Diana Palmer

Long, Tall Texans 02. Láska je risk

PRVNÍ KAPITOLA

Už ráno bylo dost teplo a na odpoledne byla předpověď až osmatřicet stupňů.

Ani takové počasí však zjevně neodradilo účastníky dražby. Také vyvolávač, který stál v elegantním krytém vchodu do honosného bílého sídla, vydržel monotónně vyvolávat, přestože si pravidelně musel stírat praménky potu ze své faldovité tváře.

Justin Ballenger pozoroval dražbu usedlosti a černé oči se mu úžily pod krempou drahého krémového stetsonu. Tentokrát sem nepřišel nakupovat. Tentokrát ne. Ale i tak měl právě na téhle aukci osobní zájem.

Prodával se Jacobsův dům, sakumprásk se vším, co k němu patřilo, a on měl pocit, že by měl cítit něco jako triumf. Přece se mu poštěstilo být u toho, dívat se na to, jak všechno, co po sobě zanechal starý Bass Jacobs, jde k čertu.

Ale Justin nic takového kupodivu necítil. Celý proces ho naopak tak zvláštně rozrušil. Bylo to jako pozorovat, jak dravec trhá bezmocnou kořist na kusy.

Justin pokračoval v prohledávání davu očima. Snažil se objevit Shelby Jacobsovou, ale nikde ji neviděl. Usoudil, že Shelby s bratrem Tylerem jsou v domě a pomáhají třídit nábytek a další Starožitnosti určené do dražby.

Koutkem oka zahlédl nalevo od sebe pohyb. Vedle něj stála Abby Ballengerová, už šest týdnů mimo jiné jeho švagrová.

„Tebe jsem tady vážně nečekala,“ poznamenaa s úsměvem se na něj podívala. Žila s ním a s Calhounem, vlastně se svými skoro nevlastními bratry, od té doby, kdy jejich otec a její matka tragicky zahynuli. Jejich rodiče se měli brát, a tak si oba bratři vzali Abby k sobě a starali se o ni. A právě před pár týdny měla s Calhounem svatbu.

„Já přece nechybím na žádné aukci,“ odpověděl Justin. Pak se podíval směrem k účastníkům dražby. „Jacobsovy tu ale nikde nevidím.“

„No, on Tyler je v Arizoně.“

Abby si povzdychla. Neušlo jí, jak se najednou v Justinových temných očích zajiskřilo.

„Ne že by to vzdal bez boje, ale měl na ranči něco naléhavého a musel to jet řešit.“

„Takže Shelby je sama?“ vyhrkl Justin.

„Bohužel asi ano.“

Abby se na něj letmo podívala a pak hned zase odvrátila tvář. Stěží potlačovala úsměv.

„Je v bytě, co si pronajala ve městě.“ Abby si urovnala záhyb na šedé sukni.

„Je to nad tou právnickou firmou, kde pracuje…“

Justinova už dost podmračená tvář získala ještě tvrdší výraz. Když se ze své výšky obrátil k Abby , zapomněl na tu chvíli, že svírá v ruce doutnající cigaretu.

„Panebože, to není byt, to je staré skladiště!“

„Barry Holman ji nechá, aby si to tam trochu předělala,“ řekla Abby, která v tu chvíli vypadala se svýma světlýma očima a tmavými vlasy jako ztělesnění nevinnosti. „To víš, teď zrovna nemá dvakrát na vybranou, Justine. Dům se prodá, a kde jinde by si mohla dovolit bydlet za to, co vydělá? Pryč bude muset jít úplně všechno. Víš, Tyler a Shelby si nejdřív mysleli, že si budou moct nechat aspoň dům a pozemek, ale na zaplacení otcových dluhů padne všechno do posledního šestáku.“

Justin si mumlal něco pod vousy a upřeně se díval na velký elegantní dům, který svým způsobem ztělesňoval všechno, co nenáviděl na Jacobsově rodině celých posledních šest let, šest let od okamžiku, kdy Shelby zrušila jejich zasnoubení a zradila ho.

„Ty nejsi rád?“ provokovala ho Abby mírně. „Nenávidíš ji přece po tom všem. Mělo by ti dělat dobře, když ji uvidíš přede všemi sraženou na kolena.“

Justin už neřekl ani slovo. Prudce se k ní obrátil zády a s kamenným výrazem v tváři vykročil k místu, kde parkoval své auto Thunderbird.

Abby se tajnůstkářsky usmívala. Tušila, že bude Justin takhle reagovat, když mu vylíčí, jak strašně tohle celé Shelby raní.

Celé ty dlouhé roky se vyhýbal veškerým kontaktům s Jacobsovou rodinou, doma se o nich nikdy ani slůvkem nezmínil. Během posledních měsíců však na něm bylo poznat napětí. Abby věděla téměř jistě, že Justin stále ještě něco cítí k ženě, která ho pustila k vodě, a taky věděla, že Shelby stále ještě cítí něco k Justinovi.

A tahle Abby, která byla ve svém vlastním manželství až opojně šťastná, toužila po tom, aby byli stejně šťastní i všichni kolem ní a na celém světě vůbec. Napadlo ji, že když postrčí Justina tím správným směrem, tak třeba dokáže, že budou šťastní další dva ubožáci.

Justin se o dražbě usedlosti dozvěděl až ten den ráno, když se o ní zmínil v kanceláři Calhoun při řešení situace s jejich společnou výkrmnou dobytka. Taky to bylo v novinách, ale Justin byl mimo městečko u dobytka a zpráva se mu nedostala do ruky.

Ani ho nepřekvapovalo, že se Shelby dražbě vyhnula. Narodila se v tom domě a prožila tu celý svůj dosavadní život. Její dědeček dokonce to malé texaské městečko Jacobsville založil. Byli odjakživa bohatí a Ballengerovi rozjívení malí kluci ze zchátralého ranče dole při cestě nebyli těmi správnými kamarády, které by si byla paní Jacobsová představovala pro svoje děti. Pro Tylera a pro Shelby. Jenomže paní Jacobsová zemřela a pan Jacobs měl Ballengerovy rád a choval se k nim přátelsky, obzvlášť když si Justin s Calhounem založili svou vlastní společnou výkrmnu dobytka. A když starý pán zjistil, že si chce Shelby vzít za muže Justina Ballengera, řekl Justinovi, že mu jen těžko mohl udělat větší radost.

Justin se snažil ze všech sil, aby pokud možná nemyslel na ten večer, kdy za ním přijel Bass Jacobs s mladým Tomem Wheelorem. A teď to bylo najednou všechno zase tady. Bass Jacobs byl smutný. Řekl Justinovi na rovinu, že Shelby miluje Torna, a nejen že ho miluje, ale že spolu oba spí už celou tu dobu, co se odehrává ta fraška zvaná Shelbyino zasnoubení s Justinem. Bass Jacobs naříkal, že se za Shelby cítí trapně. Tvrdil, že zasnoubení bylo jenom způsob, jak chtěla Shelby rozhoupat svého váhavého ctitele, a teď, když už jí Justin posloužil, ho dál Shelby nepotřebuje. Smutně podal Justinovi zásnubní prstýnek, který od něj Shelby dostala, a Tom Wheelor, celý rudý v obličeji, k tomu mumlal cosi na omluvu. A Bass se pak dokonce rozplakal. K dalšímu kroku ho pak zřejmě dohnal vlastní stud, protože na místě slíbil Justinovi finanční podporu, nutnou k tomu, aby se celá akce s výkrmnou dobytka podařila. Měl jen jedinou podmínku – že se Shelby nikdy nedozví, odkud byly ty peníze. Pak oba muži odjeli.

Justin nebyl z těch, kteří uvěří bez pádného důkazu. Vytáčel Shelbyino telefonní číslo, už když Bass startoval auto. Shelby však nepopřela nic z toho, co se právě Justin dozvěděl. Naopak, všechno potvrdila, dokonce i to s tím spaním s Wheelorem.

Řekla Justinovi, že jen chtěla v Tomovi probudit žárlivost a přinutit ho, aby ji požádal o ruku. Řekla, že doufá, že se na ni Justin nebude moc zlobit, ale že měla vždycky to, co chtěla, a Justin že není dost bohatý na to, aby vyhovoval jejímu gustu, kdežto Tom…

A Justin jí uvěřil. A vzhledem k tomu, že ho od sebe odstrčila už tehdy, když se s ní poprvé a naposled chtěl pomilovat, bylo její přiznání jen potvrzením, že je to opravdu tak.

Justinovou odpovědí byl velkolepý flám. A dalších šest let se k němu nesměla žádná žena ani jen přiblížit, natož zatnout drápek do jeho srdce. Justin byl nepřístupný všem návrhům, a že jich pár bylo. A přitom nebyl žádný krasavec. Jeho snědá tvář byla až příliš drsná, jeho rysy příliš nepravidelné, jeho bezúsměvný výraz příliš hrozivý. Ale postupně získal moc a bohatství, a to k němu ženy přitahovalo.

Jenomže takový zájem jen prohluboval jeho zahořklost. Shelby ho ranila jako nikdo v celém jeho životě a Justin po celá ta léta žil jen s myšlenkou na odplatu.

A přitom teď, když ji najednou viděl po finanční stránce sraženou na kolena, necítil nic uspokojivého. Dokázal myslet jenom na to, že ji to raní a že nemá ani rodinu ani přátele, kteří by ji ukonejšili.

Byt nad kanceláří, kde pracovala, byl malinký, a mimoto nebylo Justinovi příjemné, že tam měla být tak blízko svého svobodného šéfa.

Znal Holmanovu pověst. Všude se o něm povídalo, že má rád hezké ženy. A Shelby se svými dlouhými černými vlasy, štíhlou postavou a zelenýma jiskřícíma očima se víc než hodila.

Bylo jí už sice sedmadvacet, takže nebyla žádná malá holčička, ale nevypadala o moc starší než v době, kdy se s Justinem zasnoubila. Stále ještě vypadala tak nevinně, až Justin musel skřípat zuby. To zdání bylo skrznaskrz falešné a ona to dokonce sama přiznala.

Justin zaparkoval před advokátní kanceláří Barryho Holmana, vystoupil, vyšel nahoru po schodech, a s rukou připravenou zaklepat, se zarazil před vchodem do bytu. Zevnitř bylo slyšet tlumený zvuk. A nebyl to smích. Slzy?

Justin zatnul zuby a rázně zaklepal.

Zvuk okamžitě ustal. Pak se ozvalo šátrání, jako kdyby někdo posunul židli, a pak tiché kroky, které jako by odrážely rytmus jeho o závod bušícího srdce.

Dveře se otevřely. V nich stála Shelby ve vytahaných sepraných džínách a modré kostkované košili, dlouhé rozcuchané vlasy ji spadaly v loknách na záda a oči měla celé červené a vlhké.

„Přišel ses pást pohledem, Justine?“ zeptala se polohlasně a z jejích slov čišela hořkost.

„To se pleteš. Mě nijak netěší vidět tě takhle poníženou,“ odpověděl Justin se zdviženou bradou a přimhouřil svoje černé oči. „Abby říkala, že jsi sama.“

Shelby vzdychla, sklopila oči a zadívala se na své zaprášené staré boty.

„Jsem sama už dlouho. Naučila jsem se s tím žít.“ Pak sebou neklidně cukla. „Je na aukci hodně lidí?“

„Dvůr je úplně plný,“ řekl Justin. Sundal si klobouk, držel ho v jedné ruce a druhou si prohrabával svoje husté rovné černé vlasy.

Shelby zvedla hlavu a se zoufalým výrazem upnula svůj pohled na jeho ostře řezanou drsnou tvář a na ústa, která před šesti léty tak náruživě líbala. Tak strašně ho tehdy milovala. Ale on se stáhnul po tom, co se tu noc, kdy se zasnoubili, přestal ovládat a ji jeho žár tolik vyděsil. Tehdy se mu násilím vykroutila, i když to, co cítila těsně před tím, než byla jeho hrozba až příliš hmatatelná, bylo úžasné.

A tehdy chtěla mnohem, mnohem víc, jenomže měla pádnější důvod, aby se bála intimního styku, než mívají ženy obvykle. Jenže Justin to nevěděl a ona byla příliš stydlivá, než aby mu své chování vysvětlila.

Odvrátila se od něj s bolestným zaúpěním.

„Jestli sneseš mou společnost, tak ti můžu udělat šálek ledového čaje.“

Justin zaváhal, ale jen na okamžik. „To bych bral,“ řekl tiše. „Venku je vedro jak v peci.“

Vešel za ní dovnitř a bezmyšlenkovitě za sebou zavřel dveře. Pak zkoprněl při pohledu na to, s čím se Shelby musí spokojit. Odfrkl si a pak málem zaklel nahlas.

V provizorním bytě byly jen dvě místnosti, a ty byly až na pohovku a židli, poškrábaný konferenční stolek a televizi prázdné. Oblečení měla Shelby zjevně v komoře, protože nikde nestála žádná skříň. Kuchyň se mohla pochlubit opékačem topinek, pečící pánví a malinkou ledničkou. Tak to všechno teď měla Shelby, zvyklá na komorníky, služky, hedvábné šaty, stříbro a starožitný nábytek Chippendale.

„Panebože,“ vydechl Justin.

Bylo vidět, jak Shelby ztuhla, ale přestože slyšela v jeho hlubokém hlase lítost, zůstala k němu zády.

„Díky, ale já nepotřebuju, aby mě někdo litoval,“ řekla pevně. „To nebyla moje chyba, že jsme přišli o dům a všechno kolem, za to může můj otec. Byla to jeho prohra, ne moje. Já si dokážu najít v životě svou vlastní cestu.“

„Ale ne takovouhle, kruci!“ Justin praštil kloboukem o konferenční stolek, vzal jí z rukou džbán s čajem a postavil ho na stranu. Popadl ji svými štíhlými, prací zhrublými prsty za zápěstí a s rozhodnutím v očích se na ni upřeně díval.

„Já se nehodlám jen tak koukat, jak se snažíš přežít tady v téhle pasti na krysy. Ať se jde Barry Holman s celou svou dobročinností vycpat!“

Shelby byla šokovaná a nejen tím, co řekl, ale hlavně tím, jak přitom vypadal. „To není žádná past na krysy,“ zajíkla se.

„Ve srovnání s tím, na cos byla zvyklá, je,“ neústupně trval na svém Justin. Hruď se mu hněvivě zvedala a zas klesala. „Zatím můžeš bydlet u mě.“

Shelby se prudce začervenala.

„U tebe, v tvém domě, sama jen s tebou?“

Justin zvedl bradu vzhůru. „Ano, v mém domě,“ přikývl. „Ne v mojí posteli. Za střechu nad hlavou mi rozhodně nebudeš muset platit. Pamatuju si ještě až moc dobře, že nemáš ráda, když se tě mé ruce dotýkají.“

Při jeho hořce ironických slovech málem udělala očima díru v podlaze. Nedokázala se podívat do jeho temných očí nebo zpochybnit jeho výrok, aniž by je oba uvedla do rozpaků. A stejně už to bylo dávno, teď na tom nezáleželo.

Místo toho se zadívala na jeho košili a na hustý černý porost, který se dral zpod bílého hedvábí. Tehdy jí dovolil, aby se ho tam dotýkala. Tehdy, jen jednou. Tu noc, kdy se zasnoubili, si košili rozepnul a jejím rukám dovolil, že můžou dělat všechno, co chtějí. A líbal ji, jako kdyby po jejích polibcích toužil jako po ničem na světě, ale pak ji strašlivě vyděsil, když už polibky zašly příliš daleko.

Až do té noci se jí nikdy ani nepokusil dotknout nebo zajít dál než byly letmé polibky. Držel se zpátky a ji to nejdřív zneklidňovalo, ale pak začala být spíš zvědavá.

Byla si téměř jistá, že Justin je určitě stejně zkušený jako jeho bratr Calhoun. Musela ale taky v duchu připustit, že v něm asi byly určité zábrany díky rozdílu v jejich sociálním postavení.

Tehdy Justin představoval sotva střední třídu a Shelbyina rodina byla velmi bohatá. Jí na tom nezáleželo, ale chápala, že to může vadit Justinovi. A obzvlášť potom, co ho pustila k vodě na otcovo zákeřné naléhání.

Otci to ovšem potom oplatila. To on už dávno plánoval, že si Shelby vezme Toma Wheelora v rámci chladnokrevného spojení obou majetků, a Justin mu poněkud nepohodlně stál v cestě. Jenomže Shelby veškeré Tomovy pokusy o sblížení odmítla a nikdy mu nedovolila, aby se jí byť jen dotkl. A Bassovi oznámila, že si jeho mladého bohatého přítele nevezme.

Starý pán se ale hned nevzdal. Až teprve těsně před smrtí, když si uvědomil, jak strašně Shelby Justina milovala, ho zamrzelo, jak se zachoval. Sice se omluvil, nepřiznal však, že z pocitu viny poskytl Justinovi peníze na jeho výkrmnu dobytka.

Shelby zvedla hlavu plnou vzpomínek a beze slova se podívala do Justinových tmavých očí. Bylo těžké žít bez něj. Sny o tom, jak ho bude milovat a vychová mu syny, už ji opustily dávno, ale stále ještě ji až neuvěřitelně těšilo, když se na něj mohla třeba jenom dívat. A když teď cítila jeho prsty kolem svých zápěstí, její tělo se uvnitř celé jako by rozzářilo a rozechvělo zakázanou touhou a všechno ještě umocňovalo hrozivě mohutné, svalnaté, kolínskou navoněné tělo v její těsné blízkosti.

Jen kdyby do toho tehdy otec nezasáhl, blesklo jí hlavou. Bývala by Justinovi nevyhnutelně musela vysvětlit, proč má takový strach, požádat ho, aby byl něžný a aby na ni nespěchal. Ale na to na všechno už teď bylo pozdě.

„Já vím, Justine, že už o mě nemáš zájem,“ řekla tiše. „A dokonce i chápu, proč. Nemusíš se za mě cítit zodpovědný. Já to zvládnu. Dokážu se o sebe postarat.“

Justin záměrně pomalu dýchal, aby se dokázal udržet pod kontrolou. Kontakt s její hedvábnou pokožkou mu dělal trochu problémy. Mimoděk jí začal zápěstí hladit.

„To vím,“ řekl. „Ale ty sem, na takové místo, nepatříš.“

„Zatím si lepší byt dovolit nemůžu,“ namítla Shelby. „Ale až budu zaměstnaná dva měsíce, zvednou mi plat, a pak bych si možná mohla dovolit platit ten pokoj, co měla Abby u paní Simpsonové.“

„Můžeš ho mít hned teď,“ řekl Justin stroze. „Já ti peníze půjčím.“

Shelby sklopila oči. „Ne, to ne, to by nešlo. Nevypadalo by to dobře.“

„Budu to vědět jenom já a ty.“

Shelby skousla spodní ret. Nemohla Justinovi vykládat, jak je jí strašně nepříjemné, že musí bydlet právě tady, tak blízko Barryho Holmana. Barry Holman byl sice dobrý šéf, ale zároveň taky vyhlášený sukničkář. Zaváhala.

Ještě než mohla říct ano nebo ne, ozvalo se zaklepání. Justin pozoroval, jak se váhavě vydala ke dveřím.

Když otevřela, stál tam Barry Holman, v džínách a mikině, světlovlasý a modrooký a taky plný očekávání.

„Ahoj Shelby,“ řekl vesele. „Myslel jsem si, že budeš třeba potřebovat trochu pomoct se… stěhováním.“

Když uviděl v místnosti Justina, slova mu odumřela na rtech.

„Ani ne,“ řekl Justin s ledovým úsměvem. „Shelby se zrovna chystá k paní Simpsonové, bude bydlet v tom pokoji po Abby. Pomáhám jí se stěhováním, i když vím, že velmi ocenila nabídku, že by mohla bydlet tady v tomhle –“ rozhlédl se znechuceně kolem sebe „ bytě .“

Barry Holman polkl. Znal Justina už dlouho a právě teď se přesvědčil, že na těch řečech, co se k němu donesly, určitě něco je. Justin snad ani nechtěl Shelby pro sebe, ale každopádně se nechal pořádně vidět, když po ní vyjel někdo jiný.

„No,“ řekl, stále ještě s úsměvem na tváři, „snad abych se teda radši vrátil dolů. Ještě musím vyřídit pár telefonátů. Rád jsem tě zase jednou viděl, Justine. Uvidíme se v pondělí brzo ráno, Shelby.“

„I tak vám mockrát děkuju za všechno, pane Holmane,“ řekla Shelby. „Nerada bych vypadala jako nevděčnice, ale u paní Simpsonové je to i s jídlem a je tam větší klid,“ usmála se. „Nejsem zvyklá na městský život a u paní Simpsonové je ten pokoj zrovna volný a…“

„S tím si vůbec nelámejte hlavu, to je naprosto v pořádku.“ Barry se usmál. „Tak nashle.“

Justin se za ním pronikavě díval. „To víš, miláčku,“ mumlal. „Tohle je určitě přesně podle tvého gusta.“

Shelby se k němu otočila a s výrazem plným něhy spočinula pohledem na jeho tváři. „Je mi sedmadvacet,“ řekla. „Chci se konečně vdát a mít děti. Pan Holman je docela milý člověk a nemá žádné závažné zlozvyky.“

„Až na to, že spí se vším, co má na sobě sukni,“ odsekl Justin.

Nesnášel představu, že by mohla mít Shelby s nějakým chlapem děti. Černýma očima si ji přeměřil od hlavy k patě. Ano, byla už starší, i když to moc znát nebylo. A za osm nebo deset let by už pro ni mohly být děti riskantní. Najednou mu ztvrdl výraz.

„Nikdy mi neřekl nic nepatřičného.“ Když Shelby uviděla, jak se na ni Justin dívá, zajíkla se.

„Jen si nemysli, na všechno by došlo.“ Justin se pomalu a zhluboka nadechl. „Řekl jsem, že ti půjčím tolik, abys mohla bydlet v tom pokoji u paní Simpsonové. A pokud ti tak strašně záleží na tom, abys byla nezávislá, tak mi ty peníze můžeš vrátit, až se ti to bude hodit.“

Shelby musela překonat svou hrdost a bylo jí nesmírně nepříjemné, že byla nucená nechat si pomoct právě od něj, když věděla, s jakou hořkostí Justin vzpomíná na minulost. Na druhou stranu ale musela ocenit, že jemu na ní záleží. Cítila se ve světě tak ztracená. Věděla, že Justin má příliš dobré srdce, než aby se k ní dokázal otočit zády, i přes to prese všechno, co mu podle něj udělala. Když si vybavila, co mu pod tlakem byla donucená říct a jak strašně ho tím ranila, objevily se jí v zelených očích slzy.

„Je mi to tak líto,“ vyhrkla nečekaně, kousla se do rtu a odvrátila se.

Justina slova i cit, který z nich byl slyšet, překvapily. Po tak dlouhé době přece určitě nemůže ničeho litovat, pomyslel si. Možná to jenom hraje, aby vzbudila můj soucit. Rozhodl se, že věřit jí rozhodně nemůže.

Shelby se vzpamatovala, hodila si rukou rozpuštěné vlasy na záda a nalila do dvou sklenic plných ledu čaj.

„Pokud ti to doopravdy nebude vadit, tak bych si od tebe peníze ráda půjčila,“ řekla, a aniž by se mu podívala do obličeje, podala mu sklenici s čajem. „Představa, že bych měla bydlet sama, mi není zrovna příjemná.“

„Já to taky nemám rád, ale za nějakou dobu si, Shelby, člověk zvykne,“ řekl Justin tiše. Srkal čaj a přitom nemohl odtrhnout oči od její hebké oválné tváře.

„Jaké je to, když si musíš vydělávat na živobytí?“

Shelby na uštěpačný tón nezareagovala. Místo toho se usmála. „Mě to baví,“ řekla překvapivě a zvedla svoje oči k Justinovým. „Když jsme ještě měli peníze, tak jsem taky měla na starost různé věci, které jsem musela dělat. Byla jsem členkou řady dobrovolných organizací, věnovala jsem se charitativní činnosti. Právnické firmy ale taky pomáhají nešťastným lidem, a když jim můžu pomoct, aby na tom byli trochu líp, zapomínám přitom na svoje vlastní problémy.“

Justin srkal vlažnou, sladkou, zlatavou tekutinu a jeho hustá obočí se spojila v jedinou linku. Sklenice ochlazovala jeho štíhlé prsty.

Shelby se pátravě zadívala do jeho černých očí. „Ty mi nevěříš, Justine, že ne? Tys mě považoval za prominenta, za velkou dámu, vcelku atraktivní, takovou, co má peníze a kulturní zázemí. Ale to byla jen iluze. Nikdy jsi mě doopravdy neznal.“

„A přesto jsem tě tolik chtěl,“ odpověděl Justin a stále se na ni upřeně díval. „Jenže tys mě nikdy nechtěla, miláčku. Hlavně ne fyzicky, za žádnou cenu.“

„Tys na mě strašně spěchal!“ vyhrkla Shelby a při vzpomínce na tu osudnou noc celá zrudla.

„Já že jsem na tebe spěchal? Panebože, až do té jediné noci jsem tě ani pořádně nepolíbil.“

V černých očích mu blýskalo, když si vybavil, jak ho odmítla. Byl si tehdy najednou stoprocentně jistý, že ho nemiluje.

„Až do té doby jsem se k tobě choval, jako kdybys byla na piedestalu. A tys celou tu dobu spala s tím milionářským synkem!“

Shelby rozhodila zoufale rukama. „S Tomem Wheelorem jsem nikdy nespala.“

„Ale přeces mi tehdy sama řekla, že s ním spíš,“ připomenul jí Justin a jízlivě se usmál. „Dokonce jsi mi to odpřisáhla.“

Shelby, zaplavená vlnou lítosti, zavřela oči. „Ano, řekla jsem to,“ připustila zemdleně a odvrátila se. „Málem jsem na to zapomněla.“

„A počítalas s tím, že už je to tak dávno, že na to taky třeba zapomenu, viď?“ obrátil se na ni. Položil sklenici, zapálil si cigaretu a pozoroval její strnulý výraz. „No teď už je to stejně jedno. Tak pojď, pojedeme. Zavezu tě k paní Simpsonové a můžeš se podívat na ten pokoj.“

Shelby věděla, že Justin neustoupí nikdy ani o píď. Nezapomněl a pořád ještě jí pohrdal. S pocitem, že má na svých křehkých ramenou břímě těžké jako celý svět, vzala do ruky kabelku a vykročila za Justinem ke dveřím. Pak ho následovala ven, aniž by se jejich pohledy setkaly.

DRUHÁ KAPITOLA

Když Justin zastavil svého thunderbirda na kraji silnice nedaleko domu, kde bydlela paní Simpsonová, zastrčil do Shelbyiny kabelky svitek bankovek. Shelby se pokusila o protest, ale on kouřil cigaretu a ignoroval ji.

„Už jsem ti přece řekl předtím, že co se peněz týče, tak to bude jenom mezi námi,“ řekl tiše, a když vypínal motor, v jeho černých očích se zablesklo.

Sklopil sedadlo a natáhl dlouhé nohy, jak se snažil dosáhnout na spínač elektrického spouštěče oken na ovládacím panelu. Byla to venkovská silnička a skoro nikdo tudy nejezdil. Stáli pod košatým starým dubem.

Justin si opřel loket o otevřené okno a podíval se na Shelby. „A taky jsem to tak myslel. Podívej, jestli to chceš brát jako půjčku, tak klidně můžeš. Je to jen a jen na tobě.“

Shelby skousla spodní ret. „Jednou ti to budu moct splatit,“ řekla vyhýbavě, i když už věděla, jak to asi bude. Věděla, že s tím, co vydělá, bude už dost těžké mít jen na jídlo a na nájem. A nové oblečení si nejspíš nebude moct dovolit vůbec. „Já si s tím hlavu nelámu.“

„Já vím, ale já ano.“ Zvedla hlavu a v zelených očích se v tu chvíli zračily všechny její obavy. „Ach Justine, co budu dělat?“ zavzlykala. „Jsem poprvé v životě sama. Tyler je v Arizoně, žádnou rodinu nemám…“ Odvrátila se a pokusila se ovládnout. „Jen trochu propadám panice,“ řekla upjatě. „Mám zkrátka strach. Zvyknu si. Mrzí mě, že jsem ti to řekla.“

Justin mlčel. Ještě nikdy neviděl Shelby takhle bezradnou. Vždycky byla tak klidná a vyrovnaná. A teď ji viděl vyděšenou a byl to pro něj úplně nový a zároveň jakoby zneklidňující pocit.

„Kdyby to bylo hodně zlé, tak se můžeš klidně nastěhovat ke mně.“

Shelby se ironicky rozesmála. „Jo, tím bychom si doopravdy vylepšili reputaci.“

Justin vypustil z úst obláček kouře. „Jestli ti tak moc záleží na tom, co se říká, tak se můžeme vzít.“

Řekl to ledabylým tónem, ale očima se vpíjel do její tváře.

Shelby si uvědomila, že přestala dýchat. Ucítila, jak se stará rána s bolestí znovu otevřela. „Proč?“ obrátila se k němu.

Justin neměl v úmyslu jí odpovídat. Nechtěl. Nechtěl přiznat nikomu, ba ani sám sobě, že i on je stále ještě zranitelný. Pokrčil rameny. „Ty potřebuješ někde bydlet. Mě už unavuje být pořád sám. Od té doby, co se Abby s Calhounem odstěhovali, mi připadá ten zpropadený dům spíš jako mauzoleum.“

„Je ti mě líto, viď?“

Justin znovu potáhl z cigarety. „Možná jo. No a co? Stejně teď nemáš moc na vybranou. Buď si ode mě vypůjčíš, aby sis mohla dovolit bydlet v penzionu paní Simpsonové, nebo si mě vezmeš.“ Justin si prohlížel koneček cigarety. „Taky se samozřejmě můžeš vrátit do toho přestavěného skladiště nad kanceláří Barryho Holmana a dát mu tak najevo, že jsi mu k dispozici –“

„Přestaň s tím,“ vyhrkla Shelby nervózně. „Pan Holman není ten typ, jak ho líčíš. A ty nemáš právo si na mě dělat nároky.“

„Že nemám?“ Jeho černé oči vyhledaly pohledem její. „A stejně to dělám. A taky se pamatuju, žes o mně už totéž říkala. Byli jsme zasnoubení, Shelby. Taková věc se jen tak nedá odpárat.“

„Ano, taková věc,“ unaveně si vzdechla. „Vlastně jsem nikdy nechápala, proč si mě chceš vzít.“

„Byla jsi pro mě skoro nedostižná, byl jsem na sebe tak pyšný,“ řekl Justin ledovým tónem. „Bohatá a vzdělaná. Já jsem byl jenom venkovský kluk s rozzářenýma očima a tys mě jen tak pro zábavu tahala za nos. A teď je řada na mně. Teď mám peníze já a ty ne.“ Justin přimhouřil svoje temné oči. „A nemysli si, že si tě snad chci vzít proto, že ve mně pořád ještě zůstala nějaká touha po tobě.“

Shelby pochopila, že nezapomněl. Čišelo mu to z očí, z celého vzezření. Rozhodl se, že se s ní ožení a nechá ji lačnit po lásce, které se mu nedostalo. Pohrdal jí, protože myslel, že spala s Tomem Wheelorem, a to byl na celé té záležitosti ten největší vtip. Netušil, že Shelby je ještě panna, a uvěřil by tomu nejspíš jenom na základě vlastní zkušenosti.

„Ne,“ řekla Shelby, coby opožděnou reakci na to, co Justin před chvíli řekl, a zhluboka si vzdychla. „Nejsem tak pitomá, abych si myslela, že bys mě pořád ještě chtěl, potom, co jsem ti udělala. Tvoje hrdost musela strašně utrpět.“ Zvedla hlavu, aby se podívala do černých očí plných pýchy a arogance, stíněných stetsonem, co měl vždycky na hlavě. „Myslela jsem si, že ti na mně přeci jen trochu záleží, i když jsi mi to nikdy neřekl.“

Byla to pravda. Shelby si vlastně nikdy nebyla jistá, proč si ji Justin chce vzít. Kromě té jediné noci nebyl nikdy nijak lačný po tom, aby ji dostal do postele, a že by byl nějak obzvlášť citově angažovaný, se jí taky nezdálo. Jenomže ona ho tak strašně milovala, že si tehdy neuvědomovala, že se ho vlastně ani nijak zvlášť nedotklo, když se jejich zasnoubení zrušilo.

Justin nebral její poznámky na vědomí. „Jestli chceš být v bezpečí, můžu ti ho poskytnout,“ řekl tiše. „Mám teď dost peněz, i když nikdy nebudu patřit do stejné společenské třídy jako tvůj otec. Ten měl milióny.“

Shelby, zavalená vlnou studu, zavřela oči. Svému otci a taky vlastní naivitě vděčila za to, že byl teď Justin tak zahořklý. Ale Justin toužil po odplatě a ona věděla, že by byla blázen, kdyby mu sama sebe přinesla až pod nos.

„Ne, Justine, já si tě nemůžu vzít,“ řekla po chvilce zaváhání a vztáhla ruku po madlu na dveřích. „Byl to bláznivý nápad!“ Odvrátila tvář tak, že Justin viděl pouze její profil.

Rychle se natáhl po její ruce, vzal ji do své a pak skoro stejně rychle své prsty odtáhl. Na tváři měl kamenný výraz.

„Podívej, je to velký dům,“ řekl. „Calhoun a Abby teď bydlí kus dál dolů po silnici a se mnou už tam bydlí jenom Lopez a Maria. Když nebudeš chtít, tak nebudeš muset pracovat a budeš tam v bezpečí.“

Justin jí nabízel opravdové nebe, až na to, že na tom neměl žádný osobní zájem. Ano, ze všeho nejvíc mu jí bylo líto, ale pod tím se skrývala temnější potřeba a Shelby to cítila. Něco v jeho nitru volalo po odvetě, chtěl jí oplatit to, jak ho před šesti lety odmítla. Jeho hrdost si žádala odškodnění.

A nejsem mu je vlastně dlužna? pomyslela si Shelby hořce. Když vezmu v úvahu, jak mu můj otec ublížil. A aspoň bych mu byla nablízku. Mohla bych s ním snídat a večeřet, mohla bych s ním trávit večery u televize. Mohli bychom spát pod jednou střechou. Její vyhladovělé srdce po tom najednou tolik zatoužilo. Ach tolik.

„Já si netroufám hádat, jestlis někdy… já si nemyslím, že bys někdy chtěl…“ Nedokázala to ze sebe vypravit. Myslela dítě, i když jen pánbůh věděl, čemu by se musela podrobit, než by se stalo to, při čem by nějaké mohlo vzniknout.

„Rozvod chtít nebudu,“ prohlásil Justin, který si její koktání špatně vyložil. Pak přimhouřil oči. „Jestli sis nevšimla, tak v tomhle nejsem takový ten pravý pan Amerika. A taky nechci ženu, kterou bych si musel kupovat, pokud to ovšem není součástí dohody.“

Tohle jí přišlo podezřelé, protože on si myslel, že ho tehdy odmítla, protože neměl dost peněz. Podívala se mu do očí. „Pořád mě ještě nenávidíš, Justine?“ zeptala se. Potřebovala to vědět.

