdo ho koupí a kdo na něm bude jezdit, to je všechno. Někdo si koupí koně a ani neví, co takové zvíře potřebuje. Je to pro ně jen investice, ale samotný kůň je vůbec nezajímá.“

„Mám sestřenici v Texasu,“ ozvala se zase Misty „Má koňský ranč a snaží se tam udělat všechno sama. Miluje koně. Zeptám se jí, co ty na to?“ zeptala se Tylera.

Usmál se. „To zní dobře. Byl bych ti vděčný, kdybys nás mohla nějak seznámit.“

„Dám jí tvoje číslo, jestli proti tomu nic nemáš,“ odpověděla Misty s mnohoznačným mrknutím. „Budu rád.“

V Shelbyiných tmavých vlasech zatančily odlesky odpoledního slunce. Dopila kávu a odložila hrneček. Abby mlčky obdivovala její krásu. Vypadá jako elf, pomyslela si. Stejně je divné, že Justin, který není ani hezký, ani příliš velká osobnost, a dokonce v té době nebyl ani bohatý, mohl chodit s tak dokonalou ženou. Jenomže pak si Abby vzpomněla, jak úžasný, vtipný a pozorný byl včera večer v Houstonu a na způsob, jak ji bránil před Calhounem. Vlastně asi není tak překvapivé, že dokázal Shelby okouzlit. Ale o to je divnější, že ji nechal utéct.

Najednou se cítila strašně nešťastná – jak je možné, že se dva lidé jeden den vášnivě milují a druhý den jsou z nich největší nepřátelé, kteří se ani nepozdraví? Jak to, že láska není trvalá?

„Tylere, měli bychom jít, už je pozdě. Musím ještě zavolat Barrymu Holmanovi a říct mu o těch dluhopisech a cenných papírech, co jsme prodali,“ řekla Shelby tiše. „Moc se omlouvám. Ze všeho nejradši bych tu zůstala s vámi a povídala si. Asi se zase hned tak neuvidíme, protože Justin by radši podpálil dům, než aby mi otevřel, kdybych tě náhodou přišla navštívit.“

Tyler si povzdychl a zakroutil hlavou. „Je uražený déle než jakýkoliv jiný muž, kterého znám. Přitom nemá důvod.“ On nejlíp věděl, jak Shelby trpí.

„Nech toho,“ okřikla ho jeho sestra a v zelených očích se jí zablýsklo. „Nech toho, protože dostáváš Abby do nepříjemné situace, kdy by ho musela hájit. Nezapomeň, že je její poručník.“

„Promiň,“ hlesl a sklopil oči. Pak se usmál na Abby. „Nepůjdeš příští pátek na diskotéku? Mohli bychom jít třeba spolu, byl bych rád.“

Abby zaváhala. Justinovi by se to určitě nelíbilo a co by tomu říkal Calhoun, kdyby se to dozvěděl, radši nemyslet… Je tak nevyzpytatelný. Na druhou stranu, kdybych šla s Tylerem tancovat, dokážu tím Calhounovi, že rozhodně nedělám oči na něho. Přemýšlela.

„Nedělej to,“ řekla tiše Shelby. „Nevidíš, že by se to všechno jenom zhoršilo? Nemůžeme postavit Abby proti její rodině a Justina si ještě víc znepřátelit.“

„Pro koho by se to zhoršilo?“ vypálil Tyler. „Může snad být tahle situace pro tebe ještě horší? panebože, vždyť žiješ jako jeptiška! Užíráš se.“

Shelby položila ubrousek na stůl. Měla najednou úplně ledové prsty. „Do toho, jak žiju, nikomu nic není.“ Vstala a obrátila se na Abby. „Rozmysli si to, ale Justin by na tebe udeřil jako soudce, kdyby se dozvěděl, žes byla venku s Tylerem. To není ten muž, kterým býval. Nesnáší u mou rodinu. Nechci, aby ses ocitla v dvojím ohni a měla kvůli nám nějaké problémy.“

„Nebojím se jich, Shelby,“ řekla Abby jemně. „Už ne. Hlavně se teď pokouším dostat z Calhouuova dosahu. On mě momentálně trápí mnohem víc než Justin. Možná si můžeme s Tylerem navzájem pomoct.“

„Uvidíš, že to třeba půjde,“ řekl Tyler sestře. „A proč si vůbec myslíš, že to chci udělat jenom proto, abych dráždil tvého bývalého snoubence?“

„A ne?“ zeptala se Shelby.

Trhl rameny.

„Možná.“ Odvrátil zrak. „Možná ne.“

„Někdy si myslím, jestli tě máma s tátou nenašli někde pod mezkem,“ zamumlala Shelby.

„Myslím, že ne,“ vložila se do hádky Misty. „Na to je moc vysoký.“

„Ale jdi ty,“ řekl jí Tyler s lehkým náznakem flirtu. Jednal takhle se spoustou holek. Ale ve skutečnosti byl hlubší povaha, stejně jako Shelby. Pokud pro něj existovala žena, kterou by mohl milovat, věděl to jenom on sám.

Co se týká milostného života, byl zarytý tajnůstkář. Nikdo ho neviděl s jednou dívkou dvakrát po sobě. Přitom vypadal, že o společnice nemá nikdy nouzi.

„Justin se kdysi uměl smát,“ řekla Shelby Abby. Vyšly spolu napřed, protože Tyler se ještě bavil uvnitř s Misty. „Nikdy nebyl chladný, ani tvrdý. Byl to ten nejmilejší muž, jakého jsem kdy poznala. To se stalo až potom, co jsem mu vrátila zásnubní prsten. Připadá mi, že strašně zahořkl,“ povzdechla si a přitiskla si sepjaté ruce na prsa. V očích měla najednou slzy. „Abby, nesmíš mu ubližovat. Nedovol, aby mu ubližoval Tyler. Dobře to skrývá, ale uvnitř je tak zranitelný…“

„Já vím,“ řekla Abby tiše.

Vzala Shelby za paži a podívala se jí přímo do očí. Najednou jí bylo jasné, že tahle žena Justina pořád miluje…

„Je mi líto, že to s vámi dvěma dopadlo tak špatně. Justin je sám, to dobře víš. Jestli ty žiješ jako jeptiška, on je jako mnich. Nikoho jiného nikdy neměl.“

Shelby se roztřásl spodní ret. Odvrátila zrak, aby nebylo vidět, že má v očích slzy. „Děkuju,“ zašeptala. „Ani nevíš, jak mi to pomůže.“

Abby chtěla ještě něco říct, ale Misty s Tylerem právě vyšli ven. „Můžeme jít?“ zeptala se místo toho své kamarádky. „Nezapomeň, že musím být jako správná školačka doma v osm. Budeme na to muset šlápnout.“

„Řídím dobře, neboj,“ zasmála se Misty. „Ahoj, Shelby, ještě se uvidíme, Tylere.“

„V pátek tě vyzvednu tak v šest,“ řekl Tyler Abby. „Vezmi si na sebe něco sexy. Uvidíš, jak to spolu roztočíme. To se bude Calhoun divit.“

Usmála se na něj. „Radši si s sebou přines basedballovou pálku a pevně ji drž, až zazvoníš. A modli se, ať Justin není doma.“

„To je pěkně nebezpečná hra,“ řekla Misty, když nastoupily s Abby do auta. „Justinovi se to nebude líbit a znáš ho, když se přestane ovládat.“

„Vždyť znáš Tylera. Jsou to jen řeči. Nemyslel to vážně,“ mávla rukou Abby.

„A pomyslela jsi na to, co by řekl Calhoun?“ neposlouchala ji Misty.

Abby ucítila prudké bodnutí v hrudi. Najednou se jí znovu vybavily ty brutální polibky a nepříjemné dotyky. Polkla. „Ani by si toho nevšiml,“ vypravila ze sebe přiškrceným hlasem. „Proč je chceš dráždit? Stejně se za chvíli odstěhuješ pryč a pak si budeš moct dělat, co budeš chtít To jim musíš předvádět svou nezávislost hned teď?“

„Nemusím,“ odpověděla Abby, pohodlně se opřela do sedadla zavřela oči. „Ale s Tylerem půjdu.

Misty si povzdechla a zavrtěla hlavou. „Ještě si na moje slova vzpomeneš. Uvidíš.“ Sešlápla plyn až k podlaze a vyrazila kupředu.

ŠESTÁ KAPITOLA

Calhoun odešel okamžitě, jak se Abby vrátila domů. Ani se nepotkali. Justin s ní sice dlouho mluvil o novém bytě a o podmínkách pronájmu, ale pak musel odjet řešit nějaké problémy ve firmě, takže zůstala sama v domě. Strávila proto klidné odpoledne u televize, ale ani staré hollywoodské filmy ji tentokrát nebavily jako obvykle.

Příšerně se bála chvíle, kdy se vrátí Calhoun domů. Události dnešního rána měla pořád v živé paměti. Ať o tom přemýšlela, jak přemýšlela, nedokázala si srovnat v hlavě, jak to, že ten muž, kterého zná tak dlouho a kterého vždycky milovala, se k ní mohl chovat tak hrubě a povýšeně.

Samozřejmě, že se už párkrát líbala s kluky, ale vždycky byli něžní a citliví. Calhoun se ani nesnažil o to, aby byl pozorný, a rovnou ji svou přímočarou brutalitou vyděsil k smrti. Neměla žádnou zkušenost s vášní dospělých mužů. Ale Calhoun se svými milostnými zkušenostmi snad mohl vědět, jak se chovat k jednadvacetileté panně. Nebo mi snad nevěří, že jsem panna?

Řekl mi, abych na něj nedělala oči, přemýšlela pořád dokola. Možná mě odhalil, přišel na to, že ho miluju. Otřásla se. V tom případě zvolil opravdu skvělou cestu, jak na to zareagovat. Nebo si myslí, že se ke mně může takhle chovat protože jdu s každým?

Calhoun přišel až v okamžiku, kdy už byla večeře na stole a Abby s Justinem začínali jíst. Beze slova si sedl k nim, odehnal Mariu, která mu chtěla nandat jídlo a nalil si jen šálek kávy. Vypadal vyčerpaně a trochu zdevastovaně. Měl pomačkaný oblek a na tváři jednodenní strniště oči měl zarudlé a podmalované hlubokými tmavými kruhy. Možná trochu pil.

Abby okamžitě, jak vešel, sklopila tvář do talíře, aby neviděl její ruměnec. Bylo to zbytečné, protože jí nevěnoval jediný pohled. Dělal, jako by byla vzduch. Klidně začal Justinovi vyprávět o svém jednání s nějakým novým perspektivním zákazníkem, s nímž se odpoledne sešel. Nalil si další šálek kávy. Vůbec nejedl. Abby také nemohla polknout sousto, nesoustředila se ani na jídlo. Seděla tiše a snažila se ovládnout chvění celého těla. A co teprve, když se Calhoun zvedl k odchodu a konečně se na ni podíval svýma krvi podlitýma očima. Ještě nikdy v životě se necítila tak strašně.

V očích měl potlačený hněv a něco ještě temného čemu nerozuměla. Rychle sklopila oči, srdce se jí divoce rozbušilo. Díval se na ni jako na obviněnou. Jako by to, co se mezi nimi stalo ráno, byla jenom moje vina. Copak neví, jak mi ublížil? Jak mi svým chováním nahnal strach?

„Hej,“ zavolal na ni potichu Justin, aby ji probral. Domovní dveře cvakly. Calhoun znovu odešel! Šel snad spát k té blondýně.

Podívala se na něj a v očích měla slzy. „Vůbec se na mě nepodíval, natož, aby se mnou promluvil…“ zašeptala třesoucím se hlasem.

Justin se pohodlně opřel o opěradlo židle, zapálil si cigaretu, blaženě vyfoukl kouř a dlouze ji pozoroval. „Je takový už celý den,“ řekl nakonec s mírným pokrčením ramen. „Když jsi ráno odešla, zíral asi hodinu z okna. Když jsem s ním chtěl promluvit, vůbec mě neslyšel. Nakonec si zapálil, vyběhl ven jako šílený a další dvě hodiny se procházel venku.“

„Zapálil si? Cigaretu?“ Zírala na něj a nevycházela z údivu. „Vždyť Calhoun přestal kouřit už před lety.“

Justin znovu pokrčil rameny a labužnicky potáhl. „Vykouřil mi celou krabičku. Připaloval si jednu od druhé. Snažíš se mi sice už pár dní namluvit, že se mezi vámi neděje nic vážného, ale s mým bratrem, jak to vidím já, to jde od desíti k pěti. Byl bych ti vděčný, kdybys mi teď podrobně řekla, co se stalo, nebo to budu muset vymlátit z něj. Mám ho rád, ale toho mlčení už mám dost. Připadám si tady úplně mimo,“ zakončil svou dlouhou řeč a típl cigaretu, která mu dohořela v prstech.

Abby ztěžka polkla. Justinův tón je sice nekompromisní, ale přece mu nemůžu vyprávět, co mi Calhoun udělal dneska ráno, pomyslela si. Vždyť bych se musela hanbou propadnout do země. Justin je nevyzpytatelný a já přece nebudu příčinou toho, že se s Calhounem třeba porve nebo co já vím. Raději je nebudu proti sobě provokovat, řekla si v duchu.

Když o tom tak přemýšlela, konečně jí zapadly všechny dílky skládačky do sebe. Jak moc jsem musela ranit Calhounovu pýchu tím, co jsem udělala a řekla poté, co se mě pokusil políbit. Čím víc na to myslela, tím se cítila hůř. Měsíce sním o tom, jak se s ním líbám a když se to konečně stane, vyděsí mě to, že se choval jako buldozer namísto, aby byl něžný, tak, že ho odeženu. Najednou se cítila jako malé dítě.

Justin zvedl jedno obočí a čekal, jestli mu přece jenom něco řekne. Když pořád mlčela, ponořena do vlastních myšlenek, nadhodil: „No?“

„Řekla jsem mu něco hodně ošklivého,“ řekla neochotně s hlubokým povzdechem. „Žárlila jsem na něj.“

„A cítila ses zraněná,“ dodal za ni.

„Přesně tak, cítila jsem se zraněná,“ řekla. Zvedla své modrošedé, nešťastné oči a setkala se s jeho tmavým pohledem. „Ach, Justine, on mě nenávidí. Nemůžu svalovat vinu jenom na něj. Strašně jsem se dotkla jeho ješitnosti a teď si neumím představit, že bude ještě někdy schopen se mnou promluvit.“

„To si teda vůbec neumím představit, že ty bys mohla ublížit jemu,“ podotkl Justin výsměšně. „V průběhu let se o to snažila spousta žen a nepovedlo se to žádné z nich, pokud si dobře vzpomínám.“

„Jenomže za mne měl celá dlouhá léta zodpovědnost, staral se o mě – stejně jako ty, a já se mu takhle odvděčím,“ zavrtěla hlavou. „To mi nemůže nikdy odpustit. „Možná, že to tak je,“ připustil Justin a dlouze potáhl z cigarety. „Ale možná taky ne. V poslední době se chová divně.“

„Jako by měl housera,“ usmála se závojem slz.

„Jo, jako by měl housera nebo něco takového,“ souhlasil Justin také s úsměvem. Nervózně se napila kávy. Musela nějak zaměstnat své ruce. Nedá se nic dělat, musím Justinovi povědět o pátečním večeru, pomyslela si. Musím dát Tylerovi nějakou odpověď. Nikdy by ji nenapadlo, jak těžké bude začít.

„Justine, musím ti přece jenom něco říct,“ začala váhavě a povzdechla si.

Zvedl obočí a pozorně si ji prohlížel svýma pronikavýma očima. „To zní opravdu vážně,“ řekl a povzbudivě se na ni usmál.

„Je to vážné. Doufám, že kvůli tomu nebudeš šílet,“ řekla a sklopila oči.

Úsměv mu zmizel z tváře. Nervózně si zapálil další cigaretu. „Týká se to Jacobsových?“

„Bohužel ano,“ přiznala a zabodla oči do svého šálku s kávou, protože jeho zrak potemněl ještě o poznání víc. „Tyler mě požádal, jestli bych s ním nešla v pátek večer tancovat. Šla bych s ním moc ráda,“ vysoukala ze sebe. Zaťala zuby a čekala, že Justin vybuchne. Nic se nedělo, proto opatrně vzhlédla. Pozoroval ji, ale v očích neměl ani stopu po hněvu. Proto si dodala odvahy a rychle pokračovala: „Nechci, aby mě vyzvedl tady u nás. Můžu se s ním sejít až tam. Jo a Shelby udělala všechno, co mohla, aby mu rozmluvila mě pozvat, protože nechtěla, abys byl smutný nebo naštvaný.“

Přes tvář mu přeletěl zvláštní stín. Bylo to příliš rychlé, aby se to dalo rozpoznat. Na zlomek sekundy měl v očích měkký pohled plný touhy. Vzápětí to zmizelo a Justin sklopil zrak k hořící cigaretě. „Opravdu?“

„Nechtěla, aby Tyler dělal nějaké problémy,“ řekla Abby potichu.

„Už je to šest let,“ řekl Justin po chvíli mlčení. Zůstal klidný. „Šest dlouhých, prázdných let. Nenáviděl jsem ji a nenáviděl jsem celou tu jejich rodinu a myslel jsem si, že to tak bude až do nejdelší smrti. Ale to se dávno změnilo. Čas to změnil. Už je to všechno dávno pryč,“ povzdechl si nakonec.

„Je tak úžasná,“ neudržela se Abby.

Juštin zamyšleně přikývl. Bylo poznat, že si na něco vzpomněl, na něco z dávné minulosti. Zamračil se a prudce zamáčkl cigaretu. „Tyler tě samozřejmě může vyzvednout už tady,“ řekl rázně a vstal. „Nebudu mu dělat žádné scény nebo co jste si mysleli.“

Dívala se na něj, když kolem ní procházel, pak Zabodla oči znovu do svého šálku a tiše řekla: „Žije jako jeptiška, víš. Tyler říkal, že už roky neměla rande.“

Abby se už už zdálo, že se Justin zastaví a něco řekne, ale byla to asi jen její fantazie. Prošel kolem ní bez jediného slova.

To je škoda, pomyslela si Abby melancholicky, že láska může tak najednou umřít úplně stejně jako nenávist až za hrob. A nejsmutnější na tom je, že podle toho, jak se Justin chová, se mají s Shelby pořád stejně rádi, přestože to je už šest let, co se rozešli.

Co mohla tehdy Shelby udělat, že se proti ní tak najednou obrátil? Jasně, vrátila mu jeho zásnubní prsten, ale to ho přece nemohlo popudit tak, aby s ní přerušil veškeré styky na tak dlouhou dobu…

Abby pomalu vstala od stolu a loudala se do svého pokoje. Je ještě moc brzy na to jít spát, ale chtěla se rozhodně vyhnout tomu, aby se tady dole potkala s Calhounem. Nevydržela by jeho pohled. Teď je mým jediným úkolem pokusit se mu vyhnout.

Nebude to zase tak těžké, doufala. Ale vyhnout se vzpomínce na to, co se stalo přímo tady, v mé ložnici, to těžké bude. Pohled na stěnu, na kterou ji svým svalnatým, velkým tělem tak nevybíravě přirazil a kde se ji pokusil líbat, ji v tom utvrdil. Nakonec už to nevydržela, napnula všechny svaly a na to místo posunula knihovnu. Nechtěla, aby jí cokoliv připomínalo tu strašnou scénu.

Po celý následující týden chodila do práce, jako by se nic nestalo. Calhoun zrovna tak. Ale přece jen tu byl cítit obrovský rozdíl. Už se nezdravili tak vřele, neusmívali se na sebe, spiklenecky nemrkali jako obvykle. Calhoun se k ní víc a víc choval jen jako starší bratr. A co hůř: přestala s ním být legrace, začal se k ní chovat formálně, jako tvrdý šéf. Okázale ji ignoroval a jen obracel oči v sloup nad chybami, které vystresovaná Abby dělala. Bylo naprosto nemožné se k němu přiblížit, natož s ním promluvit o něčem jiném než o pracovních věcech.

V pátek byla nervózní od samého rána. Těšila se na večer s Tylerem jako vězeň odsouzený na doživotí na vycházku. Konečně se dostanu ven z domu a přestanu myslet na Calhouna, doufala celý týden. Ne, že by čekala, že bude Calhoun o víkendu doma. Chystá se zřejmě do Houstonu s tou svojí modelkou. Když si na to vzpomněla, zaťala zuby do spodního rtu. Ta myšlenka ji nesnesitelně bolela.

Pomalu si začínala uvědomovat, co se to vlastně v jejím pokoji tehdy stalo, proč se Calhoun přestal naprosto ovládat. Nebylo to proto, že mě chtěl vyděsit nebo mi ublížit, ale proto, že mě chtěl tak moc, až nad sebou ztratil kontrolu, napadlo ji. Byla si tím teď jistá. Musím se zeptat Misty na něco o mužích. Calhoun po mně toužil a já ho do krve urazila tím, že jsem se mu tak vehementně bránila.

Chtělo se jí křičet. Tak moc jsem toužila upoutat jeho pozornost a přitom jsem nevěděla, že se to už dávno stalo. Ale teď je pozdě to napravit. Calhoun se mnou nemluví, jen když musí. Velmi okázale se mi vyhýbá. Dokonce to teď u nás doma vypadá tak, že každý z nás má určitou místnost vždycky sám pro sebe. Nepotkáváme se už ani u jídla.

Pomalu se oblékala. Vybrala si červenou sukni s volány a bílou propínací halenku s krátkými nadýchanými rukávky. Už je skoro březen, ale pořád zima, proto si vzala i dlouhý zimní kabát. Zapnula si ho až ke krku. Ještě si rychle vykartáčovala vlasy, až jí splývaly na ramena jako hedvábný závoj a překontrolovala si decentní makeup.

Už ji ani nenapadlo, že by bylo lepší, kdyby byla blondýna, protože pak by jí možná Calhoun dal druhou šanci. Vždycky si myslela, že co se nepodaří napoprvé, nemá smysl.

Tyler slíbil, že ji vyzvedne v šest, měla proto právě tak čas sejít dolů.

Proč jsem si vlastně tak jistá, že Calhoun cítil vášeň a ne hněv? Proč jsem mu nedala příležitost, aby projevil také svou něhu? Možná by se to stalo, kdybych tak nezpanikařila a nezačala se bránit.

Byla už na schodech, když viděla, že Calhoun otevřel dveře a za nimi stojí Tyler. Maria s Lopezem měli dneska večer volno. Abby pokleslo srdce, když před sebou viděla ta dobře známá, rozložitá ramena. Calhoun byl tak vysoký, že čněl dokonce i nad Tylerem, který nebyl žádný skrček.

Abby si nebyla jistá, ale tiše doufala, že Justin Calhounovi o jejím rande s Tylerem řekl dopředu. Snad ano, protože Calhoun otevřel dveře dokořán a bez zaváhání pozval jejího kamaráda dál.

Tyler měl na sobě džíny, rudou košili a džínovou bundu a vypadal jako kovboj – od černých vysokých bot až k černému klobouku. Calhoun byl oblečený úplně stejně, až na to, že měl modrou košili a jeho klobouk ještě visel na věšáku. Dlouze si jeden druhého prohlíželi a nakonec to byl Calhoun, kdo prolomil ticho.

„Justin mi říkal, že bereš Abby dneska večer ven,“ řekl bez úsměvu. „Jestli chceš, můžeš na ni počkat v obýváku. Bude tu hned.“

„Díky,“ řekl Tyler a ani on se neusmál. Pohledem se střetl s Calhounovýma tmavýma očima a vzápětí uhnul.

„Už jsem hotová,“ zavolala Abby ze schodiště a zářivě se na svého společníka usmála. Ten jí úsměv vrátil. Na Calhouna se ani nepodívala. Nemohla. Bylo by to, jako kdyby jí někdo vrazil do srdce nůž, tím si byla jistá.

„Tak pojďme,“ řekl Tyler. „Slyšel jsem, že dneska večer hrají Jonesovi kluci. Ty si určitě pamatuješ Teda Jonese, Calhoune. Chodil s námi na střední školu.“

„Pamatuju si ho,“ odpověděl Calhoun tiše. V ruce měl zapálenou cigaretu. Vypadal trochu nepřítomně.

V tom vyšel z knihovny Justin a když viděl trojici v hale, zarazil se. Byl oblečený jako Calhoun, což bylo opravdu divné, protože Justin v pátek večer nikdy nikam nechodil. Leda že by…

„Ty jdeš taky někam ven?“ zeptala se ho Abby překvapeně.

„Jasně, jdu tancovat,“ odpověděl Justin a mrkl na Tylera. „Jestli sis myslel, že tě s ní necháme jít samotného, tak jsi byl na omylu.“ Jeho úsměv byl chladný. „Kromě toho tam máme nějaké obchodní jednání.“

Abby se divoce rozbušilo srdce. Ale to znamená, že Calhoun jde taky tancovat. Vzápětí sama sebe nenáviděla za sladkou představu, jak mu leží při tanci v náručí.

Tyler se na Justina podíval a zamračil se. „Nesetkáte se tam náhodou s Fredem Harrimanem?“ zeptal se.

Justin zvedl překvapeně obočí. „Ano, setkáme. Proč se ptáš?“ opáčil. Tyler se ušklíbl.

„Právě od nás všechno koupil.“

Calhounovi poklesla čelist. „Proboha, snad jste se toho všeho nemuseli nakonec zbavit?“

„Bohužel ano,“ pokrčil Tyler smutně rameny. „Je to legrace. Věděli jste o podmínce, kterou dal táta do závěti? Já jsem na to přišel bohužel moc pozdě. Ale ještě není všechno ztracené. Máme ještě pár hřebců a také dům nám zůstal a akr nebo dva půdy.“

„Jestli potřebuješ práci, zrovna hledáme někoho do firmy,“ řekl neočekávaně Justin. „Nemysli si, není to žádná charita, sakra,“ dodal, když viděl, jak se Tyler zatvářil. „Nemusím tě mít ani moc rád, abych věděl, jak to výborně umíš se zvířaty.“

„To je fakt,“ přitakal Calhoun. V koutku úst měl cigaretu a Tylera pozoroval přivřenýma očima. „Máš u nás dveře otevřené.“ Abby je nervózně pozorovala. Tolik chlapů blízko ní ji vyvádělo z míry. Kromě toho všichni tři vypadali skoro stejně. Vysocí, urostlí Texasané. Najednou byla pyšná na to, že aspoň dva z těch tří jsou její kamarádi. Jenomže ten třetí, na kterém mi záleží nejvíc, mě nenávidí, povzdechla si v duchu.

„Díky za nabídku,“ odpověděl konečně Tyler. Zíral na Justina. „Nemyslel jsem si, že bys zrovna ty mohl jít tancovat, obchod neobchod.“

„Já taky ne. Jenomže Calhoun se zpije do němoty, když ho nedopravím jako chůva domů,“ odpověděl Justin a ušklíbl se nad bratrovým nesouhlasným výrazem.

„Jdi do háje,“ odpověděl mu Calhoun. „Dobře si pamatuju, že i ty jsi občas ztratil svoji královskou vznešenost a byl jsi rád, že tě tvůj mladší bratr odtáhl domů.“

Justin stiskl rty. „Čas od času každý z nás ztratí sebekontrolu, viď, Abby?“ řekl a významně se podíval na svoji svěřenku a pak na Calhouna. Abby se začervenala a Calhoun se beze slova otočil, otevřel domovní dveře a vyšel ven. Justin se jen pousmál.

„Shelby jde taky,“ řekl Tyler Abby, když vycházeli ven z domu. „Musel jsem ji přemluvit, ale potřebuje nějaké rozptýlení. Pracuje šest dní v týdnu, vlastně poprvé v životě, a je z toho celá urvaná.“

Justin neřekl ani slovo, ale jestli to letmé zabliknutí v jeho očích znamenalo to, co si Abby myslela, že znamená, dobře Tylera slyšel. Jenom doufala, že ten podnik, kam všichni míří, vydrží tolik různých vášní a nelehne během večera popelem. A to ještě neviděla Calhounův pohled, kterým propaloval její a Tylerova záda. Kdyby o tom věděla, určitě by se zpotila od hlavy až k patě.

Taneční podnik byl narvaný po střechu. Jonesovi chlapci, jak se kapela jmenovala, hráli pravé westernové rytmy a na tanečním parketu nebylo k hnutí. Starý Ben Joiner s housličkami v rukou vykřikoval svým hlubokým hlasem do muziky jednotlivé taneční figury, aby tanečníci věděli, co mají zrovna dělat.

„Je to tu výborný,“ snažil se Tyler přehlušit muziku. Přijeli s Abby až po Justinovi s Calhounem. Ti už seděli u jednoho ze stolů s chlapíkem, který vypadal z toho všeho kolem trochu vyděšený.

„Jo, je to tu bezva. To by mě stejně zajímalo, co mají Justin s Calhounem s Fredem Harrimaflem,“ křičela, aby ji Tyler slyšel. Oba zamířili ke stolu, kde už sama seděla Shelby.

„To bys mohla ty zjistit mnohem líp než já,“ pokrčil Tyler rameny, „ale řekl bych, že bude jednat, aby pro něj nakoupili dobytek nebo tak něco.“ Tyler se zadíval na svoji sestru a okamžitě věděl, na co – nebo spíš na koho – její velké zelené oči zírají tak vyděšeně. „Proboha, vypadá, že omdlí,“ řekl Abby.

Ta si toho taky všimla a vzala Tylera za rameno. „Justin taky s nikým nechodí. Nemyslíš, že je to třeba pro ně dva nová šance?“

„Myslím, že ne, dokud si Justin bude myslet, co Shelby udělala,“ odpověděl Tyler hořce. „Hlavně o tom před Shelby nemluv. Ahoj, sestřičko,“ vykukl nahlas, usmál se na Shelby, přidržel Abby židli a nakonec si sám sedl.

„Ahoj,“ pozdravila je Shelby s úsměvem. „Abby, vypadáš nádherně!“

„Však ty taky,“ oplatila jí Abby kompliment. „Ani nevíš, kolik mi dá práce, abych vypadala aspoň trochu tak dobře jako ty.“

„Ale jdi,“ začervenala se Shelby a zahanbeně sklopila oči. Není možné, aby nevěděla, že vypadá opravdu krásně, černé vlasy jí rozpustile lemovaly obličej a zelené šaty ve westernovém stylu jen podtrhovaly neobvyklou barvu jejích očí a nádhernou postavu.

„Slyšela jsem od Tylera, co vás potkalo, a je mi to moc líto. Co tvoje práce? Musí být vyčerpávající,“ změnila Abby téma hovoru.

Shelby ale zavrtěla hlavou a usmála se. „Práce se mi líbí. A nakonec jsme zachránili aspoň dům. Příští týden dojednáme všechny podrobnosti prodeje a pak snad všechny ty řeči kolem utichnou a my se vrátíme k normálnímu životu.“ Natáhla se pro sklenici se zázvorovou limonádou a napila se. „Doufám, že vám tu nebudu překážet jako páté kolo u vozu…“

„Ale jdi…“ odpověděla jí Abby se smíchem. „Přece víš, že jsme s Tyem jen kamarádi. Jsem moc ráda, že sis vyšla s námi. Jinak si tě moc neužiju, vždyť víš. A tvůj bratr z toho má určitě taky velkou radost.“

Tyler se usmál, ale pohled, který na Abby vrhnul, nevypadal zase tak platonicky.

„Pojď, zatancuješ si se mnou tuhle sérii,“ řekl a vzal ji za ruku. „Shelby, mohla bys nám, prosím, objednat taky zázvorovou limonádu? Díky!“

Chápavě se na něj usmála a přikývla. „Ale samozřejmě,“ řekla a zamávala jim.

Tyler táhl Abby přímo do největšího chumlu tanečníků. „Ale já si můžu dát i gin s tonikem, když budu chtít,“ křičela mu do ucha.

„Když jsi se mnou, tak ne,“ řekl nekompromisně a postavil se do taneční figury proti ní. „Nepiju a to znamená, že když jsi se mnou, nepiješ taky.“

„To je hrozný!“ protestovala. Smál se jako blázen. „Ale ne. Přece se nepotřebuješ opít do němoty, aby sis užila.“

„To ne,“ protestovala. „Ale těšila jsem se, že pátek večer se konečně budu chovat jako dospělá.“

„Neztrácej naději,“ řekl a jeho hlas byl najednou o dva tóny nižší a sametový. Přitáhl si ji sobě. „Noc je ještě mladá na předčasné závěry. Jak můžeš vědět, že se nebudeš chovat jako dospělá…“

Abby se usmála, protože Tyler samozřejmě jen flirtuje. Nemyslí to vážně, známe se přece tak dlouho. Nechala se jím vést kolem tanečního parketem, poddávala se jeho krokům, otočkám a variacím vychutnávala si jeho graciézní a jisté pohyby. Užívala si to nádherně, dokud jí zrak padl na stůl, kde seděli Justin s Calhounem. Justinovy tmavé oči se neodlepily od Shelby, ale Abby byla moc daleko, aby viděla, jaký v nich má výraz. Calhoun pozoroval ji a Tylera a tvářil se, jako by měl před sebou deset chřestýšů. Umírá žárlivostí, to mu bylo jasně vidět na tváři. Možná má ještě malou naději, pomyslela si a ta myšlenka jí vykouzlila na tváři úsměv. Pak se usmála nahlas. Tyler si to vysvětloval jako radost ze své vlastní přítomnosti. Stejně si to na tu dálku vysvětlil i Calhoun. Než skončil jeden tanec, ocitla se Abby, aniž to tušila, uprostřed rozpoutaného uragánu.

Všechno se ještě zhoršilo, když už to Calhoun nevydržel, vyskočil a jako smyslů zbavený se hnal k Shelby požádat ji o tanec.

Shelby ztuhla, protože si nemohla nevšimnout, jak Justin u stolu vyskočil. Vypadal, že vyhlásí světovou válku každému, kdo se jen pohne.

„Vypadáš tady tak osaměle,“ naklonil se Calhoun nad Shelby a vzal ji za ruku.

„Calhoune, prosím, nezačínej s ničím,“ zaprosila Shelby a úpěnlivě se podívala směrem k Justinovi.

„Nezačnu,“ slíbil s ďábelským úsměškem, „pokud si se mnou půjdeš zatancovat.“

Shelby neochotně vstala, ale její nádherná tvář tonula v neštěstí.

Abby to všechno pozorovala z tanečního parketu a zmítaly jí nejednoznačné pocity. Shelby a Calhoun spolu vypadali nádherně: její výrazná tmavá krása a jeho severská, světlá mužnost. Abby si najednou připadala nevýrazná a ošklivá. Přitiskla se víc k Tylerovi a schovala mu tvář na hrudi. Cítila, jak je nešťastná. Co když sem Calhoun přišel jen kvůli Shelby? Co když ji teď svádí? Najednou se jí udělalo špatně.

„Připadám si, jako když sedím na časované bombě,“ poznamenal Tyler, který také nespouštěl oči z Shelby s Calhounem a zároveň ještě sledoval Justina. „Nevím, co to Calhouna popadlo, ale Justin vypadá nebezpečně. Možná mou sestru pořád nenávidí, ale její soukromí mu zřejmě jedno není. Podívej se na něj, jak se tváří. To přece není jen tak samo sebou.“

Abby se na Justina podívala a lekla se. Není vůbec vyloučeno, že vyskočí od stolu, odhodí židli a vrhne se na Calhouna. Abby mu však rozuměla. „A jak myslíš, že by se tvářila Shelby, kdyby šel Justin tancovat s nějakou jinou ženskou?“ zeptala se ho a vzhlédla k němu.

Stiskl rty a dlouze si ji prohlížel svýma jasně zelenýma očima. „To nedokážu odhadnout,“ řekl nakonec a pokrčil rameny.

„Možná si Calhoun myslel, že se Shelby necítí nejlíp, když sedí sama u stolu,“ řekla Abby.

Tyler přikývl, znovu se jí pozorně zadíval do tváře a pak sklouzl očima k tančícímu páru. Najednou mu spousta věcí došla. Za prvé, Abby žárlí. V očích má úplně stejný výraz jako Justin, to přece není náhoda. Jestli náhodou není do Calhouna zamilovaná už dávno, je na nejlepší cestě propadnout jeho kouzlu. Tyler cítil, že ho všechny naděje, které si ještě na začátku dnešního dne dělal, nenávratně opouštějí. To nebyla věc, se kterou by se dokázal smířit, ale zároveň věděl, že s tím nemůže vůbec nic dělat.

Večer pokročil a napětí rostlo. Vypadalo to, že Calhounovi se tanec se Shelby zalíbil. Abby s Tylerem si také ještě nesedli. Justin se u stolu tiše upíjel, protože muž, s nímž jednal, už dávno odešel. Vypadal z minuty na minutu nebezpečněji.

Když hudba konečně dohrála a udělala si malou pauzu, vedl Calhoun Shelby okázale kolem Abby a pak ji usadil u stolu. Abby stála tiše vedle Tylera, který zrovna potkal nějakého známého, a ucucávala zázvorovou limonádu. Na Calhouna se raději nedívala, protože jí to nedělalo vůbec dobře. Ani se na mě neusměje, pomyslela si nešťastně. Nenávidí mě, jsem si tím jistá, přesvědčovala sama sebe. Když se Calhoun postavil přímo před ni, nervozitou se jí tak roztřásla kolena, div neupadla. Myslela, že omdlí. Aby zakryla paniku, rychle se napila limonády. Calhoun viděl, jak je z něj nervózní, a to mu vlilo naději do žil.

„Můžu tě požádat o příští tanec?“ zeptal se tiše a nezvykle pokorně.

Vzhlédla k němu, chvíli studovala jeho tvář plnou napětí a touhy a pak zavrtěla hlavou.

„Radši ne,“ řekla téměř neslyšně.

Slyšela, jak překvapením zadržel dech. „Proč ne, Abby?“ naléhal na ni.

„Mohlo by se to dotknout Shelby,“ řekla a otočila se na podpatku. Zoufale se rozhlédla, aby našla Tylera. Ten jediný mě může zachránit, pomyslela si. „Kam ten Tyler zmizel, snad mě neopustil,“ řekla nahlas, aby to Calhoun slyšel.

Ten vypadal jako bomba těsně před výbuchem. Soptil, protože nemohl uvěřit, že slyšel správně. Přece nemohla říct ne, přesvědčoval sám sebe. Proč by se to mělo dotknout Shelby, proboha? Snad si Abby nemyslí… Najednou si uvědomil, že Abby příšerně žárlí. Nemůže překousnout, že jsem vzal Shelby tancovat. Stejně jako Justin.

Otočil se k jejich stolu, kde seděl Justin jako socha boha pomsty. „Panebože,“ zašeptal tiše sám pro sebe. „Co mám dělat?“

Abby už neřekla ani slovo. Pozorovala Calhouna, jak se prodírá davem k Justinovi a tiše doufala, že má objekt její lásky v pořádku zdravotní pojištění. Justin vypadal, že bude vraždit.

Na stole před ním stály dvě prázdné a jedna poloprázdná sklenka whisky. Justin pil jen příležitostně a nikdy, když byl naštvaný. Když byl rozzlobený, sám se od pití držel zpátky, protože dobře věděl, že v něm alkohol zvyšuje agresivitu. To, že je naštvaný a stejně pije, Calhounovi napovědělo, že je opravdu zle. Sedl si naproti němu ke stolu a naklonil se němu blíž. „Seděla tam tak sama, bylo mi jí líto,“ řekl na vysvětlenou aniž by se Justin ptal.

Justin popadl sklenku a obrátil ji do sebe. Polkl a očima tmavšíma než noc se na Calhouna dlouze zadíval. Mlčel a teprve po chvíli se ironicky ušklíbl a řekl: „Umím si představit, jak bys ji dokázal rozveselit.“

Calhoun jen zalapal po dechu, protože takovou míru nenávisti nečekal. Justin se zvedl a neomylně kráčel přímo ke stolu, kde seděla Shelby. Když k ní došel, neřekl ani slovo. Dlouze se na ni díval, zatímco ona střídala barvy v obličeji – chvíli byla rudá, chvíli bledá jako stěna. Pak k ní jen jednoduše natáhl ruku. Vložila mu do ní svoji dlaň. Odvedl ji k tanečnímu parketu, pevně objal a oba se začali jeden v druhém rozpouštět v rytmu pomalé milostné písně.

Abby je pozorovala a jen vzdychla. Tiskli se k sobě, ale zároveň vypadali jeden od druhého tak vzdáleni, jako by je dělil celý vesmír. Shelbyina tvář s přivřenýma očima byla nadpozemsky nádherná. Justinovy city nebyly tak snadno čitelné, tvář měl staženou a zachmuřenou. Abby by se však nejraději vsadila, že je nejblíže nebi za posledních šest let.

„To je ale překvapení, řekla bys to do nich?“ řekl Tyler, který se na ně zamyšleně díval přes Abbyinu hlavu. „Páni, podívej se na ně. Jsou jako dvě půlky, které do sebe přesně zapadají.“ ‚Proč se vlastně rozešli?“ zeptala se ho. Třeba o tom jako její bratr ví víc. Ale Tyler zavrtěl hlavou a s povzdechem odpověděl „Nevím. Mám pocit, že v tom hrál nějakou roli náš otec a ještě jeden jeho přítel. Ale Shelby o tom se mnou nikdy nemluvila. Všechno, co vím, je to, že mu vrátila zásnubní prsten a Justin od té chvíle zahořkl a nepromluvil s ní ani slovo. Ale to ty víš určitě taky.“

Muzika dohrála a páry pomalu přestaly tančit. Justin vzal Shelby rychle za ruku a vyvedl ji ven z tanečního sálu. Za okamžik se Shelby vrátila sama a sedla si ke svému stolu. Vtom k ní přistoupil Calhoun.

Abby se otočila právě v okamžiku, kdy se Calhoun nad Shelby naklonil a ona mu podala ruku. Abby se zatočila místnost pod nohama a před očima se jí zatmělo. Shelby vstala a odešla z podniku zavěšená do Calhouna.

Ještě chvíli vydržela s vypětím všech sil tančit, i když myšlenky jí v hlavě vířily mnohem divočeji. Když se Calhoun ani za půl hodiny nevrátil, usoudila, že vzal Shelby domů. A když už tam je…

„Mohli bychom, prosím, už jít domů, Tyi?“ zaprosila s očima sklopenýma k zemi.

„Opravdu to chceš? Jsi si tím jistá?“ zeptal se Tyler překvapeně. Na očích mu však bylo poznat, že s ní soucítí a že jí rozumí.

„Jsem unavená. Byl to dlouhý týden a zítra musím vstávat,“ odpověděla a nebyla to lež. Byla opravdu unavená, nejvíc z toho, jak pozorovala Calhouna v akci. Nejdřív ta blondýna, teď Shelby, a to všechno za jediný týden. Jenom malá, ubohá Abby není součástí jeho milostného světa a ani nikdy nebude, pomyslela si s lítostí. Vzhlédla k Tylerovi a v očích se jí třpytily slzy. „Ty mi nevěříš?“ zavzlykala.

„Samozřejmě, že ti věřím. Taky jsem unavený, vyřádili jsme se opravdu dost. Jestli chceš, půjdeme domů,“ řekl tiše. V hlase měl něhu. Abby celou cestu domů nepromluvila. Je tolik neobvyklé, aby Calhoun vyvolal takový skandál. Vypadalo to, jako by se chtěl Justinovi za něco pomstít. Ale za co vlastně? Vždyť mu Justin nic neprovedl.

Tyler ji doprovodil po schodech nahoru až k domovním dveřím, které stínil břečtan.

„Promiň, že tak hezký večer skončil tak divně,“ řekl jí na rozloučenou. „Ale doufám, že ses aspoň trochu bavila. Zatancovali jsme si hezky, ne?“

„No jasně, bylo to bezva,“ souhlasila. Vzhlédla k němu a usmála se. Tyler přece nemůže za moje problémy s Calhounem a Calhounovy s Justinem a Justinovy s Shelby.

Tyler se zhluboka nadechl, aby si dodal odvahy a zlehka ji objal. Když neprotestovala, naklonil se k ní a na ústa jí vtiskl něžný polibek. Abby nereagovala. Odtáhl se a zavrtěl hlavou.

Svýma jasně zelenýma očima se vpíjel do jejích a pak tiše a smutně řekl: „To není tím, že bys byla tak nezkušená, ty o mě prostě nemáš zájem, viď, zlato?“

„Jsem úplný zelenáč, jestli narážíš na tohle,“ odpověděla Abby vyhýbavě.

Usmál se a prstem ji zlehka pohladil po tváři. „Tak takhle to je, myslel jsem si to,“ řekl ještě něžněji. Pak stiskl rty. „Moje malá, něžná Abby, s tvoji nepatrnou pomocí bych tě zbavil všeho zakázaného během pěti minut. Ale to by chtěl ve tvém okolí asi každý, co?“ usmál se smutně. Políbil ji na čelo. „Doufám, že si ten, komu bys to dovolila, uvědomuje, jaký je to dar. Jsi velmi neobyčejná dívka,“ zašeptal jí do vlasů.

„On si to asi nemyslí, ale jsem šťastná, že aspoň ty ano,“ řekla a vzhlédla k němu se smutným úsměvem. „Přála bych si, abys to byl ty.“

Zachmuřil se a přes tvář mu přeletěl stín hlubokého smutku. Během vteřiny se však vzpamatoval a vrátil se mu jeho starý smysl pro humor. „Co se dá dělat. Ale šla bys se mnou někdy aspoň na večeři? Samozřejmě na přátelskou večeři. Nic víc, slibuju,“ řekl s úsměvem. „Když vím, že je zavřeno, nemám ve zvyku dobývat se dovnitř.“

Umála se už mnohem veseleji.

„Jsi skvělý muž.“

„Ne vždycky,“ ušklíbl se a jemně ji políbil na tvář. „Dobrou noc.“

„Dobrou noc, Tylere. Moc jsem si to s tebou užila,“ odpověděla.

„Já s tebou taky.“

Bral schody po dvou a Abby se za ním dívala, dokud neodjel. Trvalo dlouho, než se konečně otočila, odemkla si a zmizela v domě.

Hned jak si otevřela, zaslechla odkudsi z hloubi domu halasnou mexickou pijáckou píseň. Zůstala stát a chvíli poslouchala. Nepamatovala si, kdy slyšela Justina naposledy zpívat. Ale bylo to vždycky jen při zvláštních příležitostech, kdy vypil příliš skleniček whisky. Po špičkách vešla a tiše za sebou zavřela dveře potmě pokračovala dál do haly, pak se zastavila poslouchala, odkud jde ten zvuk. Je tady dole, to je jisté, pomyslela si.

Justin byl v obýváku a pohled na něj byl tristní. V ruce držel hranatou láhev od whisky. Nebyla v ní už ani kapka. Napůl ležel na kožené pohovce, prameny černých vlasů mu padaly do očí, košili rozhalenou a vysoukanou z kalhot. Jednu nohu měl na opěradle a hulákal jako na lesy.

Na kávovém stolku před ním byla neuvěřitelná změť nedopalků, rozsypaného popela, vykoulených a zmuchlaných krabiček od cigaret a ještě nezapálených a zpola vykouřených cigaret, zápalek. Tomu všemu vévodila další láhev whisky, zpola vypitá.

‚Nopuedo hacer…“ vyřvával zrovna, ale když a sebou zaslechl Abbyiny kroky, zmlkl. Otočil se vzhlédl k ní. Oči měl podlité krví, pohled nepřítomný. Netvářil se, že by ji poznal. „Justine…“ vykřikla překvapeně. „Ahoj, Abby! Dáš si se mnou loka?“ konečně si vzpomněl, rozjařeně ji přivítal a divoce zamával prázdnou láhví nad hlavou. Ušklíbla se a ukázala na ni. „Není náhodou prázdná?“ zeptala se.

Pokusil se zaostřit na předmět ve své pravé ruce. „Sakra, máš pravdu. Řekl bych, že jo. Je úplně prázdná. Jak se to stalo?“

Pokusil se sundat nohu z pohovky. Byl to dlouhý proces a ne úplně se zdařil.

Abby odhodila kabelku a kabát a pomohla mu usadit se rovně. „Justine, tohle přece nepomáhá,“ zaúpěla. „Vždyť víš, že to k ničemu není.“

„Plakala,“ řekl, aniž by ji poslouchal. „Sakra, rozplakala se a on ji vzal domů. Nejradši bych ho zabil, Abby,“ řekl a hlas se mu zlomil. Oči se mu zalily slzami. „Můj vlastní bratr a já bych ho nejradši zabil, protože odešel zrovna s ní!“

Skousla si spodní ret, aby se nerozplakala, a odvrátila oči. Nevěděla, co by zrovna na tohle měla říct nebo co by měla udělat. Vždyť to cítím úplně stejně, chtělo se jí vykřiknout.

Justina ještě nikdy neviděla opilého a taky si nikdy nestěžoval. Jenomže tentokrát vypadá, jako by umíral a Abby mu rozumí víc než kdokoliv jiný. Když Calhoun odcházel z tanečního sálu zavěšený do Shelby, cítila se úplně stejně mizerně.

„Viděl jsem je odcházet spolu,“ pokračoval Justin s hlavou v dlaních. Bylo mu jedno, jestli ho Abby poslouchá nebo ne. Zhluboka vzdychl, že to trhalo srdce. „Jenomže ona je mojí součástí. Je součástí mne samotného, i po všech těch letech, co spolu nejsme. Nedokážu se jí vzdát. Calhoun to moc dobře ví, Abby, a stejně udělá něco takového… Odejde s ní domů nebo kam!“

„Calhoun tě má moc rád, jsi přece jeho bratr,“ pokusila se chabě namítnout. „Nechtěl tě určitě zranit a neudělá nic, co by…“

„Každý se do ní musí zamilovat,“ vedl si Justin dál svou. „Shelby je nádherná. Je to chodící sen, víla… Každý ji musí chtít.“

Abby nejlíp věděla, jak je Shelby atraktivní pro všechny muže, kteří se s ní setkají tváří v tvář, jenomže to nijak nepomáhalo na její vlastní duši, spíš naopak. Dusila se žárlivostí úplně steně jako Justin, ale nemohla to říct nahlas. „V alkoholu odpověď nenajdeš,“ řekla tiše. Jemně mu položila ruku na rameno a stiskla, Justine, měli bychom jít raději spát.“

„Jak můžu spát, když on je s ní?“ zaúpěl. „Jestli ano, tak už s ní dlouho nebude. Tyler se právě vrátil domů,“ řekla a nevěděla, jestli se snaží uchlácholit jeho nebo sebe.

Zhluboka se nadechl, jako by se pokoušel vrátit z daleké cesty, a dal si ruce z očí.

„Moc toho o ženách nevím, Abby,“ řekl nešťastně. „Nemám Calhounovo kouzlo, ani jeho vzhled a zkušenosti.“ Pocítila k němu další nával soucitu a sympatií, protože měla tytéž pocity. Najednou jí připadalo, že Justin je úplně stejně nešťastný, že má tytéž komplexy a obavy jako ona. Tomu by ještě před pár dny vůbec nevěřila. Justin jí vždycky připadal stejně silný a sebejistý jako Calhoun.

„Ani já nemám Shelbyiny přednosti,“ posteskla si Abby a sedla si vedle něj na pohovku. Vzala ho za ruku. „Oba jsme na tom stejně stejně“ Chvíli mlčela a pak z ní najednou vypadlo: „Ach, Justine, já bych tak chtěla být krásná blondýna.“

„Já bych chtěl trpět ztrátou paměti,“ odpověděl Justin a oba se hořce zasmáli. Ušklíbla se na něj a on jí to oplatil. Nalil do sklenice pořádnou dávku whisky a přitom jí dost vybryndal na kávový stolek. „Dej si,“ vrazil jí sklenici do ruky. „K čertu s oběma. Musíme se zachránit, jinak nás to zabije.“

„Díky, můj zachránče,“ řekla hořce a vzala si od něj sklenici. „Jenom nevím, jestli se mi to podaří. Moc v to nedoufám.“

Zhluboka se napila. Chutnalo to příšerně. „Jak můžeš tohle pít a být pořád naživu?“ podivila se upřímně. „Smrdí to, jako bys to vytáhl z kanystru od benzínu.“

„Promiň, ale to je pravá skotská whisky,“ urazil se. „Cutty Sark, to je nějaká značka.“

Vzal jí z ruky sklenku a dopil poslední hlt, který zůstal na dně. „Teď, když sis dala whisky stejně jako já, Abby, je na čase naučit se píseň. Já jsem se ji naučil dole v Mexiku, chápeš?“

A hned se pustil do přezpívání všech patnácti slok ve španělštině. Když o třicet minut později Calhoun otevřel vchodové dveře, první, co slyšel, byl dvojhlasý opilecký chorál. Málem ho to porazilo.

Opatrně nahlédl do obývacího pokoje a pohled na dění uvnitř mu podlomil kolena. Justin ležel na pohovce, do očí mu padal pramen rozcuchaných vlasů, jedno koleno měl pokrčené a v ruce prázdnou láhev od whisky. Abby se opírala o jeho stehno a svoje nohy měla natažené přes kávový stolek. Usrkávala whisky ze sklenice. Oba vypadali značně neuspořádaně a oba byli úplně namol. Byli právě u předposlední sloky, ale ani jeden z nich si už nepamatoval slova.

„Co se to tu k čertu děje?“ zařval Calhoun a musel se opřít o veřeje, aby neupadl.

„Nenávidíme tě,“ informovala ho Abby a namířila na něj rukou, v níž třímala sklenku. „Amen,“ souhlasil vřele Justin. Hned, jak všechno vypijeme a dozpíváme tu nádhernou písničku, sedneme do auta a pojedeme dolů k ohradám a všechny je zotvíráme dokořán. Můžeš strávit zbytek noci tím, že budeš zahánět krávy zpátky.“ Podnapile se na něj usmála. „Jus… Justin a já si myslíme, že to by ti šlo ze všeho nejlíp. Máš praxi v nahánění ženských, ale ono je to vlastně jedno, koho honíš, nebo ne, kámo?“ otočila se na Justina a poplácala ho po břiše.

„Absolutně,“ souhlasil Justin. Přiložil si ke rtům prázdnou láhev a vysál poslední kapky. „Šli bychom už dávno, ale nemůžeme vstát, jak nám překážejí nohy,“ povzdechla si Abby. „Panebože,“ vyrazil ze sebe Calhoun a v úžasu třásl hlavou nad tím, co mu ti dva předvádějí, přál bych si teď mít kameru.“

„Na co?“ zeptal se Justin přátelsky. „Ale na nic,“ zavrtěl hlavou Calhoun a rozpřáhl ruce. „Jdu vám uvařit kafe.“ Nechceme nic,“ zašermovala Abby rukama, to nezapadá do našeho plánu.“

„To je fakt, nech-ce-me ka-fe, nech-ce-me ka-fe,“ začal skandovat Justin a do taktu mával lahví.

„Uvidíte ráno, jaké budou vaše plány,“ pokrčil Calhoun rameny.

Otočil se a šel stejně do kuchyně. „Můžeme mu pomalovat jaguára rtěnkou,“ navrhla Abby pomstychtivě. Chtěla šeptat, ale rozléhalo se to celým domem.

„Dobrý nápad,“ souhlasil bouřlivě Justin a začal vstávat. Nejdřív si sedl a pak se pomalu zvedal. Opíral se přitom o láhev.

Vzápětí se zřítil pátky. „Jo, jo, jenom mi dech chvilku. Potřebuju si nejdřív trochu odpočinout. Máš rtěnku?“

„To je v pohodě,“ odpověděla. „Mám ji u sebe, hned ji vytáhnu.“ Pomalu se jí zavřely oči.

Když se Calhoun za chvíli vrátil, oba už spali a hlasitě chrápali. Prázdné láhve se válely po podlaze, jedna těsně vedle Justinovy bezvládně visící ruky. Calhoun ji zvedl a postavil na stolek vedle Abbyiny prázdné sklenice. Pohled na ty dva zubožené pijáky byl stejně smutný jako legrační. Calhoun tušil, že to může takhle nějak dopadnout s Justinem, když odejde z taneční zábavy s Shelby, ale proč se k Justinovi přidala i Abby? Ta přece na rozdíl od bratra neměla žádný pochopitelný důvod. Ledaže by… Ale to by mě přece tak prudce neodstrkovala, když jsem se pokusil ji políbit, pomyslel si.

Zamračil se, ale tmavé oči mu zněžněly, když pozoroval její klidnou, spící tvář. Ledaže by konečně přišla na to, proč se jí tak vyhýbám a raději s ní nemluvím, než abych se znovu vystavoval tomu pokušení. Bylo by to možné? Když jsem tančil s Shelby, vypadala Abby, že žárlí. Opravdu se zázraky někdy dějí?

Jediné, čím si nebyl vůbec jistý, je vztah Tylera Jacobse k Abby. Na druhou stranu už se nemusím bát, pomyslel si, že mi leze do zelí můj vlastní bratr. Jak to tak vypadá, starý dobrý Justin miluje Shelby se stejnou intenzitou jako před šesti lety.

Vzal spící Abby do náruče a odložil ji na křeslo. Pak Justina pohodlně natáhl, zul mu boty a až po bradu ho přikryl jedním z barevných přehozů, které v obýváku pokrývaly všechna křesla. Pak vzal znovu Abby, chvíli s ní balanval na jednom koleni, aby se mu podařilo zhasnout všechna světla v místnosti a nakonec zavřít dveře. Jak to tak vypadá, Justin mě bude ráno nenávidět, pomyslel si napůl pobaveně, s obavami.

Když nesl Abby do schodů, napůl se probudila. Kychle zamrkala a opilecky mžourala na tvář, která se nad ní rozmazaně vznášela.

„Byl jsi s Shelby,“ zamumlala. „My to s Justinem víme, že jsi byl s ní. A taky víme, co jste spolu dělali,“ usmála se významně, ale vzápětí posmutněla. Chvíli mlčela a pak spustila tu příšernou mexickou písničku, kterou ji naučil Justin.

„Přestaň,“ okřikl ji Calhoun. „Panebože, není slušné přece používat taková slova.“

„Jaká slova?“

„Ta, co tě naučil Justin,“ opáčil. Konečně byli v patře. Nadhodil si ji v náručí a vydal se s ní směrem k její ložnici. „Je to sprosťárna jak hrom.“

To Justin neříkal,“ zavrtěla nesouhlasně hlavou.

„Jasně, že ti to neříkal. Naučil tě to a má radost, že to opakuješ. Kdyby tě slyšel, až přijde zase k sobě, dostane z toho infarkt,“ odpověděl Calhoun s úšklebkem.

„Chceš, abych to taky naučila já tebe?“ nabídla mu nezištně.