Justin na ni zůstal beze slova zírat a dlouho jenom tiše kouřil cigaretu. Pak řekl: „Já vlastně nevím, co cítím.“

Jeho odpověď byla dost čestná, přestože to nebylo prohlášení, že jeho láska nikdy nezemřela. Byla to nejspíš bláhovost, ale Shelby nedokázala odolat nutkání.

Místo na něj se upřeně dívala na jeho cigaretu. „Já si tě tedy vezmu, jestlis to myslel vážně.“

Justin se nepohnul, ale něco v jeho nitru se při těch slovech rozdovádělo. Ona nevěděla, kolik nocí strávil jen v bolestné touze, aby ji aspoň uviděl, jak zoufale si přál ji mít vedle sebe. A zároveň věděl, že už jí nikdy nemůže důvěřovat, a to bylo na celé té věci to největší peklo. Věděl, že na ni musí myslet takhle a ne si něco nalhávat. Věděl, že k němu bude třeba milá z vděčnosti a že on bude muset být dnem i nocí ostražitý. A přitom ji tak strašně chtěl!

„Takže teď každopádně nemusíme jezdit k paní Simpsonové, dokud si všechno v klidu nerozmyslíme.“

Justin nastartoval, vyjel na silnici a otočil thunderbirda zpátky směrem ke své výkrmně dobytka, kanceláři a svému domu. Ruce se mu citelně chvěly. Sevřel v nich pevně volant, aby si Shelby nevšimla, jak na něj její odpověď zapůsobila.

Jestli byli Maria a Lopez šokovaní, že s Justinem přijela Shelby, tak to na sobě rozhodně nedali znát. Lopez zmizel do kuchyně, zatímco Maria obskakovala Shelby, a pak přinesla do obývacího pokoje, kde se Justin rozvalil do svého křesla a Shelby nervózně posadila na kraj pohovky, kávu a cukrovinky.

„Děkuji, Mario,“ řekla Shelby a mile se usmála.

Mexičanka úsměv opětovala. „Rádo se stalo, seňorito. Budu v kuchyni, kdybyste něco potřeboval, seňore,‘1 otočila se na Justina, ještě než odešla, a diskrétně za sebou zavřela dveře.

Shelby si všimla, že Justin nijak nekomentuje to, co si Maria zjevně myslela. Nejspíš ji napadlo, že ji chce povalit na pohovku, ale Shelby věděla, jak je to ve skutečnosti. Justin se o to pokusil jednou, jenom jednou. A ji to tehdy tak strašně vyděsilo, že zareagovala neuvěřitelně hloupě. Nikdy si to neodpustila. Justin si asi myslel, že je jí jeho vášeň odporná, a přitom to tak vůbec nebylo.

Povzdechla si, sklopila zrak a spočinula pohledem na jeho černých botách. To nebyly pracovní boty, to byly boty, které si bral, když chtěl mít na sobě něco lepšího, když se chtěl vyparádit. Měl tak veliké ruce a nohy.

Usmála se, když si vybavila, jak to bylo, když spolu začali chodit. Byli oba jak malé děti, fascinovaní jeden druhým, oba tak trochu plaší a rezervovaní. Nikdy se nedostali dál než k polibkům, až na tu noc, kdy se zasnoubili.

„Ptal jsem se, jestli si dáš kafe?“ opakoval kousavě Justin a držel nad šálkem, který právě naplnil, stříbrnou konvici s kávou.

„Ach ano. Ráda, děkuju.“

Shelby měla nejradši černou kávu a Justin si to zjevně pamatoval, protože jí nenabízel ani cukr ani mléko.

Sám si taky nalil, přidal kapku mléka, opřel se v křesle a balancoval porcelánovým šálkem a podšálkem na zkřížených kolenou.

Shelby se na něj letmo podívala a napadlo ji, jak vůbec mohla uvažovat o tom, že s ním bude žít pod jednou střechou. Byl tak nepřístupný. Šlo mu zjevně o odplatu. Shelby usoudila, že by musela být blázen, aby mu sama podala provaz, na kterém by ji mohl pověsit.

Na druhou stranu měla dojem, že kdyby tu s ním žila, tak by měla velkou šanci, že na ni třeba změní názor. A bylo jí jasné, že svou nevinnost prokáže jedině tak, že s ním půjde do postele. Jenomže v tom byl ten hlavní problém. Intimního styku se tak strašně bála.

„Proč se červenáš?“ zeptal se Justin, který ji celou dobu pozoroval.

Shelby si odkašlala.

„Je tady teplo,“ vymlouvala se.

„Vážně?“ Justin se bezvýrazně zasmál a usrkl kávu. „Jestli tě to zajímá, tak budeš mít svůj vlastní pokoj. Já za to, že ti poskytnu domov, nic nečekám.“

Červeň v její tváři ještě potemněla. Měla co dělat, aby po něm nemrštila šálek s kávou. „Ty ze mě děláš případ pro charitu.“

„Je mi jasné, že tě to bolí,“ kývl Justin. „Ale Tyler ti nemůže pomáhat a zároveň si udržet místo. A z toho, co ti platí Holman, bys při veškeré úctě k němu nikdy nevystačila. Sekretářky v malém městě si nepřijdou na velké peníze.“

„Já nejsem prodejná osoba,“ bránila se Shelby.

„Jistěže ne,“ odpověděl Justin a dál, už beze slova, srkal kávu.

„Podívej, Justine, celá ta věc s tím falešným zasnoubením s Tomem Wheelorem, to byl nápad mého otce –“ začala Shelby.

„Tvůj otec by mi nikdy nic takového neudělal,“ vpadl jí do řeči Justin, a když se naklonil kupředu, v očích se mu výhružně zatmělo. „Nesnaž se z něj udělat obětního beránka jen proto, že je mrtvý. Byl to jeden z nejlepších přátel, které jsem kdy měl.“

To si myslíš ty, pomyslela si Shelby. Zjevně nemělo smysl s ním o tom mluvit. Jen proto, že si její otec okázale hrál na milujícího přítele, ho přece ještě Justin nemusel vidět na piedestalu. Jen pánbůh ví proč měl Justin takovou úctu k muži, který měl na svědomí léta jeho života v ponížení, uvažovala Shelby v duchu.

„Ty už mi nikdy nebudeš věřit, že ne?“ zeptala se polohlasně.

Justin se díval do její hezké tváře, prohlížel si její světlezelené oči a měl pocit, že jejich zář proniká hluboko do jeho nitra.

„Ne,“ odpověděl podle pravdy, která byla jeho součástí stejně jako drsná tvář a husté černé vlasy. „Teď už nemá cenu naříkat nad rozlitým mlékem. Ale jestli si myslíš, že jsi mi zlomila srdce, tak buď klidná. Naštěstí jsem tě prokouknul dost brzy. Ano, moje hrdost utrpěla, ale mého srdce ses nikdy nedotkla.“

„Nedovedu si představit, že by se to vůbec někdy nějaké ženě mohlo podařit,“ řekla Shelby tiše. Prstem jela po kraji porcelánového šálku. „Abby mi jednou řekla, že už jsi strašně dlouho s nikým nechodil.“

„Je mi sedmatřicet,“ připomněl jí Justin. „Vybouřil jsem se už dávno, dokonce dávno před tím, než jsem s tebou začal chodit.“

Dopil kávu a odložil šálek. Jeho černé oči se na ni zpříma zadívaly. „A taky oba víme, že i ty ses vybouřila a dokonce víme i s kým.“

„Justine, ty mě vůbec neznáš,“ namítla Shelby. „A nikdy jsi mě doopravdy neznal. Říkal jsi, že jsem pro tebe byla určitým symbolem, zosobněním určité třídy, a když se ohlédnu zpátky, tak to tak taky asi bylo.“ Hořce se zasmála. „Brávals mě na návštěvy ke svým přátelům, aby ses pochlubil, a já si připadala trochu jako plnokrevníci, co brával Tyler na dostihy.“

Justin na ni upřeně zíral přes zapálenou cigaretu.

„Brával jsem tě s sebou, protože jsi byla milá a hezká a protože mi s tebou bylo dobře,“ řekl ztěžka. „To je až moc zbytečného přepychu na to, abych v tobě viděl jenom symbol životního stylu.“

Shelby se unaveně opřela.

„Dík, žes mi to řekl. Ale teď už je to asi jedno, viď?“ Dopila kávu a položila šálek na stolek. „Budeme mít svatbu v kostele?“

„Nejsme na takový obřad trochu staří?“ namítl Justin.

„Jak tak na to koukám, tak pořád ještě jíš živé chřestýše, aby byl tvůj jed dostatečně účinný,“ řekla Shelby neústupně. „Já chci mít svatbu v kostele.“

Justin oklepal velký kus popela do popelníku. „Bylo by rychlejší se vzít na úřadě u smírčího soudce.“

„Já nejsem těhotná,“ připomenula mu Shelby a odvrátila svou rozpačitou tvář. „Takže není žádný velký spěch, ne?“

Uvedla ho do rozpaků. Justin se na ni upřeně zadíval.

„No tak dobře, měj si svoji svatbu v kostele. Můžeš zatím, než se vezmeme, bydlet u paní Simpsonové, aby bylo všechno co nejdiskrétnější.“

Přimhouřil svoje tmavé oči, vstal a uhasil cigaretu o popelník.

„Ale ještě je tu jedna věc. Ať tě ani nenapadne mít dlouhé bílé šaty. Jestli to uděláš, tak mě uvidíš už jen jak mizím z kostelních dveří.“

Shelby zvedla hrdě bradu vzhůru.

„Copak nevíš, co si takhle všechny ženy, co tam budou, pomyslí?“

Pohled jejích zelených očí ho obviňoval a on měl najednou skutečně pocit viny. Shelbyina aféra s Tomem Wheelerem ho stále ještě bolela.

Chtěl ji popíchnout, ale nepočítal s tak ublíženým pohledem.

„Můžeš si vzít něco krémového,“ mumlal rozpačitě.

Shelby se začal chvět spodní ret. „Tak dobře, tak pojď se mnou do postele.“

Odhodlaně se mu dívala do očí, přestože byla v obličeji nachová a celá se chvěla nad svou vlastní troufalostí.

„Jestli si myslíš, že ti lžu, když tvrdím, že jsem panna, tak ti můžu dokázat, že mluvím pravdu!“

Justin se jí podíval zpříma do očí. „Víš stejně dobře jako já, že něco takového může potvrdit jen doktor. To nemůže říct žádný muž, i kdyby byl nevímjak zkušený.“

Shelby se červenala čím dál víc. Věděla, že by mu měla říct, že v jejím případě by to bylo víc než evidentní a že by její doktor mohl velice jednoduše vyvrátit všechny jeho pochybnosti. A už s tím dokonce málem začala, přestože jí bylo neuvěřitelně trapné bavit se o tak intimních záležitostech, jenomže než mohla otevřít ústa, ozvalo se rychlé klepání na dveře a dovnitř vešel Lopez se zprávou pro Justina.

„Pár kusů dobytka mi pláchlo na silnici,“ vysvětloval Justin Shelby. „Pojď. Vezmu tě nejdřív dolů k paní Simpsonové. Můžeš zavolat Abby a poradit se s ní, co je třeba na svatbu připravit. Bude ráda, že ti bude moct pomoct s pozvánkami a takovými věcmi.“

Shelby se nezmohla na odpor. Byla příliš vyčerpaná. Měli se brát, ale Justin se hodlal zároveň postarat o to, aby byla veřejně znemožněná, jako když dřív vodili cizoložnici městem.

Cestou ven do auta skřípala zuby.

No, nějak to s ním budu muset navlíknout, uvazovala. Každopádně nehodlám jít k oltáři v ničem jiném než v bílém. A jestli mě tam nechá stát samotnou, taky dobře. Třeba to tak ani nemyslel.

Shelby usoudila, že se toho bude muset držet, aby si zachovala svoji hrdost. On přece nevěděl co a jak a ona ho zle ranila. Jenomže před šesti lety bylo všechno úplně jiné.

Shelby znala Ballengerovy odjakživa. Tyler, její bratr, a Calhoun, Justinův bratr, byli kamarádi. To znamenalo, že i ona se čas od času s Justinem vídala. Zpočátku k ní byl velmi chladný a odměřený, ale pro Shelby to byla spíš výzva. Začala ho nenápadně škádlit a pak s ním plaše flirtovat. A změna byla ohromující.

Jednou šli spolu na večírek na oslavu Halloweenu a někdo dal Shelby do ruky kytaru. Justina nesmírně překvapilo, když na ni bez problémů začala hrát a když musela dokonce trochu zvolnit, aby mohla doprovázet ne zrovna nejzdařilejší hru jejich hostitele, který se učil hrát na sólovou kytaru.

Justin se beze slova posadil na židli vedle ní a natáhl ruku. Hostitel s úšklebkem, který tehdy Shelby nechápala, podal nástroj Justinovi. Ten kývl na Shelby, vyklepal rytmus nohou a spustil /tvárnění San Antonio Rose, až se všechno třáslo.

Když opadl počáteční šok, Shelbyiny dlouhé elegantní prsty chytily rytmus a dokonale ho doprovodily. Když se skladba blížila ke konci, jejich oči se setkaly a Justin se na ni smál. A v tu chvíli mu Shelby dala svoje srdce.

A nebylo to náhlé vzplanutí. Už léta věděla, jak je hodný. Už Abby si vzal na starost a vytvořil jí domov, když dívčina matka a pan Ballenger zahynuli při tragické dopravní nehodě. Justin by vždycky u toho, když někdo potřeboval pomocnou ruku, a v celém Jacobsvillu nebylo pracovitějšího a štědřejšího muže. Taky byl dost vznětlivý, ale většinou držel svou povahu na uzdě, a jeho muži ho respektovali, protože po nich nikdy nechtěl, aby dělali něco, do čeho se jemu samotnému nechtělo. Byl spolu s Calhounem šéfem, ale když se na něčem pracovalo, byl vždycky v práci první a taky jako poslední odcházel. Měl spoustu obdivuhodných vlastností a Shelby byla mladá a vnímavá a přesně v tom pravém věku, aby se dokázala zamilovat do staršího muže.

Po tom večeru měla najednou pocit, že vidí Justina všude. V restauraci, kde vždycky v úterý a ve čtvrtek obědvala s kamarádkou, na různých společenských událostech, dobročinných bazarech, když si vyjela na koni po cestě, která sousedila s Ballengerovými pozemky. A ani ji nenapadlo, aby se divila, že ten muž, který byl až dosud tak zaneprázdněný, měl najednou tolik volna a trávil ho na místech, která často navštěvovala. Byla zamilovaná a jejímu láskou lačnému srdci byla vhod každá vteřina, strávená s Justinem.

Nejdřív si myslela, že o ni Justin nemá zájem. Měli toho až na rozdílné zázemí hodně společného a jeho zjevně těšilo, když si s ní mohl povídat.

A pak, najednou, se všechno bleskem změnilo. Šli spolu po cestě, blízko místa, kde předtím uvázali koně, a Justin se najednou zastavil a opřel se o kmen stromu. Nic neříkal, ale výraz v očích jí řekl všechno. V jedné ruce měl zapálenou cigaretu a druhou vztáhl k Shelby.

Vzal Shelby za ruku a ona nevěděla, co má čekat. Srdce jí bušilo jak o závod, dívala se mu na rty a zoufale po nich zatoužila. Justin to nejspíš věděl, ale nevyužil situace.

Přitáhl si ji blíž k sobě a jenom jejich ruce se dotýkaly. Pak jeho černé oči vyhledaly její světle zelené, Justin se nad ni pomaloučku sklonil, aby jí dopřál čas, kdyby se chtěla stáhnout, kdyby zaváhala, kdyby mu chtěla dát najevo, že o něj nestojí.

Ale Shelby o něj stála. Stála bez hnutí, když se jeho rty dotkly jejích, měla otevřené oči a dívala se na něj. Justin zvedl hlavu a podíval se jí znovu do očí.

Odhodil cigaretu, zašlápl ji nohou a srdce mu přitom divoce bušilo. Přitáhl si ji ještě blíž k sobě, ale nijak se k ní netiskl. Znovu se nad ní sklonil a líbal ji s úctou a nesmírnou něhou. A Shelby mu stejným způsobem polibky vracela, s pažemi na jeho ramenou a s myslí zaplavenou vlnami rozkoše.

Za okamžik se od ní Justin oddálil a beze slova ji pustil z náručí. Pak ji vzal znovu za ruku a vydali se dál.

„Chceš velkou svatbu nebo ti bude stačit obřad na úřadě?“ zeptal se tehdy se stejnou lehkostí, jako kdyby mluvil o počasí.

A stejně snadno a rychle došlo k jejich zasnoubení. Ten večer se vrátili k ní domů a řekli to jejímu otci. A přestože jeho první výraz hrozil explozí, oni si toho nevšimli. On se odvrátil na tak dlouho, aby se zase začal tvářit vyrovnaně, a pak začal šťastně konverzovat a přivítal Justina do rodiny. Potom vzal Justin Shelby k sobě domů, aby tu novinu oznámili Calhounovi a Abby, ale Abby byla na noc u kamarádky a Calhoun právě odletěl do Oklahomy na obchodní schůzku.

Měli celý dům jenom pro sebe. Shelby si živě pamatovala, jak se smáli a jak si připíjeli na budoucí štěstí. Pak ji najednou Justin k sobě přitáhl a políbil ji úplně jinak než předtím. Shelby celá zčervenala, když jí jazykem zlehka vklouzl do úst.

„Budeme se brát,“ šeptal, nevýslovně okouzlený její zjevnou nevinností. „Neboj se, neublížím ti.“

„Já vím.“ Shelby zabořila tvář do jeho bílé hedvábné košile. „Ale pro mě je to tak nové, být takhle s tebou.“

„Pro mě taky,“ vydechl Justin. Hruď se mu mohutně zvedala a klesala. Posunul jí ruce blíž ke knoflíkům u košile a přitiskl si je na sebe. Pak knoflík rozepnul a sám zavedl její prsty na hustý porost, kterým měl porostlou svoji svalnatou opálenou hruď.

„Tak, Shelby,“ vydechl. „A teď se mě dotýkej.“

Shelby byla šokovaná tím novým stupněm důvěrnosti, ale pak, když se Justin sklonil a přitiskl své rty na její, na všechno zapomněla a uvolnila se v jeho náruči. Prsty ho začala hladit a uvědomovala si, jak je to příjemné, vnímala jeho vůni a opájela se jí.

„Přitlač,“ zachroptěl Justin.

Shelby mu přitiskla ruce na hruď, zvedla k němu hlavu a uviděla v jeho očích výraz, který tam nebyl nikdy předtím, za celou tu dobu, co spolu chodili. Bylo to něco divokého a Shelby měla pocit, že Justin přestává mít sílu se ovládnout. Tváří v tvář nečekané zjevné touze u muže, který se dokázal vždycky tolik kontrolovat, se začala chvět.

Pak jí Justin položil ruce na šíji, naklonil její tvář ke své a začal pokrývat její rty krátkými kousavými polibky. Výsledek byl pro Shelby nečekaný a zároveň neuvěřitelný. Zoufale zaúpěla, vyděšená dosud nepoznaným vzrušením.

Na Justina mělo ale její sténání zcela opačný efekt. Myslel si, že je zcela zaplavená rozkoší jako on, a jeho rty byly čím dál nenasytnější a neodbytnější. Rukama sklouzl k Shelbyiným štíhlým bokům a najednou ji k sobě zvedl v objetí, při kterém měla dojem, že snad přijde o rozum.

Věděla toho o mužích a intimnostech jenom málo, ale změněný obrys Justinova těla dost názorně ukazoval, co Justin cítí. Justin, se svými rty na jejích, sténal a tiskl se k ní očividně vrcholně vzrušený.

Shelby se pokusila vymanit z jeho sevření, ale on byl silný a napůl mimo sebe divokou vášní. Nevšiml si, že se mu Shelby snaží vyprostit. Musela prudce odtrhnout své rty a strčit do něj s prosbou, aby přestal.

Justin zvedl hlavu, prudce oddychoval a v očích sc mu zračilo zklamání. „Shelby…“ mumlal.

„Nech mě být!“ zaprosila Shelby. „Prosím… Justine, to ne!“

„Přestanu včas, k ničemu nedojde, neboj,“ šeptal jí už zas těsně u rtů a chystal se ji znovu políbit. A jeho vlhké rty utlumily veškeré její protesty. Justin ji zvedl ze země, odnesl ji na pohovku, něžně ji položil do měkkých polštářů.

Celý se třásl neudržitelnou touhou a jeho rty na jejích byly čím dál hladovější. Přitiskl se k ní celým tělem, tlačil ji do polštářů, tvrdě a smyslně. Shelby cítila, že nad sebou zcela ztrácí kontrolu, a začala se doopravdy bát. Věděla, co se může stát, a taky věděla, že jsou zasnoubení. Napadlo ji, že Justin možná ani nebude chtít přestat.

„Justine!“

„Já tě nezbavím tvojí neposkvrněnosti, Shelby, neboj,“ vydechl Justin se svými rty na jejích. Obočí se mu slilo v jednu křivku, když s nevýslovným výrazem rozkoše sjel rukama k jejím bokům. „Ach bože, miláčku, neodtahuj se ode mě. Nech mě, ať tě můžu milovat. Líbej mě taky…“

Slova mu odumřela na rtech, když se jejich rty spojily. Líbal ji s čím dál větší náruživostí, zjevně se přestal kontrolovat a začal rytmicky pohybovat svými boky, tiskl se k ní a jeho lačné prsty konečně našly její ňadra. Pak Shelby ucítila mezi svými koleny jeho mohutné koleno a propadla panice.

Začala s ním zápasit, zděšená nepoznanou důvěrností, která byla víc, než mohla snést. Strčila do něj a on si najednou všiml jejího odporu. Zvedl hlavu, s očima plnýma touhy, a chvíli se na ni popleteně díval. Pak, když pochopil, že ho odmítá, když si všimnul, jak je její tělo ztuhlé, se od ní odtrhl a vstal.

Ve chvíli, kdy už zase byla Shelby schopná normálně dýchat, stál kus dál a kouřil cigaretu. Po chvíli napjatého ticha se otočil a nalil brandy do dvou sklínek. Jednu jí podal a ironicky se usmál, když si všimnul, jak se Shelby snaží vyhnout dotyku.

Odvrátil se od ní, díval se z okna a srkal brandy. Jeho mohutná záda jí v tu chvíli připadala jako vytesaná z kamene.

„Budeme spolu spát, až se vezmeme,“ řekl. „Doufám, že je ti jasné, že rozhodně nehodlám mít oddělené ložnice.“

„Jistě.“ Shelby srkala svoji brandy a ruce se jí třásly. Byla by ráda všechno vysvětlila, ale Justin se netvářil nijak vstřícně. „Justine… já jsem panna.“

„Myslíš, že jsem to nevěděl?“ utrhl se na ni Justin. Díval se na ni a ona nedokázala odhadnout, co se za tou bezvýraznou maskou skrývá. „Panebože, vždyť my se budeme brát. To se tě nesmím ani dotknout, dokud nebudeš mít na ruce prstýnek?“

Shelby sklopila zrak ke skleničce a začala mluvit. „Možná… že to tak bude rozumnější.“

„Předpokládám, že to bereš tak, že bych se třeba zase přestal ovládat.“ Řekl to mrazivým Umem, který u něj předtím nikdy neslyšela. Pak dopil brandy a za chvíli z něj zjevně zlost vyprchala. Shelby se ulevilo. Sice se neomluvil, ale popošel až k ní, vzal ji něžně za ruku a usmál se na ni, jako kdyby se nic nestalo. Popíjeli a Justin ji jako reakci na společně strávený večer spolu s vypitou kvalitní brandy začal učit mexickou pijáckou píseň. Pak už se naštěstí z večírku vrátila Maria s Lopezem a Justin odvedl Shelby domů. Když odcházeli, začala Maria na Justina křičet španělsky a Shelby se pak dozvěděla, že písničku, kterou ji Justin učil, bude jen těžko někdy moct zpívat na veřejnosti.

Svatbu očekávala s radostí, ale taky s obavami. Justinova vášnivá pováhají zneklidňovala. Nebyla si jistá, jestli se k němu vlastně hodí. On byl zkušený, ona ne, a vůbec nejvíc ze všeho se bála, že se s ní bude chtít pomilovat, když nad sebou už jednou úplně ztratil kontrolu.

Ale zatím nebyl důvod k obavám, protože k žádnému dalšímu pokusu o milování nedošlo. Od toho dne ji tak akorát občas políbil na tvář nebo vzal za ruku a to byly ty nejvášnivější projevy. Jeho černé oči však přitom stále těkaly po celém jejím těle, jako by něco hledaly. Shelby se tedy zklidnila a už zase ji jeho přítomnost těšila, ta tam hýla její předchozí nervozita, když na ni Justin už dál nenaléhal.

A pak to najednou všechno skončil její otec. Pusť Justina k vodě, poručil jí, nebo uvidíš, jak přijde o všechno, co má. Otec jí řekl, že Justin špatně dopadne a že ji za to bude nenávidět. Začal jí klást za vinu jeho budoucí chudobu a tvrdil, že jejich manželství stejně nemá naději na úspěch. Tvrdil, že by ho Justinova hrdost stejně zničila.

Shelby byla tehdy velmi mladá a nezkušená a její otec vždycky věděl jak dosáhnout svého. Požádal o pomoc Torna Wheelora, kterého motivoval představou budoucí fúze. A Shelby udělala, co si otec přál, a lhala Justinovi. Tvrdila, že má poměr s Tomem, který má bohatství a postavení ve společnosti, věci, po kterých ona touží a Justin jí je nikdy nebude moct poskytnout.

Už tak dávno, pomyslela si. A tolik bolesti. Tehdy chtěla jen chránit Justina. Chtěla předejít tomu, že by on a jeho rodina přišli úplně o všechno. O všechno, o co se dlouho a tvrdě museli snažit. Přitom ale obětovala své vlastní štěstí. Za Justinovo odměřené chování si mohla jen a jen sama, ale nešlo jen o to, že ho zradila. Vždyť ani důvod, proč se tak bála fyzického kontaktu s ním, mu neřekla popravdě.

A teď si ji hodlal Justin vzít ze soucitu, ne z lásky. A taky tady pořád byla jeho touha po pomstě. Nevěděla, jak s ním bude žít, ale doufala, že její blízkost snad dokáže jeho názor na ni změnit.

Život vedle něj by mohl být tak sladký, pomyslela si. Věděla, že není typ ženy, jaký by potřeboval, a přesto se vedle něj cítila jak v ráji. A doufala, že jednou sebere odvahu a řekne mu o sobě pravdu, podaří se jí, že ji pochopí.

Už zase měla hlavu plnou pochybností. Ale jednou dala své slovo, že si ho vezme, a teď už couvnout nemohla. Umínila si, že pokud jde o ni, tak se maximálně vynasnaží, a doufala, že si ji Justin nebere jen proto, aby se jí pomstil.

TŘETÍ KAPITOLA

Abby se ochotně nabídla, že Shelby se svatebními přípravami pomůže. Shelby měla chráněnku bratrů Ballengerových vždycky ráda. Abby zjevně velmi dobře chápala, jak je to mezi Justinem a jeho bývalou snoubenkou.

„Nějak si nedovedu představit, že by se ti to Justin snažil usnadnit,“ řekla Abby, když nadepisovaly obálky pro pozvánky, které právě vyzvedly u tiskaře.

Shelby si odhrnula z tváře pramen tmavých vlasů, který jí tam sklouzl, a povzdechla si.

„Je mu mě líto,“ řekla se sotva znatelným úsměvem. „A možná mu jde taky trochu o pomstu. Ale obávám se, že to je tak všechno, co od toho můžu čekat.“

„Myslím, že tenkrát, jak jsme šli všichni tancovat čtverylku, ho to pořádně sebralo, když jsi ji skoro celou protančila s Calhounem,“ vzpomínala Abby se smíchem. Bylo jednodušší se smát tomu, co bylo, i když tehdy byli oba s Justinem dost zničení.

Shelby si odkašlala. „Justin mi toho asi chtěl hodně říct, když jsme spolu tancovali. Aspoň pokud se dalo soudit z toho, jak se koukal. Řekla bych, že Calhouna v tu chvíli nejspíš v duchu posílal ke všem čertům. Byl úplně bez sebe.“

„Úplně šílel!“ smála s Abby. Její šedomodré oči se zadívaly do Shelbyiných. „Přišel domů a opil se. A kdyby jenom to. On opil taky mě. A když tě Calhoun doprovodil a pak přišel domů, váleli isme se oba po gauči. Když se objevil, tak jsme se pokusili vstát, zamknout a nepustit ho dovnitř.“

V Shelbyiných očích pobaveně jiskřilo. „Ale Abby!“

„A to ještě není všechno,“ pokračovala Abby. „Justin mě začal učit tu příšerně sprostou španělskou pijáckou písničku…“

Shelby se začervenala, když si vybavila, jak ona slyšela tu písničku poprvé.

„Mě ji taky učil, tu noc, co jsme se zasnoubili, a zrovna jsme začali zpívat oba, když vešla Maria. Kýla z toho úplně bez sebe.“

Abby nadepsala jednu z obálek, vložila do ní pozvánku, roztržitě ji zalepila a přitom pozorovala, jak se Shelby zadumaně tváří. „Víš, Justin se / toho, že tě ztratil, nikdy nevzpamatoval,“ řekla.

Shelby zvedla hlavu. „Chceš říct, že se nikdy nevzpamatoval z toho, co jsem mu udělala. Víš, Abby, je tak neústupný. A já mu jeho pocity rozhodně nemůžu mít za zlé. Tehdy jsem strašně ranila jeho hrdost.“

„Ale proč?“

Druhá žena se jen usmála. „Víš, myslela jsem, že ho zachraňuju,“ řekla tiše. „Můj otec nechtěl mít za zetě kovboje. Už si sám pro mě vytipoval boháče, měl to být finančně výhodný sňatek. Ale já jeho hru odmítla, a když se dozvěděl, že jsem souhlasila, že si vezmu Justina, rozhodl se náš vztah skoncovat.“

Shelby se odvrátila a zalepila další obálku.

„Až do té doby jsem vůbec netušila, že může být můj otec tak nemilosrdný. Vyhrožoval, že Justina zruinuje, když neudělám, co mi poručí.“

S hořkostí v tváři uhladila obálku, kterou držela v ruce.

„Nevěřila jsem mu. Řekla jsem, ať to klidně udělá, a doufala jsem, že si to nedovolí. Jenomže otec věděl, že výkrmna Ballengerových je zatížená hypotékou a že se banka domáhá zaplacení hypotéčního dluhu. Stačilo málo a Calhoun s Justinem by byli úplně o všechno přišli.“

„Ale to už je dávno,“ pohladila ji Abby po ruce. „A výkrmna dobytka teď ohromně prosperuje. A tehdy to tak taky vlastně bylo, ne?“

„No, otec tehdy slíbil, že když s ním budu držet, využije své kontakty a rozmluví bance, aby zařadila výkrmnu dobytka do veřejné dražby. Justin mi o bankrotu vykládal,“ dodala. „Byl úplně zničený. Mluvil dokonce taky o tom, že bude muset naše zasnoubení zrušit, tak jsem si spočítala, že bych o něj stejně přišla a že to takhle pro něj bude výhodnější. Tehdy,“ dodala a vybavila si, jak byl tehdy Justin upjatý, jak odměřený. „Pamatuju se, jak mě tehdy napadlo, že si to s naší svatbou rozmyslel. Byla jsem taky pěkně odměřená.“

Nehodlala se o tom šířit, ale zcela jasně se jí vybavilo, jak Justin zareagoval, když se mu tehdy na pohovce násilím vyprostila. Ale to určitě jeho hrdost neranilo. Musel být už tehdy dost zkušený.

Abby se k ní naklonila. „A co udělal tvůj otec?“

„Vytasil se s Tomem Wheelorem, udělal z něj mého nového snoubence a vzal ho s sebou představit Justinovi. Justinovi řekl,“ pokračovala bezvýrazně, „že jsem s ním chodila jen proto, aby se Tom rozhoupal a požádal mě o ruku, protože Tom je bohatý a Justin ne. Navlíknul to tak, aby to vypadalo, že je to všechno moje chyba a že já za to všechno můžu. A Justin mu uvěřil. Uvěřil, že jsem ho schválně vodila za nos, jen aby byl Tom tak žárlivý, že by si mě vzal. A táta potom řekl Justinovi, Že už jsme s Tomem dávno milenci, a Tom to potvrdil.“

Abby se na ni podívala. „Jenže jste nebyli,“ řekla s jistotou v hlase.

Shelby se usmála. „Zaplaťpánbůh, že je ti to jasné. Samozřejmě že ne. Ale když jsem chtěla zachránit Justinův začínající podnik, musela jsem se otci podřídit. Takže když mi pak Justin zavolal a chtěl znát pravdu, tak jsem mu řekla, co mi táta poručil.“

Shelby sklopila oči a prohlížela si koberec.

„Řekla jsem mu, že mi jde o peníze, že jsem ho nikdy nechtěla, že jsem to celé jenom hrála, abych se bavila a přitom dostala Torna tam, kam jsem chtěla.“

Zavřela oči. „Myslím, že nikdy nezapomenu na to ticho, co se potom rozhostilo na druhé straně telefonu, a na to, jak potom tak strašně tiše zavěsil. A po pár týdnech řeči o bankrotu utichly. Myslím, že táta asi přesvědčil banku, že v případě Ballengerových stojí za to riskovat. No a já s Tomem Wheelorem jsme si párkrát vyšli, jenom aby to vypadalo věrohodně kvůli Justinovi, a já pak jela na šest měsíců do Evropy a dělala jsem, co jsem mohla, jen abych se zabila na všech možných lyžařských můstcích po celém Švýcarsku. Nakonec jsem se vrátila, ale za to, co mi otec udělal, jako by ve mně něco umřelo. On si to nakonec sám taky uvědomil, ale bylo to těsně před tím, než jsem ho ztratila. Dokonce se i omluvil, ale trochu pozdě.“

„Kdybys tak přiměla Justina, aby tě vyslechnul…“ povzdechla si Abby.

„Neudělá to. On mi nedokáže odpustit, Abby. Pro něj to bylo jako veřejná poprava. Všichni věděli, že jsem ho pustila k vodě kvůli bohatému člověku. A víš, jak nenávidí klepy. Jeho hrdost to zničilo.“

Abby se ušklíbla. „Přece mu muselo být jasné, že ti ho tvůj otec neschvaluje.“

„A to byla právě ta největší legrace. Můj otec přivítal Justina do rodiny s otevřenou náručí a dělal, jak je strašně rád, že v něm bude mít nového syna.“

Shelby se hořce zasmála.

„A dokonce, i když jel s Tomem za Justinem, tak sehrál svoji roli dokonale. Málem se nad tím, jak necitelně jsem se k Justinovi zachovala, rozplakal.“

„Ale proč?“ nechápala Abby. „Jen kvůli fúzi? Copak mu vůbec nezáleželo na tvém štěstí?“

„Mému otci šlo vždycky jenom o moc a o majetek,“ vysvětlovala Shelby. „Co se týče podnikání, tak nikdy nesnesl, aby mu něco stálo v cestě. Zejména děti. Tyler se to nikdy nedozvěděl,“ dodala. „Byl by byl asi bez sebe, kdyby jen trochu začal něco tušit, ale to byla součást plánu, že to nesmím říct ani Tylerovi.“

„Takže tys Tylerovi opravdu nikdy neřekla pravdu?“

„Vlastně mi ani nepřipadalo, že bych měla,“ řekla Shelby. „Tyler je samotář. Ani mně se s ním nemluví snadno, těžko se mu dostávám pod kůži. Proto se asi taky neoženil. Nedokáže se s lidmi sblížit a odhalit jim svoje nitro. Táta byl na něj vždycky tvrdý. Dokonce ještě tvrdší než ke mně. Celé dětství ho zesměšňoval a tyranizoval. Vyrostl z něj tvrdý chlap, protože takový být musel, aby to doma vůbec přežil.“

„To jsem nevěděla. Mám Tylera ráda,“ řekla Abby s úsměvem. „Je to výjimečný muž.“

Shelby se taky usmála. Nechtěla Abby vykládat, že byl do ní Tyler vždycky blázen. A že když k tomu všemu, že přišel o všechno a musel odjet pracovat pro někoho jiného, ztratil šanci, že jednou získá Abby, byla to poslední kapka. Tyler odjel do Arizony do nového zaměstnání bez slůvka lítosti a Shelby doufala, že mu nové prostředí udělá dobře.

Paní Simpsonová přinesla podnos s koláčem a kávou, všechny tři ženy se posadily a plánovaly svatbu až do té doby, kdy musela Abby odejít.

Shelby nikomu neprozradila, co řekl Justin o jejích svatebních šatech. Následující den si zašla v Jacobsvillu do malého obchůdku, jehož majitelkou byla jedna z jejích kamarádek z dětství, a koupila si elegantní plátěné svatební šaty, které byly čistě bílé.

A nebála se, že by nárok na ně neobhájila. Věděla, že může Justinovi dokázat, že má na symbolicky bílé šaty nárok. Pak se vypravila na předmanželskou lékařskou prohlídku.

Doktor Sims byl jejich rodinným lékařem už dlouho a tenhle vysoký prošedivělý muž byl pro všechny své pacienty jako součást rodiny. Po prohlídce a vyhodnocení krevních testů, které mu přišly z jeho laboratoře, začal Shelby tiše vysvětlovat, jak je na tom, a jí se udělalo zle. A přestože se bránila, lékař tiše trval na svém.

„Je to jen nepatrný chirurgický zákrok,“ řekl. „Skoro to neucítíš. A upřímně, Shelby, kdybych to neudělal, proměnila by se ti svatební noc v noční můru.“

Pak Shelby situaci podrobně vysvětlil, a když skončil, uznala, že nemá na vybranou. Justin sice mohl přísahat, že se jí v posteli nikdy nedotkne, ale ona věděla, že není reálné předpokládat, že spolu dokážou žít, aniž by zašli příliš daleko. A díky nepatrnému zákroku bude vše přeci jen méně bolestivé.

Nakonec souhlasila, ale vymínila si, aby byl zákrok proveden jen částečně, aby nebylo pochyb, že je panna. Doktor Sims sice huhlal něco o idiotských staromódních názorech, ale udělal, co chtěla. Pak ještě mumlal něco v tom smyslu, že i tak bude mít díky své tvrdohlavosti problémy a že bude muset asi stejně přijít ještě jednou.

Shelby se s ním nehodlala přít, ale potřebovala, aby jí Justin uvěřil. A to byl jediný důkaz, který jí zbyl. Jenomže netušila, že ji čeká taková nepříjemnost, a najednou jí to nešlo z hlavy. Najednou si nebyla jistá, jestli udělala dobře. Chtěla, aby to Justin poznal, aniž by mu to musela říkat. Chtěla, aby sám zjistil, že je panna. Ale přitom se styku bála pořád a dokonce ještě mnohem víc než kdy předtím.

Ze svatby se stala záležitost sezony. Shelby nečekala, že se na její svatbu v jacobsvillském metodistickém kostele sejde tolik lidí. Přišlo se určitě podívat mnohem víc lidí, než kolika rozeslali pozvánky.

Abby a Calhoun seděli v lavici pro rodinu, drželi se za ruce, vysoký světlovlasý muž a tmavovlasá žena, oba tak zamilovaní, že to z nich vyzařovalo všude kolem. Vedle nich seděl Shelbyin zelenooký tmavovlasý bratr Tyler, který se tyčil nade všemi kromě Calhouna. A na opačné straně kostela byli sousedé a přátelé a taky Místy Daviesová, Abbyina kamarádka. Jen Justina nebylo nikde vidět a Shelby skoro zpanikařila. Přece jen měla na paměti jeho výhrůžky ohledně bílých šatů.

Když se však rozezněl svatební pochod, čekal Justin spolu s knězem u oltáře. A Shelby se musela kousnout do rtu a pevně sevřít v ruce kytici kopretin, aby se cestou chrámovou lodí přestala chvět.

Domluvili se s Justinem, že nebudou mít svědky ani žádný zvláštní obřad. Všude kolem oltáře bylo plno květin a stál tam velký rozvětvený svícen se třemi nerozsvícenými svíčkami. Kněz měl na sobě sváteční ornát a Justin černý oblek, a když vyšel nevěstě vstříc, vypadal nesmírně elegantně.

Když k němu Shelby došla a zaujala svoje místo po jeho boku, zvedla hlavu. Její zelené oči vyhledaly jeho černé a ona ho pohledem vyzvala, aby udělal to, čím vyhrožoval, jen aby klidně z kostela odešel.

Byla to chvíle napětí a Justin se strašlivou, zdánlivě nekonečnou chvilku tvářil, jako kdyby o tom vážně uvažoval. Ale ta chvíle minula, on zvedl svoje ledové oči ke knězi a opakoval to, co měl. A v jeho hlubokém hlase nebylo znát ani náznak jakéhokoliv citu.

Pak jí navlékl na prst úzký zlatý kroužek. Neměli žádné zásnubní prstýnky a Justin se nikdy nezmínil, že by měl v úmyslu nějaké koupit. Sám koupil Shelby prstýnek, když jel do města, a neptal se, jestli chce, aby i on nějaký nosil. Shelby usoudila, že asi žádný nechce.

Oba odpověděli na poslední otázky, zapálili dvě svíčky a každý pak přenesl svůj plamen k třetí svíčce na znamení, že došlo ke spojení dvou lidí v jednu osobu. Kněz je prohlásil za muže a ženu a vyzval Justina, aby políbil nevěstu.

Justin se k Shelby otočil s výrazem, kterému nerozuměla. Dlouho se na ni díval, než se sklonil a zlehka a chladně se dotkl svými rty jejích. Pak ji vzal za paži a Vedl ji chrámovou lodí ven do předsálí, kde je vzápětí obklopili gratulanti.

Neměli čas si spolu ani promluvit. V kostelní dvoraně byla uspořádána recepce, podával se punč, dorty a jednohubky a Shelby s Justinem byli oba zcela zaměstnaní hovorem se svatebními hosty.

Někdo přinesl fotoaparát a požádal je, aby mu pózovali. Oni sami si fotografa nenajali a Shelby byla z toho nedopatření tajně trochu zklamaná. Doufala, že budou mít aspoň jednu fotku, kde budou společně, a teď to tedy mělo přijít.

Stoupla si vedle Justina a usmála se, když ucítila, jak si ji paží k sobě přitiskl. Zvedla k němu zrak a pak, když viděla, jak se do ní jeho černé oči zabodávají, měla co dělat, aby úsměv na své tváři udržela.

Ve chvíli, kdy fotograf skončil, se na ni Justin upřeně zadíval. „Řekl jsem jakoukoliv barvu kromě bílé.“

„Ano, Justine, já vím,“ zareagovala Shelby klidně. „A teď si představ, jak by ti bylo, kdybych trvala na tom, že chci, aby ses ženil v modrém a ne v černém obleku.“

Justin zamrkal, jako kdyby si nebyl jistý, že slyšel dobře.

„Ale bílé šaty znamenají “ začal pobouřeně. „ první svatbu,“ dokončila za něj. „A tu já dneska mám.“ V očích mu zlověstně zasvítilo. „Jenomže oba dobře víme, že je tu ještě jeden symbolický důvod, proč je nevěsta v bílém, a ten ty nesplňuješ.“ Justin si všiml že jí ztmavly oči, a sám ty svoje přimhouřil. „Řekla jsi, že to můžeš dokázat, viď, Shelby?“ usmál se ironicky. „A možná že to na tobě i budu chtít.“

Shelby zrudla a odvrátila se. Na okamžik se cítila jako zbabělec, když si představila, jak to bude obtížné, jestli nebude Justin dost něžný a jestli se k ní bude chovat jako k protřelé ženě, za jakou ji měl. Celá se zachvěla.

„Já ti nemusím nic dokazovat.“

Justin se rozesmál nahlas a jeho smích zněl jako chrastění kostek ledu. „Ani nemůžeš, že ne? Bylo to všechno jenom chvástání. Měl jsem doufat, dokud se nevezmeme.“

Shelby k němu zvedla oči. „Justine…“

„To nevadí.“ Justin vyndal cigaretu a zapálil si. „Přece jsem ti řekl, že nebudeme mít společnou postel. Mně na tom, jak je to s tvou neposkvrněností, nezáleží.“

Shelby píchlo u srdce, když si pomyslela, jaké by to bývalo mezi nimi mohlo být, podívala se na něj a její oči plné něhy zbožně spočinuly na jeho ostře řezaných rysech. Byl tak krásný. Ne líbivý, ale na muže krásný, se svou pružnou svalnatou postavou, černýma očima, hustými černými vlasy a olivovou pletí. Usoudila, že vypadá přesně tak, jak má vypadat muž.

Justin se na ni letmo podíval a její obdivný pohled ho zaskočil. Cigareta, kterou nesl k ústům, zůstala na půl cesty a on se dlouze zadíval do jejích očí a setrval tam svým pohledem, až se jí rozbušilo srdce jako o závod. Klesla pohledem k jeho ostře řezaným rtům a najednou po nich zatoužila takovou silou, že ji jen těžko mohla utajit. Byla by v tu chvíli chtěla být ženou, která si troufne udělat to, po čem zrovna zatouží, a ne takovým vyplašeným neviňátkem. Justin jí naháněl strach. Věděla, že musí mít jistě stejně zkušeností jako Calhoun, ne-li víc. Věděla, že ho zklamala, ale přitom by mu tak ráda řekla pravdu a poprosila ho, aby byl něžný. Jenomže při představě, že by mu měla říct něco tak důvěrného, se celá zachvěla.

Ještě štěstí, že v pravou chvíli přišel Tyler, aby se rozloučil.

„Musím chytit letadlo nazpátek do Arizony,“ vysvětloval sestře, sklonil se k ní a políbil ji na tvář. „Moje současná šéfová má z chlapů kolem sebe hrůzu.“

Shelby překvapeně zamrkala.

„Cože?“

Tyler se zatvářil rozpačitě.

„Je nervózní z chlapů kolem sebe,“ řekl váhavě. „Do háje, schovává se za mě na tancovačkách, na schůzích… je to trapné.“

Shelby měla co dělat, aby se nerozesmála nahlas. Její nezávislý bratříček neměl rád ženské, co se na člověka lepí, ale tahle na něj zjevně měla zvláštní vliv. Jeho současná šéfová byla neteří jeho stálého šéfa. Žila v Arizoně, kde se snažila dát do kupy zadlužený ranč pro turisty. Tylerův šéf v Jacobsvillu tam Tylera poslal, aby jí s rančem pomohl. Tyler to tam nejdřív nenáviděl a možná to tak bylo pořád, i když nebylo vyloučené, že se mu tajemná arizonská dáma líbí.

„Možná se vedle tebe cítí v bezpečí, ne?“ vyzvídala Shelby.

Tyler se na ni zamračil. „Každopádně to musí přestat. Je to, jak kdybys měla kolem sebe jedovatý břečťan.“

„Je ošklivá?“ naléhala Shelby.

„No, taková obyčejná, žádná intelektuálka,“ mumlal Tyler. „Ale řekl bych, že taky nijak ošklivá, pokud se ti ovšem líbí holka, co vypadá spíš jak uličník. Mně teda ne,“ dodal zarputile.

„Tak proč s tím teda nepraštíš?“ obrátil se na něj Justin. „Můžeš pracovat pro mě a pro Calhouna, už jsme ti to přece jednou nabízeli.“

„Ano, já vím a taky si toho vážím, když vezmu v úvahu, jak byly vztahy mezi našimi rodinami napjaté,“ řekl Tyler upřímně. „Ale ta práce, kterou dělám, je pro mě taky trochu jako výzva, a to mě na ní baví.“

Justin se usmál. „Tak dobře, tak přijeď, až se ti začne stýskat, a můžeš u nás bydlet.“

Tyler mávnul rukou. „Jo, jednou to možná přijde. Já mám rád děti,“ dodal. „Pár synovců a neteřinek mi rozhodně vadit nebude.“

Justin se zatvářil pekelně a Shelby zčervenala. Tyler se zakabonil a Justin v tu chvíli děkoval bohu, že se k nim přidala Abby s Calhounem a na poslední chvíli zabránili katastrofě.

Justinovi se teď nechtělo myslet na děti. Byl si jistý, že s ním by je Shelby určitě mít nechtěla. Stačilo, když si vybavil, jak reagovala, když ho tehdy jen jednou jedinkrát tak rozpálila. Hnusil se jí.

„Není to rozkošná svatba?“ obrátil se Calhoun na Tylera a s paží kolem rozesmáté Abby se připojil k malé skupince. „Neinspiruje tě to?“

Tyler se usmál na Abby. „Ale jo, určitě. Musím se honem rychle nechat oočkovat,“ mumlal suše.

„Neboj, i ty z tohohle přístupu jednou vyrosteš,“ ujišťoval ho Calhoun. „Každého nakonec jednou srazí na kolena,“ dodal a přikrčil se, když ho Abby plácla do prsou. „Promiň, miláčku.“ Rozchechtal se a zlehka ji políbil na čelo. „Přece víš, že jsem to tak nemyslel.“

„Můžeme tě vzít na letiště. Nebo sis půjčil auto?“ obrátila se na Tylera Abby.

„Mám půjčené auto, ale stejně vám děkuju. A vlastně byste mě vy dva k němu mohli doprovodit, co říkáte?“ Pak znovu políbil Shelby. „Buď hodně šťastná,“ řekl něžně.

„To víš, že budu,“ řekla a podívala se směrem k Justinovi.

Tyler přikývl, ale nevypadal zrovna přesvědčeně. Když se vydal za Abby a za Calhounem, bylo vidět, že je zamračený a že o něčem přemýšlí.

Shelby se zdálo se, že recepce snad nikdy neskončí, a byla ráda, když už mohli konečně odjet domů. Justin poslal už brzy ráno Lopeze, aby vyzvedl Shelbyiny věci od paní Simpsonové, a pokoj pro hosty už byl pro Shelby připravený. Maria se zeptala, proč bude spát paní jinde než Justin, ale troufla si to jenom jednou. Justinovy chladné oči ji umlčely.

Ale Maria stejně chápala mnohem víc, než mohl tušit. Ona, stejně jako všichni ostatní v domě, věděla, že má Justin i přes svou zahořklost stále ještě pro Shelby slabost. Byla teď sama a bez prostředků, takže nikoho nepřekvapilo, že si ji Justin vzal. A jestli v celé akci byla taky trochu touha po pomstě, i to se všeobecně předpokládalo.

„Díkybohu, že je to za námi,“ vydechl unaveně Justin, když v domě konečně osaměli. Sundal si kravatu a sako, rozepnul si knoflíček u košile a vykasal si rukávy. Vypadal o deset let starší, než doopravdy byl.

Shelby položila kabelku na stoleček v hale, zula si střevíčky s vysokými podpatky, a v punčochách úlevně stanula na měkounkém koberci. Bylo příjemné být zase normálně vysoká.

Justin se na ni letmo zadíval, usmál se pro sebe, ale než si toho mohla Shelby všimnout, tak se odvrátil. „Chceš jít na večeři nebo si dáme něco tady?“

„Mně je to jedno.“

„No, myslím, že by to vypadalo dost divně, kdybychom trávili svatební noc v restauraci, ne?“ dodal a ironicky se usmál.

Shelby na něj vytřeštila oči. „No tak, jen do toho,“ vybídla ho. „Můžeš to klidně zkazit úplně všechno. Nedej bože, abych si chtěla svoji svatbu užít.“

Justin svraštil čelo, když viděl, že se k němu otočila zády a jde po schodech nahoru. „O čem to k čertu mluvíš?“

Shelby se na něj nepodívala. Držela se zábradlí a pokračovala. „Kdyby sis na sebe nakreslil krví znamení smutku, tak by nebyly tvoje pocity jasnější. Justine, já vím, že mě nenávidíš. Vzal sis mě ze soucitu, ale něco v tobě pořád ještě touží po tom, abych zaplatila za to, co jsem ti udělala.“

Justin si zapálil cigaretu, kouřil, opíral se o zárubeň, tvářil se klidně, jen v očích měl zvláštní výraz. „Snů se člověk jenom tak lehce nezbaví, drahoušku. Tos nevěděla?“ řekl mrazivě.

Shelby se k němu otočila a zabodla se do něj svýma zelenýma očima. „Tys nebyl jediný, kdo snil, Justine,“ řekla. „Mně na tobě záleželo!“

Justin zaťal zuby. „No jistě. Proto s mě vyměnila za toho milionářského synka.“

Shelby nepřítomně přejížděla rukou po zábradlí. „A není trochu divné, že jsem si ho nevzala?“ prohodila ledabyle. „Dost divné, nemyslíš, když jsem tak strašně chtěla jeho peníze, že jsem tě kvůli tomu dokázala pustit k vodě.“

Justin zvedl cigaretu k ústům. „Řekl bych, že tě nejspíš vyhodil, když pochopil, že ti jde víc o jeho peníze než o něj.“

„Nikdy mi nešlo ani o něj ani o jeho peníze,“ řekla Shelby popravdě. „Měla jsem dost vlastních.“

Justin se na ni usmál.

„Vážně?“

Přece nemůže čekat, že jí budu věřit, že nevěděla, jaké má její otec finanční problémy, blesklo mu hlavou.

„Ty mě prostě poslouchat nehodláš,“ mumlala Shelby. „A nikdy nehodlal. Už jsem se ti snažila vysvětlit, proč jsem zrušila zasnoubení “

„Ano, to jsi mi řekla, jistě! Nesneslas, abych se tě dotknul, ale to já už stejně věděl.“ V očích mu hrozivě jiskřilo. „Odstrčilas mě už tu noc, co jsme se zasnoubili,“ dodal zastřeným hlasem. „Třásla ses jako osika a oči jsi měla vytřeštěné. Nemohla ses ode mě dostat tak rychle, jak bys byla chtěla.“

Shelby pootevřela ústa a bezmocně vydechla. „A ty sis myslel, že mám k tobě odpor, viď?“ řekla zoufale.

„A co jiného taky?“ vypálil Justin a v očích mu svítilo. „Já přece nejsem dnešní.“ Otočil se k ní zády. „Převlíkni se a navečeříme se. Nevím, jak ty, ale já mám hlad.“

Shelby toužila po tom, aby mu dokázala říct pravdu. Chtěla, ale on byl tak odtažitý, že jí jeho přístup naháněl strach. S povzdechem se otočila a otupěle šla dál po schodech.

Jak budu moct žít s člověkem, se kterým nemůžu mluvit o těch nejdůvěrnějších věcech? ptala se sama sebe V duchu.

Svatební večeře proběhla v tichosti. Maria připravila všechno na stůl předem, pak jim oba s Lopezem pogratulovali a odešli do města.

Když Justin dojedl steak se salátem, opřel se pohodlně v křesle? pozoroval , jak se Shelby nimrá ve své porci.

Přeci jen měl trochu pocit viny, že svatební den zkazil, ale svým způsobem tím tak trochu skrýval svoje pravé pocity, to, že se bojí, že ji ztratí podruhé. Před šesti lety ho to emocionálně zničilo a teď se bál, že by to nesnesl, tak se snažil kolem sebe stavět bariéru, aby už nebyl tak zranitelný. Jenomže její smutná tvářička se ho dotýkala.

„Do háje, Shelby,“ zavrčel. „Netvař se takhle.“

Shelby se na něj podívala a v jejích očích nebyl ani náznak světla.

„Jsem unavená,“ řekla tiše. „Bude ti vadit, když si půjdu lehnout, až se najíme?“

„Ano, bude mi to vadit.“ Justin praštil ubrouskem o stůl a zapálil si cigaretu. „Je to naše svatební noc.“

Shelby se hořce rozesmála.

„Ano, to je. A cos měl ještě v plánu? Dalších pár poznámek o mých minulých zkušenostech a mojí temné minulosti?“

Justin svraštil čelo. Tohle nebyla Shelby. Ten tón ho zneklidnil. Přimhouřil oči. Přišla o otce, ztratila domov, celý svůj způsob života a dokonce i blízkost bratra. Za posledních pár týdnů přišla o všechno a vzala si ho, protože potřebovala aspoň trochu bezpečí. A on jí udělal ze svatby peklo a ona se teď tvářila, že tohle je to nejhorší, co se jí mohlo stát. Ale Justin to tak nemyslel. Nechtěl jí ublížit. Jenomže nedokázal být zticha. Bylo tu tolik ran.

Ztěžka si vzdychl. Vyhledal svýma černýma očima její bledou tvář a snažil se vybavit si ty doby, kdy stačilo, aby se na ni podíval a zpil se snadno jejím úsměvem.

„Víš určitě, že chceš dál chodit do práce?“ zeptal se tiše jenom proto, aby změnil téma a aby odlehčil konverzaci.

Shelby se dívala dál do svého talíře. „Ano, ráda bych,“ řekla. „Nikdy jsem doopravdy nepracovala, když neberu v úvahu různé dobrovolné organizace a tak. Práce mě baví.“

„A Barry Holman?“ zeptal se Justin a vyzývavě se usmál.

Shelby vstala. Stále ještě měla na sobě bílou sukni a k ní elegantní růžovou halenku a vypadala nesmírně žensky a žádoucí. Dlouhé vlasy jí splývaly na ramena a Justin najednou zatoužil mít jich plné dlaně a pak ji líbat, až už by se nemohla udržet na nohou.

„Pan Holman je můj šéf,“ řekla Shelby. „A ne můj milenec. Já nemám žádného milence.“

Justin si taky stoupl a popošel až k ní, celý napjatý léta potlačovanou touhou. „A teď jednoho budeš mít,“ řekl úsečně.

Shelby se rozhodla, že nevezme nohy na ramena. Rozhodla se, že mu neudělá tu radost, aby ji před sebou viděl utíkat. Zvedla k němu hrdě tvář, i když se jí kolena podlamovala a srdce bušilo jak o závod. Bála se ho, protože se chtěl pomstít. Bála se, protože si jistě myslel, že už má bohaté zkušenosti, a věděla, že i po tom nepatrném chirurgickém zákroku to nebude ten nejpříjemnější okamžik v jejím životě. Justin byl tak silný. Shelby věděla, jaká síla se v tom štíhlém těle skrývá, a když si představila, že jí bude díky jeho vášni vystavená, děsilo ji to.

Justin si všimnul, jak se jí v očích strachy zablesklo, a okamžitě pochopil.

„Jsi mimo, zlato,“ řekl tiše. „Úplně mimo. Já ti v posteli nikdy neublížím, ani z pomstychtivosti ani z žádného jiného důvodu.“

Shelby se začal chvět dolní ret, vzlykla a v očích se jí objevily slzy. Sklopila pohled k jeho hrudi, takže si nevšimla, že se nad její reakcí zatvářil trochu zděšeně. „Možná se tomu vyhnout nedokážeš,“ zašeptala.

„Shelby, přece se mě doopravdy nebojíš?“ naléhal Justin zastřeným hlasem.

Její štíhlá ramena se zvedla a zas klesla. „Ano, bojím, promiň.“

„A s ním ses taky bála?“ chtěl vědět Justin. „S Wheelorem?“

Shelby už otevřela pusu, aby promluvila, ale pak ji zas zavřela.

K čemu to bude? pomyslela si. Stejně mě nebude poslouchat. Odvrátila se od něj a vykročila ke schodišti.

„Útěkem se nic nevyřeší,“ řekl Justin a díval se za ní se smíšenými pocity. Převažoval vztek.

„Ani tím, když se ti to budu snažit vysvětlit,“ zareagovala Shelby. U paty schodiště se k němu ještě otočila, se zelenýma očima plnýma slzí. „Jen do toho, jen hůř. Jen mě nech platit. Právě mi došly všechny věci, na kterých mi záleželo. Nemám už absolutně co ztratit, tak pozor, Justine. Já se nehodlám chovat podle tvých představ. Já kvůli tobě nehodlám být žádnou dámou z vyšší společnosti.

Já budu sama sebou a je mi líto, jestli to zničí nějaké tvé staré iluze.“

Justin se na ni tiše zadíval.

„A tím jako myslíš co?“

„Žádné milostné aféry,“ navázala na to, co prve Justin naznačil. „Máš na mě sice asi jiný názor, ale já rozhodně po chlapech nijak neprahnu.“

„Jo, to bych věřil,“ řekl Justin. „Panebože, víc vřelosti bych snad čekal i od kostky ledu, než co jsem kdy dostal od tebe!“

Ta slova pro ni byla jako rána dýkou.

Mělo mě napadnout, že si myslí, že jsem frigidní, blesklo jí hlavou. To jsem si nikdy neuvědomila.

„Možná, že Tom Wheelor dostal víc,“ vypálila na něj.

V černých očích byla najednou vidět zuřivost. Už už se na ni chystal, ale pak převážila jeho sebekontrola a ovládl se.

Shelby si toho pohybu všimla a děkovala bohu, že se zastavil. Pak zvedla bradu.

„Dobrou noc, Justine. Díky za střechu nad hlavou a místo, kde budu moct žít.“

Justin pozoroval, jak vykročila po schodech nahoru, a v očích mu pohaslo. Díval se na ni a vybavovaly se mu všechny ty sny, to, jak byl šťastný, jen když s ní směl být, to, jak byl zoufalý, když se musel držet zkrátka i to, že ji potom měl stejně ztratit. Pořád mu na ní záleželo. Lhal, jenom aby hájil vlastní hrdost, ale záleželo mu na ní nesmírně a už ji zase ztrácel.

Chtěl jí říct, že neměl v úmyslu ji nařknout, že je frigidní. Chtěl ji až k zbláznění a ona jeho ne. A to ho ranilo mnohem víc než to, že zrušila jejich zasnoubení. A když se pak ještě dozvěděl, že Tom Wheelor je její milenec, málem ho to zabilo.

A teď tu byla ona a vmetla mu to do tváře,; věděla že ho ťala do nejzranitelnějšího místa. Vždycky by byl rád věděl, jestli je jí opravdu fyzicky odporný Myslel, že ano, a proto taky uvěřil, když mu řekla, že ho nechce a že chce radši Toma Wheelora. Tím si taky vysvětloval její zdráhání, když se k ní chtěl přiblížit.

Jenomže teď to bylo jiné. To nebyla ta plachá zakřiknutá dívka, kterou znal před šesti lety. Byla tak zvláštně bezohledná hrdá a odvážná a když se nekontrolovala, tak taky spontánní. Ale on se před ní nedokázal sklonit. Nedokázal se sklonit natolik, aby jí řekl, co k ní cítí. Aby jí řekl, jak strašně ji pořád chce. Netroufl si jí znovu začít věřit. Příliš mu ublížila. Díval se, jak jde nahoru po schodech, a v jeho černých očích se mísila něha a hladová touha. Ale nepohnul se, dokud nezmizela.

ČTVRTÁ KAPITOLA

Nejdřív Shelby doufala, že ji Justin třeba přeci jen ještě miluje. Že si ji nevzal jenom ze soucitu, ale z lásky. Svatební den ji však utvrdil v tom, že i ta trocha citu, co v něm po všech těch létech hořkosti možná zůstala, je ta tam. Pochopila, že jí má Justin pořád za zlé to, co podle něj dělala s Tomem Wheelorem, a mimo to si myslí, že je frigidní.

Nevěděla, jak se vypořádat se svými obavami a taky se svou zlostí. Teď už jí bylo jasné, že její manželství bude tak prázdné, jako byl celý její současný život. Nebudou žádná černovlasá miminka, žádné sladké milování ve tmě, žádné potěšení ze společného života. Budou jen oddělené ložnice a oddělené životy a Justinova touha po pomstě.

Deprese, s kterou usínala ve svůj svatební den, ale byla jenom začátek. Všechno mělo být ještě horší.

Justin sice toleroval její přítomnost v domě, ale byl víc pryč než doma. Při jídle na ni promluvil, jen když to bylo nezbytně nutné, a nikdy se jí nedotkl. Choval se spíš jako zdvořilý hostitel než jako manžel. Dny ubíhaly nepříjemně jeden za druhým a Shelby začala toužit po něčem nebezpečném. Po něčem vzrušujícím, při čem by na chvíli zapomněla.

Když byl Justin přes víkend pryč, vyrazila si s Abbyinou kamarádkou Misty Daviesovou na závody raftů na divoké vodě. Taky se zkoušela potápět v moři a přihlásila se do kursu šermu. Vrátila se zkrátka zpátky k hazardnějšímu způsobu života, jak tomu byla zvyklá v období dospívání.

Někdy si říkala, že ji Justin vlastně nikdy doopravdy neznal. Zjevně ho udivovalo, když se dozvěděl, co ji baví, a jednou nebo dvakrát se dokonce tvářil, jako kdyby mu její životní styl nebyl vhod.

No a co čekal, vztekala se Shelby v duchu, že budu trčet doma a aranžovat kytky? Ano, tak si mě možná představoval. Nejspíš si myslel, že jsem taková hezká dámička, co nemá nic v hlavě.

Po svatbě Shelby nechtěla přestat pracovat, ale Barry Holman trval na tom, že si musí vzít pár dní volno. Řekl, že se nehodí, aby během líbánek chodila do práce. Shelby měla chuť se začít nahlas smát a prozradit mu, že její manžel nemá o žádné líbánky zájem.

Když se Justin vrátil ze své poslední služební cesty, zdvořile ale rychle se s ní přivítal, a odjel hned zas do kanceláře u výkrmny.

Shelby se tak nudila, že nakonec zavolala do kanceláře Barry Holmana, aby zjistila, co se tam děje. Měla svou práci ráda a teď jí strašně chyběla. Věděla, že kdyby měla co dělat, tak by aspoň nemusela pořád myslet na své manželství a na své chyby.

Když vytočila číslo, ozvala se na druhé straně Tammy Lesterová, sekretářka, najatá na přechodnou dobu. Podle hlasu byla úplně zoufalá. Zjevně se vůbec nedokázala vypořádat s úkoly, které jí naložil netrpělivý Barry Holman. Shelby zhodnotila v duchu situaci, oblékla si červenobílé letní šaty, bílé boty na vysokých podpatcích a vyrazila do kanceláře.

Starý sedan, který řídila, jí vypověděl službu na půl cesty, takže ho musela nechat odtáhnout do servisu, aby ho opravili.

V servisu prodávali také ojetá auta a Shelby si všimla, že mezi auty na prodej stojí Abbyin sporťák. A přišlo jí to jako osudové znamení. Najednou byly zpátky všechny vzpomínky.

Takové auto měla Shelby ve Švýcarsku, kde po rozchodu s Justinem prožila šest nejčernějších měsíců ve svém životě. Tehdy to auto milovala, ale vybourala se v něm. Jenomže ani srážka nezchladila její vášeň pro rychlá auta a ona teď právě po takovém zatoužila.

Takové auto přesně vyhovovalo určitým sklonům v její povaze, takové divokosti, která se v ní probudila už dávno a která nikdy úplně nevymizela. A nebylo v tom nic sebevražedného. Shelby zkrátka milovala nebezpečí, byla to pro ni výzva. Milovala rychlá auta a opojný pocit z šílené jízdy v nejrychlejším pruhu.

Justin o jejích sklonech nevěděl. Vždycky si myslel, že je taková, jak vypadá. Nikdy se nesnažil dostat pod povrch.

Tak to ho čeká pár šoků, pomyslela si Shelby a rozhodla se, že s tím začne hned.

Majitel servisu věděl, že se Shelby právě provdala za Justina, a tak ani nevyžadoval, aby smlouvu podepsal ještě ručitel. Prodal jí auto rovnou a splátky navrhl takové, že si je byla dokonce schopná hradit z vlastního platu. To se jí zamlouvalo.

Shelby zaparkovala auto přímo před kanceláří a zamilovaně se podívala na jeho nový lak. Abby ho těsně předtím, než se ho rozhodla vyměnit za něco usedlejšího, nechala nastříkat na červeno, s bílými závodními pruhy. Nová barva Shelby vyhovovala.

Naposled auto přejela pohledem, spokojená, že si ho může splácet z peněz, které sama vydělá. Až dosud byla vždycky závislá na otcových penězích a teď, když se o sebe finančně mohla sama postarat, bylo v tom trochu něco jako protest a taky ji to uspokojovalo. Bylo jí skoro líto, že zpanikařila při představě, že bude sama, a bezhlavě se vrhla do manželství s Justinem. Jenomže přeci jen čekala něco víc od života pod jednou střechou, něco, k čemu se zjevně ani trochu neschylovalo.

Musela v duchu připustit, že se o ni Justin stará, to ano. Staral se stejně jako o Abby. Ale pokud vůbec zbylo něco z jeho touhy po ní, rozhodně to nedával najevo. A od té doby, co ji nařkl, že je frigidní, se mu vyhýbala, jak jen to šlo. A přitom tolik toužila po tom, aby nebyla tak uzavřená, aby mu dokázala říct, v čem je problém a že se tak strašně bojí intimního styku. Jenže to bylo beznadějné. Shelby usoudila, že Justinovi by bylo zřejmě stejně trapné jako jí mluvit o něčem takovém. A tak se všechno odvíjelo podle toho a šlo jen o to, kdo a jestli vůbec někdo mlčení přeruší.

Když Shelby otevřela dveře do kanceláře, uviděla, jak Barry Holman přechází po místnosti a výpomocná sekretářka pláče. Oba se otočili, když Shelby vešla, položila kabelku na polici a usmála se na ně.

Můžu vám nějak pomoct?“ řekla.

Žena u stolu se rozplakala ještě hlasitěji. „On řve,“ vzlykala a ukazovala na Barryho Holmana, který byl zjevně bez sebe.