„Myslím, že to dávno znám,“ opáčil. „Nedivím se tomu,“ ohrnula nos. Když vešel do její ložnice a nohou za sebou zabouchl dveře, pevně zavřela oči. Všiml si toho a pomyslel si, že tady Abby nemá nejlepší vzpomínky na jeho přítomnost v téhle místnosti. Naštvalo ho to. Jemu se před očima okamžitě rozběhly ty nejsladší obrazy: Abby napůl nahá ležící na růžové posteli. Abbyino měkké a drobné tělo vzpírající se jeho váze u zdi – aha, dala tam dokonce knihovnu, všiml si. Zamračil se. To nové rozestavění nábytku nemá žádný jiný smysl, než aby knihovna zakryla místo, jak jsem ji přimáčkl a kde jsem se ji pokusil políbit. To znamená, že to místo nechce mít na očích.

Položil ji jemně na postel a chvíli pozoroval, jak se zachumlává do pokrývek. „Ne, počkej,“ zašeptal nakonec. „Nemůžeš přece spát takhle.“

Už v polospánku zívla.

„Ale můžu,“ odpověděla.

Sundal jí boty a po chvíli váhání natáhl ruku, aby jí rozepnul sukni. Chvíli zápasil se zipem, ale nakonec se mu to podařilo. Stáhl jí i spodničku, punčocháče, což mu dalo nejvíc práce, a nakonec i blůzu. Pod tím vším našel něžně růžové kalhotky s jemnou krajkou a podprsenku, která zakrývala její nádherná pevná prsa tak z poloviny.

Chvíli se bez dechu díval na tu krásu. Měla nádherné tělo, snad nejkrásnější, jaké kdy viděl. Vypadá tak nevinně, tak nedotčeně, pomyslel si a srdce se mu sevřelo. Trochu se zavrtěla a rozkošnicky protáhla. Nebo že by nebyla tak nevinná, napadlo ho.

Zhluboka vzdechla a napůl otevřela oči. Zachytila jeho upřený pohled a vzápětí zjistila, na co se tak žádostivě dívá.

„Tys mě svlékl!“ vykřikla.

„Nemůžeš přece spát oblečená jako nějaký poslední vagabund,“ namítl tiše. „Měla by sis svléknout i tohle,“ dodal a pohledem se dotkl jejího apartního prádélka.

„Já vím,“ řekla.

Trochu se za tu bláznivou krajkovou výbavičku, kterou si koupila samozřejmě na radu Misty, styděla. Ale pokud to, jak na ni zírá, znamená to, co si myslí, že to znamená, prádlo přece splnilo svůj účel. Na její alkoholem zatemnělý mozek to však byla příliš složitá myšlenka.

Máš někde pyžamo nebo noční košili?“ želal se po chvíli váhání Calhoun. „Košili. Pod polštářem,“ odpověděla poslušně. Klekl si na postel a natáhl se, aby dosáhl pod polštář. Druhou rukou ji musel trochu nadzdvihnout. Šmátral naslepo a nakonec nahmátl něco, co materiálem připomínalo její spodní prádlo. „V téhle věci zmrzneš na kost,“ zavrtěl hlavou. „Misty říkala, že je to sexy noční oděv,“ zamumlala ztěžklým jazykem. Trochu se pohnula, její dlouhé vlasy se rozprostřely po polštáři nádherně zarámovaly její bledou, unavenou tvář.

Upírala na něj své velké modrošedé oči, které se najednou zdály ještě větší. S neskrývaným zájmem si ho prohlížela. „Myslela jsem, že ho někdy ukážu Tyovi,“ dodala potměšile. „Mohlo by se mu to líbit, co myslíš? Má mě rád, víš to?“ Rysy mu ztvrdly. „Všiml jsem si,“ odsekl. „tys to určitě musel vidět na Shelby,“ řekla odvrátila oči. „Dej si pozor na Justina, pořád ji miluje a to, co jsi udělal, se mu vůbec nelíbí,“ dodala napůl spiklenecky. Hlavně nesmí poznat, že já žárlím taky, pomyslela si.

„Shelby jsem se ani prstem nedotkl,“ řekl. „Dovedl jsem ji k domovním dveřím a pak se vrátil do toho tanečního klubu, abych tě našel.“

Už jsem tam nebyla,“ zamumlala. Vůbec nevěděla, co si o tom má myslet. „Samozřejmě, že jsi tam nebyla,“ opáčil hořce. Nechtěl přiznat, že ji hledal nejen uvnitř, ale že se díval, jestli někde v okolí neparkuje Tylerovo auto. Pomyšlení na to, co by v něm Tyler s Abby mohli dělat, ho uvádělo v zuřivost. Ta žárlivost se nedala vůbec snést.

„Justin tě pěkně zmlátí, až bude schopný se postavit na vlastní nohy,“ připomněla mu potměšile.

„Doufám, že si to nechá vysvětlit,“ odpověděl Calhoun.

Sedl si k ní na pelest. V ruce pořád muchlal její drahou noční košilku. Očima nemohl nezavadit o nádhernou křivku jejích boků a stehen. Uhnul očima, ale tím pádem se mu do zorného pole dostala její zdvíhající se ňadra.

„Víš, že jsi nádherná?“ zašeptal neočekávaně. Už se nemohl ovládnout. Pak se mu hlas zlomil.

Vykulila na něj oči. Co to proboha říká? „Já?“ opakovala nevěřícně.

„Ty,“ zašeptal znovu. „Od paty až k hlavě, přes ta nádherná stehna, boky, pr…“ Zarazil se, protože nenáviděl svou vlastní slabost, která ho nutila říkat takové věci. Jsem pak tak zranitelný, příliš se jí odkrývám, pomyslel si. „Pojď sem,“ řekl a posadil ji na posteli a do rukou jí vrazil noční košili. Najednou si všiml něčeho, co mu vyrazilo dech. Její bradavky se v okamžiku, kdy ji objal, aby ji mohl posadit, napřímily.

Všimla si jeho pohledu a znejistěla.

„Co se zase děje? Co je špatně?“ zeptala se zmateně.

„Tohle,“ řekl a jemně, jen hřbetem ukazováčku, jí přejel po jedné bradavce. Ucukla a leknutím úplně přestala dýchat. Pozorně se jí zadíval do očí, aby zjistil, co ji tak vyděsilo. Ale ona mu kupodivu jeho pohled oplatila. Alkohol jí dodal kuráž. Všechny její touhy, které se s ní hádají už tak dlouho, naráz vybuchly. Mozek se tentokrát nekontroluje, proto jí už nic nezabrání v tom, aby je realizovala. Natáhla se po jeho ruce. Když se jejich prsty dotkly, bylo to jako elektrický výboj. Přitáhla si jeho dlaň k sobě a položila si ji na prsa.

„Abby…“ zasténal.

„Promiň mi to, co jsem řekla tehdy ráno,“ zašleptala. „Omlouvám se za to, jak… jak jsem reagovala.“

Polkla a chvíli si dodávala kuráže. Pak se rozhodla. Pomalu mu vedla ruku krouživým pohybem kolem prsu. Přitiskla si ji na srdce. Cítil, jak pod jemnou pokožkou divoce bije. Proboha svatého, nedělej to,“ sténal jako smyslů zbavený.

Nepřestala. Vychutnávala si sladkost jeho doteků. Vzala do své i jeho druhou ruku a přitiskla si ji na druhé ňadro. Poddávala se mu. „Calhoune,“ zašeptala. Nechtěla se ani pohnout, aby náhodou jeho ruce nezmizely. „Jsi opilá,“ řekl chraptivě. Cítil, že to, co s ním dělá, mu podlamuje kolena a připravuje ho o poslední zbytky sebekontroly, které mu ještě zbývají.

„Nejsem tak opilá, abych neměla strach,“ odpověděla. Zabořila svůj zrak do jeho zářících očí. „Nauč mě to,‘“ zašeptala horkým hlasem, „třásl se. „To nemůžu.“

„Proč?“ zeptala se. „Protože nejsem dost hezká a nikdy nebudu blondýna?“ Hlas se jí zlomil, přestal se úplně kontrolovat. Jemně ji položil jeho dech, v němž byly cítit cigarety, se smísil s jejím. Stále držel v dlaních její horké ruce. „Jsi přece panna,“ zašeptal těsně předtím, než se jejich ústa dotkla.

Zasténala. Bylo to tak nádherné, tak sladké. Ani trochu se to nepodobalo tomu nedávnému brutálnímu a necitelnému útoku. Tehdy byl agresivní a přímočarý, tentokrát je něžný a citlivý. Jeho prsty jemně propátrávaly každý milimetr jejího těla od prsou až k břichu. Jeho ústa něžně ochutnávala její. Dotýkal se špičkou jazyka jejích rtů a pak sladce vnikl dovnitř. Bylo to nádherné. Nepamatovala si, že by ji někdy něco uvádělo do podobné extáze. Cítila, jak se jí celým tělem rozlévá teplo a zároveň jak jí probíhá jemné mrazení. Otevřela ústa a přijímala jeho jazyk, vítala ho svým, neprotestovala, když pronikal hlouběji a hlouběji do sladké temnoty jejích úst. Zasténala, když ucítila jeho horké dlaně na svém zadečku.

Ucítila studený vzduch. Jemně jí totiž stáhl krajky, které stejně nic nezakrývaly. Prsty bloudil v okolí jejího klína. Zasténala a přitiskla si jeho ruku na pokožku. Její hladové tělo se vzepjalo proti němu.

„Abby,“ sténal do jejích úst. Z touhy milovat se s ní byl napůl šílený, cítil nesnesitelný tlak, který se stupňoval až k bolesti. Musím ji mít, byla jediná myšlenka, která ho ovládala.

Otevřela oči. Třesoucími se prsty mu začala rozepínat košili, zápasila s knoflíky, s jedním po druhém. Cítila, jak se mu všechny svaly v těle napjaly, ale nebránil se. Srdce mu bilo tak divoce, až se celý třásl.

„Můžu se tě dotýkat tady?“ šeptala horečnatě a hladila ho na hrudi, na břiše a níž. „A tady?“

„Ještě nikdy jsem to žádné ženě nedovolil,“ sténal „Nikdy předtím se mi to nelíbilo.“

Zabodla se mu horečnatýma očima do jeho a rukou pátrala po tom, co pro ni zatím nemělo žádný tvar, jen jméno, které ještě nikdy nevyslovila nahlas.

„Řekni mi, co chceš a já to udělám. Udělám všechno, co budeš chtít,“ chraptěl.

Polkla a rozevřela okoralé rty. Vzala mu hlavu do dlaní a přitiskla si ji na prsa. Celým tělem mu šla vstříc. Nemusela říct jediné slovo a Calhoun okamžitě pochopil.

„Tady?“ zašeptal něžně a vzal její ztvrdlou bradavku do úst. Nedokázala popsat, jaké pocity to v ní vyvolalo. Překonalo to její nejvášnivější představy. Zabořila mu prsty do světlých vlasů a užívala si toho, jak jí jeho horký dech hladí hroty ňader. Cítila jeho polibky na prsou, na břiše, na krku, nakonec se vrátil zase zpátky k ústům a zabořil se do nich. Pootevřela rty a přivítala ho jazykem Zároveň cítila, jak váha jeho těla pomalu přikrývá její.

Přerývaně dýchala, v očích měla vášeň a nově nabyté poznání. I beze slov poznala, jak moc ji Calhoun chce, jak po ní touží.

„Ještě pořád máš strach?“ zašeptal jí do ucha.

„Měla bych mít,“ odpověděla tak tiše, že ji skoro neslyšel.

Přitáhla si ho k sobě, aby cítila na prsou jeho mohutnou, vypracovanou hruď. Líbala ho na čelo, na obočí, na oči, na tváře, hladila ho konečky prstů na rtech.

Oplácel jí její dotyky, mohutnými dlaněmi přejížděl po sladkých křivkách jejího těla. Vzal ji za zadeček a přitáhl si ji k sobě. „Chci tě, Abby,“ zašeptal a přitiskl se k ní. „Chci tě tak strašně moc…“

Pevně ho objala kolem krku a přitáhla si jeho ústa k svým.

„Taky tě chci, Calhoune,“ zašeptala.

Ztratil poslední chabé zbytky sebekontroly a přestal ovládat svoji touhu a vášeň. Vrazil koleno mezi její dlouhé nohy a jemně, ale důrazně jí roztáhl stehna. Ruku měl na jednom z nich a cítil její chvění. Zaslechl vzlyk. To mu vrátilo smysly.

Pomalu, pomaloučku se překulil a lehl si vedle ní. Držel ji pevně v náručí a hladil ji po vlasech a po zádech.

„Lež, miláčku,“ šeptal něžně, když se pohnula. Přitiskl se k ní ještě víc. „Jen lež u mě a dýchej. To bude dobré, lež, lásko.“

Ruce měla složené na jeho hrudi. Cítil, že se jí chvějí. Ve vlasech ji šimral jeho přerývaný dech. Třásl se stejně jako ona.

Proč přestal, proč proboha přestal, bzučelo jí v hlavě. Vůbec tomu nerozuměla. Jestli mě tak chtěl, tak proč přestal?

„Jsi tak sladká,“ šeptal jí a úplně ji zakryl svými dlouhými pažemi. „Tak sladká a tak nádherná. Ještě vteřinu a už nic na světě by mě nezastavilo.“

Něžně se o něj otřela tváří. „Proč jsi tak najednou přestal, miláčku?“ zeptala se nešťastně.

Položil jí hlavu na polštář a zadíval se jí přímo do očí. „Ty nevíš?“ zeptal se s úsměvem.

„Asi proto, že nejsem blondýna,“ vzdychla a oči se jí naplnily slzami. Znovu se vynořily všechny její frustrace a komplexy.

„Protože tě nechci zabít,“ opravil ji Calhoun a něžně jí odhrnul pramen vlasů z tváře. „Abby, ty celá hoříš, bojím se o tebe.“

„Toužím po tobě,“ zasténala.

„Já vím. Vidím to. Cítím to,“ odpověděl a přitáhl si ji k sobě, jak nejblíž to šlo. Už se dokonale kontroloval. Na posteli si všiml její zmuchlané noční košile. „Sedni si, miláčku,“ řekl jí.

Udělala to a on jí přetáhl košili přes hlavu. Pak ji přikryl pokrývkou. Ležela vedle něj jako malá holčička, přikrytá až po bradu a ospale na něj mžourala. „Zůstaň se mnou, Calhoune,“ zašeptala prosebně.

Něžně se na ni usmál a pohladil ji očima. „Justin by nás tu mohl spolu najít. Víš, co by udělal? Donutil by mě, abych si tě vzal.“

„A to by byl konec tvého mládeneckého života, co?“ odpověděla.

Rysy mu ztvrdly, ale nedal na sobě nic znát. Hluboce se nadechl a něžně ji pohladil po tváři. „Už jsem dlouho sám. Líbí se mi, když jsem svým panem a nemusím se nikomu zodpovídat. Vždyck jsem byl nestálý a v mnoha směrech pořád ještě jsem. Byl bych špatná volba pro manželství, věř mi,“ řekl.

„Jedna žena tě asi nemůže uspokojit,“ zašeptala a odvrátila od něj zrak. Všechny její sny se v jednom momentě rozpadly na prach. Chce mě, bušilo jí v hlavě, chce mě, ale jenom sexuálně. Teď to řekl víc než jasně.

Nešťastně pokrčil rameny, protože se cítil zahnaný do kouta.

„Jedna žena nikdy nestačí,“ pokusil se chabě zavtipkovat. „Nechci, aby mě někdo omezoval,“ dodal skoro omluvně na vysvětlenou.

„Bůh ví, že to ani nebudu zkoušet,“ odpověděla Abby a ze všech sil se pokusila o úsměv. „Nemusíš se bát, Calhoune. Jenom… experimentuju. Zajímalo mě, proč jsi na mě to ráno tak skočil. Chtěla jsem vědět, jestli může vášeň způsobit, že člověk ztratí sebekontrolu. Myslím, že to tak může být, viděla jsem právě teď na vlastní oči, jak s tebou může touha cloumat. Vím, co jsem potřebovala vědět. Díky za… lekci,“ řekla.

Zamračil se a naklonil se nad ní, aby jí viděl do očí. „Tak takhle to bylo?“ zeptal se a v hlase měl hněv a ponížení. „Ty jsi jen experimentovala? Potřebovala jsi lekci v milování?“

„Tyler řekl, že bych se to potřebovala naučit,“ řekla a zívla. Nevšímala si jeho rozhořčeného výrazu, naopak jí dělalo dobře, že ho může trochu potrápit. „Škoda, že nakonec žádná lekce nebyla.“ Zabořila hlavu do polštáře. „Jsem strašně ospalá.“

Calhoun si sedl a nevěřícně ji pozoroval. Z očí mu šlehaly blesky. Tak takhle to je! Jenom mě použila, bušilo mu zuřivě ve spáncích. O to jí od začátku šlo. Experimentuje si, zkouší, jaké to je, když se jí někdo dotýká. Žádný cit, jen zvědavost. K čertu s ní!

Vstal a chvíli zíral na pohozenou krajkovou podprsenku, kterou z ní jen před malou chvílí stáhl ve víře, že k němu Abby cítí aspoň to samé, co on k ní. Vždyť chtěla, abych se jí dotýkal, vedla mi ruku přímo na prsa. Jak jsem mohl vědět, že to není momentální nával touhy, ale dlouho dopředu promyšlený plán.

Když si vzpomněl, jak se navzájem dotýkali, nahrnula se mu krev do hlavy. Jak byla najednou povolná! Navedla ji k tomu Shelby, nebo na to přišla sama? Zajímalo ji vůbec, jak se budu cítit podvedený? Jak mi z toho bude? Toužil jsem po ní jen fyzicky, nebo v tom je ještě něco jiného? Bojím se, že přijdu o svou svobodu? Protože to přesně se stane, pokud se s ní vyspím. Pak bude následovat jen svatba, jiná možnost není. Sklapne past.

Odložil podprsenku, kterou křečovitě svíral v ruce, na židli u postele, posbíral si kusy svého oblečení a naposledy se na ni dlouze zadíval. I ve spánku vypadá nádherně, pomyslel si. Dlouhé vlasy rozhozené po polštáři kolem ní splývaly jako závoj, dlouhé řasy, něžný ruměnec na tváři, rty vybízející k polibku. Měl se co držet, aby se k ní znovu nesklonil a nevzal ji do náruče. Tak moc toužil to udělat.

Je tak krásná. Nahá vypadá panensky a zároveň smyslně. Přál si, aby ji mohl vychutnat až do konce – a vzápětí na to zapomenout. Už teď se bál, že se už nikdy nebude moci podívat na jinou zenu, aniž by si nevzpomněl na ni. Už mi navždycky bude stát v cestě, pomyslel si zoufale.

Otevřel dveře, vyšel na chodbu a tiše za sebou zavřel. Nikdy, nikdy jsem se jí neměl dotknout, nešlo mu z mysli. Cítil, jak se v něm vzmáhá zuřivost.

Musím okamžitě pryč, napadlo ho vzápětí. Daleko, jak nejdál to půjde, a zůstat tam, dokud se to nepřežene. To, že jsem se jí kdy dotknul, je špatné. Musím od ní dát ruce pryč. Okamžitě. Justin by se zbláznil, kdyby zjistil, jaké spolu hrajeme milostné hry. Nesnáší to, natož kdyby věděl, že se to týká Abby.

Calhoun přitom věděl naprosto jistě, že kdyby znovu držel Abby v náručí, nespravilo by to jen pár polibků. Strašně po ní toužím, musel si přiznat, a ona je až příliš vstřícná, ať jsou její důvody jakékoliv. Vyburcoval jsem ji, jako se to ještě žádnému muži přede mnou nepodařilo. To znamená, že by se mi odevzdala kdykoliv, stačí o to jen požádat. Když si to uvědomil, málem se mu rozskočila hlava. Tak strašně po ní touží a zároveň naprosto jistě ví, že to není správné a že ji nemůže mít.

Nechci se oženit. Nechci se vázat. Abby by tohle nikdy nepochopila. V jejím panenském světě znamená milování automaticky svatbu. V mém možná taky, pokud je žena panna. Ale… Cítil se jako v ohni. Nenáviděl pomyšlení, že by mu nasadila ohlávku a zároveň si neuměl představit, že by se jí už nikdy nedotkl.

Milování s ní je jako výlet přímo do nebe. Její ústa jsou tak mladá a svěží, tak sladká a připravená se všechno naučit! Její tělo je jako číše nektaru.

Jenom ochutnám a už se cítím opilý. Nemluvě o tom, jaké to je, cítit jej mezi svými dlaněmi, pod sebou, být uvnitř.

Abby, zasténal cestou do své ložnice. Nemůžu tě mít a zároveň se tě nemůžu vzdát, miláčku, pomyslel si zoufale. Nevěděl, co si má počít. Lomcovala s ním zimnice a zároveň cítil horkost. Musím pryč, musím odjet pryč, abych si aspoň trochu uspořádal myšlenky, rozhodl se definitivně, když za sebou zavřel dveře svého pokoje. Opřel se o ně a hlavu schoval do dlaní.

Za chvíli se vzchopil, sedl k malému psacímu stolu, který měl v rohu ložnice a začal psát Justinovi. Velmi stručně mu sděloval, že musí na pár dní odjet, aby navštívil několik klientů v Montaně. Ať si o tom Justin myslí, co chce, bylo mu jedno, jestli je jeho výmluva důvěryhodná.

Doufám, že Abby okamžitě pochopí, co se stalo. Chvíli si s uspokojením představoval, jak ráno vstane a zjistí, že on zmizel. Kéž by si nepamatovala, co spolu v noci dělali v posteli. Kéž by si to pamatovala navždycky stejně jako já, napadlo ho vzápětí. Bude to navěky naše společná vzpomínka, nejsladší, jakou máme.

OSMÁ KAPITOLA

Abby zasténala, když jí do očí dopadlo prudké denní světlo. Chvíli mžourala. Měla to největší bolení hlavy na světě, svět se s ní houpal a v žaludku měla pocit, že se jí tam v noci rozlilo kyselé jezero. Byla to ta největší kocovina, jakou kdy měla.

Pokusila se vstát, ale podařilo se jí to až na třetí pokus. Dopotácela se do koupelny, kde si opláchla obličej studenou vodou. Na napuchlé oči si přitiskla vlhký ručník. Vzpomněla si, jak pila s Justinem whisky dole v obývacím pokoji. Ale jak jsem se pak dostala sem? V tom si vzpomněla, že ji přece do postele nesl Calhoun.

Hlava jí explodovala na tisíc kousků. Musela se podržet umyvadla, aby neupadla. V zrcadle se potkala se svým vlastním divokým pohledem, v němž mohla číst, na co všechno si v tu chvíli vzpomněla. Polila ji červeň. Nechala jsem Calhouna, aby se na mě díval, když jsem byla jen v kalhotkách a v podprsence. A co hůř, nechala jsem ho, aby se mě dotýkal. Ztěžka polkla. Chtělo se jí zvracet. Nakonec si vzpomněla i na to, že ji Calhoun nakonec pustil, aniž by se s ní miloval. Neřekl proč, nic mi nevysvětloval. Pak jsem usnula.

Díkybohu se nic nestalo. Připomínala si další a další detaily. Zasténala hlasitěji. Nebudu se na něj moct vůbec podívat, aniž bych se nepropadla hanbou. Někde v koutku jejího mozku však klíčila myšlenka, že to byl zároveň nejkrásnější zážitek, jaký kdy měla. Tak sladký, tak nádherný! S nikým jiným jsem tohle nemohla zažít. Přesně tak jsem si to vždycky představovala.

Jenomže Calhoun se do mě nikdy nezamiluje, natož aby si mě vzal za ženu. Bude pořád prohánět ty své blondýny. Mně už navždycky zůstane jenom tahle překrásná vzpomínka. Tu mi nikdo nemůže vzít.

Teď už rozuměla tomu, co se stalo tehdy ráno tady v pokoji. Nechtěl na mě být prvoplánově hrubý. Toužil po mně a vyvedlo ho to z míry. Zalila ji vlna hrdosti. Byla si tím totiž tak jistá, jak jen žena může být po večeru, kdy ji muž jejích snů držel v náručí.

Když o tom zpětně přemýšlela, říkala si, jak mohla být tak naivní a bránit se jeho vášnivému polibku. Ale tehdy mě to šokovalo a vystrašilo. Snila jsem o vztahu s Calhounem sice dlouho, ale nikdy jsem si vlastně neuměla představit, jak by milování s ním mohlo vypadat. Teď vím, i když se to nedokonalo, že je to asi nádherné oddání se jeden druhému. Chtěla bych vědět, jak to pokračuje, zatoužila. Ale mám riskovat a pustit si ho k sobě stejně blízko jako včera? Na tuhle otázku nedokáže zatím odpovědět.

Rozvzlykala se. Nakonec si utřela slzy a pokusila se ovládnout pláč. Musím se dát dohromady, napomenula se v duchu. Připomněla si, že je na to, co se stalo, vlastně pyšná. A taky si vzpomněla, co vyváděla předtím, než přišel Calhoun, chytila se za bolavou hlavu a v duchu si slíbila, že už nikdy nebude pít s Justinem whisky. Ani s nikým jiným, zapřísahala se.

Zkusila udělat pár kroků z koupelny do ložnice a zjistila, že to není tak strašné. Má sice příšerné bolení hlavy, ale aspoň se jí nechce zvracet.

U skříně si oblékla šedou přiléhavou sukni a modrou blůzu. Nechala si rozpuštěné vlasy, protože hlava ji bolela příliš na to, aby si s nimi dělala něco jiného. Na oči si nasadila tmavé brýle a připadala si už dostatečně vyzbrojená na to, aby sešla dolů do jídelny.

Justin seděl u stolu s hlavou v dlaních. Měl na sobě světlé džíny a bílé tričko, vypadal celkem upraveně, ale když vzhlédl, měl oči ještě opuchlejší a krvavější než Abby. Jeho pohled byl výmluvný.

„Dobrý nápad,“ okomentoval její sluneční brýle. „Chtěl jsem si je vzít taky a zjistil jsem, že je mám v autě. Do garáže nedojdu, umřel bych už na půl cesty.“

„Vypadáš asi tak, jako se já cítím,“ odpověděla mu Abby a opatrně si sedla. Hlava jí třeštila při každém prudším pohybu. Bolestivě stáhla tvář, protože měla zrovna pocit, že jí přímo uprostřed čela explodoval granát. „Jak budeme dneska pracovat?“ zeptala se.

„Špatně,“ odpověděl Justin. „Calhoun totiž odjel.“

Srdce jí poskočilo a začalo divoce bít. Upravila si tmavé brýle, aby jí nebylo vidět do očí a co nejlhostejněji řekla: „Opravdu?“

„Odjel z města. Prý do Montany jednat s tamními obchodními partnery. Nebo něco takového,“ pokrčil Justin rameny a zapálil si cigaretu.

„Nevím co ho k tomu tak najednou vedlo, vůbec o tom nemluvil, ale zachránil si tím kůži. Celé ráno jsem přemýšlel, jak se mu pomstím za včerejší večer, který nám úplně zkazil.“

„Jsi strašný sobec,“ zamumlala Abby a pokusila se zastavit třas ruky, aby si mohla nalít aspoň kávu. „Já bych se mu taky chtěla pomstít.“

„Sedl bych si na něj, aby se nemohl hýbat, a ty bys mu jich pár vrazila,“ navrhl Justin. Pomalu upíjel černou kávu, tentokrát bez své oblíbené smetany a pokuřoval.

Abby si usrkla ze svého šálku, ale vzápětí ho odložila. Cítila se mizerně. „Nezpívali jsme náhodou něco?“ zeptala se a zamračila se, protože si nemohla vzpomenout na slova, která ji Justin naučil. „Jo, už vím…“ plácla se do čela a zanotovala první sloku té mexické písničky. Justin zbledl jak stěna a z kuchyně vyběhla Maria, celá rudá, a mávala zděšeně rukama.

V očích měla těžko popsatelnou směsici hrůzy a nesouhlasu. Naštvaným tónem křičela: „Proboha! Styďte se!“ bez dechu se zastavila u stolu a spráskla ruce. „Kdo vás naučil tahle příšerná slova?“

Abby na ni nezáludně zírala. „To mě přece naučil Justin,“ odpověděla beze stopy podezření.

Justin schoval zahanbeně obličej do dlaní. Maria se na něho obořila španělsky a on jí toutéž řečí odpověděl, ale mnohem pokorněji. Maria nevěřícně zavrtěla hlavou, mávla rukou a jako bouře opustila jídelnu.

„Co jsem řekla tak špatného?“ zeptala se ho Abby a udiveně hleděla za Marií.

Justin se zhluboka nadechl a dlouho mlčel. „To ani nechtěj vědět,“ řekl nakonec tiše. „Myslím, že by bylo lepší, kdybys tu písničku zase zapomněla, Abby. Nebo budeme jíst minimálně měsíc připálené jídlo.“

„Ale vždyť jsi mě ji naučil ty,“ opáčila nechápavě.

Ušklíbl se a zvedl omluvně ruce nad hlavu. „Kaju se. Je to pijácká písnička, kterou mě naučil jeden můj spolužák z Mexika. Zpívali jsme ji vždycky až po lahvi whisky. Nemůžu uvěřit tomu, že jsem si na ni včera večer vzpomněl, natož že jsem ji naučil tebe,“ řekl pokorně.

„Všechno je to vlastně Calhounova vina,“ řekla nečekaně Abby.

„Pořád přemýšlím o tom, proč s tím začal,“ opáčil Justin a podíval se na ni. Znovu si zapálil. „Dokud jste se neobjevili vy s Tylerem, nedal ani koutkem oka najevo, že by chtěl taky tancovat.“

Abby se pohodlně opřela o opěradlo židle a sbírala odvahu, aby Justinovi řekla, jak to v noci bylo. „Nechce mě,“ řekla nakonec nešťastně.