„Jenom na toho, kdo je úplně neschopný!“ vypálil.

„Ale, ale,“ konejšila je Shelby. „Vždyť už jsem tady. Dám všechno do pořádku. Tammy, co kdybys udělala panu Holmanovi kafe, já napravím, co je třeba, a pak ti ukážu, jak se zálohují soubory, a můžeš se do toho pustit. Platí?“

Tammy se usmála a její světle hnědé oči už se dívaly klidněji.

„Tak dobře.“

Vstala a Shelby se posadila místo ní. Když si všimla, že se na ni Barry Holman nervózně dívá, zvedla k němu tázavě svoje černé obočí.

„Máte přece dovolenou,“ namítl Holman. „Neměla byste tu být.“

„A proč ne? Justin taky pracuje, tak proč ne já?“

Barry Holman svraštil čelo. „No “

„Řekněte mi, co je třeba udělat, a já vám pak ukážu svoje nové auto.“ Shelby se usmála. „Dřív patřilo Abby a teď ho prodali mně. A představte si, že jsem ani nepotřebovala ručitele.“

„Přirozeně, při stavu konta vašeho manžela,“ mumlal Barry. Shelby se na něj tázavě zadívala, ale on ji ignoroval. „Tak tady je to, s čím má Tammy takové problémy.“

Ukázal jí dvě stránky vytržené z bloku s naškrábanými poznámkami, které chtěl přepsat a převést svoje zkratky a různé čmáranice do angličtiny a nakonec z toho udělat padesát kopií, každou s jiným oslovením.

„Jednoduché, že?“ řekl. Pak se nazlobeně podíval dozadu do kanceláře. „No a ona se rozbrečela.“

Shelby měla podobné pocity. Vždyť jenom rozluštění jeho rukopisu byla nejmíň hodinová práce. Jenomže Shelby uměla používat tiskový editor v počítači a všimla si, že Tammy má na stole tři zjednodušené manuály, kterým ale zaboha nemůže porozumět někdo, kdo nemá s počítačem žádné zkušenosti.

„Ptala se mě, na co je tohle,“ povzdechl si Barry Holman a zvedl jednu z disket v obalu. Obrátil oči v sloup. „Myslela si, že to jsou negativy.“

Shelby se musela kousnout do rtu. „Nikdy neprošla žádným počítačovým kursem,“ připomněla šéfovi.

„To ještě neznamená, že nemůže mít mozek,“ odsekl Holman.

„Pane Holmane!“ vykřikla Tammy, která právě vešla do místnosti se třemi černými kávami na podnose. „To od vás bylo kruté a nespravedlivé.“

„Copak vám v agentuře neřekli, že tahle práce vyžaduje zkušenosti s počítačem?“ bručel nerudně.

„Ale já mám zkušenosti s počítačem,“ namítla Tammy sebevědomě. „Hraju na bráchově Atari hry v jednom kuse.“

Pan Holman se zatvářil, jako kdyby se teď on chtěl rozplakat. Pak zaťal zuby, vrátil se do své kanceláře a zavřel za sebou dveře.

„Ale já mu to říkala,“ ušklíbla se Tammy zlomyslně.

Zpoza dveří do kanceláře pana Holmana se ozvalo hlasité, rozčilené až téměř zběsilé „Krucináll“ Shelby a Tammy se na sebe pobaveně podívaly.

„O počítači mi nic neříkali,“ svěřovala se Tammy. „Jen chtěli vědět, jestli zvládám kancelářskou práci. A to já zvládám. Píšu na stroji sto slov za minutu a devadesát podle diktátu. Ale sanskrt číst vážně neumím,“ šeptala a ukazovala prstem na počmárané papíry.

Shelby vybuchla smíchy. Bylo tak nádherné se smát. Děkovala bohu za tuhle práci. Pochopila, že díky ní se nezblázní. Zavrtěla hlavou, odstrčila knihy na stranu a začala Tammy vysvětlovat práci s počítačem.

Po práci jela domů oklikou. Pan Holman už byl po obědě klidnější a i Tammy snášel mnohem líp. Ve skutečnosti dokonce ani nehudral, když se Shelby zmínila, že by ani ekonomicky nebylo špatné, kdyby měl v kanceláři dvě pracovní síly. Už takhle měli resty v ukládání a aktualizaci položek v počítači. A navíc pan Holman už delší dobu uvažoval o společníkovi, a kdyby přijal Tammy na plný úvazek, tak by si to klidně mohl dovolit.

Shelby prudce odbočila svým novým sporťákem na dálnici a užívala si hřebenové řízení a skvělé chování vozidla. Vytáčela motor a pořád přidávala plyn. Zbožňovala rychlost, zbožňovala pocit volnosti a vítr ve svých dlouhých vlasech. Opájela se pocitem rizika. Jak řekla Justinovi, neměla co ztratit. Rozhodla se, že odteďka si život bude užívat. A Justin ať si troufne něco dělat.

Dojela auto, které jelo před ní trochu pomaleji, ale ona ani nepřibrzdila. Prosvištěla kolem něj a jen taktak se stihla vrátit do svého pruhu, když se v protisměru mihlo bílé auto. Připadalo jí nějak známé, ale do zpětného zrcátka se kvůli tomu nedívala. Auto jelo směrem k Justinově a Calhounově výkrmně dobytka. Shelby minula odbočku a zrychlila. Domů, do svojí cely, se ještě vrátit nehodlala.

Když Calhoun vystupoval před výkrmnou, tak mumlal něco jako prosbu nebo modlitbu. To, co teď právě zažil, ho vyděsilo. Auto, které potkal, bylo ještě nedávno Abbyino, ale teď z; i volahtera viděl Shelby. Zahlédl ji na tak krátký okamžik, že ji málem nepoznal. Smála se opojená rychlostí a vlasy jí ve větru vlály. Ve srovnání s ní připadala v tu chvíli Calhounovi Abbyina kamarádka Misty Daviesová jako ta nejopatrnější řidička.

Když Calhoun vešel do kanceláře a zavřel za sebou dveře, zvedl Justin hlavu. „Pomalu abych šel domů,“ poznamenal při pohledu na své rolexky. „Nevěděl jsem, že se vrátíš z Montany už dneska.“

Calhoun se usmál. „Stýskalo se mi po Abby. Jo, když je řeč o Abby,“ dodal a lenivě se posadil na kraj bratrova stolu, „nějaká šílená ženská v jejím sporťáku mě málem nabourala.“

„Abby ho neprodala?“ podivil se Justin.

„Právě že jo. Trval jsem na tom.“

„Aha,“ usmál se Justin nepatrně a opřel se v křesle, s cigaretou ve svých štíhlých prstech. „Takže pokud to správně chápu, tak ho teď řídí manželka nějakého jiného blázna, jo?“

„Jo, dá se to tak říct.“ Pak Calhoun přimhouřil své tmavé oči. „Víš určitě, že chceš, aby ho Shelby měla?“

Chvilku bylo ticho. Pak šokovaný Justin vyštěkl: „Co myslíš tím, jestli vím určitě, že chci, aby ho Shelby měla? Chceš snad říct, že ho řídila ona?“

„Bohužel ano,“ řekl Calhoun tiše. „Tys o tom nevěděl?“

Justin se zatvářil hrozivě. Shelby byla nešťastná a on to věděl. Poslední dobou se chovala tak, že ho to zneklidňovalo, i když si dával pozor, aby si toho Shelby nevšimla. Ale koupit si sportovní auto, to už bylo moc. Rozhodl se, že si s ní promluví. Zatím se konfrontacím vyhýbal. Chtěl, aby se v klidu usadila. Udržoval si odstup a sám se snažil vypořádat s trýzní, kterou mu působila její přítomnost v domě spolu s rezervovaností a snahou se mu vyhnout za každou cenu od prvního okamžiku, co přešla práh. Ale tohle bylo příliš.

Věděl, že nesmí dopustit, aby se zabila. Vyskočil od stolu, na Calhouna se ani nepodíval, sundal klobouk z věšáku a mířil ke dveřím. „Jela směrem k nám domů?“ zeptal se úsečně.

„Ne, na druhou stranu,“ řekl Calhoun. Pak přimhouřil oči. „Justine, co se to mezi vámi děje?“

Starší muž se na něj obrátil a v očích se mu blýskalo. „Do mého soukromí ti nic není.“

Calhoun složil ruce na prsou. „Abby říká, že Shelby vyvádí a že ty zjevně neděláš nic, abys jí v tom zabránil. To se jí takhle mstíš?“

„Ty to podáváš tak, jako kdyby se chtěla zasebevraždit. Tak to není.“

„Kdyby byla šťastná, tak by se takhle nechovala,“ trval na svém mladší z obou bratrů. „Musíš se trochu snažit a ne žít pořád minulostí. Je nejvyšší čas zapomenout, co se tehdy stalo. Ber to tak, že už je to dávno a že už je to pryč. Aspoň se pokus!“

„To se ti, sakra, snadno řekne.“ Justin po něm šlehl svýma černýma očima. „Vykašlala se na mě a spala s jiným chlápkem!“

Calhoun na něj vytřeštil oči. „Možná že na mě nemáš, ale řekl bych, že nejsi o nic svatější než já, brácho. A teď si představ, že by se Shelby nedokázala smířit s tím, žes měl před ní i jiné ženy.“

„U mužů je to jiný,“ řekl starší z bratrů podrážděně.

„Vážně?“

„Byla moje. Byl jsem kruci tak strašně opatrný, abych nešlápl vedle. Se zaťatými zuby jsem se držel, abych ji nevyděsil, a ona se ode mě odtahovala, vždycky když jsem se jí dotkl. A celou tu dobu spala s tím milionářským chlapečkem s ksichtem jako lívanec. Jak mi asi bylo, co myslíš?“ vybuchl Justin.

„A pak mi řekla, že jí nevyhovuju, protože jsem moc chudý a že chce někoho bohatšího.“

„Ale pak si ho nevzala, že ne?“ namítl Calhoun. „Odjela do Evropy a tam se chovala jak blázen, přesně jako teď. A ve Švýcarsku se vybourala v autě, Justine. Ve sporťáku,“ dodal a pozoroval, jak narůstá děs v bratrových očích. „Přesně v takovém, jako je to auto, co v něm teďka jede. Tehdy se trápila kvůli tobě. Nakonec si to uvědomil i její otec.“

Justin si strčil do úst cigaretu a zapálil ji. „Tohle mi nikdo neřekl.“

„A kdys byl ochotný o ní něco poslouchat, prosím tě?“ zareagoval Calhoun. „Je to teprve pár měsíců, co ses trochu zklidnil, a je možný se s tebou o Jacobsových vůbec bavit.“

„Já jsem ji chtěl,“ vysypal ze sebe Justin. „Neumíš si představit, jak mi bylo, když to skončila.“

„Ale ano, umím,“ bránil se Calhoun. „Byl jsem u toho. Vím, co to pro tebe znamenalo. Ale tys nikdy nepřipustil, že Shelby třeba měla své důvody. Jednou se ti to pokusila vysvětlit, chtěla ti říct, proč vaše zasnoubení zrušila. Ale tys ji nechtěl poslouchat.“

„A co by to mělo za smysl? Nebylo co poslouchat,“ řekl Justin netrpělivě. „Řekla mi přece pravdu hned na začátku.“

„Já tomu nikdy nevěřil,“ namítl Calhoun. „A ty bys tomu taky nevěřil, kdybys nebyl poprvé v životě opravdu zamilovaný. Problém byl, že sis nikdy nevěřil, že by sis dokázal Shelby udržet. Pořád ses bál, že ji ztratíš, že ti odejde s někým jiným. Dokonce i se mnou. Pamatuješ?“

Nemělo smysl se hádat, když to všechno byla pravda. Justin věděl, že se k Shelby choval strašně majetnicky. I teď. Ale nemohl si pomoct. Byla tak krásná a on si připadal tak obyčejný, žádný světák. Nikdy nemohl pochopit, proč s ním zůstala Shelby tak dlouho.

„I teď,“ pokračoval Calhoun tiše, „mi připadá, že se snažíš ze všech sil chovat tak, aby tě zase opustila.“

Justin se ironicky ušklíbl. „A co bych jako měl podle tebe dělat? Přivázat ji ve sklepě?“ ušklíbl se. „Nemůžu ji nutit, aby se mnou zůstala, když nebude chtít. Do háje “ ironicky se zasmál „ já se jí nesmím ani dotknout. Jen jednou jsem se s ní chtěl pomilovat a ona ode mě úplně odskočila,“ řekl bez obalu. Když si na to znovu vzpomněl, oči mu potemněly a odvrátil se. „Nemůžu se k ní vůbec přiblížit. Co se toho týče, tak se mě bojí.“

„Ale, no to je vážně zajímavý,“ řekl Calhoun a snažil se volit vhodná slova. „Tak zkušená žena že by se bála sexu? Divný, co?“

Justin svraštil čelo. „Co tím myslíš?“

Calhoun neodpověděl. Když vykročil ke dveřím, téměř neznatelně se usmál, ale Justin si toho nevšiml. „Musím domů, tak ahoj, bráško.“ A než mohl Justin odpovědět, byl pryč.

Justinovi chvíli trvalo, než se zase začal ovládat. Pak vyrazil za Calhounem. Ani sekretářce nic neřekl, jak spěchal s ustaraným výrazem v tváři, jen aby už byl pryč. Calhoun ho zdržel příliš dlouho. Co když už se Shelby vybourala? blesklo mu hlavou.

Jel po silnici kus nahoru a pak zase dolů, ale sportovní auto nikde neobjevil. Nakonec se vrátil domů, a když uviděl před domem stát červenobílý sporťák, málem děkoval bohu na kolenou.

Snažil se ze všech sil chovat normálně, ale ruce se mu ještě třásly při představě, že ji třeba najde někde v příkopě. Vešel do domu, hodil klobouk na věšák a vstoupil do obývacího pokoje.

Shelby seděla u dlouhého stolu z višňového dřeva a zrovna vykládala Marie o nějakém novém receptu. Podívala se ke dveřím, ale když uviděla Justina, veškerý smích a radostná gestikulace zmizela, jako když najednou zhasne světlo. Shelby měla na sobě červenobílé šaty a hřívu tmavých vlasů měla celou rozcuchanou. Vítr, pomyslel si Justin nepřítomně, jak jela v tom kabrioletu.

„Trochu jsem obchodovala s auty,“ obrátila se k němu Shelby vzdorovitě. „Co tomu říkáš? Líbí se ti? Patřilo Abby. Nemusels ani podepsat tu smlouvu. Můžu ho splácet ze svého platu.“

Justin se po očku podíval na Mariu. Ta už ten pohled znala a rychle se ztratila. Pak se posadil do čela stolu, zapálil si cigaretu, opřel se v křesle a pronikavě se zadíval na Shelby. „Sporťák je vážně to poslední, co potřebuješ. I tak už řídíš až moc rychle.“

Shelby se mu podívala do očí. Zračil se v nich špatně skrývaný strach. „Řekla bych, že mě asi dneska odpoledne někdo viděl, co?“

Justin přikývl. „Ano, Calhoun.“

„Myslela jsem si, že je to on.“ Shelby si prohlížela ruce, které měla složené v klíně, a kroutila snubním prstýnkem na prsteníčku. „Mám ráda rychlost,“ řekla vášnivě.

„Jenže já nemám rád pohřby,“ vypálil Justin.

„A na ten tvůj jít nehodlám. Buď zítra vrátíš auto sama, nebo to udělám za tebe.“

„Je moje!“ vykřikla Shelby. V zelených očích jí zlostně blýskalo. „A já ho vracet nebudu!“

Justin dlouze potáhl z cigarety. Stále se v křesle opíral, bílá hedvábná košile mu šponovala přes opálené svalnaté tělo a rozepnuté horní knoflíky odhalovaly chlupatou hruď. Sako měl sundané, rukávy vykasané a vypadal se svými rozcuchanými černými vlasy a smyslnými ústy neobyčejně mužně.

„Miláčku, o tom se s tebou nehodlám hádat,“ řekl. Pak jeho oči zahalené cigaretovým dýmem vyhledaly její. „Calhoun mi řekl, že už jsi za mořem jedno auto rozbila.“

Shelby zčervenala. „To byla nehoda.“

„Tak tady už další nehody mít nebudeš,“ řekl Justin. „Já tě nenechám zabít.“

„Pro všechno na světě, Justine, já se přece nechci zasebevraždit!“ bránila se Shelby. Pozvedla k ústům šálek s kávou a napila se tmavé tekutiny, aby se posilnila.

„Já taky nic takového netvrdím,“ řekl Justin. Strčil do popelníku a díval se, jak se točí na ubruse. „Ale potřebuješ trochu pevnější ruku než dosud.“

„Já nejsem Abby,“ namítla Shelby. Pak její jemné rysy při pohledu na něj ztvrdly. „Já nepotřebuju, aby mě někdo hlídal.“

Justin se na ni mlčky podíval. „A když už jsme u toho, tak nechci, abys pracovala pro Barryho Holmana.“

Shelby zamrkala. Najednou měla pocit, že se jí někdo snaží vzít vládu nad jejím vlastním životem. „Justine, já se tě neptala, jak ti to bude víc vyhovovat,“ připomněla mu. „Já ti řekla, už než jsme se vzali, že budu chtít dál pracovat.“

„Tady je práce až dost,“ řekl Justin a oklepal popel do popelníku. „Můžeš se starat o dům.“

„Maria a Lopez to dělají dobře, díky,“ řekla Shelby a ztuhla. „Já nechci zůstat doma a vířit po domě v hedvábném domácím oblečku a pořádat večírky, Justine, jestli to náhodou nevíš. Mám plné zuby dobročinných bazarů, aranžování kytek a práce pro charitu.“

Justin se místo na Shelby díval na cigaretu. „Myslel jsem, že ti takové věci třeba budou chybět. Za starých časů jsi nemusela ani přeložit stéblo.“

Shelby si prohlížela štíhlé ruce složené v klíně a pohrávala si s červenobílou látkou. „Můj otec ve mně měl jen dekoraci do salonu,“ řekla upjatě. „Býval by strašně řádil, kdybych se pokusila změnit svůj způsob života.“

Justin svraštil čelo. „Ty ses ho bála?“

„Měl mě jako svůj majetek.“ Shelby si vzdychla a zvedla oči k Justinovi. Jeho tázavý výraz ji zaskočil, ale pomyslela si, že je lepší, když mluví o čemkoliv, než když se pořád hádají. „Nebylo zrovna snadné s ním žít. Když jsme s Tylerem někdy neposlouchali, tak se k nám choval příšerně. A vždycky si prosadil svoje.“

„Držel tě doma,“ vybavil si Justin. „I když, když jsi byla se mnou, tak tě klidně pustil. To ti věřil.“

„Vážně?“ Shelby se bolestně zasmála. „Justine, tys byl druhý muž, se kterým jsem vůbec mohla někam jít, a první, se kterým jsem si směla vyjít sama. Tváříš se překvapeně. To sis myslel, že mě otec nechal žít jako nějakou holku do větru? Měl hrůzu z toho, že mě uloví nějaký svůdce. Dokud byl naživu, žila jsem jako poustevník.“

Justin si nebyl jistý, jestli chápe správně, co mu tu Shelby říká. Měl hlavu na stranu a oči přimhouřené. „Můžu to zopakovat? Tys nikdy přede mnou nebyla nikde sama s žádným klukem?“

„Přesně tak,“ kývla Shelby. „Byla jsem tátovi na očích pořád až do té chvíle, kdy jsem zrušila zasnoubení a odjela do Švýcarska.“ Pak se smutně usmála. „A tam mi asi svoboda stoupla do hlavy, protože jsem se začala chovat jako šílená. Ten sporťák byl jen vnější efekt, takový způsob oslavy. Nechtěla jsem ho rozbít.“

„Jak moc ses poranila?“

„Zlomila jsem si nohu a dvě žebra,“ řekla Shelby. „Prý jsem měla štěstí.“

Justin dokouřil a zamáčkl cigaretu o kraj popelníku. „Nevěděl jsem, že tě tak hlídali,“ řekl tiše. Teprve teď pochopil, jak musela být tehdy nezkušená. Jestli byla před ním jen jednou s někým jiným, pak zřejmě došlo k důvěrnostem až s ním. Přemýšlel o tom a cítil, jak tuhne. Tehdy předpokládal, že bude mít Shelby alespoň nějaké minimální zkušenosti, i když si byl jistý, že je panna. Ale pokud neměla vůbec žádné, nebylo těžké pochopit, proč ji jeho vášeň tak vyděsila.

„O takových věcech jsem s tebou mluvit nemohla,“ přiznávala Shelby. „Byla jsem strašně mladá a nekonečně naivní.“

Justin se na ni díval a v očích mu jiskřilo. „A tu noc, co jsme se zasnoubili, jsem tě vyděsil, viď?“ vyhrkl najednou. „Proto ses ode mě odtáhla ne proto, že jsem ti byl odporný.“

Shelby zalapala po dechu. „Tys mi nebyl nikdy odporný!“ vybuchla. „Ach, Justine, to ne! Ty sis to vážně myslel?“

„Moc jsme toho o sobě tehdy nevěděli, Shelby,“ řekl Justin hlubokým hlasem. „Myslím, že jsme měli oba falešné představy. Já myslel, že jsi elegantní vzdělaná dívka z vyšší společnosti. Věděl jsem, že jsi nezkušená, ale myslel jsem si, že nějaké zkušenosti s muži přece jenom máš. Kdybych byl věděl to, cos mi teď řekla, tak bych kruci na tebe přece takhle nenaléhal.“

Shelby zčervenala a odvrátila oči. Nemohla najít ta pravá slova. Bylo to zvláštní. Byli svoji, bylo jí sedmadvacet a přesto ji takové řeči uváděly do rozpaků.

„Bála jsem se, že se neovládneš včas,“ mumlala vyhýbavě.

Justin si ztěžka vzdychl, zvedl svůj šálek kávy ke rtům a vyprázdnil ho jedním douškem. „Já tehdy taky,“ přiznal nečekaně. „Tehdy to chvíli vážně bylo jen taktak. Po tak dlouhé době jsem byl pořádně nadržený.“

„Já myslela, že se to v dnešní době mužům nestává,“ šeptala Shelby. „Myslela jsem, že společnost je tak liberální a tak vůbec.“

„Společnost třeba liberální je, ale já ne,“ prohlásil Justin a šlehl po ní pohledem. „A v tomhle slova smyslu jsem nikdy nebyl. Džentlmen nesvádí panny ani nevyužívá ženy, které si myslí, že jde o něco víc. No a tak zbývají už jenom takové ty holky na jednu noc.“ Držel v ruce šálek od kávy a teď po něm začal přejíždět palcem. „A pokud mám být upřímný, zlato, tak tyhle holky nikdy nebyly zrovna můj typ.“

Shelby přejela pohledem po jeho ostře řezaných rysech a zarazila se na ústech.

„Ale myslím, že i tak jsi určitě neměl o nabídky nouzi,“ řekla a znovu sklopila oči do klína.

„Jsem bohatý.“ Ta slova byla plná cynismu. „Jistěže dostávám nabídky.“ Justin si ji pozorně prohlížel. „Vlastně jsem, Shelby, dostal jednu zrovna teď, jak jsem byl minulý týden v Novém Mexiku. I s prstýnky, svatbou a tím vším kolem.“

Shelby zaťala zuby. Nechtěla, aby si toho všimnul, ale vadilo jí to. Jenže nebylo snadné to utajit. „Vážně?“

Justin odložil šálek. „Ty si na mě děláš stejné nároky jako já na tebe,“ řekl překvapeně a když k němu zvedla oči a setkala se s jeho pohledem, začalo to najednou mezi nimi jiskřit. „Ty nejsi ráda, když si představuješ, že na mě dělá oči nějaká jiná žena, viď, Shelby?“

Shelby si dala nohu přes nohu. „Ne, nejsem,“ řekla podle pravdy.

Justin se ironicky usmál a zapálil si další cigaretu. „No, jestli tě to uklidní, tak jsem ji odpálil. Já tě nebudu podvádět, zlato.“

„To mě nikdy ani nenapadlo,“ vydechla Shelby. „Já tě přece taky podvádět nehodlám.“

„No to bych taky považoval za osmý div světa,“ poznamenal Justin s hranou laskavostí, „když vezmu v úvahu tvé problémy. Už jsme spolu skoro čtrnáct dní a ty se pořád ještě tváříš jako obětní beránek, vždycky když se k tobě jen trochu přiblížím.“

Shelby se pomalu zhluboka nadechla. „Ano, já vím,“ řekla nešťastně. Pak se hořce usmála. „Já si své chyby uvědomuju, Justine. Nejspíš mi to nebudeš věřit, ale těžko mě můžeš vinit víc, než viním sama sebe za to, jaká jsem.“

Justin se zamračil. Nechtěl ji dostat do defenzívy. Jeho pýcha byla raněná a on máchal kolem sebe. Ale už jí znova nechtěl ublížit. Věděl, že už toho bylo dost.

„Tak jsem to nemyslel,“ řekl unaveně. „Prosti to tak bylo, to je všechno.“ Najednou vypadal staře a tvářil se nešťastně. „Shelby, tys pošlapala moji hrdost a mně trvalo dlouho, než jsem se z toho dostal. A možná je to ve mně pořád.“

„Taky jsem z toho nevyšla beztrestně,“ mumlala Shelby. Její křehká ramena se ohnula. „Já jsem si taky užila svůj díl trápení za to, co jsem udělala.“

„Ale proč?“ obrátil se na ni Justin.

Shelby zavřela oči a celá sebou trhla. „Udělala jsem to pro tvoji záchranu,“ zašeptala.

Justin si zlostně odfrkl. „No, tak to je aspoň trochu jiná verze.“ Zamáčkl napůl vykouřenou cigaretu a vstal. „Musím ještě vyřídit pár lejster, než dá Maria na stůl večeři.“ Zastavil se u její židle a pozoroval, jak ztuhla, když se k ní přiblížil. Vztáhnul k ní ruku, vzal ji za její dlouhé vlasy a otočil ji k sobě, aby jí viděl do očí. „Strach,“ řekl a podíval se na ni. „To je to jediné, co vždycky vidím, když se k tobě přiblížím. Jenom klid, zlato. Nebudeš se muset obětovat. Tohle není v mém stylu.“

Pak už ji pustil a když se bez jediného slova protáhl kolem její židle, bylo znát na každém kousku jeho štíhlého svalnatého těla, jakou má zlost.

Shelby cítila, jak se jí do očí hrnou slzy a ani se je nesnažila potlačit. On nevěděl, čeho se bojí, a ona mu to nedokázala říct. A on se dohadoval, že se od něj odtahuje, protože o něj nestojí. A jenom Shelby věděla, že je to přesně naopak. Stála o něj, a jak. Ale toužila po tom, aby k ní byl pozorný a něžný, a pořád měla před očima, jak to bylo, když se neovládal.

Vstala od stolu a šla nahoru do svého pokoje, aby se těch pár minut před večeří dala v klidu trochu dohromady. Bylo tak těžké mluvit s Justinem a nepodráždit jeho čím dál menší trpělivost. Její odmítnutí s ním dělalo strašné věci a ona přesto měla pocit, že by ho měla chránit. Toužila po tom, aby mu mohla dát to, co chce, chtěla, aby mu z tváře zmizely tvrdé rysy. Ale zároveň se strašně bála při představě, co všechno na ní třeba bude chtít.

Kdybych mu to jen mohla říct, zatoužila v duchu. Jenomže vyšla z takových poměrů, kde něco takového vůbec nepřipadalo v úvahu, a sama ostych zatím překonat nedokázala. Neměla sílu mu vysvětlovat, proč se chová tak, jak se chová. Pochopila, že pokud nenajde nějaký způsob, jak ho přimět, aby jí porozuměl, bude to v jejich manželství čím dál tím horší.

PÁTÁ KAPITOLA

Jestli si Shelby myslela, že bude Justin při večeři příjemnější, tak ji čekalo zklamání. Celou dobu seděl v čele stolu jako socha a během jídla skoro nepromluvil.

A ona taky mlčela. Mlčela, protože s ním mluvit nedokázala. Měla pocit, že není nic, co by mu v tu chvíli mohla říct.

Když Justin dojedl, vyšel beze slova ze dveří a Shelby zachvátilo zoufalství. Toužila po tom, aby k němu dokázala přijít, vzít ho kolem krku a vysvětlit mu, jak jí je a proč je taková. Ale bála se, že by jí s ohledem na její minulost stejně neuvěřil.

Měla pocit, jako by ji utrpení dusilo jak tlustá deka. Popadla kabelku a vyrazila k autu.

Jestli si Justin myslí, že tady po tom všem budu celý večer trčet, tak to se plete, pomyslela si.

Nastartovala svůj sporťák, vytočila motor do nejvyšších obrátek, vycouvala na silnici a s řevem se řítila pryč. U toho malého autíčka bylo úžasné, jak měla jeho rychlost naprosto pod kontrolou. Zbožňovala jízdu po rovné silnici a pocit svobody, když jí vlály dlouhé vlasy ve větru a když mohla být sama se svými myšlenkami.

Justin mě nenávidí, uvažovala v duchu. Ale to není nic nového. Vždycky to tak bylo. Ublížila jsem mu a on mi nikdy neodpustí.

Napadlo ji, že vlastně ani pořádně neví, proč souhlasila, když jí řekl, že si ji vezme za ženu. Teď už chápala, že to nikdy nemůže fungovat. Věděla, že byla blázen, když na to přistoupila, a taky věděla, že za své trápení může poděkovat jen a jen sama sobě.

Byla tak zamyšlená, že si ani nevšimla stopky, přejela ji, uslyšela hlasité troubení náklaďáku a krev jí ztuhla v žilách.

Po dálnici se řítil obrovský náklaďák s návěsem. Shelbyino malé autíčko nebylo dost rychlé na to, aby dokázalo projet křižovatkou rychleji než to mamutí vozidlo. Teď šlo o to, jestli je vůbec možné, aby dokázalo zastavit včas.

Shelby, se srdcem v krku a už otupělá předzvěstí blížící se smrti, dupla ze všech sil na brzdu. Auto šlo do smyku, skřípění brzd pročíslo ticho pozdního odpoledne, tvář jí zkameněla hrůzou, jak přestala auto ovládat, a najednou bylo všude kolem jenom modré nebe, dokola a dokola a pořád dokola…

Auto vletělo do hlubokého příkopu a opile se naklonilo na bok, ale kupodivu se nepřevrátilo. Shelby seděla bez hnutí, celá se třásla, ale nic jí nebylo, jen se jí chtělo zvracet a všechno kolem ní se točilo. Pak uslyšela vedle brzdit další auto a hned nato klapnout dveře. Pak slyšela klapot běžících nohou a konečně mužský hlas plný úzkosti.

„Shelby!“

Ta tvář jí připadala zároveň známá i cizí. Hlas byl ochraptělý, přidušený a zároveň rozzuřený. „Odpověz, kruci, je ti něco?“

Cítila, jak jí někdo odepíná bezpečnostní pás, a všimla si, že ty prsty jsou štíhlé, opálené a že se chvějí. Cítila, že jí tytéž ruce přejíždějí po těle a jemně zkoumají, jestli jí někde neteče krev nebo nemá něco zlomeného.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se Justin znovu zastřeným hlasem. „Poranila ses někde? Panebože, miláčku, řekni něco!“

„Nic… nic mi není,“ zašeptala Shelby. „Dveře…?“

„Nejdou otevřít. Rám je zkroucený. Já to zvládnu.“

Justin se k ní sklonil, opatrně ji vzal v podpaží a s neuvěřitelnou silou ji vytáhl z auta. Když stála na zemi a celá se kymácela, vzal ji do náručí s obrovskou něhou a vynesl ji z příkopu.

Řidič náklaďáku zastavil kousek za křižovatkou a přicházel k nim, ale Justin ho zřejmě neviděl. V obličeji se sice ovládal, ale ruce, v kterých držel její drobné tělo, se viditelně třásly. Tomu zabránit nedokázal.

Konečně si toho všimla i zmatená Shelby. Zvedla k němu hlavu, uviděla jeho tvář a zrychlil se jí dech. Justin byl v obličeji bílý jako křída a jenom jeho černé oči svítily. Podíval se na ni a křečovitě ji k sobě přitiskl.

„Ty můj malý blázínku…!“ zalykal se.

Shelby věděla, že děs, který měl v očích, nezapomene do konce života. Vztáhla k němu ruce s jediným přáním zahnat ten výraz z jeho tváře.

„Už je to dobrý, Justine,“ mumlala něžně. Jeho reakce ji téměř paralyzovala. Ještě nikdy neviděla, že by se takhle chvěl. A díky té nepatrné trhlině v jeho chladnokrevné nepřístupnosti měla najednou pocit, že ho musí chránit.

„Nic mi není, Justine,“ šeptala. Zadívala se mu do očí a byla překvapená, jak jsou najednou zranitelné. Dotkla se jeho hebkých rtů, pohladila ho svými sametovými prsty a pak mu jimi vklouzla do hustých tmavých vlasů.

„Miláčku, jsem úplně v pořádku, vážně!“ Přitáhla si ho k sobě, přitiskla se svými rty k jeho a s rozkoší se od něj nechala líbat, i když to mohlo vypadat, že je to jenom následkem šoku a tak to taky ve skutečnosti bylo.

Prvních pár okamžiků si vychutnávala ten zcela nový pocit, pak celým jejím drobným tělem cosi projelo a ona k němu ústa znovu zvedla, lačná po hlubším kontaktu než dosud. Naposled se líbali, doopravdy pořádně líbali, už před léty.

Shelby zasténala a Justin se probral z transu. Sevřel ji svými pažemi a jeho ústa přitisknutá na jejích rtech se s divokým zachroptěním hladově otevřela.

Jeho rty se k ní přitiskly tak silně, že to až zabolelo, a ona slyšela, jak Justin mumlá něco zuřivého, čemu nerozuměla. Pak se od ní najednou Justin se zjevnou nechutí odtáhl, protože uviděl, jak se k nim po silnici blíží řidič náklaďáku.

„Je v pořádku?“ muž sotva popadal dech po dlouhém běhu. „Panebože, myslel jsem si, že do ní určitě vrazím…!“

„Je v pořádku,“ řekl Justin stručně. „Ale to prokletý auto rozhodně nebude, až si vezmu do ruky flintu.“

Řidič náklaďáku úlevně vydechl. „Pane jo, paní, vy se teda dovedete ovládat,“ řekl obdivné. „Kdybyste předtím zpanikařila a pustila volant, tak jste teď byla mrtvá a já nejspíš v blázinci.“

„Promiňte,“ vzlykala Shelby. Teď teprve jí povolily nervy jako reakce na to, co se málem stalo, a taky na obrovský žár Justinových náruživých rtů. „Moc mě to mrzí. Nejdřív jsem vás vůbec neviděla!“

Řidič náklaďáku, mladík s rusými vlasy, jen zavrtěl hlavou, jak se snažil popadnout dech. „Určitě vám nic není?“

„Ne, nic. Jsem vážně pořádku,“ pokusila se Shelby o úsměv, přestože se celá chvěla. „Dík, že jste zastavil. Nebyla to vaše chyba.“

Shelby slyšela, jak říká: „Kvůli tomu by mi určitě líp nebylo. Tak jestli víte určitě, že vám nic není, jel bych dál.“

Podíval se na Justina a už už jim chtěl nabídnout pomoc, ale záblesky v Justinových černých očích ho k tomu zrovna nevybízely.

„Jak říká moje žena, děkujeme vám, že jste zastavil,“ řekl Justin.

Mladý muž kývl, usmál se a odcházel se zjevnou úlevou. Hlavou se mu táhlo, jak si mohla tak hezká mladá žena vzít takového desperáta. Byl rád, že vyvázla bez zranění. Napadlo ho, že kdyby se jí něco stalo, nechtěl by stanout tváří v tvář manželovi s divokým pohledem beze zbraně.

Justin už neřekl ani slovo. Otočil se a donesl Shelby ke svému thunderbirdovi. Tam si ji posadil na koleno, vyvažoval a zároveň otevřel dveře u spolujezdce a jemně ji posadil dovnitř.

„A co moje auto?“ otočila se na něj Shelby.

Justin se jí podíval zpříma do očí. „K čertu s tvým autem,“ procedil skrz zuby. Zabouchl dveře na její straně, obešel auto a sedl si za volant. Hned ale nenastartoval. Posadil se a rukama stiskl volant takovou silou, až bylo vidět, jak mu zbělely klouby, a dlouho seděl beze slova. Shelby čekala výbuch, o němž věděla, že musí přijít. Justin byl pořádně vykolejený a někdo za to musel zaplatit. A teď, když už věděl, že je Shelby v pořádku, tak bylo jenom otázkou času, kdy dá dohromady ten správný slovník.

„No tak, jen do toho, jenom mi vynadej,“ vybídla ho Shelby plačtivě a sáhla do schránky pro kapesníček. „Jela jsem moc rychle a nekoukala jsem kolem sebe. Zasloužím si pořádnou lekci.“ Vysmrkala se. „Jak ses sem tak rychle dostal?“

Justin byl stále ještě zticha. Pak, po chvíli, se opřel o opěradlo, sáhl do kapsy a vytáhl cigaretu. Zapálil ji rukou, která se stále ještě chvěla, a zíral nepřítomně před sebe.

„Jel jsem za tebou,“ řekl konečně úsečně. „Když jsem slyšel, jak jsi s autem vyrazila příjezdovou cestou, tak jsem se bál, že si budeš chtít třeba spravit náladu na dálnici, tak jsem se na tebe pověsil.“ Otočil se k ní a blýskl na ni svýma černýma očima. „Panebože, když jsem tě viděl, jak ses otočila, tak jsem měl pocit, že platím za hříchy, které jsem ani nikdy nespáchal.“

Shelby si dokázala představit, jaké to muselo být hrozné, když se mohl jen dívat. I když ji nemiloval, muselo to být stejně příšerné.

„Moc mě to mrzí,“ řekla nepatřičně a složila své rozechvělé ruce na prsou.

Jemu se hruď zvedala a pak zas klesala, jak zlostně oddychoval.

„Vážně, opravdu?“ řekl. Už se zas kontroloval a ledový úsměv na jeho tváři ji rozčiloval. „A tomu zpropadenému sporťáku můžeš říct klidně sbohem. Zítra tě vezmu do města a nasměruju tě k něčemu bezpečnějšímu.“

„A co máš na mysli? Něco jako tank Sherman?“ zeptala se ho Shelby ledově.

„Jestli se k tomu budeš stavit takhle, tak kolo,“ odsekl Justin. „Už jsem ti jednou řekl, že ty dny, kdy jsi bláznila, jsou pryč.“

„Ty mi nebudeš rozkazovat!“ vypálila na něj Shelby a zatnula zuby. „Já nejsem tvoje svěřenkyně.“

„Jo, to máš pravdu, nejsi,“ souhlasil Justin. „Ale jsi moje manželka, ne? Moje svatá neposkvrněná manželka, která na sobě snese všechny jiné ruce jen ne moje.“

To bylo příliš. Shelby propukla v pláč, otočila se tváří k oknu a schovala oči v promočeném kapesníku.

„Ne,“ zaúpěl Justin. „Pro všechno na světě přestaň. Já nesnáším slzy!“

„No tak se, kruci, nedívej,“ vzlykla Shelby a dupla nohou.

Justin zaklel, hrábl rukou do kapsy a vytáhl nažehlený kapesník. Strčil jí ho do chvějící se dlaně s pocitem, jako by ho někdo nakopnul.

„Bude ti špatně. Přestaň. Jsi přece v pořádku. Hlavně že se ti nic nestalo, ne?“ obrátil se k ní, najednou plný něhy. Pak ji váhavě pohladil po vlasech. Pomalu se mu všechno v hlavě začalo skládat dohromady. Svraštil čelo. Najednou si vybavil něco, co v rámci paniky zapomněl. Jak se Shelby dotkla jeho tváře, jak něco šeptala a jak přitiskla svoje rty na jeho, aby ho ukonejšila. Co to jen říkala…?

„Ty jsi mi řekla miláčku,“ pronesl najednou nahlas.

Shelby sebou trhla. „Vážně? To jsem musela být úplně mimo, ne?“ Vysmrkala se a uhladila si vlasy. „Mohli bychom jet domů, Justine? Potřebovala bych se něčeho napít.“

„Já bych taky snesl trochu dobré whisky,“ řekl

Justin ztěžka. Pohledem přejel její bledou smutnou tvářičku. „A určitě ti nic není?“

„Já nejsem žádná měkkota,“ mumlala Shelby. „Jsem tvrdá holka, co něco snese.“

„Ano, tvrdá,“ přikývl Justin. „A nezodpovědná, pitomá, impulzivní “

„Nech toho!“ bránila se Shelby. Světle zelené oči měla od slz celé zarudlé.

„Políbilas mě.“

Shelby najednou přešla z bílé do nachové a odvrátila oči. „Byl jsi tak nešťastný.“

„Já byl nešťastný už i předtím, ale ty jsi mě nikdy nepolíbila, Shelby.“ Justin přimhouřil oči a otočil klíčkem v zapalování. „Když o tom tak přemýšlím, tak je to za všechna ta léta, co se známe, poprvé, kdy ses ke mně sama přiblížila.“

Shelby se opřela o opěradlo a sepjala ruce. „Justine, já jsem nechala v autě kabelku,“ mumlala vyhýbavě.

„Ba ne.“ Justin se sehnul, zvedl kabelku a položil ji Shelby do klína. „Popadla jsi ji, ještě než jsem tě z toho auta vytáhnul ven,“ řekl.

„Ty to nemyslíš vážně, že chceš rozstřílet Abbyino staré auto, že ne?“

Justin dal zpátečku a otočil auto dokonalým obloukem směrem k domovu. „Jo, něco tak příjemného se mu může stát, ovšem jen když bude mít štěstí,“ mumlal.

„Ale Justine! To auto za to nemohlo. To byla moje chyba.“

„Hezky se opři a uvolni se, Shelby. Za chviličku jsme doma.“

Shelby zaťala zuby, když Justin přidal plyn a nejel o nic pomaleji než předtím ona. „Tak od tebe to vážně sedí,“ mumlala.

„Prosím?“

„Že od tebe to vážně sedí. Mně říkáš, jak jezdím rychle, a sám jedeš nejmíň stovkou!“

„Jenže tohle je velký auto.“

„A co to s tím má co dělat?“

„Ale nic.“

Justin kouřil cigaretu a zamyšleně se mračil. Až do toho okamžiku před deseti minutami měl v hlavě všechno pěkně srovnané. A teď začal mít najednou pocit, že se to zas nějak divně zamotalo. Dal si dohromady, že byl celá ta léta Shelby odporný a že je to tak pořád. Ale její hebké rty byly před chvílí tak horké, tak dychtivé, a ona byla na těch pár vteřin tak vášnivá.

Justin musel v duchu připustit, že byla vyděšená, a věděl, že v takových situacích člověk reaguje všelijak. Ale taky ho napadlo, že jestli se jí dotklo, že je nešťastný, tak jí na něm musí přeci jen trochu záležet.

Zatočil před dům a přestože se bránila, donesl ji až nahoru k hlavním dveřím, kde s ní v náručí sám otevřel.

„Zbytečně bychom Marie přidělávali starosti…“ začal, ale než stačil doříct větu, Maria už se řítila dolů po schodech. Když uviděla, jak je Shelby bledá, vyvalil se z ní proud slov ve španělštině.

„Nic mi není,“ řekla jí Shelby. „Jenom jsem s autem vjela do příkopu, to je všechno.“

Maria se podívala na Justina. Pochopila, že to není všechno, ale věděla, že nemá smysl dělat poplach. „Co pro vás můžu udělat, seňore Justine?“ obrátila se k němu.

„Vezmu ji nahoru. Byla byste tak hodná a nalila mi trochu čisté whisky a Shelby donesla skleničku brandy?“

„Si, seňor.“

„A proč já nedostanu čistou whisky?“ ozvala se Shelby.

Justin se na ni zadíval svýma tmavýma očima a nepatrně si ji k sobě přitáhl, jako by to bylo jen proto, aby se mu lépe nesla do schodů. Pak bez problémů stoupal po schodišti s náručí plnou sladkého břemene, schouleného mu na hrudi. „Ty jsi ještě dítě.“

„Je mi sedmadvacet,“ připomněla mu.

Justin se na ni něžně usmál. „Mně je sedmatřicet,“ řekl. „A deset let, to je docela slušný náskok, co, zlato?“

Ten ledabylý projev náklonnosti jí vehnal červeň do tváří. Sklopila oči a prohlížela si jeho košili. Převlíknul se už předtím, ještě než jedli. Tahle měla střih jako z westernu a byla modře kostkovaná. Slušela mu. A voněl práškem na praní a škrobem, kouřem a kolínskou. Bylo tak nádherné být v jeho náruči. A Shelby mu to tak strašně chtěla říct a vysvětlit mu, proč se ho bojí. Ale nedokázala to.

Justin ji odnesl do jejího pokoje, položil ji na postel a hladově pozoroval, jak jí ty zpropadené červenobílé šaty přiléhají přesně na správných místech. Šaty nebyly obzvlášť hluboko vystřižené, ale odhalovaly jí ňadra tím nejlepším způsobem a pohled na ně mu působil muka.

Shelby si všimla výrazu v jeho tváři a svraštila čelo. „Co je? Děje se něco?“ zeptala se unaveně.

Justin se narovnal. „Ale ne, nic. Řeknu Marie, aby ti sem donesla brandy. Měla by sis dát horkou koupel a pak tě zavezu k doktorovi. Chci, aby tě prohlídnul, abychom měli jistotu, že se ti vážně nic nestalo.“

Shelby se zprudka posadila a vytřeštila oči. „Justine, mně nic není!“

„Ty nejsi doktor a já taky ne. Byla to pořádná rána, a když jsem tě tahal z toho zpropadeného auta, tak jsi byla v šoku.“ Umíněně sevřel čelisti. „Pojedeš. Pospěš si. A převlíkni se. A vezmi si na sebe něco “ zaváhal, „ míň sexy.“

Shelby překvapeně povytáhla obočí. „Prosím?“

Justin se otočil ke dveřím. „Vykoupej se a já mezitím zavolám doktorovi.“

Shelby se za ním nepřítomně dívala. „Já nechci k doktorovi.“

Ale Justin už zavřel dveře a zjevně nehodlal brát na vědomí, co ona chce nebo nechce. Zase musí být po jeho, jako vždycky, pomyslela si Shelby a popadl ji vztek. Měla chuť začít házet věcmi kolem sebe. Copak nevidí, že jsem v pořádku? Vešla do koupelny a rozplakala se. Měla pocit, jako kdyby jí někdo právě podrazil nohy.

Vykoupala se, vysušila si vlasy a oblékla si elegantní bílou blůzu, šedou sukni a pro oživení si uvázala kolem krku šedočervený šátek. Napadlo ji, proč chtěl vlastně Justin, aby si oblékla něco méně sexy, a pak jí poskočilo srdce, když jí došlo, že mu tedy její červenobílé šaty musí připadat sexy. Stydlivě se usmála. Bylo to poprvé od té chvíle, co se vzali, co dal najevo, že mu připadá atraktivní. Zatoužila po tom, aby si mohla být naprosto jistá, že nad sebou Justin neztratí kontrolu. Měla dojem, že by se pak odvážila zajít od polibků i dál.

Zvedla baňatou skleničku, ve které jí Maria přinesla kapku brandy, a tiše ji usrkávala.

Dobře, políbila jsem ho, uvažovala v duchu. A on si kvůli tomu dělá bůhvíjaké starosti. Ale byl tak nešťastný a já ho chtěla ukonejšit a díky tomu obvyklá bariéra padla. A ten polibek byl tak úžasný

Shelby měla najednou dojem, že stále ještě cítí jeho drsné rty na svých a pak jí najednou došlo, proč to bylo tak sladké. Justin ji nechal, aby jednala sama. Nebral jako obvykle všechno na sebe. Shelby svraštila zamyšleně čelo.

Zaklepání na dveře přerušilo její zadumání. Otevřela a uviděla Justina, zjevně už zase netrpělivého.

„Tak jak se cítíš?“ zeptal se.

„Bolí mě…“ začala.

„Doktor už čeká, jedeme.“ Justin jí vzal skleničku se zbytkem brandy z ruky, postavil ji na stoleček a vyvedl Shelby z místnosti.

Doktor, kterého našel, byl na úrazové ambulanci v nemocnici. Shelby byla nervózní a podrážděná. Naposled byla v nemocnici po nehodě ve Švýcarsku a jinak jenom u doktora Simse na předmanželské prohlídce. Jenomže tohle nebyl doktor Sims. Tohle byl příjemný mladý doktor jménem Hays, velmi pohledný, laskavý a taky trochu pobavený Justinovou podrážděnou starostlivostí.

„Pár dní budete trochu ztuhlá, ale manželovi se určitě uleví, až se dozví, že jste si neudělala nic, co by mohlo mít trvalé následky,“ řekl doktor Hays, když dokončil prohlídku a když mu Shelby zodpověděla pár nezbytných otázek. „A vlastně ještě něco nemůžete být náhodou těhotná?“ zeptal se tiše a překvapeně pozoroval, jak zčervenala a jak se Justin odvrátil. „Taková nehoda by mohla být dost riskantní.“

„Ne, nejsem těhotná,“ řekla Shelby zastřeným hlasem.

„Tak v takovém případě je všechno v pořádku. Dám vám něco na uvolnění svalu, jen pro případ. kdybyste to později potřebovala. Proti bolesti můžete brát analgetika. Tahle jsou trochu na jiné bázi než aspirin. A taky by vám prospělo, kdybyste si ještě zítra trochu odpočinula. A pokud by se vyskytly nějaké další problémy, tak samozřejmě zavolejte.“

Shelby mu poděkovala a Justin taky něco mumlal, když ji vedl ven z ordinace dolů chodbou do recepce. Tam zaplatil účet, a když byli konečně na cestě zpátky domů, bylo už skoro osm hodin a venku byla tma.

Justin jel celou cestu mlčky a Shelby věděla proč. Bylo naprosto přirozené, že se doktor zeptal, jestli není těhotná, ale Justinovi to určitě muselo vadit. A nejen to, muselo mu to být nesmírně trapné a taky ho to asi rozzuřilo, protože právě intimní styk byl tím jablkem sváru mezi nimi.

„Mělas mu říct, že bychom tě nechali zapsat do Guinnessovy knihy rekordů, kdybys byla těhotná,“ procedil skrz zuby, když zaparkoval auto na příjezdové cestě před domem a vypnul motor.

Shelby si posunula v klíně kabelku. Teď, když se pomalu začala uvolňovat, se cítila jen rozlámaná a strašně unavená.

„Cos udělal s mým autem? Když jsme jeli kolem odbočky, tak už tam nestálo.“

Justin se na ni podíval a pak hned zas odvrátil oči.

„Ty o tom nechceš mluvit, viď?“

„Jsem zkrátka frigidní,“ řekla Shelby otupěle. „U toho zůstaneme, pokud se ovšem nechceš rozvést.“

„Já chci manželku,“ řekl Justin trpce. „A taky děti.“ Jak si dal do úst cigaretu, čelist se mu sevřela. „Ach bože, Shelby, já chci děti,“ řekl trochu mírnějším tónem.

To bylo něco, o čem spolu nikdy nemluvili, kromě doby, kdy se znali jen krátce. Shelby si opřela hlavu o opěrku, skousla spodní ret, sklopila hlavu a zadívala se do klína. „Ty tomu asi nejspíš nebudeš věřit, Justine, ale já taky.“

Justin se na svém sedadle otočil k ní, a očima plnýma něhy a klidu zároveň se díval na její skloněnou tvář. „A jak je chceš mít, když v tom nechceš nic dělat?“

Shelby sevřela v rukou kabelku. „Bojím se,“ řekla tiše, protože tentokrát byla příliš zesláblá a unavená na to, aby se nějak vymlouvala.

Pak bylo dlouho ticho. „No, podle toho, co jsem slyšel, už dneska porod není nic tak strašného, jako to bývalo kdysi,“ řekl Justin, který vzal celou věc za špatný konec. „A taky existují léky proti bolesti, které můžeš dostat.“

Shelby, šokovaná, k němu zvedla hlavu. „Cože?“

Nemohla uvěřit, že si o ní může myslet, že by se bála porodit dítě. Jen seděla a němě na něj zírala.

„A taky to nemusí být hned teď,“ pokračoval Justin a díval se z okna, jako by mu byl předmět hovoru trapný. A asi doopravdy byl.

Shelby si vybavila, že mu vždycky dělalo problémy mluvit o věcech jako těhotenství a že se nikdy nebavil o intimních věcech ve společnosti, kde byli muži i ženy. Byl svým způsobem stejně zdrženlivý jako ona a právě to byla jedna z věcí, kterou na něm tak milovala.

Shelby se snažila trochu si srovnat v hlavě, co se jí právě snažil říct. Viděla, jak znovu potáhl z cigarety a uhasil ji. Byl v obličeji celý nachový a nedíval se na ni.

„Můžeš si promluvit se svým doktorem, aby ti něco dal,“ řekl konečně. „Nebo si můžu vzít něco já. Jestli nechceš, tak nemusíš hned otěhotnět. Já tě přece nebudu nutit, abys měla hned dítě.“

Shelby už byla celá rudá a dívala se ven z okna. Ruce jako led se jí třásly, když jí došlo, na jak důvěrné téma se spolu baví. Odkašlala si. „Já… ehm… mohli bychom jít dovnitř?“ zašeptala. „Jsem strašně unavená a bolí mě celé tělo.“

„Pro mě je taky těžké o tom mluvit,“ řekl Justin tiše. „Ale chtěl bych to vědět, abych si to mohl promyslet. Jestli je to ten důvod, proč mě k sobě nechceš pustit…“

„Ale ne!“ Shelby schovala tvář v dlaních.

Justin si zlostně odfrknul. „Tak promiň. Neměl jsem nic říkat.“ Vystoupil a obešel auto, aby jí pomohl ven. „Dal ti doktor něco na uvolnění svalů nebo ti pro to musím dojet do lékárny?“ obrátil se k ní.

„Dal mi několik tabletek jako vzorek,“ řekla Shelby. Kráčela vedle něj nahoru po schodech ke vchodu a styděla se sama za sebe, za to, jak změnila téma hovoru a vyhnula se diskusi. Chtěla mu říct, v čem je problém, ale připadalo jí strašně trapné o takových věcech mluvit právě s Justinem.

„Jdi nahoru, ať si jdeš brzy lehnout,“ řekl Justin tak cize, jako kdyby ji viděl poprvé v životě. „Řeknu Marie, aby ti donesla trochu horké čokolády. Budeš k tomu chtít taky něco k jídlu?“

„Ne, děkuju.“

Shelby se zastavila u paty schodiště a rukou přejela po zábradlí. Nechtělo se jí nahoru. Vyhledala pohledem jeho tmavé oči a dívala se do nich plná beznadějné touhy a mučivého ostychu.

„Neměla jsem si tě brát,“ řekla zastřeným hlasem. „Já nikdy nechtěla, abys byl kvůli mně takhle nešťastný.“

Justin se ušklíbl. „Já taky nechtěl, abys byla se mnou nešťastná, ale jak vidíš, stalo se.“

Shelby zaváhala. „Ještě jsi mi neřekl, cos udělal s tím sporťákem,“ řekla po chvilce. „To už ho nedostanu zpátky?“

„Ale jo, klidně,“ řekl Justin, zvedl bradu a našpulil rty. „Můžeme z něj nechat udělat třeba popelník nebo kus moderního umění.“

Shelby vytřeštila oči. „Co tím myslíš?“

Justin pokrčil rameny.

„To autíčko je už teď asi tak dvanáct centimetrů tlusté a metr a půl dlouhé. Na popelník trochu moc, ale když ho dáme zarámovat, tak to bude myslím skvělá dekorace do haly.“

„O čem to mluvíš? Co jsi s ním udělal?“

„Dal jsem ho starýmu Doylovi.“

Shelby to pomalu začalo docházet. „Tomu, co má to vrakoviště?“

Justin se usmál. „Jo, tomu. Má teď parádní nový drtič. Víš, to je taková ta mašina, do které se strkají stará auta a dělá se z nich staré železo…“

Shelby celá zrudla.

„Tos mi udělal naschvál!“

„To si piš, že jsem to udělal naschvál,“ smál se Justin a oči mu vyzývavě svítily. „Kdybych ho vrátil zpátky do servisu, tak bych nikdy neměl jistotu, že se tam zas hned nerozeběhneš a nekoupíš ho znova. Takhle,“ řekl a narazil si klobouk do čela, „mám jistotu.“

„Ale já jim ještě dlužím! A hodně peněz!“

Justin se zdvořile usmál. „Ty to určitě zvládneš pojišťovně vysvětlit. Atmosférický tlak? Nebo termiti…?“

Než se Shelby zmohla na odpověď, otočil se k ní Justin zády a odešel do kuchyně.

Shelby, celá bez sebe, se unaveně vlekla nahoru po schodech. Byl to hrozný den a ani teď se to nezlepšilo. Hlavou jí vířily otázky a problémy.

Nejdřív myslela, že si léky, co dostala na uvolnění svalů, nevezme, ale pak byla čím dál rozlámanější. Nakonec to vzdala a zapila tabletu douškem vystydlé čokolády. Pak si oblékla šedé saténové pyžamo a zavrtala se pod deku. A za okamžik spala.

Jenže jak usnula, tak přišly na řadu sny. Viděla znovu a znovu sama sebe ve sportovním autě, ale bylo to ve Švýcarsku. Řítila se s nohou na plynu někde v Alpách, snadno a bez problémů jako zkušená řidička dolů ze strašného kopce, až už byla skoro dole na úpatí hor. Vtom najednou narazila na zledovatělé místo a veškeré zkušenosti jí nebyly nic platné. Auto se začalo koulet z kopce dolů a koulelo se, koulelo se…

Shelby padala dolů po úbočí bílé hory a viděla, jak se sníh rychle střídá s modrou oblohou. Čekala na náraz, čekala a ječela…

Cítila, jak ji nějaké ruce zvedly z polštářů a něžně s ní zatřásly.

Někdo říkal: „To nic. To nic. Vzbuď se, Shelby. To byl jen sen.“

Najednou byla vzhůru, jako by někdo v jejím mozku stiskl vypínač. To Justin ji držel v náručí a ustaraně se na ni díval.

„To auto…“ zašeptala. „Padalo z hory.“

„To byl jen sen, maličká,“ chlácholil ji Justin a shrnul jí pramen tmavých vlasů ze zrůžovělé tváře. „To se ti jenom zdálo. Už jsi v bezpečí.“

„S tebou jsem vždycky byla,“ řekla Shelby mimoděk a přitiskla se hlavou k jeho rameni. Zhluboka vzdechla, teď už zase klidná, v bezpečí. Pohnula tváří a on ztuhnul a ona si uvědomila, že se dotýká jeho holé kůže, ne pyžamového kabátku.

Bylo rozsvíceno a Justin seděl na posteli vedle ní s rozcuchanými vlasy. Zděšeně odtáhla tvář od jeho svalnaté paže, ale pak úlevně vydechla, když zjistila, že je nahý jen od pasu nahoru. Měl na sobě tmavé hedvábné pyžamové kalhoty, ale jeho mužná hruď byla obnažená. Husté černé kudrlinky, které ji pokrývaly, mizely v kalhotách a pohled na něj jí bral dech.

Shelby si uvědomovala bezprostřední blízkost jeho mužné síly tak intenzivně, že se jí až zatajil dech. Nikdo jí nemusel říkat, že Justin pod pyžamovými kalhotami už nic nemá. To vědomí ji děsilo.

„Vzala sis ty prášky, co ti dal doktor?“ obrátil se k ní Justin tiše.

„Ano. Už mě to nebolí, ale začaly se mi zdát hrozné sny.“ Křečovitě se zasmála, hodila si přes rameno pramen hustých vlasů a vděčně se na něj podívala. „Já jsem tě vzbudila?“

„Ani ne.“ Justin si vzdychnul. „Poslední dobou totiž nespím zrovna nejlíp. Není problém mě vzbudit. Slyšel jsem, jak jsi křičela.“

Shelby musela v duchu připustit, že ani jí se poslední dobou nespí dobře a napadlo ji, že pro to mají oba nejspíš tentýž důvod. Skrčila nohy, objala je rukama a chystala se opřít hlavu o kolena.

„Díky té dnešní nehodě mám před očima zas tu havárii ve Švýcarsku,“ mumlala ospale. „Měla jsem otřes mozku a pořád jsem upadala do bezvědomí.“ Shelby si třela čelo o satén pyžama. „Potom mi vyprávěli, že když mě dovezli do nemocnice, tak jsem tě celé dny a noci volala,“ řekla, aniž vlastně chtěla.

„Mě a ne svého milence?“

„Já nikdy žádného milence neměla, Justine,“ řekla Shelby stydlivě.

„No jistě. A já jsem král ze Siamu.“

Justin vstal a vztekle si ji změřil pohledem. V tom saténovém pyžamku vypadala kouzelně. Nikdy ho nenapadlo hádat, v čem asi Shelby spí, ale teď pochopil, že nic jiného to ani být nemůže.

Kabátek měl hluboký výstřih a na okamžik, když se probudila, dovolil Justinovi zahlédnout nádherně svůdnou linii jejích pevných ňader. Justin si představoval, že jsou malá, ale přitom dokonale tvarovaná, pokud lze ovšem věřit linii saténu v těch místech.

Justin přimhouřil oči a pak se musel odvrátit, protože se na ni začal dívat tak lačně, až cítil, že tuhne.

Rychle se otočil. „Už jsi v pořádku, tak já se vrátím k sobě a pokusím se usnout. Mám brzy ráno schůzku v bance dole ve městě.“

Shelby pozorovala, jak odchází, a byla z toho smutná. Cítila, jak mezi nimi chlad a rezervovanost narůstá každým okamžikem a jak je z toho Justin čím dál nešťastnější.

„Děkuju, že ses přišel podívat, co se mnou je,“ řekla.

Justin, s rukou na klice, se zarazil a zatvářil se starostlivě. „Vím, že ty bys radši umřela, než bys udělala něco takového,“ řekl pomalu. „Ale jestli se zase něčeho začneš bát, můžeš klidně spát u mě.“ Potom se sarkasticky zasmál. „A mě se rozhodně bát nemusíš. S tebou už svoji hrdost podruhé riskovat nebudu.“

A než se Shelby zmohla na odpor, byl Justin pryč.

Shelby se v duchu svíjela nad bolestí, kterou jeho slova odhalila. Bylo jí hůř než kdy předtím, když si znovu uvědomila, jak moc ho ranila. A přitom to bylo tak zbytečné. Stačilo, aby mu to řekla.

Panebože, vždyť je mi dvacet sedm! pomyslela si. A všechno je to jenom díky tomu, jak mě můj otec tak zarputile odmítal kamkoliv pustit. Byl tak posedlý po penězích, že se mě snažil za každou cenu uhlídat, abych si náhodou nevzala nějakého chudáka. A od té doby, co jsem zrušila to zasnoubení, mě nikdy nikdo doopravdy nepolíbil. Jestlipak tohle všechno Justin ví?

Asi ne, usoudila. Vstala z postele, rozsvítila a vyšla ke dveřím. Třeba je právě teď vhodná chvíle, abych mu to řekla.

ŠESTÁ KAPITOLA

Napadlo ji, teprve až když už stála bosá v hale u Justinových dveří, že tři hodiny ráno není úplně ideální doba na to, aby šla probírat tak intimní záležitosti s mužem, který od chvíle, kdy se vzali, prahnul po fyzickém uspokojení. Zaváhala a skousla horní ret. Viděla, že v jeho pokoji se ještě svítí, ale bylo tam úplné ticho.

Svraštila čelo, zvažovala, co dělat a přitom si s povzdechem odhrnula z čela pramen vlasů, který tam nepatřil.

„Není tam,“ ozval se za ní tichý, něžný, zjevně velmi pobavený hlas.

Shelby se prudce otočila a uviděla za sebou Justina se skleničkou whisky v ruce.

„Co tady děláš?“ vyhrkla.

„Pozoruju, jak slídíš po hale. Cos měla v plánu? Chtělas tam vlítnout a znásilnit mě?“

Shelby se rozesmála. Smích zurčel a vyvěral z nějakého neznámého místa v jejím nitru a v očích, když je k němu zvedla, jí vesele jiskřilo.

„Když já nevím, jak,“ přiznala se.

Justin se usmíval. Byla tak krásná, když se smála. A vůbec byla moc hezká. Justin zvedl provinile skleničku whisky. „Myslel jsem, že mi to pomůže. Že pak snad třeba konečně usnu,“ řekl.

„Já myslím, že mně bohužel asi nepomůže nic,“ mumlala Shelby. Přešlápla z jedné bosé nohy na druhou. Uvědomovala si, jak si ji Justin bedlivě prohlíží, a taky si uvědomovala, jak jí srdce bije čím dál hlasitěji.

„Ty chceš spát se mnou?“ zeptal se Justin.

Shelby zčervenala. „To nebyl jediný důvod, proč jsem přišla.“ Zvedla oči a pak je zase rychle sklopila a dívala se na jeho velké nohy, které byly taky bosé. „Tys věděl, že mě před tebou ještě nikdo opravdu důvěrně nepolíbil?“

Justin zamrkal. „Tos přišla ve tři ráno, abys mi tohle řekla?“

Shelby pokrčila rameny. „Připadalo mi to dost důležité,“ řekla. Smutně se na něj podívala a její světle zelené oči postupně přejížděly po jeho štíhlé, ostře řezané tváři, po smyslných rtech a potom níž, přes svalnatou chlupatou hruď až na břicho. „To je úžasné,“ mumlala, fascinovaná jeho obnaženými opálenými svaly.

„Cože?“ Justin svraštil čelo, když si jejího pohledu všimnul. Bylo to zneklidňující a ona to rozhodně věděla.

„Žes po celou tu dobu nemusel odhánět ženské od svého prahu koštětem,“ mumlala nepřítomně.

Justin udiveně povytáhl obočí. „Ty jsi byla na mojí brandy, ne?“

„Asi to tak vypadá, viď?“ podívala se mu Shelby zpříma do očí. „Můžu spát s tebou, Justine? Jsem pořád celá roztřesená. Kdyby…“ Odvrátila se a odkašlala si. „Teda, myslím, kdyby ti to moc nevadilo. Nerada bych všechno zhoršila ještě víc, než to je.“

„Mám dojem, že horší už to snad ani být nemůže,“ řekl Justin tiše. Pak se podíval do jejích vlhkých do široka otevřených očí. „Tak dobře. Pojď.“

Shelby vešla za ním dovnitř. Nikdy předtím v jeho pokoji nebyla, i když už šla kolem tolikrát a vždycky do něj zvědavě nakukovala.

Nábytek tam byl starý. Starožitný jako v domě, kde vyrostla. Shelby napadlo, jestli je v Justinově rodině už dlouho, jestli ho zdědil po rodičích. Přejela rukou po vysokém sloupku postele, obdivovala hladké naleštěné dřevo postele s nebesy i hnědě pruhované povlečení na posteli.

„Nemyslela jsem si, že máš rád barevné povlečení,“ řekla konverzačním tónem. „Říkala to Maria.“

„Já je rád nemám,“ řekl Justin stroze. „To Maria. Přísahala, že ztratila veškeré bílé povlaky a že musí obstarat nové.“

„Aha, ale tyhle jsou moc hezké,“ mumlala Shelby.

„Vylez si nahoru.“

Justin nadzvedl deku a nechal Shelby vklouznout pod ni. „Nařídím klimatizaci, pro tebe je tu asi trochu chladno,“ nabídl se.

„Ne, to je v pořádku,“ řekla Shelby. „Nesnáším horko v ložnici, dokonce i v zimě.“

Justin se nepatrně usmál. „Já taky ne.“

Pak zhasnul světlo a vrátil se zpět k posteli. Jak se posadil a zjevně dopíjel whisky, celá postel se zahoupala.

„Ty, ehm, no, ty spíš v pyžamových kalhotách?“ promluvila Shelby, vděčná za to, že zhasnul a nevidí, jak rudne.

Justin se rozesmál. „Panebože.“

„Hele, nedělej si ze mě legraci,“ mumlala Shelby a natřásala si polštář, než si na něj lehne.

„Já jsem si vždycky říkal, že jsi vzdělaná holka,“ řekl Justin spokojeně. „Víš, takový ten typ s hlavou plnou rovnoprávnosti, vždycky s celým zástupem kluků v rezervě a s takovou tou vzdělaností, která s sebou nese šampaňské a diamanty.“

„Jo, chlapče, tak to bys koukal,“ procedila Shelby skrz zuby. „Než ses objevil ty, tak jsem si s jedním člověkem jen jednou vyšla a když po mně chtěl chňapnout, tak jednu dostal. Můj otec byl úplně posedlý představou, že musím zůstat nevinná, dokud mě nebude moct prodat někomu, kdo ho udělá ještě bohatším. Jenomže to ty nevíš. Ty sis vždycky myslel, kdovíjak je svatý.“

Justin rozsvítil. Díval se na ni svýma černýma očima a pozoroval, jak jí zčervenaly tváře.

„Byl bys tak laskav a zhasnul, prosím tě?“ řekla Shelby upjatě. „Jestli ti mám vykládat takové věci, tak se na tebe přitom nemůžu dívat.“

„Jsi puritánka,“ osočil ji Justin.

Shelby se na něj zlostně podívala. „Starej se radši o sebe.“

Justin se provinile usmál a zhasnul. Shelby cítila, jak se postel znovu zahoupala, když si lehl a přetáhl si přes boky deku.