„Teda chtěl by mě do postele, to asi jo, ale včera v noci mi řekl, že pro manželství by byl příliš riskantní výběr. Má rád volnost a jedna žena mu ke štěstí nestačí.“

„To říká spousta mužů,“ pokrčil Justin rameny a zamyšleně potáhl z cigarety. „Jenže pak stejně potkají tu pravou a ohlížet se po nějakých jiných nebo dalších se jim už najednou nechce.“ Zmlkl a zamyšleně hleděl do svého šálku se zbytkem černé kávy na dně.

„To je ten důvod, proč jsi ty už zůstal sám?“ zeptala se opatrně. Nedbala na to, že se mu tvář najednou stáhla bolestnou vzpomínkou. „Protože tvůj svět začíná a končí s Shelby?“ naléhala na něj. Zmučeně se na ni podíval. „Abby…“

„Promiň,“ řekla a upila kávy. „Ale vím úplně přesně, jak se teď cítíš.“ Chvíli tiše pozorovala otisk své rtěnky na okraji šálku. „Je mi totiž úplně stejně kvůli tvému pitomému, nafoukanému bratrovi.“

Hněv mu z tváře zmizel jako mávnutím kouzelného proutku a vystřídal jej něžný úsměv. „Asi bych měl být překvapený, ale nejsem. Ty jsi totiž krásně nápadná. Na druhou stranu,“ dodal zamyšleně a naklonil hlavu na stranu, „on taky. Za všechna ta léta, co Calhoun prohání holky, ho poprvé vidím žárlit.“

Abby si skousla spodní ret. „On… chce mě,“ zašeptala. Neměla po tom prohlášení odvahu zvednout oči a podívat se na Justina.

„Samozřejmě,“ zasmál se k jejímu velkému překvapení Justin. „Samozřejmě, že tě chce. To je totiž velká část mužova zájmu o ženu.“

„Vidím, že toho o mužích moc nevím,“ řekla s povzdechem. „Vlastně nevím vůbec nic. Kromě toho, že bych s ním chtěla žít po zbytek svého života, mít s ním děti, opatrovat ho, když by byl nemocný, a dělat mu společnost, kdyby si připadal osamělý.“ Odmlčela se. „Tak takhle to je, Justine. Sám určitě uznáš, že by bylo lepší, kdybych se odstěhovala hned, než tady zůstávat a trápit sebe i jeho. Je lepší toho nechat hned, než se něco stane.“ Podívala se na něj očima plnýma nevyslovených obav. „Ty mi rozumíš, co mám na mysli, viď?“

Přikývl. „Myslím, že jsi velmi rozumná, Abby. Máš ve všem pravdu. Když přijde k rozumu i on, přijde si pro tebe. A když ne… ušetříš vám oběma ještě větší zklamání a zlomené srdce.“ Pokrčil rameny a vzdychl. „Ale nevím, jestli si zvyknu, že tady nejsi.“

„Budu vás chodit navštěvovat,“ řekla chlácholivě. Napila se ještě trochu kávy. Už se cítila o tolik lépe, že si konečně sundala tmavé brýle. „Můžu tady uspořádat oslavu svých jednadvacátých narozenin?“

„No jasně,“ odpověděl bez zaváhání.

„Slib mi, že nebudeš škrtat v mém seznamu hostů,“ řekla. Zhluboka se nadechl. „Předpokládám, že v něm určitě bude Tyler Jacobs,“ řekl.

„A Shelby,“ dodala Abby. Zíral na ni, ale ona nedbala jeho zděšeného výrazu a usmála se na něj. „Justine, to přece nejde, pozvat na oslavu jeho a ji ne. Jak by to vypadalo?“ naléhala.

„Calhoun by mohl…“ začal, ale zmlkl.

Abby zvedla bradu. „Přestávám se starat o to, co dělá nebo si myslí Calhoun. Ty to dělej taky tak a hned ti bude líp. Jestli se ti nelíbí, že se Calhoun baví s Shelby, tak proč s tím něco neuděláš?“ dodala nesmlouvavě. „Můžeš ji třeba opít a naučit ji svoje mexické pijácké songy,“ navrhla mu potměšile.

Konečně se usmál. „To už jsem jednou udělal,“ řekl a v očích se mu blýskla něžná vzpomínka. „Bylo to ten večer, co jsme se zasnoubili.“ Najednou vstal. „Musím jít do práce a začít něco dělat. No, nevím, jak mi to po včerejšku půjde. A co ty? Zkusíš to taky?“

„Samozřejmě,“ řekla a rozhodně vstala. Podlaha se pod ní lehce zahoupala, v hlavě jí zabušilo tisíc kovadlinek, ale zůstala stát. „Můžeme si hodit korunou, kdo bude řídit. Ale říkám rovnou, že se na to necítím.“

Zakuckal se smíchy. „Bude lepší, když budu řídit já. Myslím, že mám s řízením v kocovině trochu víc zkušeností než ty. Tak pojď.“

Nějak ten den přečkala, ani nevěděla jak. Pozdě odpoledne zavolala paní Simpsonové, jestli se může nastěhovat hned. Stará paní byla rozkošná a moc se radovala. Řekla, že místnosti jsou už dávno připravené k nastěhování.

Nedalo se nic dělat, s těžkým srdcem začala Abby večer balit své věci. Koneckonců, dům bratrů Ballengerových byl jediný domov, který měla v posledních pěti letech. Horší však bylo pomyšlení, že odejde a třeba už nikdy neuvidí Calhoun. Ještě se s tím Justinovi nesvěřila, ale rozhodla se, že změní zároveň i zaměstnání. Nedokázala si představit, že by se s Calhounem viděla denně přitom věděla, že po ní sice touží, ale nemiluje. To by mi rvalo srdce na cáry, pomyslela si a vzlykla. Ten večer z pokoje už nevyšla. Pomyšlení, že by se Calhoun mohl přece jenom vrátit a potkat ji na schodech, ji přinutilo nesejít dolů do jídelny ani k večeři.

Druhý den ráno jí Justin a dva pomocníci pomohli naložit všechny její věci a přestěhovat je do domu paní Simpsonové. Nebrala si vlastní nábytek, protože stará paní pronajímala zařízený byt, ale měla spoustu oblečení, knih, desek a cédeček. Taky si s sebou vzala hi-fi věž a barevnou televizi a samozřejmě všechna alba fotografií, dárečky a suvenýry, kterých měla plný pokoj. Budu moct žít kdekoliv, když budu kolem sebe mít věci, které mám ráda, myslela si, když stěhovala dvě plné krabice upomínek do auta. Akorát, že bylo těžké si představit, že poté, co měla pro sebe celý dům – společně s bratry, samozřejmě – se nastěhuje do nějakého malého bytečku v domě někoho jiného. Ale chtěla jsem to, tak to budu muset vydržet, pomyslela si odhodlaně, když nesla poslední krabici ze schodů do haly.

Další den dala ve firmě výpověď. Bylo to těžké, ale Justin vypadal, že tomu snad i rozumí. Neřekl ani slovo a jen se na ni usmíval.

Jenomže Calhoun tomu nerozuměl. Vrátil se neočekávaně brzy někdy v polovině následujícího týdne a když Abby přišla z oběda, seděl na rohu jejího psacího stolu, tvářil se jako bůh pomsty a zapaloval si jednu cigaretu od druhé.

Dívala se na něj a nedokázala se ubránit tomu, aby neměla v očích obdiv a lásku. Neviděla ho pár dní, vlastně necelý týden a přitom jí tak strašně scházel. Bez něj měla stejný pocit, jako kdyby přišla o ruku nebo jinou část vlastního těla. Vůbec netušila, jak před ním má své city skrýt, aby to nepoznal hned na první pohled.

Navíc mu to slušelo, měl na sobě krémový oblek a světle modrou košili a čerstvě ostříhané vlasy mu zářily v poledním slunci jako zlato. Upřeně na ni hleděl skrz cigaretový dým a mlčel.

Nervózně si uhladila sukni modrých šatů a sbírala odvahu na něj pohlédnout. Pak se k tomu konečně odhodlala a v jeho očích spatřila černé mraky. Pod očima měl tmavé kruhy.

Dlouho jí hleděl přímo do očí. Nevšímal si ruchu kolem, vyzvánějících telefonů, vrčení tiskáren od počítačů. Upřeně se na ni díval, až ji začala polévat horkost a cítila, že rudne.

„Odstěhovala ses,“ řekl bez úvodu.

„Ano,“ odpověděla tak tiše, že to skoro neslyšel a musel to rozpoznat jen z pohybu jejích rtů.

„A ještě jsi tady dala výpověď,“ pokračoval.

Zhluboka se nadechla a udělala k němu váhavý krok. Voněl svou obvyklou kolínskou a mýdlem. Hleděla na jeho rty a nedokázala myslet na nic jiného, než na to, jak byly jeho polibky něžné a sladké. „Já… já budu pracovat pro Georga Bradyho a jeho otce,“ zakoktala se. „Je to pojišťovací kancelář. Budu pracovat s formuláři, tak to snad nebude o tolik moc odlišná práce,“ vysvětlovala překotně. Nedokázala se přitom na něj dívat.

„Proč to děláš?“ přerušil ji.

Olízla si rozpačitě spodní ret. Konečně k němu vzhlédla a v očích měla bolestný výraz.

„Pojď se mnou,“ řekl tiše a natáhl k ní ruku. Zamračil se na ni, vzal ji za loket a jako beránka ji vedl do své kanceláře. Jeho prsty byly horké. Ten dotyk stačil na to, aby se roztřásla. Pečlivě za nimi zavřel dveře.

„Ty víš, že nemůžu ve vašem domě zůstat,“ zašeptala a sklopila zrak. „A víš taky proč.“

„Ty se mě bojíš?“ zeptal se tiše.

Konečně se trochu uklidnila a vzhlédla k němu. „Bojím se toho, co by se mohlo stát,“ řekla.

„Já vím.“

Uvádělo ji do rozpaků mluvit o tom právě s ním, ale není zbytí. Musí se dozvědět, jak je to pro mě bolestné, dodávala si v duchu odvahy.

On to přece pochopí. Dlouho pečlivě studovala vzorek jeho červené kravaty, než se odhodlala promluvit.

„Vím, že to možná bude znít sebevědomě,“ začala váhavě, „ale… ale jestliže ty…“ Zavřela oči a pomyslela si, že to asi nikdy nevysloví. „Mně to strašně bolí,“ zašeptala. Spodní ret se jí chvěl tak, že si ho musela skousnout. „Ach Calhoune, mně to tak strašně bolí.“

„Myslíš, že to nevím?“ řekl chraptivě. Zadíval se jí do očí. Spatřila v těch jeho temné hlubiny, ve kterých se okamžitě začala topit. „Proč si myslíš, že jsem odjel?“

Už se na něj nedokázala znovu podívat. Cítila se před ním jako nahá. „Tak vidíš, aspoň ti ušetřím spoustu nepříjemností,“ řekla hořce. „Už se neobjevím ani tady, ani doma.“

Vypadal, že nemůže popadnout dech. Cigareta mu shořela v prstech, proto rychle zatřepal rukou. Vypadal, jako by mu bylo na umření. „To je opravdu to, co chceš?“ zeptal se přidušeně.

To napětí bylo nesnesitelné. „Tyler mě dneska večer pozval na večeři,“ řekla, aby změnila téma rozhovoru. Hlavně nedat najevo, že ho miluju až k zbláznění, pomyslela si v panice. „Má taky zaměstnání, tak to musíme společně oslavit. Bude vést ranč starého Regana, protože on už to sám nezvládá. Tyler převezme veškerou odpovědnost,“ mlela rychle, aby zakryla bolest, která jí rozdírala srdce.

Calhounovi bylo, jako by dostal ránu do hlavy. Opravdu mluví o tom, o čem si myslím, že mluví? Chce mi tady namluvit, že si Tylera třeba jednou vezme?

„Nemiluješ ho,“ vyhrkl.

Překvapeně k němu vzhlédla.

„Nemusím ho milovat,“ řekla. „Láska přece nic neznamená, je to jen slovo. Je to emoce, které vytrhává lidi z reality.“

„Abby!“ přerušil ji bolestně. „Tohle si přece nemůžeš myslet!“

„To říká ten pravý,“ opáčila. „To tys přece tvrdil, že láska je pro ptáky, ne pro lidi, nepamatuješ si? Jsi přeborník v tom, nedat nikdy najevo své emoce, o lásce ses vždycky vyjadřoval tak pohrdavě, že se za ni všichni ostatní kolem tebe styděli.“

Pomalu se zhluboka nadechl a jeho tmavé oči vyhledaly ty její. Chvíli se na ni jen tak díval a pak řekl: „Tohle možná byla pravda před pár lety,“ řekl tichým, sametovým hlasem, který jí naháněl husí kůži. „Nikdy jsem neměl problém sbalit kočku. Bohatě jsem toho využíval, jenomže pak jsem zjistil, že je to vlastně dost malé potěšení a navíc dlouho nevydrží. Kromě toho je spousta žen, které své tělo jen prodávají za to, co si myslí, že bych jim mohl dát.“ Hořce se zasmál a pokračoval: „Ale co tohle může tobě říkat, holčičko malá? Vyměnit pár polibků a noc v posteli za auto, kožich nebo diamanty je pro spoustu žen tak snadné, že ani nerozpoznáš, co doopravdy chtějí. Ano, pro ty je možná láska jenom slovo.“

Ještě nikdy ho neslyšela takhle mluvit. Ještě nikdy to neudělal, aspoň před ní ne. Zkoumavě si ho prohlížela. Měl cynický úšklebek na tváři a v očích tvrdý výraz.

„Jsi velmi přitažlivý. Byl bys i bez peněz. To přece musíš vědět,“ namítla tiše.

Pokrčil rameny. „Spousta chlapů je přitažlivá. Jenomže já k tomu mám ještě ty peníze. Nedají se odpárat. Peníze jsou pro ženy na chlapovi to nejzajímavější.“

„Jenom pro některé ženy,“ Nesouhlasila. „Pro takové, které nechtějí žádné moc velké závazky nebo citové investice. Takové tě pak většinou opustí okamžitě, když přijdeš o své postavení nebo majetek, nebo když jsi nemocný a starý.“ Něžně se na něj usmála. „Myslela jsem si, že ty jsi přesně takový – taky že ti nejvíc záleží na vlastní nezávislosti a chceš si jen užívat.“

Trochu se zamračil a zadíval se na ni. „Od toho večera, co jsi šla na pánský striptýz, jsem s žádnou ženou nic neměl,“ řekl tiše.

Jenomže Abby nechtěla o jeho milostném životě slyšet ani slovo. Prudce zavrtěla hlavou. „Měl jsi přece několikrát rande…“ namítla.

„Panebože, můžu se snad sejít s ženou, aniž bych s ní skončil v posteli, ne?“

„To není moje věc,“ odpověděla prudce. Sáhla po klice u dveří, ale zastavila ji jeho velká teplá dlaň. Jeho prsty se zaklesly do jejích. Přitáhl si ji k sobě blíž. Ovanula ji jeho kolínská a Abby zavřela oči.

„Chci, aby to byla tvoje věc,“ zašeptal jí do ucha, až se jí podlomily nohy.

Pomalu k němu vzhlédla a očima zapátrala v jeho napjaté tváři. Nedalo se z ní však nic vyčíst, stejně jako z jeho tmavých, napůl přivřených očí. Bylo to jako pokoušet se zjistit, jaký výraz má kámen.

„Nerozumím ti,“ řekla třesoucím se hlasem.

„Nenávidím pomyšlení na uzdu, kterou by mi někdo nasadil,“ odpověděl rázně. „Nenávidím oprátku, která by mi visela nad hlavou a nenápadné mávání prstenem pod nosem. Nenávidím pomyšlení na svatbu.“ Ušklíbl se, ale očima se stále zabodával přímo do jejích. „Jenomže tebe mám tak pod kůží, že už bez tebe nemůžu být.“ Došel mu dech. Teprve po chvíli dodal: „Nevím, co mám dělat.“

„Nechci s tebou spát,“ odpověděla klidně. „Ne, to není pravda. Chci, strašně chci.“ Hořce se zasmála. „Toužím po tom víc než po čemkoliv jiném, než po vzduchu, který dýchám.“

„Ano. Poznal jsem to. Proto jsem odešel.“ Pohladil ji po vlasech, nasál jejich vůni a sklouzl rukou na její rameno, které stiskl. Z toho důvěrného dotyku se roztřásla jako v zimnici. „Moc dobře jsem celou dobu věděl, co ke mně cítíš,“ pokračoval tiše. „Poznal jsem to tehdy večer, když jsi byla v baru s Misty, jak jsi cestou domů zašeptala, že bys chtěla být blondýna…“ V očích jí prokmitl šokovaný výraz. „A ten večer, co jsme se všichni sešli na té tancovačce… Měl jsem spoustu důvodů, proč jsem odtamtud musel utéct. Tam jsem si definitivně dal dvě a dvě dohromady.“

Měla pocit, jako by se jí pod nohama otevřela propast, která hrozí ji pohltit. Připadala si jako vysvlečená do naha. Až doteď si myslela, že všechna její tajemství jsou před ním v bezpečí a najednou poznala, že je dávno odhalil. Bez hlesu odmítavě zavrtěla hlavou.

„Nemusíš to popírat,“ řekl, aniž by ji nechal promluvit. „Nemáš důvod. Nebudu si z tebe dělat legraci, ani tě nechci zraňovat ještě víc. Chtěl jsem ti jenom říct, jak jsem se cítil tu noc, kdy jsem byl s tebou a potom odešel. Jsem o dvanáct let starší než ty, střídám ženy, nikdy jsem nezkoušel být s jednou nebo dokonce sám. K tomu všemu jsi moje schovanka. Jsi ta největší komplikace, která mohla nastat. Nic takového nepotřebuju ani nechci.“

„Díky,“ opáčila krátce. Tváře jí hořely. Bylo ponižující slyšet, jak byla po celou tu dobu pro zkušeného muže průhledná. Calhoun má samozřejmě ve všem pravdu, pomyslela si hořce.

„Tohle všechno mi říká můj rozum,“ řekl. Usmál se na ni tím nejněžnějším úsměvem, jaký kdy viděla, a přitáhl si ji k sobě blíž. „Teď ti ještě musím říct, co mi říká moje tělo…“

Otevřela ústa, aby něco namítla, ale jeho ústa jí veškeré protesty překazila. Líbal ji horce a něžně, pomalu jí rukama přejížděl po bocích a přitahoval si ji k sobě blíž, až cítila žádostivost jeho těla. Konečně se podvolila jeho sevření.

„Jsi tak jemná,“ zašeptal a rty jí přejížděl něžně po jejích ústech. „Tak sladká. Dokážu myslet už jen na líbání s tebou. Sním o tvém těle a představuju si jeho pohyby, když se se mnou miluješ. Chci tě víc, než jsem kdy chtěl jakoukoliv jinou ženu.“

„Ale to je… jen… fyzická touha,“ protestovala.

„Je to všechno, co můžu nabídnout,“ odpověděl. Líbal ji na oční víčka, dokud jí nezavřel oči. „Tak teď to víš, Abby, a můžeš se podle toho rozhodnout. Nikdy jsem nikoho nemiloval. Nikdy jsem ani nikoho milovat nechtěl. Všechno, co ode mě můžeš dostat, je tohle.“

Těžce polkla.– Z toho by byl jen trpký, beznadějný vztah. Miluju ho z celého svého srdce a on mi nabízí své tělo, nic víc, pomyslela si zoufale.

Ucítil na své tváři její slzy ještě dřív, než je mohl vidět. Odtáhl hlavu a opravdu, její nádherné modrošedé oči se topily v slzách.

„Ach ne, bože,“ zašeptal a setřel jí je palci, jak nejjemněji uměl.

„Nech mě jít, prosím,“ zaštkala a pokusila se odstrčit jeho mohutnou, pevnou hruď.

„Toužíš po něčem, co ti nemůžu dát,“ řekl něžně.

„Teď už to vím,“ zašeptala. Spodní ret se jí třásl, nedokázala to zastavit. Upřeně zírala na jeho kravatu, aby se mu nemusela dívat do očí.

„Slibuju, že už si nikdy nebudu přát, abych byla blondýna,“ pokusila se nakonec o vtip, ale hlas se jí zlomil. Cítila, jak ztuhl. „Ale nemůžu tě přestat milovat tak…“

„Abby,“ zasténal a znovu ji umlčel svými ústy, tentokrát důrazně. Pevně ji objal svými silnými pažemi a líbal ji tvrdě a nemilosrdně. Nepřestával, nemohl s tím přestat. Roztřásl se, protože ta hladová a živoucí nenasytnost, která v něm po ní toužila, ho sladce mučila.

Ale Abby si už nedokázala jeho naléhavé polibky vychutnat. Cítila z nich jen hořkost a nevyslyšitelnou touhu. Odtrhla svá ústa od jeho a zabořila uplakanou tvář do jeho saka. V zaťatých pěstích svírala drahou látku obleku, jako by se držela záchranného lana.

„Jsem ještě mladá, překonám to,“ zašeptala. „Vystonám se z tebe.“

„Opravdu?“ zachraptěl. V jeho hlase byla stejná beznaděj jako v jejím. Rukama jí zajel do vlasů a prudce si přitiskl její hlavu na prsa. Slyšela, jak mu pod košilí divoce buší srdce.

„Musím, nezbývá mi nic jiného,“ odpověděla. Pomalu a zhluboka se nadechla. „To je proto, že jste mě celá ta léta s Justinem příliš chránili,“ zašeptala do jeho košile. „Neměla jsem od tebe nic jiného čekat, je to moje chyba. Je to… jen blízkost a náhoda a… nesmysl, to je všechno. Nemyslela jsem si…“

„Přestaň,“ umlčel ji. Přivinul si ji k sobě tak blízko, až se v jeho velké náruči skoro ztrácela. „Panebože, přestaň s tím už. Copak se ti posmívám, dělám si legraci z tvých citů, snažím se v tobě vyvolat stud nebo co? Je to moje chyba. Nikdy nezapomenu na pohled, kterým ses na mě dívala tehdy v autě, když jsem se poprvé pokusil tě políbit. Tak strašně jsem po tobě toužil, že jsem nedokázal myslet na nic jiného, než abys už byla z auta venku, dokud úplně neztratím hlavu.“

„Nechápala jsem to,“ přiznala tiše.

„A tehdy, když jsem tě držel v náručí nahou a mohl si s tebou dělat, co jsem chtěl,“ připomněl jí a sám se nad tou vzpomínkou usmál.

Přikývla a začervenala se.

Hladil ji po vlasech a cítil, že se o něj opírá klidně a bez napětí, s důvěrou. A to i přesto, že jeho pocity byly úplně stejné jako to ráno, které před chvílí připomněl. „Teď už tě to neděsí, viď?“ zašeptal jí do vlasů.

Vzhlédla k němu a chvíli pátrala v jeho tváři. „Ne, nic, co děláš, už mi nenahání strach, ani mě nezraňuje,“ řekla po chvíli s úsměvem. Jemně ji hladil na krku, na rtech, cítil, jak se mu třesou nohy, když se ho dotýkají její nádherná stehna. „Ani když víš, jak strašně moc tě chci?“ zeptal se přiškrceným hlasem.

Zavrtěla hlavou. „Už ne. Já…“ Sklopila stydlivě oči a odmlčela se.

„Ty…“ napověděl jí a něžně ji přinutil podívat se mu do očí. „Řekni to. Chci to slyšet všechno,“ zašeptal.

Mohla by si něco vymyslet. Nebo utéct. Místo toho zašeptala: „Miluju tě.“ Vychutnávala si ta dvě slova na jazyku.

Očima přejížděl její tvář. „Máš tak nádherné oči,“ vydechl. „Tak hluboké, plné tajemství.“ Něžně ji políbil. „Jsi pro mě zvláštní, Abby. Jsi součást mého života. Dám ti všechno, co budeš chtít. Strašně bych si přál, abych ti mohl oplatit ta nádherná slova a nabídnout ti budoucnost. Ale to by nás oba příliš svazovalo. Manželství je podivná instituce, závazek, že se oba musí milovat.“ Hořce se zasmál. „Já… nevím, jak mám milovat. Vyrůstali jsme s Justinem jen s otcem, Abby. Matka nám umřela, když jsem se narodil. Nikdy nás nepohladila ženská ruka, otec žil sám, dokud nepotkal tvou matku. Do té doby střídal ženy, které nikdy nepřivedl domů.“

Něžně si hrál s pramenem jejích vlasů. „Nesnáším závazky, protože jsem nikdy žádné neměl. Jediná věc, kterou vím o lásce, je, že netrvá věčně. Podívej se na Justina. Stalo se mu to, co se mu stalo, protože všechno bylo od začátku špatně.“

„Nakonec měl přece šanci,“ nesouhlasila s ním. „Ta možnost, že se to nakonec přece jen podaří, pořád trvá. Copak jsi tehdy sám neviděl, jak se na sebe s Shelby dívali při tanci?“

„Takhle si představuješ dokonalý vztah?“ zeptal se jí a ušklíbl se. „Trochu lásky a potom léta, kdy jeden nenávidí druhého?“

„A jaká je tvoje představa dokonalosti, Calhoune?“ zeptala se ho s opravdovým zápalem. „Pár let, kdy si vychutnáváš potěšení z lásky na jednu noc a na konci cesty osamění ve stáří? Bez rodiny, bez někoho, kdo by tě miloval, bez toho, abys zažil něco hezkého?“

Podíval se na ni a trochu se zamračil. „Aspoň neumřu se zlomeným srdcem a nenaplněnou touhou po něčem, co jsem chtěl a neměl,“ opáčil.

„Ne, se zlomeným srdcem opravdu neumřeš,“ řekla hořce. Odtáhla se od něj. „Pusť mě, prosím,“ požádala ho nekompromisně.

„Proč?“

„Protože mám spoustu práce, kterou tu ještě musím udělat než odejdu,“ odpověděla.

„A taky máš to rande s Tylerem, nezapomeň,“ připomněl jí ironicky.

Vzhlédla k němu. „Tyler je solidní, schopný, velmi mužný a co se týká manželství, velmi dobrý risk,“ usadila ho. „Nebojí se závazků. Bude jednou moc dobrý manžel, abys věděl.“

„Neprovdáš se za Tylera,“ řekl úsečně.

„Samozřejmě, že ne, pokud mě nepožádá o ruku,“ opáčila.

„Nevezmeš si ho, ani kdyby tě požádal,“ řekl.

„A jak bys mě zrovna ty chtěl zastavit?“ zeptala se výsměšně.

„Uvidíš.“

Zaklonila hlavu a zadívala se mu přímo do očí. „Proč bys mi v tom bránil? Ty mě přece nechceš, pokud nepočítáme to, že bys mě bral do postele. Jenomže já chci někoho, kdo mě bude taky milovat.“

Pokrčil rameny a rozhodil rukama. „Třeba se to, jak někoho doopravdy milovat, dá naučit,“ řekl nešťastně. Sklopil oči k jejím rukám na své hrudi. „Třeba bys mě to mohla naučit právě ty.“

Pocítila takový nával štěstí, jako by se najednou začala vznášet a její nohy už se nikdy neměly dotknout podlahy. Opravdu to vyslovil?

„Je mi teprve dvacet, jsem tvoje schovanka a ty přece nechceš žádné závazky…“ připomněla mu potměšile.

Umlčel ji dalším polibkem, něžným, ale hlubokým a dobyvačným. „Líbej mě, Abby,“ zašeptal jí vášnivě přímo do úst.

„Ale já nechci…“ začala protestovat.

„Miluj mě, holčičko,“ vydechl vášnivě.

To už nevydržela. Rukama mu zajela pod sako a objala ho. Tiskla se k němu, svírala ho, nabídla mu svá ústa se vší důvěrou a láskou, kterou k němu cítila. Cítila na svých rtech, že se usmívá, u ucha slyšela jeho horký, zrychlený dech a když pomalu vystupňoval dobyvačnost svých úst a něhu svého objetí, viděla pod zavřenými víčky náhle miliony hvězd.

O dlouhou chvíli později zasténal a sjel rty na její krk. Pokoušel se chytit dech. „Byla to chyba,“ šeptal chraplavým hlasem.

Abby sama nemohla popadnout dech a dobře věděla, že pro něj to musí být ještě těžší. Zajela mu rukou do krátce ostříhaných vlasů a jemně ho pohladila. Čekala, až se zase začne ovládat.

Něžně ho líbala na krk, na oční víčka, na čelo. Hladila ho konečky prstů i rty. Stál jako beránek a nechal ji zkoumat ho něžnými, dlouhými doteky.

Když náhle přestala, otevřel oči. „To bylo krásné,“ zašeptal a vzal její tvář do svých horkých dlaní. „Probírala jsi to s Misty nebo jak jsi přišla na to, že mě zrovna tímhle úplně dostaneš?“ zasmál se.

„Vyčetla jsem to v knize,“ přiznala se a honem se snažila skrýt ruměnec na jeho prsou.

„Číst o tom v knihách a vyzkoušet si to na někom na vlastní kůži je trochu rozdíl, ne?“ zeptal se tiše.

„Ano, to je,“ připustila a pokusila se popadnout dech. Prsty si hrála s polorozepnutým knoflíčkem jeho hedvábné košile. Pod ní měl rozpálenou pokožku. Milovala jeho vůni, dotyk s jeho kůží, blízkost jeho těla.

„Ještě nikdy jsem se nemiloval s pannou,“ zašeptal najednou. S nevýslovnou něhou ji políbil na čelo. „Napoprvé bych tě asi trochu zranil.“

Vzpomněla si na to, co o prvním pohlavním styku četla, a roztřásla se. Zalil ji strach z neznámého. Představa jeho mohutného, nahého těla na jejím vlastním ji přece jenom trochu děsila. Zakrývá mě, hladí mě…

„Vždycky to bolí?“ zeptala se.