„Tak dobře. Jestli mi to chceš říct, tak do toho.“

„Můj otec nikdy nechtěl, abych si tě vzala, Justine, i když to na tebe tak hrál,“ řekla Shelby „Chtěl, aby se se mnou oženily závodní stáje Toma Wheelora, aby je mohl přidat ke svým a dostat se tak z dluhů.“

„To je pro mě dost těžké spolknout, když vezmu v úvahu, jak jsem znal tvého otce já,“ řekl Justin, který si dobře pamatoval, že to byly právě peníze jejího otce, které pomohly jejich rodinné výkrmně dobytka. Napadlo ho, jestli se to Shelby vůbec někdy dozvěděla, a už už se jí na to málem zeptal. Jenže pak zaslechl, jak si povzdechla, a rozmyslel si to.

Shelby se zavrtěla. „A přesto je to pravda. Byl připravený tě zruinovat, kdybych s ním netáhla za jeden provaz, když upekl tu historku, že si budu brát Torna.“

„Ale ty ses mi přiznala, že jsi s Tomem spala,“ připomněl jí Justin. „A to jsem věděl, že jsi nechtěla spát se mnou.“

„To nebylo proto, že bys mi byl odporný,“ řekla Shelby.

„Ne?“

Než Shelby stačila zareagovat, překulil se najednou Justin na ni, svou štíhlou paží ji popadl a přitiskl k sobě. Ve tmě našel svými rty její a náruživě ji políbil. Shelby se opřela rukama o jeho chlupatou hruď a odstrkovala tu žhavou svalnatou masu, zatímco jeho rty žádaly to, co ji tak děsilo. Justin jí vklouzl kolenem mezi její, ona celá ztuhla a vší silou do něj vrazila.

Justin ji beze slova pustil a vstal z postele. Rozsvítil světlo a když se k ní otočil, viděla, že jeho oči planou jako lesní požár a že svou zuřivost jen stěží ovládá.

„Vypadni!“ vyštěkl zběsile.

Shelby věděla, že teď nemá smysl nic říkat. Nic ho nemohlo zklidnit. Věděla, že kdyby se mu teď pokusila odporovat nebo se to celé snažila nějak urovnat, nejspíš by došlo k fyzickému kontaktu, který by jí ublížil ještě mnohem víc než jeho nespoutaná vášeň před šesti lety.

Slezla z postele s omluvným výrazem v očích plných slzí a poslechla ho. Odešla z jeho pokoje a ani se za sebou neohlédla. Zavřela opatrně dveře a s pláčem sestupovala po dlouhém schodišti.

V Justinově pracovně bylo ticho. Shelby rozsvítila světlo, došla až ke skříňce s nápoji a s třesoucíma se rukama v ní našla brandy. Nalila si skleničku a začala tekutinou míchat. Měla chuť skočit ze střechy, ale doufala, že třeba brandy taky pomůže.

Dům byl tak tichý, klidný, a ona měla v hlavě strašný zmatek. Copak nechápe, že mi divoké milování nahání tak strašnou hrůzu? táhlo jí hlavou. Copak mě nemůže vyslechnout?

Protože jsem ho odstrčila. Proto. Protože jsem byla připravená s ním bojovat. Ano, ale co kdybych to neudělala a on by se přestal ovládat… Hrůzou zavřela oči. Nemohla snést ani pouhé pomyšlení.

Nohy se jí podlamovaly, že sotva doklopýtala k pohovce. Sklesla na ni, posadila se a s ohnutými zády si opřela čelo o kraj skleničky, do které začaly pomalu kapat její slzy. Shelby zlatavou tekutinu srkala a srkala, až jí konečně začala brandy konejšit pocuchané nervy.

Když si uvědomila, že není sama, tak už ani nezvedla hlavu.

„Vím, že mě nenávidíš,“ řekla mdle. „Kvůli tomu jsi nemusel chodit až sem.“

Justin sebou trhnul, když uviděl slzy na její tváři, a podle tónu pochopil, jak trpí. Jeho hrdost už zase byla v troskách, ale i tak mu vadilo, když ji viděl plakat.

Nalil si další whisky a posadil se před ni na kraj těžkého stolku.

„Já tě tam nahoře proklínal,“ řekl po chvilce. „Ale pak mi najednou došlo, cos mi říkala o tom, že tě ještě nikdo jiný opravdu důvěrně nepolíbil.“

„No vidíš, a přesto jsem, aspoň podle tebe, pěkně protřelá ženská,“ řekla Shelby hlasem plným hořkosti. „Spala jsem s Tomem a dokonce jsem ti to i řekla.“

„Ano, a taky jsi mi řekla, že co se toho týče, tak tvůj otec lhal.“ Justin přimhouřil svoje černé oči. Napil se whisky a odložil skleničku. Klekl si proti ní, nedotýkal se jí, jenom se jí díval do očí. „A ještě na něco jsme si vzpomněl. Hned po tom, jak ses vybourala v autě, jsi mě políbila. To ses mě nebála a taky jsem ti zjevně nebyl nijak odporný, Shelby. Ale veškerá aktivita vzešla od tebe, viď?“

Shelby se na něj podívala. Tak mu to konečně došlo, blesklo jí hlavou. Vzdychla si, celá ztrápená. Nakonec ze sebe vypravila: „Ano, máš pravdu. To jsem se nebála.“

„Ale až do té doby ano,“ pokračoval Justin a v jeho očích se začínalo zračit poznání. „Byl jsem na tebe trochu moc divoký, když jsem tě chtěl pomilovat.“

Shelby zrudla a snažila se vyhnout jeho pohledu. „Ano.“

„A nebyl to žádný odpor. Byl to jen strach. A ne strach z toho, že bys přišla do jiného stavu. Strach z intimního styku jako takového.“

„Tak tohle si zaslouží medaili,“ drmolila si Shelby sama pro sebe, jak se vší silou snažila situaci zlehčit.

Justin si vzdechl, když viděl, jak si hraje se skleničkou na brandy. Vzal jí ji z rukou a postavil na stoleček vedle.

„Stoupni si.“

Shelby si polekaně uvědomila, že ji zvedá z pohovky. Pak ji položil zpátky, ale víc ke straně, a sám se natáhl na polštáře, které si nahrnul pod záda. „A teď si sedni sem ke mně.“

Shelby váhavě poslechla, protože nechápala, o co mu jde.

Justin ji vzal za ruku a opřel si ji o hruď. „Představuj si, že já jsem lidská oběť,“ mumlal. „Nebo spíš něco jako učební pomůcka.“

Shelby se nezmohla na nic jiného, než že zůstala na Justina civět s otevřenou pusou. Pak se na něj jen letmo zadívala, s výrazem plným zvědavosti a studu zároveň. „Ale… ty to takhle rád nemáš,“ řekla. Už několikrát si přece všimla, že vždycky v minulosti jednal sám a na ní nenechával nic.

„Já se to naučím mít rád,“ řekl Justin a znělo to upřímně. „Jestli tě to dostane blíž ke mně, tak ti víc než moc rád poskytnu tu výsadu, Shelby.“

Shelby se oči zalily slzami. Rychle se kousla do rtu, aby se jí přestal třást.

„Ach, Justine,“ šeptala rozechvěle.

„A takhle ti to vadit nebude?“ zeptal se Justin tiše a jeho oči byly plné něhy. „Když tě nechám, tak budeš milovat ty mě?“

Teď už jí slzy tekly proudem a koulely se po tvářích. „Já ti to chtěla sama navrhnout,“ vzlykala. „Ale bylo mi to tak trapné.“

„To nic.“ Justin ji vzal za ruku a pozoroval na ní modré žilkování. „Mělo mi to dojít už dávno. Já ti neublížím, rozumíš? Nikdy ti neublížím.“

Shelby se rozesmála skrz slzy. Bylo tak úžasné, že si dal nakonec sám všechno dohromady. Usmála se, váhavě se sehnula k jeho žhavým ústům a zlehka se dotkla svými rty jeho.

Justin měl pocit, že se mu srdce rozletí na tisíc kousků.

Jen pánbůh ví, proč jsem to nikdy nepochopil, litoval v duchu. Wheelor jí zjevně ublížil a pak se každému dalšímu intimnímu styku vyhýbala.

Justinovi byla sice představa, že byl jejím prvním milencem někdo jiný, téměř nesnesitelná, ale už nemohl dál jen tak nečinně stát a dívat se, jak se tím Shelby postupně emocionálně utýrá k smrti. Věděl, že nějak musí začít budovat společný život, a tohle považoval za ten nejlepší způsob.

Vychutnával dotyk jejích vláčných plachých rtů jako něco divukrásného. Poznal, že toho Shelby o líbání moc neví, a usmíval se s jejími rty na svých. Teď žil už hodně dlouho v celibátu, ale když býval mladší, tak ho jeho nijak zvlášť atraktivní vzhled rozhodně o určité zkušenosti nepřipravil. Věděl, jak s ženou zacházet, i když mu hovor o takových důvěrných věcech působil na veřejnosti určité rozpaky.

Nedotýkal se jí. Ležel, jak slíbil, jako natažený na skřipec a nechal ji, aby si její hebké rty mohly hrát s jeho.

„Pojď blíž,“ vydechl proti jejím rtům. „Jsi v úplném bezpečí, všechno je jenom na tobě.“

„A pro tebe to není takhle utrpení?“ starala se Shelby.

„Ne, až to bude k nesnesení, tak ti řeknu,“ sliboval Justin se zaťatými zuby, protože už teď to skoro k nesnesení bylo.

Shelby se usmála a přisunula se blíž k němu, takže mu teď celou vahou ňader spočívala na hrudi, ale nohy měla stále stydlivě položené vedle něj, ne na něm. Když se k němu znovu sklonila, cítila na svých rtech, jak se ty jeho chvějí, ale i přesto se Justin nepokusil ji na sebe strhnout nebo ji začít líbat smyslněji.

Shelby mu vjela rukama do jeho hustých černých vlasů, čuchala je a přitom přejížděla rty po jeho ostře řezané tváři a vychutnávala ten pocit. Bylo tak sladké ho líbat. Rozesmála se blahem z opojného pocitu svobody, který byl pro ni tak nový, z toho, že se ho může dotýkat, jak po tom toužila po tolik dlouhých let samoty.

Justin otevřel oči a zkoumavě si ji prohlížel. „Jak se to vlastně všechno stalo?“

„Kdybys věděl,“ řekla, „jak strašně dlouho jsem chtěla tohle…“

Justin sevřel rty.

„Měla jsi mi to říct.“

„To nešlo. Nedokázala jsem to.“ Pohladila ho po svalnaté hrudi. „Je to tak intimní, mluvit o těchhle věcech.“ Pak se najednou sehnula a dotkla se rty jeho svalnatých prsou. „Justine, tak strašně jsi mi chyběl.“

Justinovi se pod jejím laskáním začala hruď vzdouvat. „Ty jsi mi taky strašně chyběla,“ řekl zastřeným hlasem. „Panebože, Shelby, já nemůžu…!“ zatínal zuby Justin.

Shelby zvedla hlavu. „Tobě to nestačí, že ne?“ řekla váhavě. „Jsem asi strašně nezkušená, co?“

Justinovy oči potemněly. „Chci se tě taky dotýkat,“ vydechl. „Chci tě položit na záda a dát z cesty ten kabátek.“

Justin cítil, jak se nad ním její tělo rozklepalo. „Jestli se přestaneš ovládat, tak to dopadne zase stejně jako předtím nahoře,“ vyhrkla. „Já se bojím!“

„Přísahám, že se ovládat nepřestanu,“ dušoval se Justin. „I kdybych měl vyběhnout do noci a začít řvát.“

Shelby mu uvěřila a byla to ta nejtěžší věc v jejím životě, důvěřovat mu právě teď. Ale přesto polkla a pak se položila na záda vedle něj a dívala se, jak se posunul a naklonil se nad ni.

„To dá práci, najednou jen tak začít někomu důvěřovat, co?“ obrátil se k ní Justin.

„Ano,“ podívala se na něj Shelby. „Dneska od poledne jsem málem umřela. Pořád na to myslím, jak se člověku můžou najednou tváří v tvář smrti zdát různé věci bezvýznamné. V tu chvíli jsem dokázala myslet jenom na tebe a na to, s jak smutnou vzpomínkou tě tady na světě nechám.“

„A tím to všechno je?“

„Ne tak docela.“ Shelby si zkoumavě prohlížela jeho mužná ústa. „Když jsi mě nechal, abych tě mohla políbit, tak jsem tě v tu chvíli strašně chtěla. Chtěla jsem vědět, jestli bych se dokázala toho strachu zbavit. Ale nahoře, když ses na mě vrhnul, tak jsem se zkrátka složila.“

„Tentokrát se na tebe nevrhnu.“

Justin se k ní sklonil a téměř neznatelně se dotkl svými rty jejích. A pak se dotkl ještě jednou, trochu víc a pokračoval, až začala jeho polibky opětovat. Justin cítil, jak se jí zrychluje dech. A pak začaly jeho prsty přejíždět po jejím pyžamovém kabátku.

Shelby nejdřív strnula, ale jeho pohyby byly tak pomalé a neagresivní a jeho ústa tak něžná, že se zklidnila. Justin zvedl hlavu, když cítil, že se uvolnila se a povzbudivě se na ni usmál. „Všechno v pořádku?“ zašeptal.

Něha byla něco nového. Shelbyiny oči se mu smály v ústrety.

„V pořádku.“

Justin sjel pohledem níž, k jejím ňadrům, a viděl, jak se tam, kde se jich jeho prsty dotýkaly, začaly vztyčovat jejich vrcholky. Dotkl se palcem jednoho z nich a slyšel, jak Shelby zalapala po dechu a začala se celá chvět. Ta reakce se mu líbila. Zkusil to znovu a Shelby se tentokrát trochu prohnula.

„To se mi líbí,“ řekl Justin tiše a díval se jí přitom do očí. „Ještě to udělej.“

A Shelby poslechla, ale jen proto, protože jí nic jiného nezbývalo. „Je mi tak… divně,“ šeptala. „Mrazí mě.“

„Mě taky,“ šeptal Justin a přejížděl jí po rtech svými tak dlouho, až konečně pootevřela ústa. „Chceš, abych ti řekl, co udělám teď?“

Shelby se rozbušilo srdce jako o závod. „Ano,“ zašeptala se rty přitisknutými na jeho.

Justin se usmál. „Teď ti rozepnu kabátek.“

Shelby poplašeně vydechla, když cítila, jak jeho silné prsty vyprošťují knoflíky z knoflíkových dírek. Když byl hotov, tak začal pomalu látku rozhrnovat na obě strany, ale rozhrnul ji jen na úroveň křivky jejích ňader. Přitom se jí díval do očí a pozoroval, jak se v nich snoubí stydlivost se vzrušením, které Shelby nedokázala skrýt.

„Jsi tak drobná,“ zašeptal Justin a prsty přejel po jedné z ladných křivek. „Mám rád, když jsou ženy drobné.“

Shelby se zachvěla nad tím, jak to řekl, zachvěla se, když viděla, jak zkušeně se tváří, jak zkušené jsou jeho prsty, které ji laskaly, až se najednou zastavily na tom bolavém vrcholku. A když to udělal, celá se roztřásla. A pak, když to udělal znovu, už jen lapala po dechu.

Justin si zlehka otíral nos o její a její dech se mísil s jeho, žhavý a vonící kouřem. „Ach ano, ty to chceš, viď?“ mumlal Justin.

Znovu se jí začal dotýkat, ale tentokrát nepřestával. Přejížděl rukou její ňadro a pak položil vlhkou dlaň na její ztopořenou bradavku a přitlačil.

Shelby vykřikla. Ten zvuk ji nejspíš šokoval, protože polkla a olízla si rty.

„Ty děláš jako…“ šeptal Justin a odstrkoval látku stranou, „…kdybys byla panna a já byl tvůj první.“ Konečně shrnul látku stranou a podíval se dolů. Zatajil se mu dech, když uviděl tak nádherně tvarované hedvábné růžové pahorky s tmavými vrcholky.

„Tobě to vážně nevadí, že… jsem tak drobná?“ slyšela Shelby šeptat sama sebe.

„Můj bože, ne,“ vydechl Justin. Podíval se jí do očí a prsty vychutnával kontakt s její hebkou pletí. „Šokovalo by tě, kdyby se jich dotkl ústy?“

„Ano,“ řekla Shelby s úsměvem na rtech.

Justin se taky usmál a potom se k ní sklonil. Shelby se hned po prvním dotyku prohnula jako luk. Justin se rty dotýkal jejích ňader a ona měla v tu chvíli pocit, že nikdy v celém svém životě ji ani ve snu nenapadlo, že by mohly dotyky vyvolávat takovou rozkoš. Vjela mu prsty do černých hustých vlasů a tiskla ho k sobě a přitom se při jeho něžném laskání chvěla čím dál tím víc. Pak zasténala a do očí jí vhrkly slzy.

Cítila, jak se celé její tělo chvěje, a teď už chápala proč. Tak na tohle Justin čekal. Jeho dlouhé elegantní prsty jí sjely k bokům a pak začaly přejíždět po jejím plochém bříšku. Satén byl najednou tak rychle pryč, že si toho skoro ani nevšimla. A nevadilo jí to. Jeho velké silné ruce se jí dotýkaly, jako by mu patřila odjakživa, a jí ty dotyky, tak pomalé a něžné, působily nesmírné potěšení.

Jeho vlhká ústa se otevřela, a když se jimi přitiskl k ňadrům, vyšla mu samým blahem vstříc. Uvědomovala si, jak se drží jeho svalnatých paží a jak se k němu tiskne. Šeptala něco, čemu sama nerozuměla, a škemrala o něco, o čem přesně nevěděla, co to má být. Potřebovala… něco.

Kousla ho zlehka do ramene a když zvedl hlavu a podíval se na ni, skoro ho nerozeznávala přes jakýsi červený opar. A když se přitiskl svými rty na její, měla pocit, že se usmívá. A pak cítila, jak jí jazykem vklouzl do úst a začal se jí dotýkat, a měla dojem, že přichází o rozum.

Přitiskla se k němu, objala ho pažemi kolem krku a cítila jeho tělo na svém, cítila tvrdé a rozpálené kontury jeho těla i žár jeho hrubé kůže na své sametové. V polovědomí si uvědomila, že Justin už na sobě nemá pyžamové kalhoty, ale dotyk jeho těla na jejím byl tak úžasný, že nechtěla, aby teď všechno skončil.

„Teď se to stane,“ šeptal Justin se rty na jejích ústech a jeho koleno vklouzlo mezi její dlouhé třesoucí se nohy. „Neudělám ti bolest, neublížím ti. Neboj, nebudu spěchat. Pořád ještě mě můžeš zarazit, když budeš chtít. Budu tak něžný, aby ses mě vůbec nemusela bát. Teď jenom hezky klidně lež a věř mi ještě pár… vteřin.“

Shelby se celá třásla a cítila, že Justin taky, ale přitom ještě nikdy v životě nechtěla nic tak strašně moc jako mu teď celá patřit. Byl to přece Justin. Byl to její manžel a ona ho milovala víc než svůj život. Byl tak trpělivý, tak něžný, chtěla mu dát svoje tělo i svoje srdce.

„Justine,“ zasténala a pozorovala, jak mu tuhnou rysy. Pak ucítila, jak se jí dotknul, a mimoděk trochu ucukla.

„Ššš,“ chlácholil ji Justin. Usmál se na ni a snažil se ze všech sil ovládnout. „Celou dobu se na tebe budu dívat,“ oddechoval přerývaně. „Kdyby tě to začalo bolet, tak to okamžitě poznám.“

Bylo to tak úžasně intimní. Bylo rozsvíceno, ale Shelby viděla jen jeho tvář. Cítila na své tváři jeho zrychlený dech, dokonce viděla, jak mu na krku pulsuje krev. Ale nebála se. Nebála se, ani když ji celou svojí vahou tlačil do polštářů. Patřil jí a ona se teď chystala…

Vtom jí projela bolest, jako kdyby do ní nořil rozžhavenou čepel dýky. Vytřeštila oči a vší silou se k němu přitiskla. Vykřikla a po tvářích jí začaly téct slzy.

Justinovy oči najednou potemněly, jeho panenky rostly a rostly a pak si Shelby uvědomila, že strnul a vyjímá se nad ní jako kamenná socha. Otevřel ústa, vydechl a nevěřícně se na ni dolů podíval. Pohnul se znovu kupředu a díval se, jak zaťala zuby, aby se ujistil, že ví, proč to dělá.

„Je mi to tak líto,“ šeptala Shelby a vztáhla k němu ruce. „Nepřestávej,“ řekla. „To bude dobrý. Já myslím, že to… vydržím…“

„Panebože!“

Justin couvl, s námahou se od ní odtáhl, posadil se na postel zády k ní a celý schoulený se třásl. „Panebože, Shelby!“

„Justine, nemusels… nemusels přestávat,“ šeptala Shelby a kousala se do rtů. „Potom už by to třeba bylo v pořádku.“

Justin ji neposlouchal. Měl hlavu v dlaních a chvěl se. Natáhl se po sklenici whisky, kde zbyl ještě tak asi lok, ale ruce se mu tak třásly, že tekutinu málem vybryndal, než ji donesl k ústům.

Pak vstal a Shelby celá zrudla a rychle odvrátila svoje vyděšené oči od jeho nahé mužné postavy.

„Promiň, je mi to moc líto,“ řekl Justin bezbarvým hlasem, natáhl se pro své pyžamové kalhoty a nepřítomně si je oblékal. Pak se vestoje díval dolů na ni, až byla rudá od hlavy až k patě a chystala se schoulit do klubíčka.

Jenže Justin ji nenechal. Sehnul se pro ni, zvedl ji k sobě, vzal ji do náručí a posadil se s ní do křesla. A choval ji u sebe s úžasnou něhou a šeptal jí do vlasů slůvka lásky, až jí z očí začaly téct slzy.

Když se vyplakala, osušil jí oči kapesníčkem a ona si teď opírala tvář o jeho mohutnou chvějící se hruď, schovávala ji do hustého černého porostu a její ňadra se zlehka dotýkala jeho břicha. A nad důvěrností celého okamžiku se Shelby celá roztřásla, protože neměla na sobě ani nitku.

„Jsi moje žena,“ šeptal Justin, když si všimnul, že se stydí. „Tak to má být. Nevadí, že tě vidím svlečenou.“

Shelby se mu ještě víc schoulila v náručí. „Ano, tak to asi je. Je to jen… takové nové.“

„Ach bože, ano. Teď to vím.“

Shelby si všimla neklamného znamení v jeho tónu. Zvedla k němu hlavu a jemu se tak naskytl nádherný pohled na její ňadra. Rychle však přejel pohledem zas k jejím očím.

„Moje panenská nevěsto,“ šeptal zastřeným hlasem. Pak se váhavě dotkl rukou jejích ňader, snad jako by jí tím chtěl vyjádřit svoji úctu. „Ach Shelby, Shelby!“

„Já… víš, když jsem byla u doktora Simse, tak jsem se musela podrobit takovému nepatrnému chirurgickému zákroku, ale pak něco brblal, když jsem ho nenechala, aby to udělal kompletně,“ vysvětlovala Shelby a dívala se jinam. „Asi to opravdu nestačilo…“ Už zase byla celá nachová.

„A proč jsi ho nenechala, aby to udělal celé a pořádně?“

„Abych ti mohla dokázat, že jsem nespala s Tomem,“ řekla Shelby prostě.

„Ty blázínku!“ Justin ji vzal za bradu a otočil ji čelem k sobě. „Kdybych předtím nahoře nepřestal a nebo kdybych se úplně přestal ovládal… Panebože, ani na to nechci pomyslet!“

Shelby se kousala do rtů a upřeně se dívala na jeho hustě porostlou hruď. „Justine… přestalo by to bolet,“ začala plaše.

„Jo, to určitě.“ Justin se s povzdechem opřel o opěradlo. „Nerad jsem poslem špatných zpráv, zlato, ale asi tam budeš muset ještě jednou, aby to doktor dodělal.“

„Ale…“

Justin jí znovu zvedl tvář tak, aby jí viděl do očí. „Že to může trochu bolet, to je jedna věc, ale na to, abys mi dokázala, jak to s tebou je, sis myslím užila až dost,“ řekl. Potom nervózně poposedl, když si uvědomil její rozpaky a taky trochu kvůli svým, jak se jí věci snažil vysvětlit. Vzal její tvář do dlaní a sehnul se k ní, aby ji políbil zlehka na ústa. „Oblíkni se a já ti naleju trochu brandy. Mučí mě to, když tě takhle držím v náručí.“

Vstal a pozorně ji položil na pohovku. Když se oblékala do pyžama, nalil do její sklenky brandy a do své whisky a pak se vydal hledat cigarety.

Shelby věděla, že jí hoří tváře. Nikdy si nepředstavovala, že intimní věci mohou být tak… intimní. Ale spolu s pocitem studu tu bylo taky vzrušení, které šlo ruku v ruce s novou Justinovou tváří. Nepřestal se ovládat, jak čekala, ani se na ni nevrhnul. Byl tak nesmírně něžný, trpělivý a pozorný. Když si to uvědomila, tak zrudla ještě mnohem víc.

„Kdo ti navykládal, že chlapi jsou jak blázni, když se milují, a každé ženě udělají bolest?“ zeptal se Justin, jako kdyby se bavili o počasí. „Řekl bych, že to sis totiž přesně myslela tam nahoře.“

Shelby vzala do ruky sklenku s brandy a pozorovala, jak se Justin vrací zpátky do křesla a jak si přisunuje popelník. „To ty,“ řekla po chvilce zaváhání. „Tu noc, jak jsme se zasnoubili a ty ses přestal ovládat.“

Justin udiveně povytáhl obočí. „To to se mnou bylo vážně tak hrozné?“

„Myslím, že ano.“ Shelby se upřeně dívala do skleničky s brandy. „Já už jsem tehdy věděla, že mám ten zdravotní problém, víš, a už mi řekli o tom chirurgickém zákroku, který budu muset podstoupit, než k něčemu dojde.“ Pokrčila rameny. „Od patnácti, kdy na to doktor přišel, jsem se bála jak šílená. Některým holkám je to nejdřív trochu nepříjemné, ale mně doktor řekl, že bez toho zákroku bych to nevydržela. A pak ses objevil ty, tak velký a silný, a já se bála, že tě nedokážu zarazit…“

„Nic z toho jsi mi ale neřekla,“ vydechl Justin.

„Copak jsem mohla?“ Shelby si zoufale vzdechla. „Ach bože, Justine, je mi sedmadvacet a jsem nezkušená jako holka před pubertou. Ani teď o tom všem nedokážu mluvit, abych se nečervenala.“

„A já myslel, že se ti hnusím,“ řekl Justin hlubokým hlasem, v němž byla slyšet křivda všech těch let. „Nikdy mě ani ve snu nenapadlo… A pak jsi mi řekla, cos dělala s tím Wheelorem, a moje já se pěkně zakymácelo.“ Bylo vidět, jak Justin zrychleně dýchá. „Kdybych byl věděl, jak to je, tak bych byl k tobě nikdy nebyl tak hrubý. Tak strašně mě to ranilo, když jsem si pomyslel, že jsi šla s někým jiným. A když ses mi vykroutila, udělalo se mi zle.“

„Tak aspoň konečně chápeš, proč jsem se ti vykroutila,“ vzdychla Shelby.

Justin potáhl z cigarety. „Kruci, Shelby já ti lni strašně chci,“ řekl zničehonic.

Shelby sklopila oči a dívala se na koberec. „Já tě taky chci, Justine.“

„No tak s tím něco musíme udělat. Zajdeš za doktorem Simsem a necháš si ten zákrok dodělat. A pak budeme mít normální manželství. Takové, kdy spí dva lidi spolu, sdílí společné osudy a taky spolu mají děti.“

Shelby už zase plály tváře, ale i přesto k němu zvedla hlavu.

„Ty chceš asi opravdu děti, viď?“

„Ano a chci je s tebou,“ řekl Justin prostě. „A s žádnou jinou jsem je nikdy nechtěl.“

„Takže si nebudu muset… nic brát.“

Justin se usmál. „Ne.“

Shelby, už zase celá nervózní, si stoupla. „Řekla bych, že teď asi nebude nejlepší spát spolu, viď?“ obrátila se k Justinovi, aniž by si uvědomovala, jak tesklivě zní její slova.

Justin vyskočil a vyšel směrem k ní. „No, nebude, ale my to tak stejně uděláme. I když se nemůžeme milovat, tak tě aspoň můžu držet v náručí.“

Shelby se zhluboka nadechla. „Ach Justine, mě mrzí tolik věcí.“

„Mě taky, ale zpátky to nevrátíme.“ Justin se k ní sklonil a zlehka ji něžně políbil na ústa. „A teď jen hezky pěkně po pořádku. Teď už na tebe naléhat nebudu.“

Shelby se na něj usmála. „Děkuju.“

Justin se taky usmál, ale neříkal nic. Shelby se dívala, jak všechno odložil a zhasnul světlo, než se k ní zase přiblížil. A potom stále ještě s cigaretou v ruce s ní vyšel nahoru po schodech.

Potom, už v posteli, když se schoulila vedle něj, se ještě zeptal: „Jsi v pořádku? Neublížil jsem ti moc?“

„Ne,“ zašeptala do šera.

„Ani jsem tě moc nevyděsil?“ naléhal, jako kdyby na tom záleželo.

„Vůbec ne,“ ujistila ho a posunula se blíž k němu. Tak nádherně hřál a byl tak svalnatý a ona konečně vychutnávala pocit jejich vzájemného dotyku. Přitiskla se mu tváří na tvář. „Jsi tak úžasně něžný.“

„Ano, takové by mělo být milování,“ řekl Justin tiše. „Jenomže já jsem trochu zarezlý, paní Ballengerová. Žiju už celkem dlouho v celibátu.“

Shelby zatajila dech.

„Myslíš těch několik měsíců?“

„No, ani ne.“ Justin jí zlehka přejel rty přes čelo. „Spíš těch šest let, Shelby.“

Shelby zalapala po dechu.

„Cože? Ne! Já netušila…“

„To je dobře,“ mumlal si Justin napůl sám pro sebe. „Myslím, že kdybys to věděla, tak bys ode mě utekla s jekotem. Určitě by sis řekla, že po tolika letech odříkání musí být každý chlap tak nadržený, že se na svoji oběť rovnou brutálně vrhne.“

„Ale tys takový nebyl.“

„Potřebovala jsi něhu, tak jsi ji taky dostala. Ale nemysli si, nebude to vždycky tak, až už to spolu budeme mít víckrát za sebou,“ řekl Justin rezolutně. „Já to nemám rád vždycky jenom takhle.“

Polekané Shelby se zatočila hlava při představě, jak to asi má rád, a přitom si uvědomila, jak se vlastně celou dobu musel ovládat, aby to pro ni nebylo tak těžké. „Justine…“

„Pšššt.“ Justin ji zlehka políbil na ústa. „Už spi. Vzrušuješ mě.“

„Promiň.“

Justin ji znovu políbil a s povzdechem se překulil na břicho. „Dobrou noc, kočičko.“

„Dobrou, Justine.“

Shelby však ještě dlouho neusnula. V hlavě jí otázkami jenom hučelo a jenom pár jich našlo svoji odpověď. Ale i tak už odvalila z cesty jednu velkou překážku, a Justin ji i přesto chtěl. A to bylo něco. Byla ráda, že i když ji nemůže milovat, tak si vůči ní znovu může vypěstovat určitý druh náklonnosti.

Teď už mě přece nebude moct pořád jenom obviňovat za to, co se stalo, když už teď ví, že jsem byla celou dobu panna, uvažovala v duchu. A nebo se pletu? Co když přeci jen pořád ještě touží po pomstě za všechnu tu hořkost a křivdu, které musel snášet? To byl fakt jednou pro vždy a Shelby tahle myšlenka ještě dlouho nenechala usnout.

SEDMÁ KAPITOLA

Když se Justin následujícího dne ráno probudil, mohl jen stěží uvěřit tomu, co uviděl. Na sny o Shelby, které končily až k ránu, si už zvykl. Ale ona teď byla tady, své dlouhé tmavé vlasy měla rozhozené po jeho polštáři, svou něžnou, drobnou tvářičku měla ve spánku uvolněnou a bezstarostnou a její plná ústa sváděla k polibku.

Justin tu ležel a dlouho, dlouho se na ni jen tak díval. Byl tak opuštěný, když tady nebyla. Až teď, když si po dlouhé době spolu zase promluvili, si uvědomil, jak strašně byl vlastně opuštěný.

Když spolu kdysi chodili, tak snil o tom, jaké to bude, až bude mít Shelby ve své posteli, až ona bude spokojeně spát a on se na ni bude dívat přesně tak, jako teď. Ona nemohla tušit, že má pro něj tak nesmírnou cenu ani to, že uplynulá noc se svým odhalením pro něj znamenala vyvrcholení všech tužeb, které v sobě nahromadil, i přesto, že je nemohl dovést až k úplnému vrcholu. Vždyť zjištění, že je ještě panna, už samo o sobě bylo sice šokující, ale zároveň úchvatné.

A v tu chvíli ho ani nenapadlo myslet na to, proč mu vlastně tehdy lhala. Byl příliš okouzlený pohledem na její spící tvář a na její tmavou hlavičku, která tak bezelstně spočívala na jeho polštáři.

Když se ani po chvíli nepohnula, usmrtí a sklonil se k ní, aby ji políbil na rty.

Pozoroval, jak se její dlouhé řasy zachvěly a i ml se zvedly. Shelby ho uviděla, usmála se a její světle zelené oči byly jako by plné nového druhu něhy.

„Dobré jitro,“ zašeptala.

„Dobré jitro,“ odpověděl Justin a znovu ji políbil. „Spalo se ti dobře?“

„Tak jako ještě nikdy v životě. A tobě?“

„Já jsem na tom stejně.“ Justin jí přitáhl deku až k bradě, aby se do ní mohla zachumlat. „Ještě nemusíš vstávat.“

„A ty jdeš do práce tak brzy?“ mumlala Shelby a ospale mžourala na hodiny.

„Dneska musím letět do Dallasu, broučku,“ řekl Justin a vstal. „Nový klient. Do večera jsem doma.“

„To já jdu až na devátou,“ řekla Shelby s úsměvem.

„Chtěl bych, abys s tou prací přestala,“ řekl Justin a podmračeně se na ni dolů díval.

„Ale Justine, mě to baví,“ bránila se Shelby, ale nijak vehementně.

„Není mi příjemné, že jsi Barrymu Holmanovi k ruce, kdykoliv se mu zachce,“ brumlal Justin.

Shelby na něj vytřeštila zrak. „No, možná že je sukničkář, ale ke mně se tak nechová,“ vysvětlovala. „Je to docela příjemný člověk a na mě je moc hodný.“

Justin se odvrátil. Nechtěl, aby si Shelby všimla, jak strašně na jejího pohledného šéfa žárlí. „Musím se ještě vysprchovat,“ řekl.

Shelby se dívala, jak si vybírá v prádelníku spodní prádlo a jak jde ke dveřím do koupelny, a při pohledu na jeho od pasu nahoru nahé tělo

měla oči plné touhy. Všechno jí připadalo tak neskutečné, všechno to intimní, co prožili předešlou noc. Už zas se červenala, jenom když si to všechno vybavila, ale Justin už byl v koupelně, a tak její nachové tváře neviděl.

Napadlo ji, jestli by mu neměla říct o Tammy Lesterové a o tom, jak se o ni Barry Holman zjevně zajímá, a rozhodla se, že to asi udělá.

Jenomže když byl Justin ve sprše, tak si ještě na chvilku zdřímla, a když se znovu vzbudila, tak už byl zase zpátky a měl na sobě světle šedý oblek, který mu dokonale padnul a v kterém jeho vysoké štíhlé tělo nádherně vynikalo, a zrovna si před zrcadlem uvazoval pruhovanou šedočervenou kravatu.

„To je Maria vzhůru takhle brzy, aby ti udělala něco k jídlu?“ ospale zamumlala Shelby.

„Nasnídám se až v letadle.“ Justin se otočil, hrábl rukou do kapsy a hodil na postel vedle Shelby svazek klíčů od auta. „Vem si do práce moje auto. Tvoje problémy s dopravou budeme řešit zítra.“

Shelby se posadila a vzala klíče do ruky. „Ale jak se dostaneš na letiště?“

Justin lišácky přimhouřil oko a řekl s úsměvem: „Teda já vážně nevím, jestli je moje srdce schopné přežít takovouhle starostlivost.“

Shelby po něm přejela pohledem plným něhy a najednou před ní zcela jasně vyvstala celá minulá noc. Najednou ho před sebou viděla, jak s ní byl dole v hale, znovu cítila každý jeho dotyk…

„Panebože, vždyť ty jsi jako pivoňka,“ bavil se její reakcí Justin. „Kdybych ti začal vykládat, jak to bylo dneska v noci, tak by ses nejspíš schovala pod postel, ne?“

„To si piš, že bych se schovala,“ vydechla Shelby, když zmobilizovala poslední zbytek své hrdosti. A i ten už byl pak ten tam, když si dlaněmi přikrala usměvavé tváře. „Ach Justine,“ mumlala s hlavou plnou nejrůznějších vzpomínek.

Justin se k ní posadil na kraj postele a přitiskl si její čelo na svou hruď. Voněl kolínskou a už jen jeho blízkost působila, že se Shelby začala motat hlava.

„Vážně myslíš, že chceš jít dneska do práce?“ zeptal se Justin, zvedl jí za bradu tvář k sobě a zadíval se jí do očí. „Jestli nechceš, tak nemusíš.“

„Já vím.“ Shelby si povzdechla. „Jsem jenom trochu rozlámaná. Tak moc to nebolelo, hlavně jsem byla vyděšená.“

„Tos nebyla jediná,“ mumlal Justin. „Já jsem si díky tobě ráno našel pět nových šedivých vlasů.“

Shelby k němu natáhla ruku a pohladila ho po pečlivě vykartáčovaných vlasech na spánku, kde byly černé vlasy protkané stříbrnými.

„Promiň. Myslím, že jsem ti pořád utíkala. Někdy jsem měla dojem, že mě musíš nenávidět.“

„Taky jsem si to někdy myslel,“ přiznal se Justin a už se neusmíval. „Šest let je hodně dlouhá doba na přemýšlení. A já ti to o Wheelorovi celou dobu věřil.“

Justin jí zničehonic vklouzl prsty pod vlasy na šíji a stiskl, ne tak, aby to bolelo, ale dost na to, aby ji přitiskl čelem ke své hrudi.

„Ale proč?“ zeptal se s předstíranou něhou. „Proč jsi mi v tomhle lhala? Cožpak by nestačilo jenom zrušit zasnoubení? Tos musela taky rozervat moji hrdost na cucky?“

A je to tady, pomyslela si Shelby a cítila, jak se jí zmocňuje rozhořčení. Teď už jí bylo jasné, že se Justin nikdy nedokáže smířit s tím, co udělala, a skutečnost, že byla fyzicky nevinná, na tom moc nezmění. Rozhodně mu to nezabrání v tom, aby ji obviňoval z toho, co se stalo, a to i přesto, že ji zjevně strašně chtěl. Vždycky ji strašně chtěl, ale to už teď nestačilo. Ten fakt ji rozesmutněl do té míry, že se jí zamlžily oči.

Vybavila si, jak jí v noci říkal, že neměl ženu celých těch šest let. Zjevně byl plný hořkosti, takže už ani žádnou ženu nechtěl. Takže když Shelby chtěl, bylo to nejspíš proto, že v její blízkosti měl pocit, že dokáže konečně na minulost zapomenout. Léta celibátu by jistě dokázala svoje s každým. Takový člověk, zmítaný vášní, by pak leccos zapomněl.

Shelby se zhroutil celý svět. Zavřela oči a povzdechla si.

„Už jsem ti řekla v noci,“ začala, „že to byl tátův nápad.“

„A já ti zase řekl, že mě měl tvůj otec rád. Dělal všechno na světě, jen aby mi pomohl. Ten večer, když za mnou s Wheelorem přijeli, se dokonce rozplakal, Shelby.“

Shelby k němu zvedla oči. „To je jen věcí vzájemné důvěry a já vím dobře, žes ji ke mně nikdy dvakrát neměl,“ řekla. „Ne že by to byla jenom tvoje chyba, Justine. Já jsem taky tehdy ničemu nepomohla, když jsem ti hned ze začátku vědomě lhala. Ale ty mi nevěříš nic.“

Justin zatnul zuby. „Já zkrátka nemůžu,“ řekl. Zničehonic ji najednou překotně pustil, stoupnul si a popošel stranou. „Chci tě, to víš. Ale k tělu si tě pustit nemůžu. Žena, co jednou zradí svého muže, to klidně udělá znova.“

„Jsem pořád ještě panna,“ nerada připomněla Shelby.

„To jsem nemyslel. Tys mi lhala. Tys mě hanebně zradila.“ Justin se zhluboka nadechl a zapálil si cigaretu. „A ani nevím, jestli to neuděláš třeba hned, s tím svým úlisným šéfem.“ Letmo se podíval do její bledé tváře a z očí mu sršely blesky. „Ten si dá říct a ani se nebudeš muset moc snažit, to je vidět na první pohled. Ostatně je docela fešák, viď, zlatíčko? Žádná tuctová nula.“

„Ty přece nejsi nic takového,“ mumlala Shelby.

„Jak pozorné, žes pochopila, že mluvím o sobě,“ odsekl Justin. „A vůbec, až budu pryč, tak budeš hezky doma, abys zas něco neprovedla. A ať tě ani nenapadne dát nohu na plyn mého auta.“

„Můžeš být v klidu. Já na to tvoje drahocenné auto ani nesáhnu,“ vypálila Shelby do protiútoku a v zelených očích jí jiskřilo. „Vezmu si taxíka a postarám se, aby mě při tom viděl celý Jacobsville!“

Justin se na ni vztekle díval a ona zase na něj. A pak se najednou začal usmívat, pak už se smál od ucha k uchu a nakonec se smál tak nahlas, až mu málem tekly slzy.

„Ty dračice, ty fúrie, ty semetriko,“ brblal.

„Ty surovce, hrubiáne a neurvalče,“ nezůstala pozadu Shelby.

Justin zahodil cigaretu do velkého popelníku na prádelníku a vrhnul se po ní. Shelby odhodila deky a snažila se dostat na druhý kraj postele, ale Justin byl příliš rychlý. Než byla v půli, už ji měl, povalil ji na záda a zalehl ji celou svou vahou.

„Ano, to je ono, jen bojuj,“ povzbuzoval ji a chroptěl. „Panebože, copak necítíš, co se se mnou děje?“

A Shelby to cítila. S tvářemi už zas tmavě nachovými se přestala bránit.

„Ale no tak,“ řekl Justin pobaveně. „Už přece víš, jaké to je, když jsem vzrušený, a včera v noci jsme mezi sebou neměli ani jedinou vrstvu látky.“

„Přestaň!“ Shelby mu zabořila svou tvář do krku, tiskla se k němu a celá se chvěla studem i vzrušením.

„Ty jsi jak mrně,“ káral ji Justin něžně. Překulil se na záda a jak ji přitom držel v náručí, tak teď Shelby ležela na něm a s hlavou na jeho hrudi se na něj dívala. Justinovi se naskytl krásný výhled do hlubokého výstřihu jejího pyžama na drobná ňadra přitisknutá k němu. „Je to lepší?“ mumlal.

„Jsi strašný člověk a já si nemyslím, že bych s tebou ještě dál chtěla žít,“ řekla Shelby a našpulila trucovitě ústa.

„Ale ano, chceš.“ Justin ji zatáhl za pramen vlasů tak, až měla svoje rty až na jeho ústech. „Líbej mě.“

„Zmačkáš si šaty,“ bránila se Shelby.

„Mám ještě jiné, ale teď chci, abys mě líbala. No tak, uletí mi letadlo.“

Shelby se podvolila jeho škádlení. A veškerý spor byl ten tam, když se její hebké rty dotkly jeho mužných úst. Cítila, jak jí vjel rukou do vlasů, jak za ně zlehka tahá, a pootevřela ústa, aby se ponořila do jeho vlhkých úst.

„Já vím, že až přijdeš od doktora, tak budeme muset ještě pár dní počkat, než budeme moct dokončit, co jsme v noci začali,“ šeptal jí Justin do ucha. „Tak ne aby ses začala bát a zase z toho ztrácet nervy, jasný?“ Zadíval se jí svýma tmavýma očima zpříma do jejích. „Já na tebe nebudu naléhat, Shelby. Tentokrát to bude všechno přesně podle tebe.“

Shelby ho políbila na oči, něžně mu tím zavřela víčka, a když ji zašimraly jeho husté řasy, tak ji polilo blaho.

Chtěla mu šeptat, že ho miluje víc než svůj život, že všechno, co kdy v minulosti udělala a co ho tolik ranilo, bylo jen proto, že ho chtěla chránit. Ale věděla, že by jí neuvěřil, a taky věděla, že bude ještě nějakou dobu trvat, než ho o tom dokáže přesvědčit, a teprve pak s ním dokáže sdílet svá nejhlubší tajemství.

„Uvěříš, když ti řeknu, že už se tě nebojím?“ šeptala jeho rtům.

„Zlato, to se jenom tak nepřehlídne, když vezmeš v úvahu naši současnou polohu,“ šeptal Justin.

„Jakou polo… Justine!“

Justin se rozesmál, shodil ji ze sebe tak, že ležela už zase na zádech, sklouzl k ní a zlehounka ji kousal do rtů. „Tuhle polohu,“ šeptal. „Tak ještě pusu na rozloučenou a půjdu.“

„Už jsem ti… ji… dala mockrát,“ šeptala Shelby a stvrzovala slova vášnivými polibky.

„Tak ještě chvíli a abych se pomalu začal stavět na nohy,“ mumlal Justin. „Zatím mám kolena spíš jako sulc.“

„Já na tom nejsem o moc líp.“ Shelby ho vzala kolem krku a zlehka ho kousla do spodního rtu. „Teď už jsi můj,“ řekla tiše a dívala se mu do očí. „Ne abys začal flirtovat se ženskými.“

Její majetnický přístup v něm probouzel touhu. Justin jí vklouzl rukama za záda, zvedl ji k sobě a tentokrát nespěchal, když se hladově vrhnul na její otevřená ústa. A líbal ji s rostoucí náruživostí, až už mu jeho vlastní tělo dalo na výběr buď okamžitě přestat, nebo vše dotáhnout až do konce.

Justin se z ní neochotně skulil, vstal a pyšně si prohlížel svoje dílo. Shelby byla rozkošně bezstarostně rozvalená na dece, s vlasy jako svatozář všude kolem sebe, smyslná ústa měla od jeho polibků celá nachová a oči zasněné touhou.

„Kdybych měl tvoji fotografii, kde bys vypadala tak jako teď,“ řekl Justin ochraptěle, „tak bych z toho asi začal blbnout, vždycky když bych se na ni podíval. Ještě nikdy jsem neviděl tak krásnou ženu, jako jsi ty.“

„Ale jdi, já nejsem ani hezká,“ namítla Shelby s úsměvem. „Ale jsem ráda, že se ti líbím taková, jaká jsem. Ty se mi taky líbíš.“

Justin se zhluboka nadechl. „Měl bych odsud vypadnout, dokud to ještě dokážu. Ještěže mi trochu pomáhá, že vím, jak jsi na tom.“

Shelby sklopila zrak a nervózně těkala pohledem po posteli.

„Ty bys mě byla vážně nechala pokračovat, viď?“ zeptal se Justin a na hlase bylo znát jeho pohnutí. „I když jsi věděla, jak strašně tě to bude bolet, tak bys mě nezarazila?“

„Chtěla jsem se o tom sama přesvědčit,“ šeptala Shelby.

„To chtělo hodně odvahy.“ Justin svraštil čelo a pozoroval ji. „Ranilo tě, když jsem tě nařknul, že jsi frigidní?“

„Trochu,“ mumlala Shelby, aby ho šetřila.

Justin zlostně odfrkl. „Takže strašně, to si umím představit. Tak vem prosím tě v úvahu, že jsem nevěděl, jak to s tebou doopravdy je, a přestaň mě za to nenávidět. Ty o mně taky spoustu věcí nevíš, Shelby.“

Pak se Justin otočil a znovu sáhl do popelníku pro cigaretu. „Měl bych už jít,“ řekl, když se letmo podíval na malé zlaté hodinky na zápěstí. „A ne abys zas jela tak rychle,“ varoval ji.

Shelby poznámka zarazila, ale pochopila, že Justin jí stejně neřekne víc, než kolik chce, aby věděla. „Tak dobře. Měj se krásně.“

„Vynasnažím se.“

Justin neřekl na shledanou. Naposled se na ni podíval a zavřel za sebou dveře.

Shelby ho pozorovala se smíšenými pocity. Někdy si přála, aby dokázala číst jeho myšlenky, protože to byl jediný způsob, jak se dozvědět, co k ní Justin vlastně doopravdy cítí. Napadlo ji, jestli on vůbec zná sám sebe.

Vstala, oblékla se a vypravila se thunderbirdem do kanceláře. Cestou se ještě zastavila v ordinaci doktora Simse, aby se objednala na odpoledne. Když v podvečer konečně dorazila domů, byla po nečekaně dlouhém dni dost unavená.

V kanceláři se snažila udržet přijatelnou atmosféru mezi podrážděným panem Holmanem a vzteklou Tammy Lesterovou a pak si ještě nechala dodělat chirurgický zákrok což bylo nejen nepříjemné ale taky trapné, když musela doktoru Simsovi vysvětlovat, proč se konečně rozhodla.

Po šálku dobré kávy a vynikající večeři se už zas cítila příjemně. Šla nahoru do svého pokoje a přála si, aby směla jít rovnou do Justinova. Ale on ráno neříkal nic o tom, jak teď budou spát, takže zjevně považoval minulou noc za přechodný stav, k němuž došlo jen díky tomu, co se mezi nimi stalo.

Shelby si šla brzy lehnout. Neslyšela, že před domem zastavilo auto, ani Justinovy kroky po schodech, když spěchal plný očekávání do svého pokoje. Neslyšela, jak vztekle zafuněl a zaklel, když našel svoji postel prázdnou, ani neviděla, jak zůstal zírat v němém úžasu na Shelby tiše spící ve své posteli.

Pak práskl dveřmi a vzteky bez sebe kráčel zpátky do své ložnice. Čekal, že na něj bude Shelby čekat a nebo aspoň spát v jeho posteli. Ale nebyla tam a on nevěděl, jestli si jen nebyla jistá, co má udělat, nebo jestli už zas mezi nimi postavila zeď kvůli tomu, jak se ráno pohádali.

Shelby se ráno probudila v slastné nevědomosti, co Justin večer prodělal, a plná naděje sešla dolů k snídani. Jenže u stolu našla chladného nemluvného Justina, který se na ni podíval, jako kdyby se ho právě pokusila zastřelit.

Zarazila se mezi dveřmi a zůstala tam stát. Dlouhá džínová sukně se jí vlnila kolem boků a ruce nervózně žmoulaly modrou bavlněnou košili a šátek, který si dnes vzala.

„Dobré jitro,“ zajíkla se.

„Dobré? Kruci to není, ani náhodou,“ odsekl Justin.

Shelby tázavě povytáhla obočí. „Že není?“

Justin zvedl k ústům šálek s kávou a srkal tmavou tekutinu. „Řeknu některému z chlapců, aby tě hodil do práce. Mohla bys mi dát klíče od auta?“

Shelby sáhla do kapsy u sukně a položila klíče na stůl. Než stačila ucuknout, Justin ji popadl za ruku. Zvedl k ní hlavu a zkoumavě se na ni zadíval. „Proč ses vrátila do své ložnice?“

Shelby si povzdechla a pak se usmála. „Protože jsem si nebyla jistá, že ještě pořád chceš, abych spala u tebe,“ řekla smutně. „Když jsi odjížděl, tak jsi byl napůl bez sebe a nic jsi o tom neříkal.“ Její ramena se zvedala a zas klesala. „Nechtěla jsem se vnucovat.“

„Panebože, miláčku, jsme přece manželé,“ řekl Justin něžně. „Mně se nemůžeš vnucovat, i kdybys chtěla nevímjak.“

Shelby pozorovala tu velkou krásnou ruku, která ji svírala, a teplo, které z ní sálalo, ji uvnitř celou rozechvělo. „Od chvíle, kdy jsme se vzali, jsi byl dost odměřený.“

„Ale já myslím, že už asi tušíš proč, viď?“ obrátil se k ní Justin.

Shelby se důvěřivě zadívala dolů do jeho klidných tmavých očí. Kývla.

„Protože mě… chceš.“

„No to je taky jeden z důvodů,“ přiznal Justin. „Byla jsi u doktora Simse?“

Červeň v tvářích mu odpověděla dřív, než stačila Shelby kývnout.

Justin ji stáhl k sobě a posadil ji na židli vedle sebe. „Odvezu tě do práce,“ řekl a postavil před ní mísu s vejci.

Shelby se usmála, ale nedopřála mu pohled na to, jak si na nich pochutnává.

Cestou do Jacobsvillu se Justin zklidnil, ale když dojeli před kancelář, tak ho okamžitě zas vytočil Barry Holman.

Pohledný světlovlasý právník stál na chodníku, rozhlížel se kolem a náhodného pozorovatele jistě napadlo, že čeká netrpělivě na Shelby. A přesně to napadlo naneštěstí taky Justina.

Když Justin zajel s thunderbirdem k obrubníku, Holman se otočil a rozzářil se. Usmál se až s přehnaným nadšením, rozeběhl se přivítat Shelby a přitom jen tak letmo kývl na Justina, který se tvářil, jako by chtěl vraždit.

„Díkybohu že jste tady,“ rozplýval se Barry a spěchal Shelby otevřít dveře. „Už jsem se bál, že přijedete pozdě. A jak vám to dneska ráno sluší!“ Holman samozřejmě věděl o nehodě, která se stala dva dny před tím, ale i tak byla Shelby šokovaná jeho pozorností a jak jí pomáhal na chodník, tak v duchu zvažovala, co se mu asi stalo.

„Dám ti na ni dobrý pozor, Justine,“ přilil do ohně Holman a široce se usmíval na jejího doutnajícího manžela.

Justin neodpověděl a dokonce se ani se nerozloučil se Shelby. Práskl dveřmi u auta a s pohledem zlostně jiskřícím směrem, kde stála Shelby, se odpíchl od chodníku, a s motorem vytočeným na nejvyšší obrátky se rozjel dolů ulicí.

„Co se děje?“ obrátila se Shelby na svého šéfa. Byla nervózní z toho, jak se zas Justin začal vztekat, a taky z toho, že díky podivnému chování pana Holmana si jistě udělal naprosto nesprávnou představu o jejich pracovním vztahu.

„Ta ženská musí pryč,“ rozhodil rukama Holman. „Zamkla se v mojí kanceláři a nechce mě pustit dovnitř. Ale já už zavolal hasiče,“ dodal Holman a v očích mu samolibě jiskřilo. „Vyrazí dveře a vytáhnou ji ven. A pak může jít. A na pořád.“

Shelby se chytla za hlavu. „Pane Holmane, a proč se Tammy zamkla u vás v kanceláři?“ Muž si odkašlal. „To bylo kvůli té knize.“

„Jaké knize?“

„No, té, co jsem po ní hodil,“ řekl Holman podrážděně.

„Vy jste po Tammy hodil knihu!“ zalapala Shelby po dechu.

„No, vlastně to byl slovník,“ ošíval se Holman s rukama hluboko v kapsách. „Trochu jsme se nepohodli kvůli pravopisu jednoho právnického termínu, který já přece musím znát,“ dodával vztekle. „Jsem přece právník a vím, jak se píšou věci z mojí branže. Učili nás to na fakultě.“

Shelby, která už měla svoje zkušenosti s tím jaký je pan Holman expert na pravopis odborných výrazů, neřekla ani slovo.

Holman pokračoval. „No a tak jsem něco řekl a ona taky něco řekla a já pak tak nějak trochu jako hodil tu knihu tam, kde byla ona. No a ona se zamkla u mě v kanceláři.“

„Jen kvůli té knize?“ sondovala Shelby.

Holman sklopil oči a upřeně se díval na obrubník. „Ehm, no, ano. A taky kvůli tomu, jak se rozbilo to sklo.“

Shelby vytřeštila oči.

„Jaké sklo že se rozbilo?“

„Přece okno, chápete?“ Holman popošel ostýchavě ke kraji chodníku. Zjevně objevil to, co celou dobu hledal. Sehnul se, sebral ze země potrhaný slovník a plaše se usmál. „Á, tady je! Já věděl, že se najde někde tady.“

Shelby nevěděla, jestli se má smát nebo plakat, když se do ulice vřítilo hasičské auto s houkající sirénou a se skřípěním zabrzdilo na kraji chodníku.

„Jen tak mimochodem, vy jste jim asi nenahlásil, kvůli čemu sem jedou, co?“ řekla Shelby při pohledu na hasiče, kteří přijeli se stříkačkou a teď už rozvinovali dlouhatánskou hadici.

„Ne, když o tom tak přemýšlím, tak vlastně asi ne. Ahoj Jakeu!“ pozdravil pan Holman s úsměvem od ucha k uchu šéfa hasičů. „Ehm, no, fajn, že už jste tady. Ale ono nejde tak úplně o to, že by tu hořelo. Potřeboval bych pomoct v trochu jiné věci.“

Jake, mohutný chlapík s brunátnou tváří, popošel k Holmanovi. „Že tu nehoří? No a co teda od nás potřebuješ, Barry?“ ptal se a zároveň dával

rukou znamení ostatním hasičům, aby hadici zase sbalili.

„Potřebuju, abyste rozbili sekyrou dveře do mojí kanceláře,“ řekl Holman. „A proč?“

„Ztratil jsem klíč,“ vymýšlel si Holman.

„A nebyl by lepší zámečník?“ pokračoval Jake a už se začal na Shelbyina šéfa divně dívat.

Pan Holman zamyšleně svraštil čelo. „Kdepak, to ne, myslím že určitě ne. Sekyra bude mnohem efektnější.“

Jake se tvářil zmateně.

„Jedna z našich… zaměstnankyň… se zamkla v kanceláři a nechce jít ven,“ vysvětlovala Shelby.

„Jo takhle. Sakra, Barry, kdyby slyšela, jak mlátíme do dveří sekyrou, tak by ji to vyděsilo k smrti!“ namítal Jake.

„Ano,“ usmíval se Holman zamyšleně. „To určitě.“

Jake se ještě chystal něco říct, když najednou Tammy Lesterová vyšla z budovy. Vypadala jen jen vybuchnout a mířila si to přímo k Barrymu Holmanovi. A když došla až k němu, tak ho udeřila, jak nejvíc mohla.

„Končím,“ vypálila vztekle a bylo vidět, že se celá třese. „Promiň, Shelby, ale už zas tu budeš jediná ženská. Já s tímhle panem Zbožňovatelem něžného pohlaví nevydržím už ani den! A jestli vás to zajímá, vážený pane Důležitý, tak neumíte pravopis, i když jste právník!“

„Umím pravopis určitě líp než vy, co jste na gymplu byla věčně na doučování a ani to vám nepomohlo,“ řval na ni Holman. „A nemyslete si, že přilezu a budu škemrat, abyste se vrátila zpátky. Tady ve městě jsou stovky takových pitomých ženských, které neumí pravopis a taky chtějí práci!“

Jake vytřeštěně zíral na jindy klidného právníka a Shelby na tom byla stejně, jenomže ještě k tomu měla co dělat, aby se nerozesmála na celé kolo. Věděla, že by to celou situaci ještě víc zkomplikovalo. Proklouzla nenápadně kolem rozběsněného šéfa a snažila se rychle zmizet v kanceláři, aby se vyhnula tomu, co muselo Přijít.

A taky přišlo. Ještě nebyla ani uvnitř, když se Jake do Holmana pustil. A k Shelby doléhala slova jako planý poplach, obvinění a podmíněný trest… a v tu chvíli už zavírala dveře a posadila se ke svému počítači.

Měla plnou hlavu toho, jak předtím zareagoval Justin na Holmana vartujícího na chodníku. V duchu připustila, že to nebylo dobré, když je Justin zjevně tak strašně žárlivý. Shelby to příliš smysl nedávalo, ale taky si musela přiznat, že toho o mužích moc neví. Dala si dohromady, že to byla jenom taková povrchní žárlivost, že to celé bylo jen proto, že Barry Holman je pohledný a k tomu vyhlášený sukničkář a Justin že je majetnický a nesnese nikoho ve svém teritoriu. Ani ji nenapadlo, že by v tom mohlo být i něco jiného.

Zneklidnilo ji to však do té míry, že zavolala domů. Chtěla to celé Justinovi vysvětlit a říct mu, co se stalo, když odjel. Jenomže Maria jí řekla, že se ještě nevrátil. Shelby to v poledne zkusila znovu, ale to byl pryč se zákazníkem. Tak se vrátila zpátky k práci a na celou věc už skoro zapomněla, když pan Holman celý den brblal něco o Tammy a nakonec zavřel kancelář o hodinu dřív, protože pro něj nebyla připravená žádná práce.

„A s napracováním si nelámejte hlavu,“ řekl Shelby tiše. „Příští měsíc budeme pořád u soudu, tak tu budete možná muset párkrát zůstat přes čas. Bude třeba připravit spisy a taky budu potřebovat, abyste mi pomohla vyhledat nějaká data.“ Zamračil se na dveře. „Chtěl jsem to nechat pro slečnu Lesterovou. Připadalo mi, že má na takovou práci cit. Ale teď, když dala výpověď kvůli takové hlouposti, tak to zbude na vás.“

„Myslím, že skoro každá sekretářka by z toho byla nervózní, kdyby po ní šéf házel knížky,“ namítla Shelby.

„Ale já jsem ji přece netrefil,“ bránil se Holman. „Rozbil jsem okno. Jo, když jsme u toho, zavolejte, prosím vás, Jacku Harperovi a objednejte ho na zítra, ať nám přijede to okno zasklít.“ Barry Holman se neklidně zavrtěl. „A, ehm, no, a až mu budete volat, tak nemusíte do detailů líčit, jak se to okno rozbilo. Budete tak hodná?“

„Tak dobře, řeknu, že do něj narazil orel,“ kývla Shelby.

Holman si ji nespokojeně přeměřil, ale potom se vydal k autu.

Shelby šla směrem, kde obvykle parkovala, a vtom jí došlo, že vlastně žádné auto nemá.

„Pane Holmane, prosím vás,“ zavolala bezmyšlenkovitě. „Mohl byste mě vzít k naší výkrmně dobytka? Nepodařilo se mi sehnat Justina a on se pro mě tady staví nejdřív za hodinu.“

„Ale ovšem. Tak pojďte.“

Holman jí pomohl nastoupit do černého mercedesu a vypálil směrem k výkrmně Ballengerových. „A jak to máte s tím novým autem?“ zeptal se. „Něco s motorem?“

Shelby se usmála. Neřekla mu zatím, jak to bylo se sporťákem, i když viděl, že den předtím řídila Justinovo auto.

„Justin ho dal panu Doylovi.“

„Ale ten má přece vrakoviště,“ namítl Holman.

„No ano a taky má na vraky zbrusu nový drtič.“ Shelby si vzdychla. „Justin řekl, že když budu chtít, tak mi nechá z auta udělat krásnou dekoraci na zeď. Je teď asi takhle tlusté a…“

„Ale proč to udělal?“ divil se Holman.

„Myslí si, že jsem nezodpovědná,“ řekla Shelby. „Mám dojem, že mi chce koupit něco usedlejšího. Nejspíš něco jako tank Sherman.“

Pan Holman se usmál.

„Doufám, že kvůli tomu, jak jsem na vás ráno čekal, nebudete mít problémy,“ řekl, když zahnul na dlouhou silnici, co vedla k výkrmně. „Moc mi to nemyslelo. Byl jsem rád, že vás vidím. Věděl jsem, že vám se určitě podaří ji z kanceláře dostat, kdyby hasiči neuspěli.“

„Tammy je vážně moc příjemná,“ řekla Shelby.

Holman se zamračil. „Je otravná.“

„Kdybyste jí dal jenom trochu šanci, tak by vás možná překvapila. Je neobyčejně schopná.“

Holman se na sedadle zavrtěl. „Já jsem si všimnul, že teď máte dost fofr. Nechtěl jsem vás o její pomoc připravit.“

Shelby se na něj letmo podívala. „Možná byste měl zvážit, jestli byste ji neměl vzít zpátky. Třeba ji to taky mrzí.“

Holman našpulil pusu. „Možná že máte pravdu. Mohl bych to vzít kolem domu jejího otce a jen tak se zmínit, že může zítra přijít do práce.“

„Asi by bylo lepší nejdřív zavolat,“ navrhla Shelby s ohledem na Tammyin temperament.

„Tak jo, udělám to.“ Holman zastavil před kanceláří výkrmny a vesele se zašklebil. „Dík za to, že mě chápete.“

„Potěšení je na mé straně. Ne, nevystupujte, to není třeba. Dokážu si sama otevřít dveře.“ Shelby se rozesmála. Vystoupila, usmála se na svého šéfa a zamávala mu na rozloučenou.

Justin stál za ní s cigaretou v ruce a pozoroval ji. V džínách, kožené košili a vysokých botách, které nosil do výkrmny, vypadal ještě vyšší než obvykle. Klobouk měl naražený hluboko do čela a tvářil se zlověstně.

Shelby se otočila, uviděla ho a strnula.

„Jé, ahoj.“

Justin si dal cigaretu do úst. „Jsi tady o hodinu dřív.“

„Měli jsme v kanceláři takovou nepříjemnost.“ Shelby se začervenala a všechno tím jen zhoršila. „Potřebuju, aby mě někdo hodil domů.“

„Calhoun jede tím směrem,“ řekl Justin. „Může tě vzít.“

Pak zašel do domu a nechal ji stát na sluníčku, obklopenou jen bučením dobytka.

Vtom vyšel z domu Calhoun v bezovém obleku, celý zakaboněný a hudral. „Justin si dřepí u stolu s nohama nahoře, nemá do čeho píchnout, a tahá mě z jednání, abych tě dovezl domů. Ne že by mi to vadilo, Shelby. Jenom se ptám. To už proti tobě zas něco má?“

„A kdy ne?“ řekla Shelby. „Pan Holman mě sem svezl a Justin si zřejmě myslí, že jsem ho cestou na dálnici svedla.“

„Pšššt!“ Calhoun si přitiskl ukazovák na pusu a táhl ji ke svému jaguáru. „Neblázni, bude to s ním k nevydržení. Jeho sekretářka už vyhrožuje, že od něj odejde!“

„Takhle má chuť zareagovat tolik lidí,“ řekla Shelby jedovatě. „Arogantní, bezcitný, nevšímavý, nesnesitelný…!“

„Ale no tak,“ konejšil ji Calhoun. „Akorát se rozčílíš a nic to nevyřeší. Jen strašně žárlí a ty jsi jeho žena. Měla bys vědět, co s tím dělat.“

Shelby se začervenala a když ji Calhoun usazoval na sedadlo pro spolujezdce, radši se dívala jinam.

Calhoun si ale stejně všimnul, že se červená, a co chvíli se na ni zkoumavě kouknul. Připadlo mu zvláštní, že Justin a Shelby jsou si v něčem tak podobní. Oba tak staromódní a plní emocionálních problémů.

Calhoun nastartoval a odkašlal si. „Nebude ti vadit, když ti řeknu něco hodně osobního, Shelby? Když jsme teď příbuzní a tak vůbec.“

Shelby se na něj záměrně nedívala. „Záleží na tom, co to bude.“

„Jo, to si umím představit. Ty reaguješ přesně jako Justin,“ uvažoval nahlas. Vyjel na silnici a přidal plyn. „No, je to tak. Můj brácha není žádný neviňátko, ale posledních pár let žil jak poustevník. Nechodil vůbec s nikým. Ve vztahu k ženám je tak trochu zarezlý, to ti chci říct.“

„Kdybys nebyl jeho bratr, tak bych ti řekla, jaký je,“ mumlala Shelby a svírala v ruce kabelku.

„Shelby,“ pokračoval Calhoun trpělivě, „nejlepší způsob, jak přilákat mužovu pozornost a trochu zchladit jeho horkokrevnou povahu, je milovat ho, hýčkat, objímat a tisknout v náručí, co nejvíc to jde, a nechat přírodu, aby se postarala o zbytek.“

Shelby už byla celá tmavě nachová. Věděla, že Calhoun je podobný typ jako její šéf. Oba se v ženách dobře vyznali. Ale věděla, že pokud by kdy mohla mluvit o intimnostech s Justinem, tak rozhodně ne s Calhounem.

„Myslím, že by se mu to nelíbilo,“ řekla zastřeným hlasem.

„Ale líbilo,“ trval na svém Calhoun. Natáhl se k ní a zlehka ji pohladil po rameni. „Je do tebe úplně blázen a díky tomu se nedokáže chovat normálně. Máš na to moje slovo, zlato, že když sáhneš na správnou strunu, tak bude hrát tu nejkrásnější melodii. No a to je všechno. A co ty a tvůj sporťák? Už jste si na sebe zvykli?“

Shelby na něj vytřeštila oči. Tak on to neví? blesklo jí hlavou. „On ti to Justin neřekl?“

„Justin toho v práci moc nenamluví,“ vysvětloval Calhoun. „Většinou pracuje a když nic nedělá, tak aspoň přemýšlí.“

„Já jsem se vybourala. Málem bylo po mně,“ zabručela Shelby. „Dostala jsem smyk a jen taktak jsem nenarazila do náklaďáku.“ Shelby cítila, jak se na ni Calhoun vyděšeně dívá. „No a Justin pak auto nechal sešrotovat.“

„To dobře udělal,“ prohlásil Calhoun. „To auto bylo pěkně nebezpečné.“ Pořád se na ni upřeně díval. „A ty víš líp než kdo jiný, jak nebezpečné.“

Shelby si odkašlala. „Švýcarsko už je dávno za mnou.“

„Ale i tak udělal Justin dobře. Víš, myslím, že by tě nechtěl pochovávat tak brzo po svatbě.“

„Myslíš, že ne?“ obrátila se k němu Shelby. „Já myslím, že mě nenávidí.“

„Ani nevíš, jak rád bych ti dokázal, jak je směšné to, cos právě řekla.“ Calhoun zajel před dům a usmál se na ni. „A říkám ti, snaž se mu lichotit a uvidíš, co se stane. Ví toho o ženách tak málo, jako ty o mužích, tak to měj na paměti. A hlavně mu proboha neříkej, že jsem ti to řekl já,“ vyhrkl zadýchaně. „Jen jednou jsme se s Justinem poprali a pak to bylo u obou na pár stehů. Platí?“

„Platí.“ Shelby si otevřela a pak se k němu ještě otočila. „Jsi fajn chlap,“ řekla plaše.