„Muže ne,“ řekl a zadíval se jí zblízka přímo do vystrašených očí. „Tebe to taky bolet nebude. Budu pozorný a pomalý, počkám, dokud nebudeš úplně připravená.“

Srdce jí bušilo jako kladivo. „Nnna… na… co?“ zakoktala se.

Políbil ji na špičku nosu. „Pojď se mnou a já ti to ukážu,“ řekl škádlivě.

„Zveš mě na rande?“ zašeptala.

„Hmm,“ zahučel a něžně se tváří otřel o její. „Třeba zítra večer. Vezmu tě do Houstonu. Užijeme si to, půjdeme tancovat a pak se budeme procházet. Zapomeneme na všechny špatné věci, které se staly v poslední době.“ Přejel jí rty zlehka po ušním boltci. „Platím si tam byt,“ řekl pomalu a důrazně.

Překvapeně otevřela oči. Vyděsila se k smrti. „Ne. Nechci s tebou jít do bytu.“

„Nežijeme přece v minulém století,“ zašeptal vášnivě. „Budeme tam sami, nikdo nás nebude rušit. Můžeme se tam milovat třeba celou noc.“

Zrudla. „Ne,“ opakovala tvrdošíjně.

„Abby…“

Vytrhla se mu. Nenáviděla své prudérní zábrany stejně jako jeho tělesnou žádostivost. Kdyby mě opravdu miloval, choval by se jinak, pomyslela si. Ale ne, on mě jen chce, nic víc. Vyspí se se mnou a zařadí mě do zástupu žen, se kterými spal předtím. Budu jen další milenkou Calhouna Ballengera, kterou použil a zahodil. Další panenka na hraní.

„Musím se vrátit k práci,“ řekla a pokusila se o úsměv. „A… nemyslím si, že bych s tebou jela do Houstonu, ale děkuju za nabídku.“

Bylo mu jasné, co si myslí. Že s ní chce strávit večer v posteli. Že je to všechno, o co mu jde. Že se s ní letmo pomiluje a odveze ji domů. Ale tak jsem to přece nemyslel!

„Abby, ne!“ vykřikl. „Nemyslel jsem to tak, jak ty si myslíš!“

Otevřela dveře. „Musím už jít,“ řekla stroze. Vyběhl za ní, bylo mu jedno, co si pomyslí ostatní. V tom však vešel Justin se dvěma obchodními partnery v patách. Abby se v panice zavřela na záchod a tam se, třesoucí se a ponížená k smrti, pokoušela dát dohromady. Calhoun mě nikdy nebude milovat, jak si představuju. Teď si o mně navíc ještě myslí, že jsem stejná jako všechny jeho ostatní ženy, vzlykala.

DEVÁTÁ KAPITOLA

Abby byla vděčná, že práce Calhouna v následujících dvou týdnech zcela pohltila. Snášela by setkání s ním teď ještě mnohem hůř, když ví, jak ji má prokouknutou až do morku kostí. Navíc když redukoval jejich vztah na čistě fyzickou žádost, vyprchala jí ze života všechna radost. Nečekala, že by se o ni někdy ucházel. Ale copak pozvání přes noc do jeho bytu v Houstonu neznamenalo, že se o ni ucházel? Co by to bylo jiného? Pořád na to musela myslet. Nedokázala si to ale vysvětlit jinak, než si to vysvětlila hned v první chvíli, kdy to vyslovil.

Ve čtvrtek a v pátek, kdy byl Calhoun obvykle v kanceláři, se mu snažila vyhnout. Nebylo to zase tak těžké, protože měla taky hodně práce. Zaučovala novou sekretářku, která nastupovala za ni, a Calhoun nevypadal, že by chtěl diskutovat o soukromých záležitostech před nějakou jinou ženou. Byla o rok starší než Abby, veselá a rychle chápala. Bohužel na Calhounovi mohla oči nechat. Pokaždé, když šel kolem jejího psacího stolu, mrkala svými dlouhými řasami, co to šlo. Abby byla šťastná, že už je pátek – její poslední pracovní den ve firmě. Vidět Calhouna a jeho další potenciální milenku – dívka byla samozřejmě blondýnka krásná jako obrázek – bylo k nevydržení.

Jenomže ještě nebyl všemu konec. Ostatní zaměstnanci v čele s Justinem a panem Aykerem pro ni uspořádali malou oslavu na rozloučenou. Vybrali mezi sebou a koupili jí nádhernou měkoučkou žlutou vestu na zapínání. Pořídili i dort a malé pohoštění a Justin měl krátký vtipný proslov o tom, jak s ní všichni rádi pracovali a jak teď těžce nesou, že je Abby opouští.

Calhoun se nezúčastnil, proto Abby odcházela sice s neurčitou úlevou, ale zároveň zklamaná. Přece mu nepůjdu sama od sebe říct, ahoj, pomyslela si a šla si pro kabát. Ať si o mně pomyslí, co chce, já už ho vidět nechci, říkala si v duchu umíněně.

Celou cestu k paní Simpsonové brečela tak, až se za ní lidé ohlíželi.

Tyler pro ni přišel přesně načas. Vypadal výborně. Měl na sobě námořnický blejzr, bílou košili a světle modrou kravatu. Byl elegantní a velmi mužný. Když zahlédl Abby, která scházela dolů po schodech v šedých šatech se širokou sukní a malým výstřihem, rozzářily se mu oči. Vlasy měla spletené do umného účesu a vypadala taky velmi elegantně a zároveň sexy.

„Páni, tobě to sluší,“ vydechl překvapeně a usmál se na ni svým překrásným úsměvem.

Začervenala se a sklopila oči. „Ale tobě taky,“ usmála se na něj. „Dobrou noc, paní Simpsonová,“ křikla. „Vrátím se do půlnoci.

Paní Simpsonová se přišourala do haly a rozverně se na ni usmála. „Ne, aby ti nějaká ošklivka Tye přebrala,“ zahrozila prstem.

„Toho se nebojte,“ odpověděl rozesmátý Tyler a podíval se na Abby. „Budu mít oči jenom pro tuhle krásnou mladou dámu. Dobrou noc, paní Simpsonová,“ rozloučil se a podal staré paní ruku. Pak vzal Abby kolem pasu.

„Dobrou noc, děti,“ zamávala jim paní Simpsonová na rozloučenou. „Hezky si to užijte.“

Tyler dovedl Abby ke svému bílému fordu, který parkoval před domem, a galantně jí otevřel dvířka. „Mám tvou domácí moc rád. Její manžel pracoval kdysi dávno pro mého tátu. Věděla jsi to?“ řekl, když nastartoval.

„Myslím, že se o tom zmiňovala,“ pokývala hlavou Abby. „Je to moc dobrá domácí, padly jsme si do oka hned na první pohled.“

Odbočil na hlavní silnici. Řídil dobře a s jistotou. „Tak co, nestýská se ti po bydlení ve velkém domě?“ zeptal se Abby po chvíli mlčení.

„Stýská se mi po Justinovi a po Calhounovi,“ řekla tiše a nervózně si propletla prsty, které měla složené v klíně. „Je trochu těžké, že si najednou musím vystačit sama. Tam byl vždycky doma ještě někdo, ale sem přijdu do prázdného bytu a když nechci otravovat paní Simpsonovou, nemám ani s kým promluvit.“

„Můžu se tě zeptat, proč ses vlastně odstěhovala?“ zeptal se opatrně a podíval se na ni.

Oplatila mu pohled a usmála se. „Ne,“ řekla stručně.

Zvedl obočí a zavrtěl hlavou. „Nemusíš mi nic vyprávět, Calhoun tě povalil na stůl v jídelně a pokusil se tě znásilnit,“ řekl.

Tvář jí zalila šarlatová červeň. Musela si odkašlat, než promluvila. „Nebuď absurdní,“ opáčila a zadívala se upřeně z okénka.

Zakuckal se smíchy. „To není vůbec nic absurdního,“ řekl a mrkl na ni. „Viděl jsem, jak tě pozoroval, když jsme spolu tehdy tancovali.“

„Byl příliš zaujatý Shelby na to, aby si všímal něčeho jiného,“ mávla odmítavě rukou. „Justin se pak doma opil do němoty,“ dodala. O svých vlastních zážitcích s Justinem, alkoholem a pak Calhounem ve své vlastní ložnici diskrétně pomlčela.

„Shelby celou noc proplakala,“ řekl a zhluboka si vzdychl. „To je k zbláznění, že si ani po šesti letech nejsou navzájem jedno, co myslíš, Abby. Šest let a mává to s nimi stejně, jako by se rozešli teprve včera.“ Zavrtěl hlavou a znovu vzdychl.

„A oba uvnitř pomalu umírají,“ dodala. Vzpomněla si na sebe a na Calhouna a zadoufala, že ona jako Shelby neskončí – nebudu snad po zbytek svého života toužit po muži, který mě nechce. Pokusila se vykouzlit na tváři zářivý úsměv. „Kam vlastně jedeme?“

„Do nové řecké restaurace,“ odpověděl. „Prý tam opravdu výborně vaří, už mi to říkalo víc lidí. Máš ráda řeckou kuchyni?“

„Vlastně nevím, protože jsem ji ještě nikdy neochutnala,“ přiznala se. Konverzace se naštěstí zase vrátila na bezpečnou půdu, daleko od znepokojujícího tématu Calhoun. Abby si oddechla.

Mezitím Calhoun nervózně chodil po Justinově pracovně v přízemí jejich domu, ruce za zády a tmavé oči úplně černé vzteky. Mračil se.

„Nemohl by ses konečně už zastavit?“ požádal ho Justin, který se pokoušel sečíst nějaká čísla a bratrův nervózní pochoďák ho rušil, že se nemohl soustředit. „Už za Abby nemáme zodpovědnost, chápeš to? Je to dospělá žena,“ řekl důrazně.

„Nemůžu si pomoct,“ zaúpěl Calhoun. „Potlouká se kolem ní Tyler. Není to žádný kluk.“

„Kromě toho, že Abby se o něj nikdy nezajímala jinak, než jako o kamaráda, ti do toho vůbec nic není,“ připomněl mu dobrácky Justin.

Calhoun se konečně zastavil a zíral na něj. „A co když začne? Co když mu podlehne a taky se do něj zamiluje, třeba aby zapomněla, co potom?“

Justin si povzdechl a odložil pero. Dneska toho už moc neudělám, pomyslel si.

„Na koho by měla zapomenout?“ zeptal se a zapálil si cigaretu.

Calhoun vztekle vrazil ruce do kapes kalhot a beze slova hleděl do tmavé noci. „Na mě. Zamilovala se do mě,“ přiznal po chvíli mlčení.

„Aha,“ odpověděl Justin. V tom krátkém slově zaznívala sympatie.

Calhoun nedokázal odhadnout, kolik toho Justin může vědět. Otočil se a zabodl do svého staršího bratra pátravý pohled. „Řekla ti to?“

Justin mlčky přikývl. Potáhl z cigarety a dlouze vyfoukl kouř, aniž by ze svého nešťastného bratra spustil chápavý pohled. „Je mladá, ale to by mohla být jen výhoda. Není ještě tak cynická, světaznalá nebo promiskuitní jako ostatní mladé ženy. A tvoje peníze jí jsou jedno.“ Justin pokrčil rameny.

„Chtěla by se vdávat,“ namítl Calhoun stručně. „A žili spolu šťastně až do smrti. Nevím, jestli bych si zvykl na pocit, že jsem ženatý.“

Justin k němu vzhlédl. „A jak si zvykneš na život bez Abby?“ nadhodil.

Na moment Calhoun vypadal zahnaný do kouta. Zůstal stát s očima zabodnutýma do koberce, nešťastný a bezradný.

„Co kdybych nepřestal s tím, na co jsem zvyklý?“ zeptal se chraptivě. „Co kdyby nakonec naše láska vyprchala? Co kdyby to najednou všechno skončilo? Nevím, jestli bych se nechal spoutat manželským slibem.“

Justin vyfoukl kouř a pozoroval, jak stoupá ke stropu. Pak se podíval na bratra. „Jestli se bojíš, že bys jí nedokázal být věrný, není to tak těžké. To se ti teď jen zdá,“ řekl tiše.

V Calhounových očích blýsklo zlobou. Tohle už na něj bylo moc.

„Jistě, podívejme například na tebe. A žili šťastně až do smrti. I tak úžasný vztah, jako byl svého času váš, skončil,“ řekl kousavě. Chtěl Justina zasáhnout. „A kolika ženami ses nechal v těch uplynulých šesti letech rád utěšovat?“

Justin na něj dlouho bez výrazu zíral, ale pak mu v očích zajiskřilo. Nakonec se s převanou usmál.

„Žádná,“ odpověděl stručně.

Calhoun se nepohnul. Takovou odpověď nečekal, přestože věděl, že Justinův osobní život není na zážitky nijak bohatý.

„Vždycky jsem si trochu staromódně představoval, že na sex dojde s takovou ženou, jako je Shelby, až po svatbě,“ pokračoval Justin tiše. „Když jsme spolu chodili, držel jsem se zpátky. Ona pak udělala první krok. Zjistil jsem, že už nikdy nechci nikoho jiného.“ Odvrátil se, protože ho pobavil Calhounův šokovaný výraz. „Ponořil jsem se do práce, Calhoune. Od chvíle, kdy jsem potkal Shelby, jsem nezatoužil po jiné ženě. Díkybohu to tak pořád ještě je,“ řekl a zapálil si další cigaretu.

Mladší z obou mužů se cítil, jako by na něj právě dopadlo dvoutunové závaží. Srdce mu divoce bušilo. Justinova slova se mu vypalovala do mysli. Uvědomil si, že ani on už netouží po té nádherné blondýně, se kterou ho Abby tenkrát viděla v Houstonu.– Nezatoužil po jiné ženě od toho večera, kdy Abby přivezl domů z baru a pak spatřil její odhalené ňadro. Copak na tenhle pohled můžu někdy zapomenout? Proboha, vždyť skončím stejně jako Justin, ochromený touhou po ženě, kterou nemůžu mít, a do konce svého života osamělý, protože nebudu schopen spát s nějakou jinou?

„To jsem netušil,“ řekl nakonec svému staršímu bratrovi. „Promiň.“

Justin pokrčil rameny. „To je jen jedna z věcí, které netušíš,“ řekl filozoficky. Vstal od stolu a protáhl se. „Nemusíš věřit v manželství, ale můžeš najít vztah, který tě naplní a nebude tě svazovat bez ohledu na to, jestli na něj budete mít nějaký papír a na ruce prstýnky. Ale já se tě musím zeptat na to samé, na co ses ptal ty mně,“ řekl a zaklonil hlavu. „S kolika ženami jsi spal od chvíle, kdy jsi zaznamenal, že taky z Abby je dospělá žena?“

Calhounův výraz ztvrdl a vzdálil se bratrské důvěrnosti. Chvíli beze slova na Justina zíral a pak se otočil a rychle vyšel z jeho pracovny.

Justin zvedl pobaveně obočí, sám pro sebe se zasmál, protáhl se a vrátil se ke svým číslům.

Abby si s Tylerem užila báječnou večeři. Ochutnala pravou řeckou musaku, která jí strašně zachutnala, stejně jako baklava. Tu si dali jako dezert. Nejvíc ji však překvapila ledová retsina, kterou pili k jídlu.

Když jí Tyler začal vyprávět o své nové práci, vypnula a začala přemýšlet o své vlastní prázdné a neveselé budoucnosti. Budoucnosti bez Calhouna. Už nikdy neuslyším jeho kroky na schodech z haly, když se pozdě večer vracel do své ložnice, pomyslela si zoufale. Už nikdy proti němu nebudu sedět u stolu, dívat se s ním na televizi, nebudu mu nablízku v práci.

Život, který mam před sebou, je tak studený, tak nepřátelský. Najednou jí bylo, jako by už nikdy neměla pocítit něčí blízkost.

„Jediné, co mi na tom vadí, je, že budu muset ten ranč brzy opustit,“ uzavřel Tyler své vyprávěni povzdechem a zamíchal si kávu. Byla samozřejmě pravá řecká, to znamená silná. „Starý Regan má totiž dceru v Arizoně, která tam sama vede dobytčí ranč. Vypadá to, že se tam budu muset na léto přesunout a trochu jí s tím pomoct, zatímco můj zástupce bude dohlížet na práce tady,“ ušklíbl se. „Nenávidím dobytčí ranče. A ještě víc nesnáším, když je vedou ženské. Zřejmě si myslí, že starého Regana donutí, aby ji podpořil, ale zatím to vypadá, že na tom prodělá poslední sukni.“ Abby na něj spiklenecky mrkla. „Třeba to zrovna chce – aby pak mohla před tebou chodit nahá.“

„Nemám zájem. Spíš to bude jedna z těch feministek, které pořád potřebují dokazovat, že se ve všem vyrovnají mužům a chlapům vrznou děti. Nevím, jestli jí jednu nevrazím, pokud mě bude poučovat, jak mám dělat svoji práci,“ zasmál se Tyler.

Abby si uměla představit ten tanec a ta myšlenka ji docela pobavila. Tyler je ze stejného těsta jako Justin a Calhoun a jeho reakce jsou jako z Divokého západu. Všechno by nejradši řešili kolty nízko zavěšenými nebo ránou do zubů. Bylo legrační pozorovat, jak si moc nevědí rady s moderními, emancipovanými ženami.

O pár minut později se už loučili před domem paní Simpsonové. Tyler políbil Abby na tvář. „Děkuju, žes mi dělala společnost,“ řekl a usmál se na ni. „Moc se mi to líbilo.“

„Mně taky,“ vzhlédla k němu Abby taky s úsměvem. „Jsi skvělý kluk. Jednoho dne v tobě získá nějaká šťastná holka úžasného manžela.“

„Manželství je pro…“

„Snad ne pro ptáky?“ přerušila ho prudce. „Mohli byste si v tom notovat s Calhounem. Možná byste na tohle téma nacvičili nějaký dvojzpěv.“

„Žádný chlap se nechce ženit,“ řekl Tyler a stiskl jí paži. „Chlapi jsou zbabělci.“

„Jasně, že se chcete ženit. Akorát že s krásnými, chytrými a světaznalými ženami, kterým záleží hlavně na penězích, jak se pak ukáže,“ namítla hořce.

„To nevím,“ pokrčil Tyler rameny. „Já bych se bez zaváhání oženil s tebou.“ Usmíval se, ale z jeho tónu bylo jasné, že nežertuje. „Až tě pustí zájem o Calhouna, houkni na mě a budu tady ve vteřině. Já totiž nechci žádnou husu,“ řekl lehkým tónem.

„Ty jsi ale pusinka,“ odpověděla mu, naklonila se k němu a vlepila mu velkou pusu na tvář. „Budu si to pamatovat, slibuju. Dobrou noc, Tyi.“

„Dobrou. Příští týden ti zavolám, jo?“

„Dobře, těším se.“ U dveří se otočila a ještě mu na rozloučenou zamávala.

Vsunula klíč do zámku a otevřela si. Zlehka vyběhla schody ke svému bytu, přestože vypila víc vína, než je zvyklá. Díky tomu z ní však spadly obavy, jak přežije následující týden bez Calhouna. Najednou zaslechla, jak jí v ložnici zvoní telefon. Měla tam svou vlastní linku.

Sedla si na postel, vzala sluchátko a řekla do něj překvapeně: „Haló?“

Hluboký, důvěrně známý hlas, který se ozval na druhém konci, jí vyrazil dech. „Calhoune?“ zašeptala nevěřícně.

„Chtěl jsem se jen ujistit, že jsi dorazila v pořádku domů. To víš, teď už nemůžu jednoduše počkat v obýváku, dokud tě neuslyším, že se vracíš,“ řekl.

„Jsem v pořádku,“ ujistila ho.

„Kde jste byli?“

Pohodlně se opřela o polštář a natáhla si nohy. „V nové řecké restauraci.“

„Hmmm,“ zamumlal a znělo to, jako by se protahoval v posteli. Představila si to a zatmělo se jí před očima. „Byl jsem tam jednou nebo dvakrát na obchodní večeři. Ochutnala jsi musaku? Je výborná, co?“

„Jasně, že ochutnala. Byla skvělá. Akorát jsem vypila trochu moc retsiny. Je to silné víno,“ přiznala se.

Odmlčel se, ale pak se zhluboka nadechl a zeptal se: „Šla jsi pak rovnou domů?“

Skoro se nad jeho rozpaky usmála. „Ano, šla jsem rovnou domů. Tyler se mě nepokusil sbalit a odvést si mě domů, představ si to.“

„Nezapomenu mu za to poděkovat,“ odpověděl.

Přitiskla si sluchátko pevněji k uchu. „Je doma všechno v pořádku?“

„Jo, snad jo,“ odpověděl. Po chvíli mlčení dodal: „Je tu smutno.“

„Tady je taky smutno,“ souhlasila s ním.

Další dlouhá pauza. „Nevím, co si myslíš, že jsem provedl,“ začal tiše. „Nechtěl jsem tě jen zatáhnout do postele a vyspat se s tebou. Nejsi ten typ ženy, která se dá zneužít a odkopnout. Je mi líto, že mě podezíráš po všech těch letech, co se známe, z něčeho takového.“

Srdce se jí prudce rozběhlo. Přitiskla si sluchátko ještě víc k uchu, aby jí neuniklo ani jediné slůvko. „Ale tys přece řekl, že…“

„Jediné, co jsem řekl, je, že můžeme jít ke mně, abychom byli sami,“ přerušil ji netrpělivě. „To ty sis vysvětlila, že bych tě zavlekl do postele, užil si s tebou a pak tě odvezl zpátky domů a dělal jakoby nic. Možná mi to neuvěříš, ale ještě nikdy jsem nezneužil situace, pokud to žena sama nechtěla.“

„Aha.“

„Takže teď, když jsme si to vyjasnili, tě můžu konečně pozvat na večeři? Třeba zítra večer?“ zeptal se.

Váhala. „Calhoune, možná bychom se raději neměli vidět. Víš přece, jak to vždycky dopadne. Je z toho jen hořkost,“ řekla tiše, i když každé slovo jí rvalo srdce.

„Léta jsem se o tebe staral, dohlížel na tebe a určoval ti tvůj život,“ odpověděl. „Teď už jsi velká holka a mezi námi se to vyvinulo tak, jak nikdo nečekal. Nemůžeme se vrátit zpátky ke vztahu, jaký jsme spolu měli předtím, a nemůže nic k sobě být důvěrnější. Ale to přece neznamená, že bychom se měli jeden druhému vyhýbat, ne?“ přemlouval ji. „Protože já tě nemůžu jen tak vyrvat ze svého života, Abby. Nenávidím ten pocit, když večer vejdu do tvé prázdné ložnice jen se tím ujistím, že tu nejsi. Nenávidím, že se musím dívat sám na televizi a když má Justin obchodní večeři, i sám jíst. Nenávidím práci, protože v kanceláři sedí u tvého stolu najednou nějaká cizí holka.“

„Je to blondýna,“ opáčila. „Nejsi to ty,“ odpověděl stručně. „Tak půjdeš se mnou na večeři, nebo ne?“

„Neměla bych…“

„Ale půjdeš,“ rozhodl to za ni. Přikývla a usmála se. „Ano.“

„Vyzvednu tě v pět.“

„Už v pět?“

„Jedeme přece do Houstonu, copak jsi zapoměla?“ zasmál se tiše. „Na večeři a zatančit si?“ ujistila se. „Co budeš chtít, jinak nic,“ odpověděl něžně. „Nevezmu tě nikam, kam bys nechtěla jít.“

„Třeba do toho bytu. Bral… bral sis tam často ženy?“ nemohla si odpustit otázku. Neodpověděl jí hned. „Když jsem tehdy na pár dní odjel, přestěhoval jsem se. Našel jsem si jiný byt,“ řekl nakonec. „Je úplně na druhé straně města. Nikdy jsem si tam žádnou ženu nepřivedl.“

Přijala to s velkým ulehčením, i když nerozuměla, proč to udělal. Chtěl se zbavit vzpomínek a uchránit mě pozůstatků svého dřívějšího života, pokud by si mě tam přivedl? Opravdu si to plánoval? Otázky se jí v hlavě vynořovaly rychleji, než na ně stačila hledat odpovědi. „Aha,“ zamumlala do sluchátka.

„Ne, ty tomu nerozumíš,“ řekl, jako by jí četl myšlenky. Jeho hlas byl hluboký a něžný. Byl tak blízko. „Ještě ne, ale třeba tomu jednou porozumíš. Teď jdi radši spát, je už pozdě.“

Strašně se jí nechtělo zavěsit. Horečnatě přemýšlela, co by ještě řekla, aby ho udržela u telefonu, ale vůbec nic ji nenapadlo.

„Doufám, že jste se s Justinem nepoprali kvůli Shelby,“ řekla nakonec, protože si vzpomněla, jak chtěl Justin to ráno po tancovačce, kdy se definitivně rozhodla přestěhovat se, Calhouna zbít.

„Měli jsme s Justinem dlouhou řeč,“ odpověděl. „Spolu jsme si to vyjasnili, ale jinak je to přesně tak, jak jsem předpokládal. Je tak utvrzený ve své křivdě, že k sobě Shelby už nikdy nepustí.“

„Jednou to třeba konečně pochopí,“ řekla Abby s nadějí v hlase.

„Možná,“ povzdechl si. „Tak zítra v pět. Nezapomeň.“

Jak bych mohla, nebudu do té doby myslet na nic jiného, řekla si v duchu. Dotýkala se sluchátka, jako by se dotýkala jeho. „Dobrou noc, Calhoune. Hezky se vyspi,“ odpověděla nahlas.

„Dobrou noc, srdíčko,“ řekl a zavěsil.

Rychle se převlékla do noční košile, ani si nečistila zuby a zajela pod peřinu. Chtěla, aby se jí co nejrychleji začaly pod zavřenými víčky odvíjet ty nejfantastičtější představy. Svět kolem ní jí najednou připadal veselý, barevný a nádherný. Byla šťastná.

Byla to nejdelší sobota v jejím životě. Zkoušela si pospat, ale nešlo to. Sešla dolů tak brzy, že posnídala společně s paní Simpsonovou. Pak se vrátitila k sobě do bytu a pustila si televizi. Nebyla zvyklá v sobotu nepracovat. Když ještě pracovala ve firmě, chodila do práce, aby byla blízko Calhouna. Teď si musela začít zvykat na volné víkendy a najednou nevěděla, co dělat.

Čas se celý den příšerně vlekl. Nakonec to už nevydržela, sedla do auta a jela do města nakupovat. Jednak chtěla zabít čas, jednak si na schůzku s Calhounem chtěla koupit nové šaty.

Vrátila se zpátky s červenou hedvábnou sukní a svetříkem. Znovu si to všechno vyzkoušela s výsledkem byla spokojená. Vypadám v tom velmi dospěle, pomyslela si s uspokojením. Chvíli před zrcadlem přemýšlela, jestli se ještě nemá zajet nechat ostříhat, ale pak tu myšlenku zavrhla. Ještě asi hodinu experimentovala s různými účesy, ale pak si je jednoduše vykartáčovala nechala rozpuštěné splývat na ramena, byla osprchovaná, oblečená, namalovaná kompletně přichystaná až v půl páté. Pokoušela si přečíst něco z rozečtené knížky, ale nedokázala se soustředit. Zdálo se jí, že to nepřečká. Calhoun měl zřejmě ten samý pocit, protože přijel o dvacet minut dřív, než se domluvili. Donutila se, aby ze schodů neletěla přímo do jeho náruče. Sešla ze schodů pomalu, ale stejně nemohla popadnout dech, když konečně stála proti němu a hleděla do jeho temných, klidných očí.

„Ahoj,“ řekla mu.

Pomalu se usmál a důkladněji si ji prohlížel. Vypadalo to, že je jejím oblečením i účesem unesený. „Ahoj,“ odpověděl zvolna. Měl na sobě šedý oblek, hedvábnou košili kravatu, ručně šité boty a nezbytný stetson. Bylo vidět, že i on si dal na oblečení záležet. Vypadal tak úžasně, že Abby nemohla uvěřit, že zrovna tenhle muž ji pozval na rande. Bylo to něco nového, skoro jako sen.

„Jsi si jistý, že chceš jít na večeři zrovna se mnou?“ zeptala se pro jistotu. Neměla odvahu se mu přitom podívat do očí. „Neděláš to jen proto, že mě lituješ? Že jsem osamělá a tak…“

Něžně jí položil prsty na rty, aby ji umlčel. „Z lítosti bych tě nevzal ani na poštu, tím si buď jistá. Dostala jsi najednou strach nebo co?“ zeptal se.

Přikývla a nezvedla oči výš než k jeho kravatě. „Ano,“ pípla tiše.

„Nechci ti ublížit,“ ujistil ji hlubokým a uklidňujícím tónem. „Přísahám, že se na tebe nebudu vrhat, ani tě jinak děsit.“

Kousla se rozpačitě do spodního rtu. „Je to všechno jenom tak… nové.“

„Zvykneš si na to,“ ujistil ji a natáhl k ní ruku. „Můžeme vyrazit? Přijel jsem dřív, ale bál jsem se, že kdybych čekal do pěti, umřu nedočkavostí.“

„To jsme na tom stejně,“ souhlasila s úlevou. „Jenom si vezmu kabát.“

Popadla kabát a černý svetr a nechala se dovést k jeho černému jaguáru. Uvědomila si, jak dlouho snila o téhle chvíli, až z toho propadla strašné nervozitě. To, co se děje, jí přišlo naprosto absurdní. Nemohla vůbec mluvit, ruce se jí třásly.

„Jak se ti vlastně bydlí u paní Simpsonové,“ prolomil konečně Calhoun ticho, které se v autě rozhostilo.

Usmála se. „Moc se mi tam líbí,“ odpověděla a nervózně si propletla chvějící se prsty. „Někdy se mi samozřejmě stýská po vašem domě. Je to přece jenom trochu jiné, bydlet úplně sama.“

Podíval se na ni a přikývl.

„Tomu rozumím,“ řekl a vrátil se očima na silnici. Jednou rukou zašátral v kapse, vytáhl pouzdro s cigaretami, jednu vyklepal a dal si ji mezi rty. „Jsem strašně nervózní,“ řekl bez přemýšlení, když zachytil její překvapený pohled. Vzápětí se nad tím přiznáním hlasitě rozesmál. „S mojí pověstí bych to tedy přiznávat neměl, co myslíš, Abby?“

Zalila ji vlna vřelosti. Také se rozesmála a uvolnila křečovitě zaťaté prsty. „Taky jsem trašně nervózní,“ přiznala s úlevou. ‚

„Jenomže já nejsem panna,“ zažertoval a konečně si zapálil cigaretu.

„To máš teda štěstí,“ odpověděla nešťastně. Na rozdíl od něj se jeho vtipu nezasmála.

„Nemluv o tom jako o lepře,“ napomenul ji a zvážněl. „Vlastně je tvoje nezkušenost příjemná – po všech těch ženách, které mi říkaly, co mám v posteli dělat, aby se jim to líbilo.“

Zírala na něj a zmítala se mezi zájmem a žárlivostí. „Takové ženy opravdu existují?“ chtěla seujistit.

Zamračil se. Pořád mu nedocházelo, jak nezkušená vlastně je. „Copak nechodíš do kina?“ zeptal se jí, aby to shodil.

„Občas,“ odpověděla. „Ale ty opravdu dobré filmy, ze kterých bych se poučila, jsi mi vždycky zakázal.“

Tiše hvízdl. „Aha. A dobře jsem udělal.“ Očima rychle sklouzl po její štíhlé postavě a vrátil se rychle zase na silnici. „Chtěla by ses toho hodně naučit, co, koťátko?“ zeptal se jí něžně.

Skoro na sedadle poskočila. Neodvažovala se na něj podívat. „Unudilo by tě to k smrti.“

„To si nemyslím, naopak,“ řekl. „Kromě toho,“ mrkl na ni, aby ji poškádlil, „bych mohl využít své přebohaté zkušenosti na tomto poli.“

Z legrace ho plácla. „Už o tom nechci slyšet ani slovo,“ řekla rázně.

„Řekni mi, Abby, proč se ti tak příčí pomyšlení, že jsi moje milenka,“ zeptal se napůl ještě v legraci, ale napůl vážně a podíval se na ni.

Na tuhle otázku nemohla odpovědět. Propadla by se hanbou, kdyby mu řekla pravdu. Proto se jen tiše zasmála a nechala jeho otázku bez odpovědi.

Vzal ji do toho samého klubu, kde ho minule potkala s blondýnou, ale tentokrát to bylo něco úplně jiného. Během pár minut mezi nimi padly všechny překážky a povídali si jako nejlepší přátelé.

„Ještě nikdy jsem nejedla takhle upravenou rýži,“ divila se Abby nad malou porcí, kterou dostala k hovězímu plátku s jemnou omáčkou.

„Myslíš s mušlemi? To máš pravdu, že je unikátní. Stejně jako ty,“ dodal. Rychle vzhlédla, aby zachytila jeho pohled, ale nedělal si legraci. Hleděl na ni zářícíma očima a myslel to smrtelně vážně.

Sklopila oči zpátky k bezpečné rýži. Cítila, jak ji jeho chování rozpaluje. Chvěla se po celém těle, nedokázala to ovládnout.

Ale nebyla jediná, kdo měl takové pocity. Calhounovi tančilo srdce v hrudi tango. Způsobovaly to její pohledy, neskrývaná radost z jeho společnosti. S překvapením zjistil, že se mu strašně líbí i to, jak se před ní cítí nervózní a trochu nejistý.

Dojedli beze slova. Nepromluvili ani u zákusku, ale nebylo to nepříjemné mlčení, naopak tom bylo napětí a příslib. Calhoun konečně romluvil až nad druhým šálkem kávy: „Půjdeme tančit?“

Překvapeně polkla. Pomalu si prohlédla jeho mohutné, vypracované tělo a představila si, jak k němu při tanci tiskne. Podlaha se pod ní zahoupala. Nedokážu zakrýt své pocity a on to okamžitě pozná. Bude hned vědět, jak jsem z něj hotová a tím pádem i jak jsem zranitelná, běželo jí horečnatě hlavou.

„Já nevím…“ vykoktala ze sebe nakonec ztěžka polkla poslední sousto jablečného koláč se šlehačkou. „Opravdu se tak bojíš toho, že tě budu před čima celého sálu držet v náručí, Abby?“ zeptal a očima se vpíjel do jejích. Sklopila zrak. „Ano.“

„Proč?“ naléhal.

Dobrá, budu upřímná, i když se tím zesměšním, rozhodla se odevzdaně. Zhluboka se nadechla, zadívala se mu přímo do očí a zašeptala: ‚Protože po tobě toužím.“ Viděla, jak překvapením ztuhl, ale pokračovala: „A protože bys poznal, jak moc po tobě toužím.“

Její upřímnost ho úplně srazila na kolena. Kam jeho paměť sahala, nedokázal si vzpomenout na ženu, která by se mu takhle upřímně vyznala ze svých citů. Zhluboka se nadýchl, vstal, obešel stůl a vztáhl k ní svou dlaň s dlouhými štíhlými rsty.

„Chci tě úplně stejně,“ řekl a přitom se díval na její ruku, která se k němu váhavě blížila, ne do jejích očí. „Hned, jak se ke mně přitiskneš, poznáš jak moc, to se nedá skrýt. A stejně s tebou chci tančit.“

Chtěla ho tak moc, že jí celé tělo pulsovalo v rytmu jeho srdce. Zapomněla na to, jak je před ním zranitelná. Najednou z toho přestala mít strach. Vrhla na něj pohled, ze kterého bylo patrné, jak moc ho zbožňuje a on ho přijal.

„Přestaň si to už představovat dopředu,“ řekl jí tiše do ucha. „Pojď ke mně.“

Přitáhl si ji k sobě a vedl na malý parket, kde kapela zrovna hrála pomalý ploužák. Přitiskl si ji k sobě, jak nejblíž to šlo. Abby neprotestovala.

„Všimla sis někdy, jak se k sobě báječně hodíme?“ zašeptal jí do vlasů a začal se s ní pohupovat do rytmu pomalé hudby. Cítila jeho ruku, která ji svírala v pase, a zvuk jejího hlasu ji přiváděl do vytržení. „Miluju ten pocit, když se k tobě můžu tisknout,“ dodal.

Chtěla odpovědět, ale v té chvíli cítila reakci jeho těla, o které předtím mluvil. Na její měkké a poddajné tělo narazila jeho mužnost. Lekla se, ale jeho něžný dotyk na zádech ji okamžitě uklidnil.

„Neboj se,“ zašeptal jí do ucha. „Nechci ti ublížit. Ale nemůžu si pomoct, s tímhle se nedá nic dělat.“

„Já vím,“ odpověděla. Zavřela oči a poddala se jeho blízkosti, hudbě, svým představám a kouzlu té chvíle. Přesně tak si to vždycky představovala. Splnily se jí skoro všechny sny naráz.

Zasténal jí do ucha, svalnatým tělem mu projela křeč a v jedné divoké vteřině ji k sobě přitiskl tak, že skoro nemohla popadnout dech. „Je to hrozná blbost,“ zachraptěl a olízl si vyprahlé rty.

„Snažila jsem se ti to říct, ale tys to nechtěl slyšet,“ zašeptala třesoucím se hlasem. Její prsty se zmocně zaťaly do jeho paže. Vzhlédla k němu. Jeho šílenství vrcholilo, nedokázal už myslet, v jejích očích mohl číst, co cítí, všechny její touhy a nejtajnější přání. Bylo nad slunce jasnější, že číhala a že po něm opravdu touží. „Proboha,“ zasténal. „Pojďme odtud!“ Zadívala se do jeho bolestně stažené tváře, do očí, kterýma se vpíjel do jejích. Vypadá neskutečně zrale a zkušeně, pomyslela si s hrůzou. Já sem přece mimo všechny jeho kategorie. Přesto jediné, co chci, je ležet v jeho náruči a milovat se s ním. Nikdy v životě jsem nic nechtěla tak moc jako teď právě tohle.

„Já…“ polkla. „Nevím, jak bych… Nikdy jsem nic nebrala… žádnou antikoncepci. Chci říct…“ Políbil ji, aby ji něžně, ale důrazně umlčel, bojíš se?“ zašeptal. „Ano.“

Nosem se něžně otřel o její. „A přesto mi chceš dát to nejcennější?“

„Ano.“

„Budeš mě pak nenávidět.“ Bezradně pokrčila rameny. „Ne.“ Nemohl snést takovou bezelstnou upřímnost. Tak moc mě miluješ?“

Sklopila oči, ale on jí zvedl tvář a donutil ji, aby mu podívala do očí. V jeho pohledu, kterým si ji prohlížel, bylo něco nového, co tam nikdy předtím neviděla. „Opravdu mě miluješ tak moc?“ zeptal se znovu. Zavřela oči. „Ano!“ Skoro to vykřikla. Pohladil ji po vlasech a přitiskl si ji k sobě.

Stále se pohybovali do rytmu hudby. „Miláčku,“ řekl tónem, který by zapálil vodu. Abby tak divoce bušilo srdce, že ho skoro neslyšela. Něžně ji líbal na čelo. „Nechci tě přivést do jiného stavu,“ zašeptal jí do ucha. „Pojď se mnou.“

Roztřásla se, ale poslušně ho následovala z parketu ke stolu. Nikdy v životě ještě nebyla tak bezradná. Jediné, na co se zmohla, bylo vysílat k němu pohledy s prosbou o pomoc. Láska zářila z její oválné tváře jako oheň z otevřeného srdce.

Zaplatil účet a vyvedl ji na chladný vzduch. Posadil ji do auta a bez jediného slova se vydal přes celé město.

DESÁTÁ KAPITOLA

Calhounův nový byt byl až na střeše vysoké budovy na okraji centra města a vedl k němu soukromý výtah. Výhled z terasy na celý Houston byl tak nádherný, až bral dech. Byt byl zařízený v teplých odstínech okrové a hnědé barvy, s vyřezávanými africkými maskami na stěnách a pestrými indiánskými tkaninami na zemi. Na to, že byl už na první pohled zařízený ryze mužsky bez doteku ženské ruky, byl mimořádně příjemný a útulný.

„Tak co, líbí se ti tady?“ zeptal se Calhoun se zájmem. Tiše zavřel vchodové dveře, opřel se o ně a pozoroval Abby, která popošla dál do haly a zkoumavě i překvapeně se kolem sebe rozhlížela.

„Je to tu krásné,“ vydechla. Nemohla odtrhnout zrak od pohledu z okna, ale pak se znovu rozhlédla po hale. „Je poznat, že tu bydlíš ty.“

Odlepil se od dveří a popošel k ní o pár kroků blíž, oči nespustil z její tváře.

„Dáš si něco k pití? Udělám kafe, já bych si docela dal,“ řekl.

Překvapeně vykulila oči. „Kafe? Teď?“

Zabodl se jí svým pronikavým zrakem přímo do očí a usmál se. „Jenom proto, že tě můj bratr Justin nalévá whisky, nemůžeš to samé očekávat i ode mne,“ pokrčil rameny. Poznala, že si ji dobírá.

Zasmála se a odmítavě zavrtěla hlavou. „Ale já jsem se přece tehdy nechtěla s Justinem opít. Prostě se to stalo, ani jsme nevěděli jak.“

„Vsadil bych poslední boty, že vám druhý den bylo pěkně špatně a motali jste se ještě odpoledne,“ řekl Calhoun bezstarostným tónem.

„Jeden druhého jsme na cestě do práce museli podpírat,“ souhlasila, ale pak zvážněla. „Justin se strašně bál, že využiješ všechny své zkušenosti a veškerý svůj šarm a přebereš mu Shelby. Samozřejmě, že to nepřiznal nahlas, ale bylo to na něm poznat. Proto se taky tak opil. Ještě nikdy jsem ho v takovém stavu neviděla.“

„Netušil jsem, že ho to tak sebere,“ pokrčil Calhoun rameny. Zrakem něžně přejížděl její hladkou, oválnou tvář a v očích měl najednou mnohem měkčí a něžnější výraz. „A ty ses taky bála, když jsem s ní šel tancovat?“ zeptal se tiše, ale naléhavě.

Neodpověděla mu a obrátila se zpátky k oknu. „To je nádherný výhled,“ řekla roztřeseným hlasem, jenom aby změnila téma rozhovoru. Pokoušela se zároveň zhluboka dýchat a tím uklidnit své srdce, které se jí nad jeho otázkou prudce rozbušilo. Kdyby věděl!

„Ano, mám ho taky rád,“ souhlasil po chvíli mlčení, kdy poznal, že se odpovědi na svou otázku nedočká. „Hledal jsem byt s výhledem na město. Musím tady trávit z pracovních důvodů poměrně dost času, tak jsem si chtěl aspoň něco užít. Myslím, že to byla dobrá investice. Zalíbilo se mi to tady na první pohled.“

Slyšela, jak se k ní přibližují jeho tiché kroky a vzápětí ucítila na krku jeho horký dech, ovanula ji příjemná vůně jeho kolínské, ale neotočila se.

Srdce jí znovu poskočilo jako splašené, když ji zezadu objal kolem ramen a přitiskl si ji k sobě. Jeho tělo bylo pevné a velké. S ulehčením se o něj opřela. Byl jako skála. Slyšela jeho zrychlený dech, cítila ho ve vlasech. Přivinul ji k sobě blíž a společně s ní pozoroval světla velkoměsta, které se jim rozkládalo u nohou.

Vdechoval její květinovou vůni plnými doušky, mazlil se s jejími hebkými, čerstvě umytými vlasy. Naklonil k ní hlavu ještě blíž a pootevřenými rty jí jemně přejížděl po krku až k ušnímu lalůčku.

„Strašně jsi mi celou tu dobu chyběla,“ zašeptal jí sotva slyšitelným hlasem do vlasů. „Dostala jsi mě, nemůžu bez tebe být.“

„Jeden čas to nevypadalo, že bys byl dvakrát rád, že bydlím s vámi a že mě denně potkáváš u snídaně a musíš se na mě dívat,“ namítla smutně. „Ostatně ještě před pěti a půl roky jste měli s Justinem celý dům jen pro sebe. Asi vám tam bylo líp, ne?“

„A pak ses nastěhovala,“ zašeptal a objal ji ještě těsněji. „Museli jsme si zvyknout na to, že kolem nás někdo pořád běhá a směje se blbostem a že se z našeho obýváku najednou ozývá příšerná muzika a je pořád zapnutá televize a že občas máme barák plný uhihňaných puberťaček a uhrovitých, ale sebevědomých mladíků, kteří svými auty blokují naši příjezdovou cestu.

„Oba jste byli hodně tolerantní,“ odpověděla mu vděčně. „Když se podívám zpátky, musím uznat, že jsem vám převrátila život vzhůru nohama. Ani jste si nemohli kvůli mně vodit domů holky.“

Tiše se zasmál, protože to byla svatá pravda. Bylo to přesně tak, jak řekla. Ale teď mu připadalo smutné ohlížet se na to, co bylo, připomínat si malicherné aféry, vzpomínat na svůj tehdejší život. Nechtěl myslet na to, že byly časy, kdy držel v náručí i jiné ženy než Abby. Etapu svého života před Abby chtěl nejraději vymazat z paměti.

„Nemluv tak. Všechny ty ženy před tebou, to byla jen těla, nechci na ně už myslet, nic to neznamenalo,“ zašeptal jí vroucně do vlasů. „Nikdy jsem žádné z nich nedal své srdce, Abby.“

„Máš vůbec nějaké?“ zeptala se.

Pomalu a něžně ji k sobě otočil čelem. Vzal její pravou ruku a dal si ji na prsa. Pod bílým hedvábím jeho košile cítila teplou pokožkou s jemným ochlupením.

„Cítíš, jak bije?“ zeptal se šeptem. „Je tam, není o tom pochyb. Mám srdce.“

„Tak jsem to nemyslela.“

„Já vím.“ Podíval se na ni s nevýslovnou něhou. Cítil, jak ho jemný dotek její malé dlaně vzrušuje. Posunul si její prsty na bradavku, která okamžitě ztuhla ještě víc. Držel tam její ruku a pozoroval, co to s ní dělá.

Poplašeně k němu vzhlédla. V modrošedých očích, které byly větší než obvykle měla zmatek a překvapení. Konečky prstů opatrně přes tenkou látku košile zkoumala tu malou tvrdou hrudku.

„Tohle se přece stává ženám,“ řekla.

„Mužům taky.“ Přitáhl si ji k sobě těsněji, prsty jí zabořil do vlasů a tichým, ale rozhodným tónem jí poručil: „Rozepni mi košili, ukážu ti, jak se dotýkat muže tak, aby byl v sedmém nebi.“ Měla pocit, že tlukot jejího splašeného srdce musí být slyšet až na ulici. Ale neodvážila se protestovat. Její neobratné prsty poslepu zápasily s knoflíčky košile, až je konečně všechny rozepnula. Dodala si ještě trochu odvahy a rozhrnula mu košili na hrudi. Před očima měla jeho mohutný, vypracovaný a dobronzova opálený hrudník porostlý jemnými světlými chloupky.

Pousmál se nad její nezkušeností a rozpaky. „Tady se mě dotýkej. Takhle,“ zašeptal a vzal její dlaně do svých. Přiložil si je k nahému tělu a táhl dlouhým, pomalým pohybem. Vychutnával dotyk jejích hebkých, elegantních dlaní na břiše i na bocích. Když se však pokusil přitáhnout si je k podbřišku, náhle cítil, že ztuhla.

Něžně se jí zadíval do očí, aby ji uklidnil. Bál se, že mu Abby omdlí. „Ty jsi opravdu naprosto nedotčená,“ zašeptal hlubokým, uklidňujícím hlasem. Do téhle chvíle tomu pořád ještě nevěřil, ale Abby, nejen že je opravdu panna, nemá ani vůbec žádné zkušenosti. „Ty ses ještě nikdy takhle nedotýkala žádného muže, viď?“

Opřela mu čelo o prsa a trochu zavrtěla hlavou. „Ještě nikdy v životě jsem nedělala s žádným mužem nic takového. Jenom s tebou,“ přiznala.

Nevýslovně ho to potěšilo. Blaženě se usmál a přivřel oči. „Ale já potřebuju víc než pár nesmělých polibků,“ zašeptal jí do ucha.

Zrudla a zavrtala hlavu ještě hlouběji do jeho propracované hrudi, která se vzrušeně zdvihala a klesala. „Promiň, já vím,“ šeptla.

Najednou ji popadl a vyzvedl do náruče. Beze slova se s ní vydal přes halu, kde tušila další pokoje.

Otevřenými dveřmi ji vnesl do ložnice, kde jí padl okamžitě zrak na obrovské letiště s povlečením v elegantní kombinaci smetanově bílé a čokoládově hnědé barvy. Ztrácelo se v šeru, protože v místnosti byly zataženy závěsy. Něžně ji na ně položil a přilehl k ní. Sako i košili si stačil strhnout a hodil je na zem.

„Calhoune, ne, prosím,“ zašeptala a pokusila se mu podívat do očí. Ve tmě se jí skoro ztrácel.

„Musím, musím tě svléknout, už to nevydržím,“ vydechl a něžně, ale vášnivě ji políbil. „Můžeme se trošičku pomilovat a pak tě odvezu domů. Nebudeme nic riskovat, dávám ti na to své slovo.“

„Jak to, že nebudeme riskovat, vždyť mě přece chceš,“ zaprotestovala. Tiskl se k ní tak blízko, že cítila, jak je vzrušený

„Jasně, že tě chci,“ řekl s úsměvem a zlehka si na ni lehl. Prsty jí zabořil do dlouhých, hedvábných vlasů a něžně ji hladil, aby ji uklidnil. „Budu si dávat pozor. Nebudeme nic riskovat, když nebudeš nic dělat, abys mě nevyvedla z míry a já nezapomněl na celý svět.“

Zkoumavě se mu zadívala do tváře potemnělé vášní, sledovala každý milovaný záhyb, jemně mu po obličeji přejížděla prsty. „Jak bych to mohla dokázat, nedělat nic?“ zašeptala vzrušeně.

„Nedělej zatím vůbec nic,“ zamumlal ochraptěle. „Nedotýkej se mě, netiskni se ke mně, ani mě, prosím, nelíbej, dokud ti neřeknu jak.“ Miláčku, všechno, všechno tě naučím, pomyslel si.

Jemně se posunul po jejím těle dolů a políbil ji pootevřenými rty. Pomalu jí vsunul jazyk do úst a líbal ji, dokud neotevřela ústa a nevpustila ho dovnitř.

„Tak je to hezké,“ zašeptal. „Uvolni se.“ Dělal s jejími ústy věci, které si nikdy ani nedokázala představit. Byla z toho úplně vedle, cítila, jak ji zalévá vlna žádostivé vášně. Přerývaný dech prozrazoval, jak moc se jí jeho čím dál vášnivější polibky líbí. Tělem jí probíhaly křečovité vlny rozkoše.

„Panebože, jsi tak sladká,“ zašeptal jí přímo mezi rty. „Pojď sem, Abby.“

Překulil se na záda a vzal ji s sebou tak, že skončila na něm. Zadívala se mu přímo do vášní potemnělých očí, v nichž mu jiskřilo.

„Takhle je to lepší, ne?“ zamumlal. „Cítíš se nahoře míň ohrožená než dole? Teď můžeš šéfovat ty.“

Zrudla a Calhoun se rozesmál. Přitáhl si její ústa ke svým a utopil v nich svůj smích.

Cítila, jak ji jeho teplé dlaně svlékají, rozepínají, hladí, stahují z ní oblečení, laskají ji, tisknou její boky k jeho. Chvíli byla na něm, chvíli zase pod ním.

„Neboj se,“ přesvědčoval ji tichým hlasem, protože cítil, jak je její tělo napjaté strachem a očekáváním. „Jenom lež a nech mě, abych cítil tvé tělo a užil si ho. Snaž se to vnímat všemi mysly.“

Roztřásla se. Jeho další dotyky ji neuklidnily, naopak. Špičkou jazyka jí přejížděl po rtech, až jí znovu vnikl do úst a pokračoval ve svém zkoumání tam.

Zadržela dech a Calhoun si toho všiml. Trochu se odtáhl a zadíval se jí do očí.

„Tomu se říká francouzské polibky,“ řekl tiše. „Jsou hodně intimní, vzbuzují žádost a jsou velmi, velmi svůdné. Dovol mi, abych tě mohl takhle líbat.“

Cítila, jak se jí roztřásly nohy. Takovým dotykům nemohla odolat. „Ty… ty ve mně vždycky probudíš žádost, ať děláš, co děláš,“ zašeptala.

„Ukážu ti, co se dělá dál. Chceš další lekci?“ zašeptal jí do ucha. Položil ji na záda, rukama ji hladil po celém těle. Pak pomalu vsunul koleno mezi její chvějící se nohy a roztáhl je.

Zadržela dech a tiše zasténala, když ji jemně zakryl svým svalnatým tělem, až ji vmáčkl hlouběji do jemných pokrývek. Ten navýsost intimní dotyk ji šokoval, stejně jako vášeň, kterou v ní vyvolal.

Zahlédl v jejích očích zakmitnutí strachu a znovu ji něžně pohladil po vlasech, aby ji uklidnil. Trochu se nadlehčil na lokti, aby ji tak netiskl. Bál se, aby její křehké tělo nerozmáčkl.

„Nechci ti ublížit,“ zašeptal jí do ucha. „Neboj se. Lež klidně a nehýbej se, Abby. Užívej si to. Chci ti jen ukázat, jak vypadá opravdová vášeň mezi mužem a ženou.“

„Myslím… že už to… vím,“ zasténala přerývaně. „Ach!“ vykřikla a stiskla zuby. Nehty zaryla do jeho zad, v očích měla paniku a zároveň senzační poznání. Nalehl na ni tak, že dobře cítila, jak moc ji chce. Vehnalo jí to krev do tváří. Lehce vykřikla.

Znovu ji líbal. Jeho jazyk zkoumal, ochutnával, hrál si s jejím, jemně pronikal hlouběji a hlouběji. Každý jeho pohyb byl intimnější a vyvolával u ní nádhernější, čím dál překvapivější odezvu. Sténala. Svírala ho. Aby mu oplatila jeho laskání, zlehka ho kousla do spodního rtu. Její jazyk už stačil tomu jeho. Začala si s ním pohrávat.

Chvěla se a on taky. Najednou ji přestal líbat a přivinul si její hlavu ke svému rameni. Cítil, že se Abby pořád bojí, i když už je trochu odvážnější. V jeho objetí její třesavka trochu polevila, Cítil, že se uklidňuje.

„Calhoune,“ zašeptala a hlas se jí zlomil. Nedokázala ze sebe vypravit nic jiného.

„Všechno je v pořádku, miláčku,“ šeptal jí do vlasů. „Bude se ti to líbit.“

Měla na sobě pořád ještě halenku, sukni a spodní prádlo. Nepřestal ji líbat, ale poslepu nahmatal knoflíky, které ještě nebyly rozepnuté a vzápětí jí halenku stáhl a hodil na zem. Zkušeně jí rozepnul podprsenku. Za vteřinu ležela také na zemi.

Rychle sáhla po dece, aby se přikryla, ale Calhoun byl rychlejší a vzápětí cítila jeho ústa na prsou. Bylo pozdě protestovat, navíc jeho polibky byly tak sladké, že se ho ani nepokusila zadržet.

Naopak vyšla jeho ústům vstříc, prohnula se mírně v zádech, protáhla se v jeho rukou.

Věděl úplně přesně, co dělat, aby vzbudil její vášeň a rozdmýchával ji čím dál tím víc. Vzdávala se mu, rozpouštěla se mu pod rukama, její tiché steny ho ještě víc povzbuzovaly.

Znovu na ni nalehl, na prsou ji zašimraly jeho chloupky. V očích mu jiskřila touha, kterou tam ještě nikdy neviděla tak jasně.

„Nemůžu tě zastavit,“ zašeptala mu do ucha třesoucím se hlasem. Zblízka se mu zadívala přímo do vášní zastřených očí. „Nechci tě zastavit, chci, abys pokračoval,“ šeptala dál.

„Chci se tě takhle dotýkat,“ odpověděl také šeptem. Se zavřenýma očima vychutnával dotyk své vypracované hrudi na jejích plných, oblých ňadrech. „Není to nádhera, Abby? Tělo na tělo. Prsa na prsou, ústa hledají ve tmě ta druhá ústa, která k nim neodvolatelně patří… Líbej mě, miláčku. Otevři ústa a líbej mě, dokud nebudeš moct ovládnout svoji vášeň a žádostivost.“

Udělala to přesně tak, jak jí řekl. Držel ji v náručí, konejšil její třes, který už byl víc způsobený vášní než strachem. Cítil, jak se mu její tělo otevírá, jak se nebude bránit, až do ní bude chtít vstoupit, protože si to sama už dávno přeje. Matrace pod nimi jemně pružily, měkce přijímaly pohyby jejich těl.

Na chvíli se odtáhl svými ústy od jejích a zadíval se jí do očí. Zářily jí v nich odlesky světla z haly. „Myslím, že teď už nemůžu přestat,“ zašeptal chraptivě. Jeho hlas byl hluboký a sexy.

„Nechci, abys to ani zkusil. Teď nemůžeš přestat,“ zasténala. „Ach, Calhoune, prosím, prosím… prosím, nepřestávej!“

Ústy znovu sklouzl k jejím nádherným, nedotčeným ňadrům a vzal jednu její bradavku jemně mezi zuby. Dlaní zároveň hladil její boky, prsty laskal břicho, tiskl a hnětl její jemnou pokožku. Nemohl se nabažit jejího těla, tak nádherného a přitom tak nevinného.

„Nemůžeme přece… riskovat,“ připomněla mu chraptivě.

„Myslíš dítě?“ zamumlal jí do ňader. Mazlil se s ní tvářemi i špičkou nosu, otíral se o její hedvábnou kůži. Se slastně zavřenýma očima vdechoval její vůni, která ho obklopovala a pronikala mu až do krve. Rozepnul jí sukni a stáhl ji.

Svými boky se hladově tiskl k jejím. Už se nelekala velikosti důkazu jeho touhy. Sevřel ji v náručí s neovladatelnou vášní. „Poprvé v životě se nebojím následků, Abby,“ zašeptal.

Zrovna ji líbal a toto závažné prohlášení zamumlal přímo do jejích úst, takže si nebyla jistá, jestli slyšela dobře. Ale nezabývala se tím. Mozek jí totálně vypověděl službu, měla hlavu i tělo jako v jednom ohni. Pomalu roztahovala nohy, byla na něj připravená, chtěla ho. Chtěla ho celého i s tím, na co se pořád ještě bála pomyslet.

Zasténala a přitáhla si ho k sobě blíž. Chtěla ho pohltit a zároveň se v něm rozplynout. Připadala si jako divoké, nezkrotitelné zvíře.

Chtěla si vychutnat jeho svalnaté tělo do poslední kapky, stát je jeho součástí, spojit se s ním ve vteřině nebeské rozkoše.

Rukama mu cuchala blonďaté vlasy a líbala ho čím dál odvážněji, až skoro křičel. Nadlehčil se na lokti a začal si rozepínat kalhoty.

„Abby!“ sténal jí do ucha.

„Miluju tě!“ vydechla.

Nepřestával ji líbat a pomalu jí začal stahovat kalhotky. To, co mělo následovat, už bylo nevyhnutelné. Oba to chtějí, oba nemohou přestat. Oba se nemohli dočkat, až toho druhého poznají už z té poslední stránky.

V okamžiku, kdy její kalhotky skončily vedle postele a Calhoun si začal stahovat kalhoty, prořízl tmu nepříjemný zvuk domovního zvonku.

Zastavil se uprostřed pohybu, ztuhl. „Panebože, co se to děje?“ vyrazil ze sebe překvapeně.

„Neotvírej,“ zašeptala toužebně.

Potřásl hlavou a pramen vlasů jnu padl do očí. Zhluboka se nadechl, aby popadl dech a zastavil vibrace svého roztouženého těla. Pak zmateně pokrčil rameny. „Stejně nemůžu vstát,“ zasmál se. Sklouzl z ní a břichem se zabořil do polštářů. Sténal, zatínal ruce do přehozu. Pokoušel se přemoct nával vášně a touhy, který ho úplně pohltil. Abby nevěděla, co má dělat. Neodvažovala se ho ani dotknout. Ležela vedle něj bez pohnutí a pomalu sbírala duševní rovnováhu. Musela se pekelně soustředit na to, aby mohla zase klidně dýchat, zatímco jí srdce bušilo až v krku. Dalo jí velkou práci se vzpamatovat.

Domovní zvonek nepřestával vyzvánět. Teprve po dlouhé chvíli byl Calhoun schopen se na posteli posadit. Pak si dokonce stoupl, vypadal trochu nepřítomně, mírně se potácel, ale dýchal víceméně normálně.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se šeptem.

„Jo, docela to ujde. A ty?“ zeptal se měkce a sklonil se, aby ji pohladil.

Oddechla si, že se Calhoun nezlobí.

„Je mi dobře,“ odpověděla a vděčně se na něj usmála. Nahmátla jeho ruku a chvíli si ji podržela na tváři.

Zhluboka se nadechl a konečně se vydal ke dveřím. Cestou si zapínal kalhoty a košili. Najednou se ve dveřích ložnice otočil a rozsvítil. V očích mu znovu zableskla temná vášeň a bolestná touha.

Její plná, pevná ňadra byla nádherně smetanová s růžově oranžovými dvorci a něžnými bradavkami, návalem vášně vztyčenými a ztvrdlými. Protože z ní v milostném zápasu stáhl sukni, mohl teď obdivovat i křivku jejích boků a ploché bříško.

„Panebože, dokázal bych se na tebe takhle dívat až do smrti,“ řekl tiše. „Ještě nikdy jsem neviděl tak nádhernou ženu.“

Zrudla studem, protože to jí ještě nikdy nikdo neřekl, ale jeho nadšení bylo opojné, až se zajíkla. Pomalu se posadila na posteli. Všimla si, jak se jí dívá na prsa a náhle si připadala velmi dospěla a velmi pyšná na to, že je žena. Byl to úplně nový pocit. Spatřil světlo v jejích očích. „Od téhle chvíle patříme jeden druhému,“ řekl. „Ještě si proberete detaily, na které nedošlo, ale už teď je mi jasné, že od téhle noci pro mě už nikdy nebude exitovat žádná jiná žena. Až do své smrti už se žádné jiné nemůžu ani dotknout.“ Po tomto neočekávaném, ale o to vášnivějším prohlášení se točil a tiše vyšel z místnosti. Abby zůstala jako opařená. Nebyla si vůbec jistá, jestli se jí to všechno nezdá. Jako v mátohách se vedla a začala se oblékat. Třásla se po celém těle, chtělo se jí plakat a křičet a smát se a tančit. Calhoun mezitím s někým mluvil u dveří. Jeho hlas byl chladný a čím dál rozzlobenější. Abby chvíli naslouchala a pak se zamračila a vešla do haly. Nevypadala zrovna nejupraveněji. Rtěnku měla rozmazanou kolem úst, vlasy rozcuchané, halenku zmuchlanou. Calhounovu návštěvu poznala na první pohled. Byla to ta vysoká blondýna, kterou s Calhounem tehdy potkali v restauraci, když ji Justin vzal s sebou na večeři.

„Aha, tak tohle je důvod, proč na mě nemáš „čas,“ řekla ta žena štiplavě, když spatřila Abby. „Panebože, vždyť tahle holka zrovna vyšla ze školy, ne? Nebo dokonce ještě ne, Calhoune?“

„Abby, jdi prosím zpátky do ložnice,“ řekl jí Calhoun.

„Jo, Abby, jdi a schovej se, tohle není pro malé holky,“ řekla blondýna jedovatě, ale v očích měla slzy, které se ani nesnažila skrývat.

Ale Abby je neposlechla. Naopak mlčky přistoupila ke Calhounovi, vzala ho za ruku a přitiskla se k němu.

„Miluju ho z celého srdce,“ řekla pak té starší dívce potichu a zadívala se jí přímo do očí. „Ty asi taky, a to je mi moc líto. Ale radši bych umřela, než abych se Calhouna vzdala.“

Nešťastná blondýnka se na ni dlouze dívala a pak obrátila uslzené oči ke Calhounovi. „Možná by ti víc posloužilo, kdyby tě nenáviděla. Aspoň by se ti pomstila za všechna ta zlomená srdce, která jsi nechal za sebou,“ vykřikla už mírně hystericky. Dolní ret se jí třásl. „Jenomže pravděpodobnější je, že se k ní zachováš úplně stejně jako ke všem ostatním. Žádnou, se kterou jsi kdy spal, jsi nemiloval. Počkej, až i tahle pozná, že máš kámen místo srdce.“ Obrátila se k Abby. „Nikdy ti nebude patřit celý.“ Hořce se zasmála. „Všechno, co bude schopen ti dát, je svoje tělo, ale brzy se tě nabaží, znudíš ho a on se vydá dobývat nové světy, uvidíš. Muži jako on nejsou schopni se usadit, zlato. Jestli doufáš v nějaký šťastný konec, tak radši vezmi nohy na ramena a uteč od něj co nejdál.“

Poslední, hořký pohled věnovala Calhounovi a odešla stejně rychle, jako se zjevila.

Calhoun za ní zavřel dveře a otočil se k Abby. Ve tváři měl nešťastný výraz.

„Je mi líto, žes to musela poslouchat,“ řekl tiše.

„Mně taky,“ souhlasila. Zadívala se mu pevně do očí. Hledala v nich odpověď na otázku, jestli měla ta zklamaná žena pravdu v tom, co o něm řekla. Možná bych opravdu měla radši utéct, pomyslela si. Ale jak bych to mohla udělat, když ho miluju?

Zamračil se, když v jejích očích spatřil váhání a strach. „Už mi nevěříš, viď?“ zeptal se jí. „Přemýšlíš o tom, že možná měla pravdu, že tě vedle mě nečeká žádná budoucnost, že ti nebudu chtít nic dát.“

„Ty sám jsi mi přece řekl, že se nechceš cítit svázaný,“ odpověděla mu pomalu. „Zapamatovala jsem si to.“ Nešťastně se na něj podívala. „Možná jsem na manželství stejně ještě moc mladá. Ještě jsem si nestačila nic vyzkoušet, nic užít, žít podle svého. Nikdy jsem s nikým nechodila, nikoho nemilovala. Možná je to, co k tobě cítím, jen první probuzení touhy, nic víc.“

Necítila to tak, jak to řekla, ale chtěla mu dát možnost, aby mohl ze složité situace vycouvat, pokud chce. Tam v ložnici po mně toužil a řekl možná proto věci, které ani říct nechtěl. Nechtěla, aby vůči ní cítil závazek jenom proto, že věci zašly příliš daleko.

Ale Calhoun nepochopil, že se tím pokouší zachránit ho od sebe samého. Vzal její slova vážně. Zapůsobila na něj jako kulky, které se mu trefily přesně do srdce. Řekla mu, že si vůbec není jistá tím, že mě miluje. To byl pro něj ten nejhorší moment. On si totiž byl svými city jistý od prvního okamžiku, kdy důvěřivě vložila svou štíhlou dlaň do jeho velké ruky. Jeho láska se jen prohlubovala a teď už nemohla jen tak zmizet.

To by však nepřiznal ani za nic, nepřinutil se k tomu, aby své emoce proměnil ve slova. Právě řekla, že se možná dopustila chyby, když mě pustila tak daleko. Že to pro ni není nic osudového, jen touha. Ano, je mladá a nezkušená, v tom má pravdu. Můžu pro ni být jen prostředkem, jak se stát ženou. Co když riskuju své srdce a ona na něj šlápne, pomyslel si. Je ještě mladá, do všeho se vrhá po hlavě. Ale já jsem ještě nikdy nemiloval žádnou ženu, až teď. Pomyšlení, že Abby jeho lásku nemůže přijmout a opětovat, ho málem srazilo na kolena.

Díval se na ni a v očích měl hořkost, která mu je barvila skoro dočerna. Padl jsem do pasti, kterou jsem si nastražil sám, pomyslel si. Nikdy bych nebyl řekl, že se to stane. Konečně jsme spolu sami, skoro se z nás už stali milenci a ona mi řekne, že je to celé omyl. Bylo mu, jako by mu do srdce vrazila nůž.

„Můžeš mě, prosím, odvézt domů?“ poprosila ho, aniž by se na něj podívala. Její mlčení ji zaráželo. Asi mu moje nabídka přišla vhod, když se nebrání, pomyslela si zoufale. Byl to pro něj omyl, o kterém už nikdy nechce mluvit.

Calhouna její tichá prosba dorazila. „Jistě,“ odpověděl krátce a bez úsměvu.

Calhoun se vrátil do ložnice a Abby se posadila v obývacím pokoji na pohovku. Vzpomínala, jak ho poprvé uviděla.

Před očima jí běžely jako nekonečný seriál vzpomínky na společně strávené chvíle. Myslela na něj a do toho slyšela jeho rychlé a nervózní pohyby v ložnici. Oblékal se.

Zavřela oči a chvíli bojovala se směsicí pocitů hanby a rozpaků. To můžu udělat jen já, dovolit mu, aby zašel tak daleko. Vždyť jsme se málem milovali až do konce. A mně vůbec nenapadlo, že bych ho měla raději zastavit. Jeho taky ne, to je jasné. Pokud žena nedá jasně najevo, že si nepřeje, aby…

Tváře jí zahořely studem. Celou mě svlékl do naha. Býval by pokračoval a nezastavil by se, dokud by nedosáhl svého. Co by se stalo pak? Uštval by mě pocit viny a zároveň smutek. On by si myslel, že je jeho povinnost si mě vzít, protože jsem byla panna. Připadal by si chycený do dokonalé pasti.

Nemůžu být tak bláhová, abych si myslela, že to, co Calhoun řekl před chvílí v polotmě své ložnice, myslel vážně. Muži hnaní vášní přece vypínají mozek, přestávají myslet. Mají před očima jen jediný cíl a všechno podřídí tomu, ho dosáhnout. Na to, že je ještě tak nevinná, si to umí představit docela dobře. Chce mě už dlouho a dnešek byla jeho jediná příležitost dostat mě do postele. A to je to jediné, o co mu šlo. Věděl, že ho miluju a tak by jen využil příležitosti. To, že by pošlapal něco, co by už nešlo vrátit, ho asi moc netrápí.

Konečně se Calhoun vrátil do obývacího pokoje. Byl bledý a napjatý, ale pečlivě oblečený. Byl dokonce učesaný. Abby na něj vrhla jeden rychlý pohled, aby zjistila, že se na něj už nemůže podívat znovu. Bolelo ji u srdce, jak mu to sluší. Připadal jí krásný. A nedostupný. Beze slova vstala.

Všiml si, jak je zaražená. Otevřel vchodové dveře, aby mohla projít, ale ještě než vyšla z bytu ven, tiše řekl: „Nevím, co mám říct, Abby. Vůbec netuším, jak mě tu mohla najít.“

„To je přece jedno,“ odpověděla, aniž by se mu podívala do očí. „Asi bylo bláhové si myslet, že můžeme dělat, jako by tvé odložené milenky nikdy neexistovaly.“

Z temných očí mu vyšlehl oheň. Jednou rukou ji strhl k sobě a druhou vší silou přirazil otevřené dveře. Hodil ji na ně a pohledem, který by mohl zabíjet, se zabodl do jejích vyděšených očí.

„A kde si myslíš, že bys skončila ty, kdyby nepřišla a nevyrušila nás?“ zeptal se jí s mrazivým úsměvem.

Stiskla zuby, aby jí pobouřením neklesla čelist.

To si dovolil hodně! Skoro nemohla promluvit, jak se dusila ponížením. „Protože tys nepřestal!“ skoro vykřikla plačtivě.

„Nemohl jsem přestat,“ opravil ji. „Zrovna tak, jako jsi nemohla přestat ty. A jestli chceš něco vědět, stalo se mi to poprvé v životě. Předtím jsem vždycky byl schopen skončit, pokud mi to připadalo lepší.“

„To mi chceš lichotit nebo co?“ vyjekla na něj třesoucím se hlasem. „Nemusíš se namáhat jenom kvůli tělu, které jsi tak chtěl. To je přece levné zboží, nemusíš investovat žádné lichotky navíc.“

„Tvoje není levné zboží,“ opáčil vážně. „Tvoje tělo je mladé, krásné a nádherně stavěné. A hlavně nevinné. Ještě nikdy v životě jsem nespal s pannou. Mohl jsem mít vypnutý mozek, ale na tohle bych nikdy nezapomněl. Nechtěl jsem ti nijak ublížit.“

„Co by bylo potom, až bys dosáhl svého?“ zeptala se a konečně k němu zvedla své krásné oči. Mohl v nich jasně číst její bolest.

Dotkl se jejích trpce sevřených rtů chladným ukazováčkem. „Trvalo by celou noc, než bych do tebe opravdu pronikl,“ řekl tichým, vroucím hlasem. „Myslím, že pak by tě ani nenapadlo chtít odejít, protože naše jediné přání by bylo zůstat spolu. Jsem si tím víc než jistý.“

Zrudla a zavrtěla hlavou. „Stala by se ze mě jen tvoje další milenka.“

Přitáhl si ji k sobě a něžně ji vzal do náruče. Tiskl ji k sobě tak, že cítil, jak se chvěje po celém těle. Na tváři ho zalechtaly její dlouhé, sametově hebké vlasy.

„To je jen předsudek, miláčku,“ zašeptal a políbil ji na čelo. „Ty chceš mě a já toužím po tobě a ani jednomu z nás se ta touha nesplnila, to je všechno. Ale to ještě můžeme napravit.“

To už bylo víc, než mohla snést. Z očí jí vytryskly slzy. Zabušila mu do hrudi pevně sevřenou pěstí.

„Nenávidím tě!“ vykřikla.

Calhoun se jen usmál, protože rozuměl jejímu zmatku. Něžně ji políbil do vlasů. Je tak mladá, pomyslel si vroucně. Tak strašně mladá. Možná až moc. Hluboce si vzdychl, protože ho napadlo, jak má vlastně žít bez ní.

„Musíš se sejít s Marií, kvůli té tvé narozeninové oslavě,“ připomněl jí tiše po několika minutách mlčení. „Už se nemůže dočkat, že se ti postará o občerstvení. A udělej si seznam těch, které chceš pozvat. Pověřím sekretářku v kanceláři, aby rozeslala pozvánky.“

Hlasitě zavzlykala a ramena se jí roztřásla. Calhoun vytáhl kapesník a jemně jí osušil slzy, které jí stékaly po tvářích. „Nemusíš to pro mě přece dělat,“ zaštkala. Plakala a nemohla se zastavit.

„Chceme to udělat,“ řekl a znovu jí utřel červené, ubrečené oči kapesníkem. „Do té doby ti nebudu raději chodit na oči, Abby,“ řekl k jejímu velkému překvapení. Měl klidný a neuhýbavý pohled. Nebylo v něm nic divokého. „Radši ti nebudu volat, nebudu tě nikam zvát, ani tě vyhledávat,“ dodal.

„Kvůli dnešnímu večeru?“ zeptala se. Pořád ještě nemohla najít ztracenou rovnováhu.

„Taky,“ odpověděl. Odtáhl ruku s kapesníkem a zadíval se jí přímo do očí. „Ty se bojíš, viď?“ zeptal se s nevýslovnou něhou v hlase.

Ošila se, ale neodpověděla. „Je to tak?“ naléhal.

Kousla se do spodního rtu a po chvíli váhání přece jen odpověděla: „Ano.“

„Proč?“

„Nechci tě vehnat do svatby, kterou za žádnou cenu nechceš,“ řekla trpce. „Calhoune, ty nejsi muž, který by se chtěl ženit. Sám jsi mi to přece říkal. A já… Nechci si začít nic nezávazného, jen tak proto, abych si užila.“

Zlehka ji políbil, vlastně jen letmo přejel svými rty po jejích. Mazlil se svým nosem s jejím. Znovu ji políbil, hrál si s jejími rty.

„Abby, není to tak dlouho, co jsem ti řekl, že jsem skoncoval se svým starým životem. Myslel jsem to vážně,“ řekl tiše. „Nikdy jsem nechtěl žít jako vlk samotář, ale v posledních letech se to, ani nevím jak, stalo. Jestli chceš slyšet pravdu…“ Opřel se svým čelem o její. „Od chvíle, kdy jsem tě viděl spící s odhaleným ňadrem, tak nádhernou, tak dospělou, nepomyslel jsem na žádnou jinou ženu. Od té chvíle jsi se mnou každou noc v posteli a představy, co spolu všechno děláme, mě dovádějí k šílenství.“

Srdce jí překvapením poskočilo. Zadržela dech. Nikdy mi přece nelhal, pomyslela si zmateně. Proč by to dělal zrovna teď?

„Já?“ zašeptala.

Něžně se na ni usmál.

„Ty.“ Zlehoučka ji políbil. Pomalu se mazlil s jejími rty. „Kdyby ses mi dneska večer v posteli oddala, byli bychom ráno na cestě pro žádost o uzavření sňatku.“

„Kvůli tvému svědomí?“ zeptala se.

Tiše se zasmál. „Kvůli mému tělu,“ řekl. „Milování nebývá bez následků. Chci tě tak, že po prvním týdnu bys byla určitě těhotná, moje malá Abby.“

Zapálila se studem a schovala před ním svou tvář. Cítila, jak se mu hruď otřásá smíchy.

„Slyšela jsi dobře, co jsem řekl, když jsi mě varovala, že milování je příliš velký risk?“ zeptal se tiše.

Srdce jí divoce poskočilo. „Ano.“

Přisál se jí k ústům. „Nevypadá to jako jasný konec salonního plejboje?“

„Ale tos mě přece chtěl…“

„Panebože, pořád chci!“ vydechl. „Ale buď si jistá tím, že chlapi, kteří mají sex jako povyražení, Abby, rozhodně nepovažují za velké povyražení dělání dětí.“

„Přestaň,“ zašeptala.

Cítila na svých rtech jeho úsměv. Miluju její nevinnost, její reakce, pomyslel si. Už se ničeho nebojím. Teď už konečně vím, proč po té zatracené nezvané návštěvě řekla to, co řekla.

Nabídla mi možnost utéct, vyvléknout se z toho, co jsem řekl. Ale já tu možnost nechci, nepotřebuju ji. Chci Abby. Chci budoucnost.

„Odvezu tě teď domů,“ řekl hlasem přetékajícím něhou. „Až do svých narozenin o mně můžeš přemýšlet, zjistit, jestli ti chybím a jestli po mně toužíš. A potom, jestli proti tomu nebudeš nic mít, dám ti narozeninový dárek, na jaký nikdy nezapomeneš.“

„Co?“ zeptala se bez dechu.

Políbil ji na otevřená ústa. „Sebe,“ zašeptal jí do polibku.

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

Abby strávila pár následujících dlouhých týdnů tím, že přemýšlela, co to mělo znamenat. Co tím Calhoun myslel – že se z nich pak stanou milenci? Nebo měl na mysli něco úplně jiného?

Po posledním, vášnivém líbání ji toho osudného večera odvedl z bytu a odvezl domů, ale v autě už si nedovolil nic osobního. Celou cestu mluvil o práci ve firmě, o věcech okolo domu a dokonce i o počasí. Vysadil ji u paní Simpsonové před domem a na rozloučenou jí věnoval vřelý, důvěrný úsměv, který doprovodil něžným, velmi cudným polibkem na čelo.

A jak slíbil, tak se i choval. Od té doby jí nezavolal, ani se ji nepokusil navštívit. Byla to nejtěžší doba, jakou kdy zažila. Jednou nebo dvakrát se sešla s Misty, ale musela se vší silou vůle přemáhat, aby se tvářila vesele a zamezila tak nepříjemným otázkám. Tyler ji párkrát pozval na večeři, ale Abby se vždycky na něco vymluvila, protože neviděla nejmenší důvod, proč by měla někam chodit s nějakým jiným mužem. Jediné, na co měla v těch dnech náladu, bylo ležet, zírat do stropu a snít o Calhounovi. Jestli je to to jediné, co mám, je to pořád víc, než má spousta osamělých žen, myslela si.

Na druhé straně si moc oblíbila novou práci v pojišťovací kanceláři, takže její šéfové s ní byli navýsost spokojeni. V novém bytě se zabydlela bez problémů, jediné, co jí vadilo, bylo, že se vrací z práce domů do prázdných pokojů. A tak, jak dny ubíhaly, byla čím dál tím víc nedočkavá na setkání s Calhounem.

Když už to nemohla vydržet, vydala se do domu bratrů Ballengerových, aby si promluvila s Marií o večírku a dala Justinovi seznam hostů. Přes všechen stesk se však vlastně nechtěla setkat ani s jedním z bratrů, proto to zařídila tak, že tam šla v dobu, kdy byli oba pryč a ona se nepotkala s nikým jiným než s Marií. Stačilo jí, když ji Maria ujistila, že v domě je všechno v pořádku. I oba páni vypadají, že jim nic neschází. Své informace doprovodila spikleneckým mrknutím, které znamenalo, že o všem ví, a Abby byla na vrcholu blaha.

Ten večer, na kdy byl naplánovaný večírek, přijela Abby do domu Ballengerových jako první. Pomyšlení na to, že se setká po dlouhých dnech s Calhounem, ji málem připravilo o rozum. Všechny její vzpomínky a fantazie to celé ještě mnohem víc ztěžovaly.

Pro dnešní večer si zvolila hedvábné šaty v barvě elektrického výboje, které výborně podtrhovaly barvu jejích očí a zdůrazňovaly její nádhernou postavu. Byly úzké s odhalenými rameny, rafinovaně řešeným živůtkem a dlouhou rovnou sukní. Vyčesala si vlasy do vysokého drdolu a kolem uší a nad čelem vytvořila malé kudrlinky. Vypadala neobvykle dospěle a zkušeně. Přestože si nepřipadala krásná, tušila, že jí z výrazu tváře vyzařuje dychtivé očekávání Calhounova slíbeného dárku. Co mi asi chce dát, nešlo jí posledních pár týdnů z hlavy.

Maria jí otevřela a impulsivně se na ni vrhla a dala jí obrovskou pusu.

„Vypadáte nádherně, slečinko,“ spráskla starší žena ruce a obdivné vydechla. „Všechno už je připravené a všechno vypadá tak nádherně! Dokonce i kapela tady byla na čas. Právě se začínají sjíždět hosté. Jacobsovi jsou v obývacím pokoji s panem Justinem,“ drmolila hospodyně se silným španělským přízvukem.

Abby se chytila za pusu, ale Maria rychle zavrtěla hlavou, aby ji uklidnila.

„Ne, ne, všechno je v pořádku,“ řekla. „Seňor Justin a seňor Tyler mluví o chovu dobytka a seňorita Shelby…“ Maria si smutně povzdechla a mávla rukou. „Nespouští z pana Justina oči, v nichž má dychtivost napůl uschlých květin toužebně očekávajících déšť. Může mi to srdce utrhnout.“ Dramaticky se odmlčela.

„Mně taky,“ souhlasila s ní tiše Abby. „Jdu jí rychle dělat společnost.“

Rychle vešla do obývacího pokoje a hned se vrhla k Shelby. Ta měla na sobě dlouhou tmavě zelenou sametovou sukni a jednoduchou hedvábnou halenku a vypadala nádherně. Justin a Tyler, oba v tmavých oblecích s kravatami, vyskočili, když Abby vešla. Oba typicky mužským pohledem ocenili její odvážné šaty i složitý účes.

„Všechno nejlepší k narozeninám, zlatíčko,“ řekl Justin něžně a vyšel jí v ústrety. Objal ji a políbil na tvář. „Přeju ti ještě nejmíň pětkrát tolik.“

„A já ještě o dalších jednadvacet víc,“ přidal se Tyler. Když ji sevřel do náruče, zajiskřilo mu v jeho zelených očích. Letmo ji políbil na ústa. „Vypadáš fakt nádherně, Abby,“ řekl obdivně. „Moc vám oběma děkuju,“ řekla. „Pamatuju si svoje jednadvacáté narozeniny,“ řekla Shelby a dala Abby velkou pusu. „Je to velmi zvláštní výročí.“ Očima vyhledala Justina a jako by ho prosila o pomoc. Justin stál jako solný sloup, nespouštěl z ní oči a v tváři se mu zračilo nepřeberné množství protichůdných pocitů.

Abby se chtělo při pohledu na ty dva plakat. Předtím tomu nerozuměla, ale teď už moc dobře ví, jak devastující může být tak silná touha po někom, koho nemůžete mít. Zavrtěla hlavou a rozhlédla se po místnosti. Bylo tam ještě pár dalších lidí, hlavně kamarádů ze školy, kteří na ni mávali a pozvedávali sklenky. Usmívala se na ně, ale i srdce jí bylo najednou těžko. „Justine, kde je Calhoun?“ nevydržela to a zeptala se nakonec.

Justin dlouze potáhl z cigarety a pak konečně odlepil svůj zrak od Shelby. Abby konečně vylovila to, co podvědomě očekával od chvíle, kdy vešla do dveří. „Nevím, jestli to vůbec stihne, zlatíčko,“ začal váhavě, protože ani on k čertu neví, kde ten zatracený Calhoun může vězet. Vypadala z té zprávy tak zničeně, že se rozhodl improvizovat. „Vzkazuje ti, že ti přeje všechno nejlepší narozeninám a… Abby!“ Nemohla si pomoct. Propukla v pláč. Ramena se jí otřásala zoufalými vzlyky. „Já… já… promiňte,“ vyrazila ze sebe. Nic jiného vyslovit nedokázala.

„Shelby, vezmi ji radši do mé pracovny, prosím,“ řekl Justin tiše. „Samozřejmě. Bude to tak lepší,“ souhlasila Shelby a vzala Abby něžně kolem pasu. „Abby, prosím tě, neplač. Vím úplně jistě, že by tu Calhoun byl, kdyby to jenom trochu šlo. O tom není pochyb.“

„Za chvíli budu v pořádku,“ řekla Abby tiše Justinovi a nic nechápajícímu Tylerovi, který na ni zíral. „Ještě jednou se omlouvám, byl to dlouhý týden,“ dodala s omluvným úsměvem a utřela si slzy.

„Za tohle ho srazím pěstí k zemi,“ procedil Justin mezi zuby. „Bůh je mi svědkem, že to udělám.“

„Ne, prosím tě,“ zarazila ho Abby. „Jsem si stejně jako Shelby jistá, že má nějaký dobrý důvod, proč nemohl přijít.“ Zasmála se smíchem, z něhož mrazilo. „Možná tu blondýnu…“ Znovu jí vyhrkly slzy a Shelby ji rychle vyvlekla z místnosti ven. Táhla ji přes halu a konečně za nimi zapadly dveře Justinovy pracovny.

„Tady si sedni,“ řekla Shelby a pomohla jí k vínové kožené pohovce, která stála u Justinova psacího stolu. „Naleju ti brandy, jo? Udělá se ti líp.“

„Nenávidím ho,“ vykřikla Abby a schovala si rozpálenou, uslzenou tvář do dlaní. „Kdybys věděla, jak strašně moc ho nenávidím!“

„Umím si to představit docela dobře,“ usmála se hořce Shelby a nalila jí brandy do sklenky. Podala ji Abby a sledovala, jak si lokla a zašklebila se.

Abby zabodla své šedomodré oči do Shelbyiných zelených. Ruka se skleničkou se jí viditelně chvěla. „Neviděla jsem ho už strašně dlouho. Nevolal mi, ani jednou za mnou nepřišel,“ řekla zlomeným hlasem. „Nerozuměla jsem tomu, ale teď už to chápu. Prostě mě odstřihl. Věděl, jak se cítím a nechtěl mě trápit ještě víc…“

„Ať už to znamená cokoliv, myslím, že vím, jak se cítíš,“ řekla Shelby a přisedla si k ní. Vzala ji za ruku. Dívala se na ni něžně a smutně.

„Ano, já vím,“ přisvědčila Abby a stiskla jí chladné prsty. „Jenomže Justin se od chvíle, co jste se rozešli, nepodíval na žádnou jinou ženu. Calhoun jednou řekl, že Justin umře a bude tě pořád milovat.“

„A stejně silně mě bude zároveň i nenávidět,“ povzdechla si Shelby. „Justin si asi myslí, že jsem spala s někým jiným. Uvěřil mému otci a jeho přátelům a mně nedal vůbec příležitost, abych mu to vysvětlila. Nenechal mě mluvit, nechtěl mě poslouchat. Ale já jsem nikdy žádnému jinému muži ani nedovolila, aby se mě dotkl.“ Abby na ni překvapeně zírala. Tak takhle to bylo!

„Ach, Shelby,“ zašeptala.

Shelby se ušklíbla. „Ti neústupní, tvrdohlaví, pyšní chlapi.“ Zavřela oči. „Já bych za něj přitom položila život.“

„Doufám, že to jednou konečně pochopí,“ řekla Abby a objala ji kolem ramen. Starší dívka si povzdechla. „Ano, zázraky se někdy stávají.“ Podívala se Abby přímo do očí. ‚Už je ti líp? Myslíš, že se tam můžeme vrátit?“ Abby rázně dopila brandy. „Samozřejmě, že můžeme. Nebudu si přece dělat hlavu z toho, že Calhoun nepřišel na moji slávu. Můžu si to krásně užít i bez něj. Koneckonců, byla jsem jeho schovanka a teď už nejsem nic. Je jako každý jiný muž,“ řekla. Pokoušela se bezstarostný tón, ale k uvěření to moc nebylo. Vstala a přihladila si účes. „Asi se budu muset ještě trochu namalovat.“

Obrátila se k zrcadlu a vytáhla rtěnku a pudr. Ale s červenýma ubrečenýma očima toho mohla udělat jen málo. Vrhla na sebe poslední zkoumavý pohled a vyšla s Shelby ze dveří.

Kapela byla výborná. Hráli ty nejslavnější pomalé ploužáky a country písničky. Jejich hlavní zpěvák měl příjemný sametový baryton. Abby nevyšla z kola. Na některé písničky tancovala s Justinem, na některé s Tylerem nebo kamarády ze školy. Calhoun se stále neobjevoval. Abbyino zklamání a zoufalství rostlo každou minutou.

Právě tancovala s Tylerem nějaký pomalý tanec tělo na tělo, když v zádech ucítila žhavý pohled. Ani se nemusela otočit, aby věděla, že Calhoun konečně přijel. Neobtěžoval se objevit dřív, než byla party skoro u konce, pomyslela si Abby hořce. Nenávidím ho! Ze všech sil se snažila uklidnit, aby na ní nebylo znát rozrušení. Zavřela oči a přitiskla se blíž k Tylerovi.

„Calhoun je tady,“ zašeptal jí Tyler do vlasů.

„No a co?“ odpověděla ledově.

Překvapeně zvedl obočí. S obavami se podíval na Calhouna, který vypadal, že každou chvíli vybuchne vzteky, a zároveň zahlédl Justina, razícího si cestu k mladšímu bratrovi. V očích měl blesky, které metal směrem ke Calhounovi. Pěsti se mu zatínaly.

„Abby, Justin se žene na Calhouna a v očích má smrt,“ řekl jí tiše. Výborně,“ opáčila. „Doufám, že ho zabije.“

„Abby!“

Kousla se do spodního rtu. „Je mi to jedno. Jen ať ho třeba zabije,“ opakovala umíněně. „Nesmí ti to být jedno,“ řekl Tyler rázně. Přestal tančit, ale nepouštěl ji z náruče. „Nech toho. Jestli ho opravdu chceš, probohasvatého, dej mu to najevo. Když nad ním budeš ohrnovat nos a kašlat na něj, ztratíš ho navždycky. Copak ti to není jasné?“ naléhal na ni.

„Ty tomu nerozumíš,“ odbyla ho.

„Abby, podívej se na Shelby a na Justina,“ nedal se Tyler. „Chceš opravdu skončit takhle? Že se budete oba navzájem trápit a uvnitř se budete užírat a budete nešťastní?“ domlouval jí tichým hlasem.

Vzhlédla k němu a chvíli se mu dívala do očí. Pak se ohlédla ke dveřím, kde proti sobě stáli Calhoun a Justin jako dva bojovní kohouti. Zhluboka si povzdechla. „Tak jo,“ souhlasila nakonec nevrle.

Tyler se na ni usmál. „Hodná holka. Tak jdi a mysli na to, co jsem ti řekl.“

Ještě chvíli váhala, ale pak se vydala k oběma bratrům. Tyler ji vyprovázel pohledem, z něhož čišel smutek a beznaděj. Rychle se však vzpamatoval. Právě zahlédl Misty v odhalených zlatých šatech, které si pořídila speciálně na večírky, jak se k němu hrne, aby ho požádala o tanec.

Když se Abby přiblížila na doslech, Justin zmlkl. Zíral na Calhouna.

„Řekni to Abby,“ nařídil mu krátce. „Zažívá tu peklo, místo aby si užívala večírek na oslavu svých jednadvacátých narozenin.“

Justin se chladně zasmál, probodl Calhouna pohledem a vydal se věnovat hostům. Calhouna tam nechal stát s nepříčetným výrazem. Abby zírala z jednoho na druhého, protože ničemu nerozuměla. „Díky, že jsi nakonec přišel,“ řekla lehkým tónem. „Nádherně si to tu užívám. Myslím, že oslava se opravdu vydařila. Maria si dala záležet.“

„Jak sis mohla myslet, že tě v tom nechám samotnou a nepřijdu ti ani popřát?“ zeptal se jí Calhoun tiše. „Nepodezírala jsi mě přece z toho, že se k tobě otočím zády a budu dělat, že tě neznám, ne? Panebože, neříkej, že mě tak málo znáš!“

Úplně ji vyvedl z míry, protože omluvy nečekala. Vzhlédla k němu a snažila se v jeho očích najít pomoc. „Co se vlastně stalo?“

„Narazil jsem s jaguárem do stromu a trochu jsem ho pomuchlal,“ odpověděl z bezstarostným úsměvem, který měl celou událost zlehčit. „Jel jsem moc rychle, protože jsem se na tebe těšil a vlítl jsem do zatáčky, kde byl rozlitý olej nebo co. Dostal jsem smyk a byl jsem v tom stromě, ani nevím jak.“

Abby zbledla jako stěna, když to slyšela. Před očima jí vyvstal obraz mrtvého Calhouna ležícího na silnici. Pochopila, jak byla její podezření nespravedlivá a roztřásla se po celém těle.

Beze slova se k němu silně přitiskla. Objala ho třesoucíma se rukama a v tu ránu zapomněla na všechno kolem. Existuje pro ni jen Calhoun.

„Chvěješ se,“ řekl s překvapením v hlase. Hladil ji svou velkou dlaní po zádech, která jí odhaloval hluboký výstřih. „Jsem v pořádku, miláčku, nic se mi nestalo. Už nemusíš mít strach,“ konejšil ji.

Přivinula se k němu ještě blíž a snažila se potlačit slzy, které se jí draly do očí. Chvěla se čím dál víc, nedokázala to zastavit.

„Proboha…!“ Vyvedl ji z místnosti a už podruhé toho večera skončila ve spásném klidu Justinovy pracovny. Calhoun za nimi zavřel dveře, aby je nerušil hluk konverzace a hudba doléhající sem z obývacího pokoje. Zabořil se svýma tmavýma očima do jejích, které pořád ještě plavaly v slzách.

„Opravdu jsem nechtěl prošvihnout oslavu tvých narozenin, holčičko,“ zašeptal něžně.

Tohle je můj starý Calhoun, pomyslela si vděčně. Můj strážce. Můj záchrance. Ten pozorný, starší muž, který na mě vždycky dá pozor a ochrání mě. Akorát, že to neznělo zrovna jako vyznání od milence a Calhoun tak ani nevypadá, pomyslela si zklamaně. Zřejmě věnoval uplynulé týdny tomu, aby se vzpamatoval a odstranil mě ze svého citového života. Udělalo se jí z toho špatně a znovu se roztřásla. Už netoužila po ničem jiném, než být co nejrychleji doma, zabořit hlavu do polštáře a plakat, dokud neusne.

„Já… já vím, že bys to neudělal schválně,“ odpověděla zastřeným hlasem. Pak se pokusila usmát, ale byl to úsměv skrz slzy. „Je to od tebe a od Justina hezké, že jste mě nechali udělat oslavu tady.“

Zadíval se jí pozorně do očí. Opřel se zády o dveře a byl ve svém večerním obleku neobyčejně elegantní. Bílá hedvábná košile mu slušela, světlé vlasy kontrastovaly s opálenou pletí, pod drahým oblekem se mu rýsovaly svaly. „Promiň, ale to zní trochu divně,“ řekl. „Vypadáš zvláštně.“ Pozorně si ji prohlížel.

„Měla jsem náročný týden, to je všechno,“ pohodila hlavou. Její hlas však zněl jako z poškrábané desky. „Strašně se mi líbí moje nová práce. Úplně jsem se do ní zamilovala. Ale jsme strašně vytížení. A…“

„Nech toho,“ přerušil ji.

Zavřela oči a po tvářích se jí začaly koulet slzy. V prstech pevně sevřela elegantní látku svých šatů, aby našla ztracenou rovnováhu. „Promiň. Omlouvám se,“ vzlykala přerývaně.

„Pojď ke mně, Abby,“ řekl tónem, který si dobře pamatovala. Vždycky ji tak utěšoval – hlubokým, sametovým hlasem, který sám o sobě hladil.

Otevřela oči a zadívala se na něj. Nepohnula se. „Nestojím o tvůj soucit,“ zašeptala.

Tvář se mu rozjasnila. „A o co tedy stojíš?“ zeptal se jí tiše.

Sklopila oči k jeho naleštěným černým polobotkám. „O měsíc a hvězdy a slunce,“ řekla kousavě.

V tom se rychle pohnul. Jedna jeho dlouhá ruka vystřelila a popadla její ledové prsty. Najednou ucítila v dlani nějaký malý předmět. Zamračila se. Bylo to tenké a chladné. Sevřel jí kolem toho prsty a pak ji pustil.

Rozevřela dlaň, aby se na to podívala. Byl to prsten. Hladký kroužek bez kamínku i bez ozdob. Snubní prsten.

Přistoupil k ní blíž a objal ji. Něžně ji dovedl ke kožené pohovce, na níž seděla před pár hodinami s Shelby, a vtlačil ji do ní. Pak si klekl na kobereček před ní. Jeho zlaté vlasy zářily stejně jako ten kroužek v její dlani. Ruku měl na jejím koleni.

„Miluju tě,“ řekl tiše a vpíjel se svým zářícím zrakem do jejích uplakaných očí.

Neuhnula pohledem, utápěla se v jeho tmavých očích, vnímala intenzitu jeho pohledu. „C-cože?“ zakoktala, protože si nebyla jistá, jestli rozuměla.

„Miluju tě,“ zopakoval trpělivě. „Až do té noci, kdy jsi byla u mě, jsem to nevěděl. Pak jsem na to přišel a zase jsem si na to nemohl zvyknout.“ Tiše se zasmál vlastní pošetilosti a pohladil její tvář obdivným, nadšeným pohledem. „Ale teď jsem si tím naprosto jistý. Těch posledních pár týdnů jsem zažil to největší peklo ve svém životě. Stokrát jsem obcházel pod tvými okny ve tři hodiny ráno a každou noc jsem ve svých představách uléhal s tebou. Přemýšlel jsem o tom, že tě unesu z práce a odvezu do hor. Ale slíbil jsem ti, že ti nechám čas na rozmyšlenou, tak jsem to chtěl dodržet. Teď je to naštěstí už za námi. Jestli si mě nechceš vzít, zabij mě, abych tě neznásilnil tady, na téhle pohovce.“

„Chci si tě vzít,“ zašeptala. „Ale…“

„Ale co?“ zeptal se také šeptem.

Pootevřela rty a protáhla se tak, že jí večerní šaty sklouzly dolů a odhalily nahá ňadra se vztyčenými bradavkami. „Ale nemohl bys mě přece jenom ještě i znásilnit?“

Zadržel dech. „Neříkej to dvakrát,“ vydechl přiškrceným hlasem.

Vztáhl k ní ruce a zlehka jí přejel dlaněmi po odhalených ňadrech a stáhl jí šaty až na boky. Klečel před ní a s úžasem si prohlížel tu nádheru – jemnou, perleťově bílou pleť, něžně růžové bradavky, které se zdvíhaly v rytmu jejího vzrušeného dechu. Nakonec ji k sobě přitáhl a zabořil jí hlavu mezi prsa.

Abby ucítila jeho ústa na své rozpálené pokožce a rozklepala se. Vzala mu hlavu do dlaní a něžně ho políbila do vlasů. Mazlila se s ním a nakonec tiše, sotva slyšitelně zašeptala: „Miluju tě.“ Odmlčela se. „Promiň, že jsem dělala takový… povyk. Myslela jsem si, že jsi někde s nějakou jinou ženou, že mě nechceš… Ach, Calhoune!“ zajíkla se.

Calhoun vzal právě do úst jeden její nádherně plný prs a jemně jí přejížděl po bradavce jazykem. Jednou rukou jí šátral na zádech a hledal zip. V následujícím okamžiku ležela pod ním na koberci, ani nevěděla, jak se tam ocitla. Na sobě už neměla šaty, jen kalhotky, podvazkový pás, který jí vybrala kdysi Misty pro zvláštní příležitosti, a punčochy.

„Byl jsem v Houstonu kupovat prsten. Nebo vlastně dva. Mám pro tebe samozřejmě i zásnubní, ale museli ho zmenšit. Je v něm zasazený žlutý diamant.“ Mluvil přerývaně, protože ji mezitím hladově líbal. „Pak jsem se dostal do dopravní zácpy, znáš to na dálnici v tuhle dobu. Už jsem tušil, že přijedu pozdě, takže když se to trochu uvolnilo, dupl jsem pořádně na plyn. Trochu jsem to přehnal, uvědomil jsem si to v okamžiku, kdy jsem dostal smyk. Ale teď už je všechno v pořádku, ne, lásko?“ Přejel jí horkými dlaněmi po těle. Cítil, jak se chvěje. „Abby, můžeme se milovat rovnou tady?“ zeptal se nejistě.

„Někdo by sem mohl přijít,“ zašeptala bez dechu. Na jednu stranu po něm toužila tak, že by se s ním milovala okamžitě na podlaze Justinovy pracovny, na druhou stranu se přece jenom styděla.

Calhoun se usmál nad jejími rozpaky. „Zamknu dveře,“ navrhl. „Chci tě.“

„Taky tě chci,“ zašeptala mu do pootevřených úst.

Pomazlil se svým nosem s jejím. „Taky můžeme jít nahoru do mé ložnice a zamknout se tam. Nikdo až na Justina by nás tam nehledal.“

„Ale hosti…“ namítla.

„Myslím, že nás nikdo nebude postrádat. Bavili se mezi sebou docela dobře. Abby, chci tě. Chci tě mít na blízku po zbytek svého života, dokud neumřu. A kdybys otěhotněla…“ Vzal její hlavu do horkých dlaní a podíval se jí zblízka do očí. „Chtěla bys se mnou dítě?“ zeptal se.

Políbila ho na ústa s něhou, která ho až bolela. „Miluju tě,“ zašeptala. „Chci s tebou mít spoustu dětí, nejenom jedno.“ Rozesmál se. „Jsi hrozně mladá…“ Také se usmála. „Tím líp.“ Pohladila ho prstem po hustém obočí. „O to víc bych si s nimi rozuměla. Ještě pořád mě baví dětské hry.“

Odhrnul jí vlasy z obličeje a zadíval se na ni teplým, něžným pohledem plným touhy. „Abby… nikdy se mi ani nesnilo o tom, že by mohlo být tak sladké někomu patřit. Mít někoho, kdo patří mně. Mít rodinu.“ Něžně ji pohladil po ňadrech. „Od chvíle, kdy jsem se tě poprvé dotknul, si už neumím představit, že by pro mě kdy existovala nějaká jiná žena. Vyvolala jsi ve mně úplně nové pocity. Konečně se cítím celistvý, kompletní.“

„Já se díky tobě cítím stejně,“ odpověděla a svými ústy vyhledala jeho rty. Líbali se dlouho, pomalu a něžně. „Ale Justinovi by se asi nelíbilo, kdyby zjistil, že spolu jdeme nahoru,“ vydechla nakonec.

„Neuvidí nás,“ zašeptal a spiklenecky se usmál. „Máš smysl pro dobrodružství? Budeme se tajně plížit, aby nás nikdo neviděl.“

„Mám strach…“

„Zítra odpoledne budeme manželé. Už jsem objednal obřad. Ještě si musíme nechat udělat krevní testy, ale to hravě zvládneme ráno. Pak už nám nic nestojí v cestě,“ řekl. Oči mu při tom zářily.

„Ty jsi ale prostopášník,“ řekla a tiše se zasmála.

„Napravený prostopášník,“ opravil ji. „Tak dobře,“ vydechla.

Dlouze se jí zadíval do očí. „Strašně po tobě toužím, ale rád počkám, pokud si to budeš přát.“

„Copak bys to vydržel?“ namítla.

Usmál se. „Abby, cítím se s tebou ženatý už od té noci, kterou jsme spolu strávili v mém bytě. Kus papíru a pár sentimentálních slov mě k tobě nemůže připoutat víc, než se cítím připoutaný už teď. Miluju tě, lásko,“ řekl tiše a trochu se přitom zajíkl. Bylo poznat, že to neříká každý den. „V těch slovech je začátek i konec mého života, věř mi.“

Přitiskla se k němu. „Taky tě miluju.“

Pomohl jí znovu se nasoukat do šatů a opatrně ji vyvedl ze dveří Justinovy pracovny kolem pokojů pro hosty k zadnímu schodišti. Potichu se smáli jako malí, když opatrně stoupali vzhůru. Konečně vyšplhali do prvního patra a opatrně se vydali ke Calhounově ložnici. Jen co zahnuli za roh, narazili na Justina, který tam netrpělivě hlídkoval. To setkání je dostalo zpátky na zem.

Abby tiše vyjekla, protože se lekla. Calhoun zaklel a zrudl. Justin zvedl obočí a přísně se na ně zadíval. Tak tam stáli a vzájemně na sebe zírali.

„Už vás unavilo tancovat?“ prolomil Justin ticho jako první.

Potměšile křivil rty.

Calhoun si rozpačitě odkašlal. „Jdeme zrovna… jdeme…“ nic ho nenapadlo. „Jdeme si promluvit,“ zaimprovizovala Abby. Justin obrátil svůj tmavý zrak k její tváři a dlouho v ní mlčky studoval každou čárku. Pak se otočil zpátky ke Calhounovi, který pod jeho soudcovským pohledem sklopil zrak.

„Sakra táhni ke všem čertům,“ nevydržel to Calhoun nakonec a vybuchl. „Ty zatraceně dobře víš, kam jdeme a proč. Ale je tu něco, co ani netušíš, starý brachu. Miluju Abby z celého srdce. Zítra se budeme brát. Mám na to v kapse papír, kde je to černé na bílém.“

„A taky jsem dostala prsten,“ dodala Abby, která byla z kompromitující situace celá nesvá. Jak mohl Calhoun říct, kam jdeme a proč, pomyslela si zahanbeně.

„Tak to vám gratuluju,“ řekl Justin potěšeně. „Nikdo nemůže být z té zprávy šťastnější než já. Pokud k tomu můžu něco říct, tak snad jedině: už bylo načase. Nebylo s vámi k vydržení.“

Calhoun zlehka objal Abby v pase. „Děkujeme,“ odpověděl s úlevou.

„Budeš úžasný švagr,“ dodala Abby a poddala se Calhounově majetnickému gestu. „Ten nejlepší,“ řekl Calhoun. Justin se potměšile usmál. „Tímhle mě neoblafnete, milánkové. Nikam nejdu a vy taky ne. Do ložnice vás spolu nepustím.“

„Sakra, Justine!“ zaklel Calhoun.

Čtyřiadvacet hodin to ještě vydržíte,“ nedal se Justin přesvědčit. „Po svatbě si jeďte do Houstonu a udělejte si líbánky v tom tvém skvělém bytě. Tam můžete… ehm… tam si můžete užívat, co hrdlo ráčí.“

„Poslouchej…“ pokusil se ho Calhoun obměkčit. „Abby, měla bys mu říct, co si opravdu myslíš opředmanželském sexu,“ vybídl Justin svou někdejší svěřenkyni.

Abby se ušklíbla a objala Calhouna kolem krku. Povzdechla si a chvíli přemýšlela. „No jo, ale já ho miluju, víš,“ řekla nakonec.

„Myslel jsem, že to chceš stejně jako já a ne, že mi chceš vyhovět proto, že mě miluješ,“ řekl jí Calhoun něžně a díval se jí přitom do očí. „Nikdy bych na tebe netlačil, to přece víš.“

„Jasně, že to vím,“ odpověděla a oči měla náhle plné něhy. „Ale přece jsem tě nemohla odmítnout.“

Láskyplně se na ni usmál. „Jsi můj miláček a já tě miluju,“ odpověděl.

„Taky tě miluju,“ zašeptala a usmála se na něj.

Jemně ji políbil. „Myslím, že bude lepší, když počkáme. Kromě toho nám Justin stejně stojí v cestě a nevypadá, že hned tak uhne.“

„Asi bude lepší, když počkáme,“ souhlasila Abby.

Calhoun ji políbil a pak ji pustil.

„Jdi dolů tancovat, Abby. Oslavuješ přece jednadvacáté narozeniny. Pak si spolu můžeme zazpívat tu příšernou pijáckou píseň, kterou tě onehdy tak obětavě naučil Justin.“

Justin se na něj napůl nešťastně a napůl omluvně podíval. „Stejně za všechno můžeš ty,“ připomněl mu.

Calhoun vysoko zvedl obočí.

„Všechno, co jsem provedl, je, že jsem vzal Shelby tancovat.“

Justin ho šlehl chladným pohledem.

„Kdybys nebyl můj vlastní bratr, rozbil bych ti za to pusu.“

Za nimi na schodech se ozval podivný zvuk. Všichni tři se otočili a pár kroků od nich stála Shelby a překvapeně zírala. Zřejmě přemýšlela o Justinových slovech a nemohla je pochopit.

„Jen pojď mezi nás, Shelby,“ řekl mrazivě Justin. „Pojď a potěš se informací, že bych ještě šest let po našem rozchodu vraždil, když se tě dotkne nějaký cizí muž. Určitě z toho máš radost, co?“

„Myslím, že jsme na tom oba dva stejně, Justine,“ řekla Shelby tiše. „Nebo si myslíš, že mě nezabíjí, když tě vidím s jinou ženou?“

Otočila se a běžela po schodech dolů. Justin za ní šokovaně zíral.

„Proč se konečně neusmíříte a nevezmeš si ji do ložnice?“ zeptal se Calhoun bratra. „Pak bychom s Abby mohli stát proti vám a blokovat Vám cestu. Aspoň bys poznal, jaké je to mučení.“

Justin mu řekl něco rychlou španělštinou. Abby nerozuměla ani slovo. Otočila se a vydala se za Shelby dolů.

Calhoun, který zahlédl její zmatený výraz, jí ještě stačil zašeptat do ucha: „Řeknu ti, co to znamenalo, až se vezmeme.“

A taky jí to řekl. Bylo to o dva dny později, když leželi jeden druhému v náručí ve velké měkké posteli v Calhounově bytě. Slunce si prodíralo cestu polostaženými závěsy. Nikam nespěchali, užívali si blízkost toho druhého.

„Co to Justin říkal španělsky, když jsme předevčírem večer stáli nahoře na schodech a Shelby odešla?“ vzpomněla si najednou Abby.

„Řekl, že kdyby dostal Shelby do postele, bylo by to jako výlet na rajský ostrov s pobřežím posetým minami,“ zakuckal se Calhoun smíchy. „Chudák Justin,“ dodal už tišeji a v hlase měl soucit se svým nešťastným starším bratrem. „Tak strašně ji miluje, že by s ní asi ani neuměl žít.“

Podívala se mu do očí a ruku mu vláčně položila na vypracovanou hruď. „Co to znamená? Teď ti vůbec nerozumím,“ zeptala se udiveně.

„Justin s Shelby nikdy nespal,“ odpověděl Calhoun tiše. „A představ si, že od chvíle, kdy zrušili své zasnoubení, nespal ani s žádnou jinou.“

Abby překvapeně zadržela dech. Jak to? Vůbec to nedokázala pochopit.

„To není tak zvláštní, Abby,“ řekl, zakryl ji svým tělem a podíval se jí něžně do očí. Pokrývky se jim shrnuly a Calhoun si s nevýslovným potěšením prohlížel její nádherné nahé tělo, se kterým si hrál a pronikal do něj celou noc předtím. „Od chvíle, kdy jsem tě políbil, se taky už nemůžu dotknout žádné jiné ženy.“

„To je velmi důležité prohlášení,“ zašeptala vzrušeně a hladila ho třesoucí se rukou v chloupcích na hrudi, pak sklouzla dolů na žaludek, na břicho s pevnými svaly a hebkou pokožkou a ještě níž, až k jeho opětovným vzrušením vztyčenému mužství.

„To je, myslím to smrtelně vážně,“ souhlasil. Co nejněžněji ji políbil na ústa a zašeptal jí do ucha: „Neublížil jsem ti předtím moc? Myslíš, že bychom se mohli milovat znovu? Nechci, aby tě to bolelo.“

Zrudla, protože si připomněla, jak to napoprvé bylo nádherně něžné, pomalé a ohleduplné. Pořád jí šeptal do ucha spoustu uklidňujících a konejšivých slůvek. Potlačil své vlastní potřeby a počkal, až vzroste její vzrušení. Teprve, když byla dostatečně vlhká a připravená ho přijmout, vstoupil co nejpomaleji do ní. Nebylo to nejsnazší ale přesto skoro necítila bolest a strach už vůbec ne. Dala mu všechno, co žádal, odevzdala se mu celá a bez podmínek.

„Teď je mi dobře,“ řekla a obrátila k němu své zářící oči. Zblízka si prohlížela jeho mužnou tvář. „Zařídil jsi to tak, že je mi nádherně.“

„Hlavně, že už nejste panna, paní Ballengerová,“ řekl s nadšením a zadostiučiněním. Jeho žádost každou minutou vzrůstala. Už to nemohl vydržet. „Ale nebyla to nejsnazší iniciace.“

Lehce ho plácla po tváři. „Miluju tě a pokud i ty miluješ mě, je všechno jednoduché.“

Znovu ji políbil a líbal ji následujících několik minut. Pak se smíchem řekl: „Ty víš, jak to zařídit, abych se cítil skromně, miláčku.“

„A ty víš, jak zařídit, abych se cítila divoce,“ vydechla, protože cítila, jak jí jeho ruce putují po těle. Jeho dotyky ji dováděly k extázi. „Ano tohle mi dělej, prosím,“ sténala vzrušeně.

Cítil, jak ho její vzrušení ještě víc rozpaluje. Její nevinnost ho dostávala tak, že si nikdy neuměl představit že by se něco takového mohlo stát. Těšil se na chvíli, kdy do ní znovu pronikne, jak jen to šlo, dokud nekřičela touhou a neprosila ho, ať už to konečně udělá. Pak do ní pomalu, ale rázně vstoupil a začal se pohybovat v pomalém rytmu. To, co se dělo, překonávalo její nejdivočejší sny i jeho vlastní zkušenost, přetočil se na záda a ji vzal s sebou, takže byla najednou nahoře. Držel ji pevně za boky narážel ji na sebe. Reagovala na každý jeho pohyb, byla velmi učenlivá a navíc ji to strašně vzrušovalo. Blížila se vyvrcholení, Calhoun taky. Vykřikla a v milostné křeči se zhroutila na něj.

Abby podnikla dobrodružnou cestu za poznáním lásky a získala nádhernou zkušenost, jaké je lásku s někým sdílet. Poznal to i Calhoun, který to nikdy předtím v náručí jiné ženy nezažil. Tiše jí to rozechvělým, něžným hlasem zašeptal do ucha.

Usmála se. Pořád ještě na něm ležela a nechtělo se jí pohnout. „Nemám s kým srovnávat,“ řekla, „… ale na stupnici od jedné do deseti ti dávám dvacítku.“

Calhoun se tiše zasmál, zavřel oči a vychutnával si pocit, jak do sebe jejich těla skvěle zapadají.

„Abby, co bys řekla tomu, kdybychom se přestěhovali do starého domu Dempseyových?“ zeptal se najednou.

Abby překvapením otevřela oči. „Myslíš v tom velkém viktoriánském domě, který jste s Justinem koupili loni? Už je rekonstruovaný a zařízený, ne? Myslela jsem, že ho chcete používat jako kanceláře.“

„Jo, původně jsem si to myslel,“ souhlasil. „Ale teď jsem o tom přemýšlel a chci tam žít s tebou.“

„Proč tam a ne s Justinem?“ zeptala se tiše.

Zlehka ji pohladil po vlasech a zavrtěl hlavou. „Kdybychom zůstali pod jednou střechou, měl by, chudák, ze života peklo.“

„To chápu. Kdyby nás měl každý den na očích a viděl, jak jsme šťastní, musel by pořád myslet na to, co ztratil,“ usmála se smutně. „Budu s tebou bydlet, kdekoliv si vymyslíš.“

Něžně se jí zadíval do očí. Pak si ji k sobě přivinul a přehodil přes oba pokrývky. „Miluju tě, Abby,“ zašeptal blaženě.

„Taky tě miluju,“ odpověděla mu. Objala ho a zhluboka vydechla. Je jaro a brzy se pastviny pokryjí nádherným kobercem lučních květin.

Zavřela oči a propadla se do nádherných představ ospalého letního dne, kdy bude sedět a Calhoun ji bude objímat kolem ramen a kolem nich budou batolit jejich děti. Bylo to tak nádherné, že ani na chvíli nezalitovala, že se rozhodla sdílet svoji budoucnost s tímhle vysokým, mohutným Texasanem.