„Jasně, že jsem,“ zasmál se Calhoun. „A jestli tomu nevěříš, můžeš se zeptat Abby.“ Z výrazu v tváři bylo zřejmé, že si je vědom toho, jak je milován. „Tak čau.“

„Řekni Abby, že ji moc pozdravuju.“

Calhoun se zasmál, zamával jí a zamířil autem dolů z kopce. Shelby uvažovala o všem, co jí říkal, ale nebyla si jistá, jestli bude mít nervy na to, aby se dokázala chovat podle jeho rady.

Napadlo ji, že jestli je Justin opravdu tak nesmělý jako ona, tak by mohlo být zajímavé zjistit, co to s ním udělá. Pak si vybavila, jak dokáže být vzrušený, a usoudila, že Calhoun svého bratra třeba ani pořádně nezná. Ten Justin, jakého zažila Shelby na pohovce, nebyl rozhodně mužem, co by si nevěděl rady se ženami. Shelby věděla, že Justin není ten typ, co žvaní s každým na potkání, a tak jí přišlo možné, že ani Calhoun netuší, jakého má zkušeného bratříčka.

Na druhou stranu byla ale představa, jak bude svádět Justina, nesmírně lákavá. Zejména teď, když už neměla důvod se ho bát. Věděla, že on dokáže být něžný a že se nepřestane ovládat příliš brzy. A ještě k tomu už tu díkybohu nebyla ani ta nejmenší překážka, která by hrozila další bolestí. Shelby se vydala nahoru po schodech, zadumaně se usmívala a už teď měla plnou hlavu vzrušujících plánů na noc, která ji čekala.

OSMÁ KAPITOLA

Už bylo dost dlouho po setmění, když Justin konečně dorazil domů z výkrmny. Vypadal unaveně a měl mizernou náladu. Nakoukl z dálky do jídelny, kde Shelby sama večeřela, ani se neobtěžoval říct ahoj a šel rovnou nahoru.

Shelby si vzdychla při představě, co ji asi ještě čeká. Dojedla zákusek a právě dopíjela kávu, když se Justin zas objevil. Bylo vidět, že se právě vysprchoval, protože měl vlasy na spáncích ještě vlhké. Převlékl se do čisté, šedomodře kostkované, flanelové košile a šedých džínů, jen jeho nálada se nezměnila.

Posadil se do čela stolu a začal si dávat na talíř vlažné přírodní hovězí a nové brambory s máslem.

„Maria ti to může ohřát v mikrovlnce,“ troufla si navrhnout Shelby.

„Když budu chtít, aby Maria něco udělala, tak si jí řeknu,“ odsekl Justin.

To bude dneska hezký večer, pomyslela si Shelby. Odložila ubrousek stranou a narovnala si červenobílé šaty, které si vzala schválně, protože věděla, že Justinovi připadají sexy.

Vlastně pořádně nevěděla, jak se mu dostat pod kůži. Tvářil se tak nepřístupně jako kdysi během prvních dnů jejich známosti. Shelby si beze slova prohlížela jeho drsnou tvář. „Justine, jestli se ještě pořád zlobíš kvůli tomu odpoledni, lak li chci říct, že pan Holman zavřel kancelář o hodinu dřív a já už byla na ulici, když jsem si uvědomila, že tam nemám auto,“ vysvětlovala. „A on byl tak hodný, že mě cestou domů svezl do výkrmny. Víš přece, že tudy vždycky jezdí.“

Justin zvedl oči a bylo vidět, jak mu v nich šlehají blesky. „A ty víš zase až moc dobře, jak mám strašně rád toho tvého zatraceného šéfa.“

Shelby se na něj zamračila.

„Ano, to vím, ale netušila jsem, že by ti mohlo vadit, když mě sveze domů. Co se mě týče, tak se chová vždycky jako dokonalý džentlmen. Už jsem ti to přece říkala, Justine, tolikrát a koukám, že to stejně bylo k ničemu!“

„Mohlas mi zavolat,“ namítl Justin. „Já bych pro tebe přijel.“

„Já ani nevěděla, jestli jsi vůbec v kanceláři u výkrmny,“ bránila se Shelby. Pak opatrně odložila vidličku. „A taky jsem nevěděla, jestli vůbec hodláš přijet, po tom, jaks ráno vypálil tak rychle, žes mi nemohl říct ani ahoj.“

Justin odstrčil talíř, jídla se téměř nedotkl. „On už tam na tebe čekal. Přecházel sem a tam jako lev v kleci,“ zareagoval Justin mrazivým tónem. „A pak tě skoro vynesl na chodník. Měl jsem co dělat, abych nevyskočil z auta a nevrhl se na něj, Shelby. Nesnáším, když na tebe sahají cizí chlapi.“

Pokud Justin čekal, že se Shelby začne rozčilovat, tak musel být zklamaný. To přiznání jí naopak zrychlilo tep. Upřeně se na něj dívala a hlavou jí táhlo, jestli si vůbec uvědomuje, co právě přiznal. Roztouženě vzdychla a usmála se na něj. „To jsem ráda.“

Justin svraštil čelo. „Cože?“

„Jsem ráda, že nesnášíš, když na mě sahají cizí muži.“ Zvedla k ústům šálek s kávou a upila. „Já taky nejsem ráda, když se tě dotýkají cizí ženy.“

Justin se v křesle zavrtěl. „O tom řeč nebyla.“

Shelby se usmála. Justin zřejmě už zapomněl, o čem řeč ve skutečnosti byla. Prohrábla si rukama dlouhé tmavé vlasy, upravila si je na zádech a s rozzářenýma očima se na něj podívala. „Calhoun říkal, žes ho vytáhnul z jednání a donutil ho, aby mě dovezl domů.“

Justin, zjevně v rozpacích, sáhl po cigaretě. „Byl jsem úplně bez sebe.“

Shelby napadlo, jestli šlo o žárlivost na jejího šéfa nebo jestli to bylo zklamání. Zaujalo ji to, co říkal Calhoun, o tom, jak bude Justin reagovat, když mu sama vyjde vstříc, a teď to chtěla vyzkoušet. Ale připravovat to v duchu bylo něco úplně jiného než se pak do toho opravdu pustit.

Teď, když tu seděla a měla proti sobě toho uzavřeného a nepřístupného muže, tak si jen těžko dokázala představit, že k němu přijde a posadí se mu na klín.

Ale bylo by to moc příjemné, kdybych to udělala a on by to uvítal, pomyslela si.

Odložila kávu a nepatrně zčervenala jen díky vlastním myšlenkám.

„A jak to uděláme s autem pro mě?“ změnila téma.

„Já na to zapomněl,“ zabručel Justin. „Zajedeme tam zítra.“

„Tak dobře.“

Justin ignoroval čerstvý jablkový koláč, který ležel na talířku před ním, a dopíjel samotnou kávu.

„Dneska mi přišel poštou nový film,“ poznamenal. „Je černobílý, z války. Začátek čtyřicátých let. Myslel jsem, že bych se mohl dívat.“

„Určitě se ti bude líbit, jsem si tím jistá.“

Justin se na ni unaveně podíval. „Můžeš se dívat se mnou, jestli chceš,“ dodal lhostejně, aby ji ani nenapadlo, jak moc rád by ji u toho měl.

Jenže Shelby to vycítila. Usmála se.

„Jestli ti nebudu překážet, tak bych to ráda viděla. Mám ráda filmy z války.“

„Vážně?“ Justin se na ni usmál. „A co science fiction?“

„No jasně,“ vyhrkla Shelby nadšeně. To už se Justin smál nahlas. „Mám celkem slušnou sbírku staré klasiky a taky hodně nových věcí.“

„Tak teď už nám chybí jen popcorn.“

„Mario!“ zavolal Justin.

Hospodyně se objevila ve dveřích. „Si, seňor Justin?“

Justin na ni vypálil prosbu španělsky, Maria se usmála od ucha k uchu a odpověděla mu stejnou palbou. Pak řekla ještě něco, zasmála se nahlas, Justin zničehonic zrudnul jako rak a Maria zamířila do kuchyně, ale ještě než zmizela, stihla významně mrknout směrem k Shelby.

„Co to říkala?“ chtěla vědět Shelby. Neměla smysl pro cizí řeči jako Justin a tomuhle tempu její lámaná španělština rozhodně nestačila.

„Říkala, že připraví popcorn a že nám ho přinese,“ vykrucoval se Justin. „No tak pojď se mnou, jestli teda chceš.“

Pak vstal a vyšel z místnosti a čekal, až se k němu Shelby přidá.

V obývacím pokoji bylo příjemně útulno. Svítila tu jen malá stolní lampa. Shelby se schoulila na pohovce, bosa a s mísou popcornu mezi sebou a Justinem. Maria strčila hlavu do dveří na dost dlouhou dobu na to, aby stačila říct, že zajdou na večer s Lopezem k její sestře, a pak už bylo v domě ticho, které rušily jen výbuchy bomb a štěkot kulometů, jak spolu na obrazovce spojenci a jejich protivníci pořád dokola bojovali.

Když už byly na dně mísy jen neupražené zbytky, odložil ji Justin stranou, sundal si boty a zapálil si cigaretu. Pak si natáhl pohodlně dlouhé nohy na stoleček a jak film pokračoval, přistihla se Shelby, jak se posunuje čím dál víc k němu. Potom váhavě položila svojí ruku vedle té jeho, v které neměl cigaretu a která spočívala na pohovce. Už už se ho chtěla dotknout, ale pak tu svou zase ostýchavě stáhla.

Justin si pohybu všimnul a otočil k ní hlavu.

„Shelby, to potřebuješ povolení, abys na mě mohla sáhnout?“ řekl něžně.

„Já nevím,“ řekla Shelby. „Potřebuju?“

„Ne.“

Justin ji pobaveně pozoroval, až konečně přisunula svoji ruku k jeho a dotkla se ho. A při kontaktu s hřejivou sílou jeho prstů, které se propletly s jejími a pevně stiskly, se celá zachvěla.

Potom se plaše usmála a obrátila svoji pozornost zpátky k filmu. Jenomže neviděla ani neslyšela nic, protože Justin zlehka palcem hladil její vlhkou dlaň. A ten pohyb pro ni byl jako jiskra, která jí zažehla krev v těle a způsobila, že jen celá dychtila.

Vybavila si, jak to bylo, když tady na pohovce byli spolu minule, a hladově pootevřela rty. A v duchu už zas cítila chladivou kůži pohovky pod zády i Justina, jak na ní celou svoji tíhou spočíval. Nad intimností okamžiku se červenala ještě teď.

„A líbí se ti taky záhady, detektivky a takové věci?“ zeptala se, jen aby něčím přerušila ticho na bitevním poli, které se rozhostilo na obrazovce.

„No jasně,“ řekl Justin nenucené. „Mám tu pár pěkně napínavých věcí od Hitchcocka a taky Arsenic and Old Lace s Gary Grantem.“

„To zbožňuju,“ zasnila se Shelby. „Když jsem to viděla poprvé, tak jsem se tak smála, že jsem myslela, že to bude můj konec.“

„A co westerny s Johnem Waynem?“ obrátil se na ni Justin s lišáckým úsměvem.

Shelby se zasmála. „Hondo jsem viděla tolikrát, že můžu klidně zpaměti štěkat i s tím psem.“

„To samý já.“

Justin si ji začal prohlížet. V červenobílých šatech vypadala ohromně a dlouhé tmavé vlasy tomu dodávaly korunu. „Vždycky jsme měli hodně společného, Shelby. Hlavně kytaru.“ Přejel jí palcem přes konečky prstů. „Hraješ vůbec ještě někdy?“

Shelby zavrtěla hlavou. „Už ani ne. Víš, já… přestalo mě to bavit.“

„Mě taky,“ přiznal Justin.

Když se rozešli, tak totiž nemohl snést vzpomínky, které v něm kytara vyvolávala.

„Možná bychom to zase někdy mohli spolu zkusit.“

„To by bylo prima.“

Shelby se na něj usmála a on jí úsměv vrátil. A televize byla najednou tak daleko, úsměvy vybledly a oni už se na sebe jen dlouze dívali očima plnýma vzrušení.

Justin sevřel svými prsty celou její dlaň a přerývaně oddychoval.

„Pojď ke mně, miláčku,“ řekl něžně.

Shelby se celá roztřásla nad tónem, jak jí svou náklonnost projevil. Obvykle totiž nic takového nedělal. Připadala si díky jemu najednou tak mladá a tak zranitelná. S utajovanou náruživostí si poposedla blíž k němu, schoulila se těsně u něj a položila si hlavu na jeho svalnaté rameno.

„Nespi,“ zašeptal Justin sarkasticky.

„Já nejsem ospalá,“ vydechla Shelby. Usmála se a přitiskla se k němu tváří. „Ty krásně voníš, tak aromaticky.“

„A ty voníš jak gardénie,“ šeptal jí do ucha Justin. „Tuhle vůni jsem vždycky spojoval jen s tebou.“

„Vždycky jsem měla stejný parfém.“

Justin pustil Shelbyinu ruku, aby uhasil cigaretu. Pak Shelby nadzvedl a přitáhl k sobě, takže mu ležela napříč v klíně a opírala si hlavu o jeho hruď.

„Jestli se chceš radši koukat na něco jiného, tak mně to nebude vadit,“ řekl Justin polohlasně, i když sám dobře věděl, že film je teď to poslední, co oba zajímá.

Shelby však mohlo jen těžko být něco lhostejnější než obrazovka, když měla od začátku před očima jenom Justinův ostře řezaný profil. Ale jemu to říkat nehodlala.

„Tohle je dobrý.“

„Tak fajn.“

Justin pohladil její dlouhé vlasy a s její křehkou dlaní na své svalnaté hrudi se snažil dělat, jako že se dívá na film. Přitom si strašně uvědomoval Shelbyinu blízkost, její vůni, tlak jejích měkkých ňader na své hrudi i teplo její dlaně, kterou se ho dotýkala.

Shelbyino laskání mu zrychlovalo tep, čím dál tím víc. Justin už cítil v nitru svého mohutného těla první známky vášnivé touhy a když sklopil zrak a ozvěnou mu byly její lačné oči, ztratil sílu se dal přetvařovat.

Beze spěchu si začal rozepínat perleťové knoflíky u košile a pak zavedl pomalu Shelbyinu dlaň na svoji černou, hustě porostlou, mohutnou, svalnatou hruď, jako by škemral, aby se ho dotýkala. A zatímco ho Shelby laskala prsty, začal ji ústy líbat na čele a pak se přes zavřená víčka posunoval na nos, na tváře, pak na bradu a na krk.

Shelby cítila, jak si ji Justin k sobě tiskne čím dál víc, a dýchala už jako o závod. Justin se otřel nosem o její a ústy hledal rty a když je konečně našel, zapůsobil na ni ten dotyk jako exploze.

Shelby vnímala jeho zrychlený dech i to, že jsou jeho ústa čím dál hladovější, smyslnější. Justin jí vklouzl rukama do vlasů v týle a přitiskl ji k sobě plnou silou, aby svými rty ukojil hladový žár.

Shelby měla pocit, že se jí srdce rozskočí ve dví. A její přerývaný dech už sladil rytmus s jeho. Shelby bezmocně zatnula nehty do jeho hrudi a slyšela, jak zasténal.

„Promiň,“ zajíkla se.

Justin vzal do zubů její spodní ret a přejížděl po něm jazykem.

„Mně se to líbilo,“ zašeptal a potom svými ústy otevřel její a pomaloučku se natáhl vedle ní. Roztouženě vzdychnul, ona teď cítila jeho tělo od hlavy až k patě a jeho polibky byly čím dál vášnivější, pomalejší a smyslnější.

„Líbej mě, Shelby. Pořádně,“ sípal.

Shelby se k němu zvedla a díky jeho vášnivému laskání byly veškeré zábrany ty tam. Vklouzla mu prsty do jeho hustých černých vlasů, nasávala jejich vůni a přitom svými ústy odpovídala na každý jeho polibek.

Film burácel a jedna bitva s rachotem a hřměním stíhala druhou, ale ani jeden z nich to nevnímal. Polibky byly čím dál delší a opojnější s tím, jak začal Justin pracovat na knoflíčcích u košile. A najednou cítila Shelby na svých ňadrech jeho obnaženou hruď a ani neprotestovala. Bylo to tak úžasné, dotyk tělo na tělo, stejně úžasné, jako ten večer před pár dny. Jenomže tentokrát už mezi nimi nestály její obavy, zmenšené teď na minimum. Teď už Shelby věděla, že to, co Justin udělá, jí neublíží. Věděla, jak dokáže být něžný a trpělivý.

Cítila, jak ji jeho ruce svlékají, a jak ji přitom celou něžně hladí. Zalapala po dechu a viděla, jak se na ni v tlumeném světle lampy Justin usmívá.

„Neboj,“ šeptal. „Nebudu spěchat. Pořád mě ještě můžeš zarazit, když budeš chtít.“

Shelby už zas cítila, že má všechno ve svých rukách, a to ji uklidnilo ještě víc. Uvolnila se a sama začala lačnými prsty zkoumat jeho svaly. Dotýkala se ho a připadala si jak v nebi. Konečně měla možnost ho doopravdy poznat. Zadívala se mu do tmavých očí a on viděl poznání v těch jejích a usmál se na ni.

„Ach Justine,“ šeptala Shelby. „Je to tak sladké!“

Justin k ní byl skloněný a cítil její slova na svých rtech. Vklouzl jí rukama něžně pod záda a cítil, jak se mu v náručí vlní. Byla na dotyk jako saténová a jeho se zmocnil obrovský hlad.

Někde hluboko v mysli věděl, že se už nedokáže zastavit, ale Shelby se tím zjevně netrápila. Stáhla ho na sebe a její ústa byla najednou stejně vášnivá a bez zábran jako ta jeho.

Mezi polibky se Justin stačil dostat ze svých šatů a Shelby se teď k němu rozechvěle tiskla. Pak zvolnil tempo a znovu ji začal všude dráždil a vzrušovat s nesmírnou trpělivostí až cítil, jak vášeň cloumá celým jejím křehkým tělem.

„Teď,“ šeptal, když už křičela touhou.

Opatrně se k ní sklonil a otočil ji něžně tváří k sobě. „Ne. Neodvracej hlavu. Chci to vidět.“

Shelby znachověla, ale zvedla k němu oči právě v okamžiku, kdy se jí Justin začal zmocňovat, a viděla, jak pootevřel rty.

Byl to nejhlubší zážitek v celém jeho životě. Za celá ta dlouhá léta, kdy ji miloval, kdy ji potřeboval, se to konečně mělo stát. Teď byla jeho. Teď už nebyly v cestě žádné překážky.

Justin cítil, jak ho k sobě pustila, jak ho cele přijala, a dech se mu zatajil.

Shelby jen na zlomek vteřiny strnula nad pocitem, který pro ni byl tak nový, ale Justin okamžitě zpomalil a zaváhal.

„Neboj, to nic,“ šeptal jí něžně, sklonil se k ní, aby ji políbil a uchlácholil. „Ano, tak.“ Najednou to bylo tak snadné, až se rozesmál. Teď byli jedno tělo a bylo to úžasné.

„Ach Shelby!“

Shelby byla v tváři rudá jak krev, ale neodvrátila se. Na jeho tváři zářil výraz vítězství a v očích mu černě svítilo. Shelby k němu vztáhla svoje třesoucí se ruce, pohladila ho po tvářích a pak si celou jeho hlavu přitáhla k sobě, aby dosáhla na jeho ústa.

„Miluj… mě,“ šeptala a hlas jí přeskakoval, jak se Justin začal pohybovat a ona ucítila první nápor sladce pronikavé rozkoše. „Justine… miluj mě!“

Její slova byla to poslední, pak už Justin nad sebou zcela ztratil kontrolu. Nemohl uvěřit tomu, co v tu chvíli slyšel, natož tomu, co cítil. Potápěl se na rozpálené vlně a křičel, jak se ho zmocňovala odzbrojující rozkoš a nechala ho bezmocně se řítit vzhůru k vyvrcholení.

Shelby někde hluboko v mysli věděla, že by se měla bát, že se Justin přestane ovládat. Ale jeho pohyby jí působily v těle takové zvláštní stříbřité vzrušení, že se jí chtělo zpívat. A extáze už byla těsně na dosah a ona jí z posledních sil vyšla vstříc spolu s Justinem, který ji k sobě pevně přitiskl.

Cítila, jak se s ní točí celý svět, a pak už jen křičela jeho jméno, znovu a znovu a znovu…

Justin se rozesmál a ona najednou cítila jeho rty na čele a na tvářích a na ústech a polibky byly stejně něžné jako konejšivé.

„Poprvé,“ oddychoval, znovu se smál a znovu ji pokrýval polibky. „Panebože, poprvé!“

Shelby otevřela oči. Ještě se celá chvěla pod náporem tak úžasné rozkoše, o jaké nikdy netušila, že vůbec může existovat. Dívala se na něj s očima doširoka otevřenýma, fascinovaná tím, jak teď vypadal. Najednou jí připadal mladší. Vlasy měl celé mokré, v obličeji byl zpocený a v očích měl zvláštní triumfální světlo. A celé tělo, zpocené a těžce spočívající na ní, se ještě chvělo.

„Justine?“ šeptala, ještě celá zmatená.

„Jsi v pořádku, miláčku?“ šeptal jí Justin něžně. „Neublížil jsem ti?“

„Ne.“ Vydechla Shelby, sklopila oči a upřeně se dívala na pulzující žílu na jeho krku.

„Zbabělce, podívej se na mě.“

Shelby k němu zvedla oči, Justin se k ní sehnul a zlehka jí rty oči zavřel.

„Já… já… nikdy jsem netušila…“ Nemohla najít správná slova. Přivinula se k němu a schovala si tvář na jeho zpoceném krku.

Justin se otočil a Shelby, rozpálená, spočívala na něm na dlouhé kožené pohovce a on jen slastně vzdychal rozkoší nad tím, jak se k němu tiskne.

„Tolik osamělých nocí, Shelby,“ šeptal. „Tolik snů. Ale ani ty sny nebyly nikdy takhle sladké.“ Přitáhl si ji ještě blíž k sobě. „Líbej mě, lásko.“

Shelby k němu zvedla hlavu a poslušně se k němu přitiskla svými rty. Justin se začal chvět a něžně ji položil na záda, takže se teď už opět cele dotýkali. A díval se jí do očí a v těch svých měl jedinou otázku. Ale Shelby mu neodpověděla. Shelby se k němu zvedla celým tělem a on v jejích očích našel odpověď sám. Sklonil se k ní, přerývaně dýchal a líbal ji na rty, ona se ho držela a svět už zase vířil ve společném zapomnění.

Až hodně dlouho potom ji Justin odnesl nahoru a nesl ji jako ten nejvzácnější poklad. Pak ji položil do své postele, lehl si vedle ní a zhasnul světlo. Přivinul ji na své vyčerpané tělo a vydechl blahem. A Shelby usnula jen chvilku před ním.

Shelby ucítila, jak ji někdo zlehka políbil na rty. „Justine,“ zašeptala roztouženě a otevřela oči.

Justin seděl na posteli vedle ní, měl na sobě džíny a semišovou košili a usmíval se na ni. „Musím jít do práce,“ šeptal.

„Ne,“ zaprosila Shelby a vztáhla k němu ruce.

Justin odstrčil deku, přitáhl si ji k sobě, líbal ji a přitom s neuvěřitelnou něhou laskal její hebká ňadra.

„My jsme se milovali,“ šeptal. „Několikrát,“ šeptala Shelby a hned pak zkazila svůj nový image tím, že celá zrudla.

Justin ji lehounce kousal do rtů. „Nic jsem si nevzal,“ řekl tiše a snažil se jí podívat do očí.

I když se zdálo, že Shelby nachovější už být nemůže, přeci jen v tváři ještě potemněla.

„Já taky ne.“

Justin jí přejel prstem po rtech. „Já vím. A vadilo by to, kdybys přišla do jiného stavu?“ šeptal.

„Ne,“ vydechla Shelby. „Chci s tebou dítě.“

Justin se nadechl, sklonil se k ní a políbil ji, sám na vrcholu blaha z toho, jak a co teď řekla a už zas plný touhy.

„Spalas?“

„Já pořád ještě spím,“ šeptala Shelby se svými rty na jeho. „Celé se mi to zdálo a já se nechci probudit.“

„Ale to nebyl sen.“ Justin ji znovu políbil. „Ublížil jsem ti?“

„Ale ne,“ vyhrkla Shelby. „Kdepak, vůbec ne.“

Justin na ní spočinul svýma černýma očima, které byly v tu chvíli plné zbožňování.

„A teď už budeš se mnou spát pořád,“ řekl. „Už žádné zdi a žádné ohlížení zpátky. Začneme teď a tady a hezky společně.“

„Ano,“ zašeptala Shelby, vzdechla a měla oči plné lásky. „Nechoď do práce.“

„Já musím. A ty taky.“ Justin se na ni zamračil. „Ale už žádné další jízdy se šéfem, platí?“

„Já ti zavolám. Slibuju.“

Shelby se k němu nadzvedla a políbila ho na tvář. „Po dnešní noci už snad žárlit ani nemůžeš.“

Justin pohladil štíhlou rukou její ňadro. „Aby ses nepletla,“ řekl něžně. „Teď si na tebe budu dělat stokrát větší nárok, když jsme se spolu milovali. Teď už jsi jenom moje.“

„A vždycky budu, Justine,“ řekla Shelby tiše a přitom udiveně pozorovala, jak sc na ni Justin dívá a jak mu oči majetnicky svítí.

Je si mnou vážně jistý? blesklo jí hlavou.

Justin se jí díval do očí a pak přejel lačně po li ledem celé její štíhlé tělo.

„Nádherná,“ vydechl. „Všechno, co k tobě patří. V celém svém životě jsem nikdy nezažil nic tak úžasného jako s tebou. Cítím se teď tak… úplný.“

Shelby poskočilo srdce, protože přesně vystihl to, jak se cítila i ona. Ale věděla, že je to proto, že ho miluje, kdežto on ji jenom chce.

Nebo je možné, že by snad ke mně přeci jen nakonec začal něco cítit? uvažovala v duchu.

„Já mám úplně stejný pocit,“ řekla.

Justin se usmál. „Ale tys byla panna, miláčku,“ řekl zadumaně a zlehka ji políbil na špičku nosu. „Já ne. Já už jsem přeci jenom trochu věděl, jak to chodí.“

Shelby po něm šlehla pohledem. „To jsem si všimla.“

Justin její pohled zaznamenal a připadal si v tu chvíli jako ten nejprotřelejší provinilec. Sklonil se k ní a znovu ji začal něžně kousat do rtů.

„To už je dávno, to s tebou nemá co dělat. Posledních šest let jsem žádnou ženu ani nepolíbil, přísahám. Nemáš ten nejmenší důvod žárlit.“

Shelby se k němu pevně přitiskla, schovala svou tvář na jeho hrudi a zašeptala: „Promiň.“

„Ty se nemáš za co omlouvat,“ namítl Justin a políbil ji na čelo s neutuchající něhou. „Musím jít,“ zasténal. „Nechce se mi, ale Calhoun bude celý den pryč, takže by nebyl v kanceláři nikdo. Dneska to padlo na mě.“

„Chápu.“ Shelby se o něj slastně otírala tváří. „A vysadíš mě v práci?“

„To víš, že jo. Co by sis tak dala k snídani?“

Shelby k němu zvedla svítící oči, ve kterých se zračila odpověď. Justin se nadšeně zasmál, stoupl si s Shelby v náručí, hodil ji doprostřed postele a díval se, jak se schoulila pod deku a jak si rozkošnicky užívá.

„Teď ne,“ mumlal, když zahlédl v jejích očích i přes její plachost jednoznačnou výzvu. „Hezky se oblíkni, dokud to ještě zvládám.“

„Ty morousi,“ vzdechla si Shelby.

„Já bych to nerad přehnal,“ bránil se najednou nesmírně vážně Justin. „Je to pro tebe přeci jen tak nové. Nechci ti ublížit.“

Shelby zjihla a usmála se na něj. „Vidíš a já jsem se tě bála,“ zavrtěla nechápavě hlavou.

„Ano, já chápu proč. Ale nemuselas a nikdy nebudeš muset.“ Otočil se a odhodlaně vykročil ke dveřím. „Jen pánbůh ví, jak se mi podaří soustředit se na práci, ale pořád mám ještě před sebou dnešní večer a noc,“ dodal a významně se usmál. „Tak co to bude k té snídani?“ opakoval otázku.

„Vajíčka se slaninou,“ vyhrkla Shelby stydlivě.

„Budou tam na tebe čekat.“

Justin odešel dolů, Shelby vstala a oblékala se a přitom měla pocit, jako by se vznášela a nohama se vůbec nedotýkala země. Vzala si na sebe jednoduchou šedou sukni a bledě modrou halenku a vlasy si smotala do úhledného drdůlku. Vypadala velice usedle a tak to taky chtěla. Teď, když věděla, jaké nároky si na ni Justin dělá, nechtěla zkazit jejich úžasně nový vzájemný vztah tím, že bude vypadat, jako kdyby se v práci chystala někoho svým vzhledem okouzlit.

Když vešla do jídelny, Justin zvedl hlavu a usmál se nad tím, co vytvořila.

„Tak to je vážně dokonalý pracovní model,“ kýval spokojeně. Opřel se v křesle a přitom se mu košile na svalnaté hrudi viditelně našponovala. Vypadal v tu chvíli fantasticky, obzvlášť když se k tomu ještě přidaly lesklé černé vlasy, které nechaly vyniknout jeho opálení. Nebyl nijak líbivý lyp, ale pro Shelby to byl ten nejatraktivnější muž, jakého kdy viděla.

„Jsem ráda, že sis toho všimnul,“ řekla a usmála se na něj.

Justin vstal a usadil ji vedle sebe a než se sám znovu posadil, dlouze ji políbil na ústa. Pak se jí zadíval do očí a v těch jeho se zračila něha spolu s vášní.

„Ty moje krasavice,“ šeptal. „Honem se pusť do těch vajíček, než se já pustím do tebe.“

Shelby se blaženě rozesmála a sklopila oči do talíře. Jen stěží mohla uvěřit, jak se všechno tak rychle mohlo změnit za posledních pár dní. Zbožňovala ho a taky to v jejích očích bylo vidět. Teď byl její a poprvé se cítila opravdu vdaná. Konečně byli na dobré cestě k trvalému vztahu.

A následující dny to jenom potvrdily. Shelby v práci myslela pořád jenom na Justina a vždycky když pak večer dorazili domů, už tu nebyly žádné hádky ani bariéry. Justin ji líbal, jak jen mohl, každou noc ji pomiloval a ona usínala v jeho náruči.

Shelby si připadala jako nikdy. Měla pocit, že je snad v nebi a že ten krásný sen už nikdy neskončí. Volný čas trávili spolu, často si někam vyjeli, hráli na kytary nebo se spolu dívali na video. Byl to opravdu nový začátek a Shelby téměř uvěřila, že je všechno dokonalé.

Jenže i přesto, že se fyzicky sblížili a že teď spolu trávili tolik času, cítila Shelby neustále určitý Justinův emocionální odstup. Všimla si, že jí Justin o svých nejhlubších citech stejně neříká. Nikdy nemluvil o lásce, ani v těch nejintimnějších situacích. A taky nemluvil ani o minulosti ani o budoucnosti. Shelby to připadalo, že se ze všech sil snaží žít jen přítomností a o to, co bude, se nestará.

Jeho málomluvnost ji znepokojovala. Už zas do něj byla tak strašně zamilovaná jako tehdy před šesti lety, ale Justin dokonale zvládal umění skrývat svoje city. Shelby měla pocit, že nikdy nepozná, co se to vlastně děje za tou tváří hráče pokeru. Věděla, že ji chce, to ano. To bylo jasné a nesmírně ji to těšilo. Ale jestli za tím bylo ještě něco víc než pouhý chtíč, tak si toho rozhodně nikdy nevšimla.

Chodila dál do práce i přesto, že věděla, že by byl Justin rád, kdyby s tím přestala. S žárlivostí vůči jejímu šéfovi se to zlepšilo jen nepatrně, ale aspoň už Justin přestal s věčnými poznámkami. Barry Holman už zase řekl Tammy Lesterové, aby se vrátila do práce, a vztah mezi nimi se vcelku slibně vyvíjel. Shelby nicméně čekala, že se každým dnem musí něco zásadního stát, protože poslední dobou si vyměňovali takové všelijaké pohledy.

A situace se vyvíjela i doma. Uběhly už víc než čtyři týdny od té doby, kdy se Justin se Shelby poprvé milovali, a Shelby už postřehla, že jejich intimní styk zřejmě přinese ovoce. Ještě se s tím Justinovi nesvěřila, ale byla si téměř jistá, že je těhotná. Když na to myslela, tak byla neskonale šťastná. Mít dítě s Justinem jí připadalo jako završení štěstí a on jí přece taky řekl, že děti chce. Shelby věřila, že by to zhojilo ten poslední nepatrný šrám, který mezi nimi ještě zůstal, a že až se dítě narodí, tak se bude Justin starat o něj i o ni.

Ležela schoulená na pohovce, když Justin, celý zamračený, vešel do místnosti. Právě dotelefonoval a vypadal strašně ustaraně.

„Stalo se něco?“ zeptala se Shelby starostlivě a posadila se. Justin teď vypadal pro změnu sklíčeně.

Podíval se na ni a ušklíbl se. „Musím zaletět na pár dní do Wyomingu. Jeden můj přítel, na kterého byla podaná žaloba, mě požádal, abych pro něj svědčil u soudu.“ Justin si vzdychl. „Nechce se mi, ale on by to pro mě taky udělal. Myslím, že se dostal do pěkné kaše.“

Justin si sedl vedle ní, přitáhl si ji blíž k sobě, kouřil a přitom jí vykládal, že toho farmáře obvinili, že prodává do továrny, kde se dělá balíčkové maso, kontaminované hovězí.

„A ty víš jistě, že to nedělá?“ zajímala se Shelby.

„Ano, to vím,“ přikývl Justin. Pak ji roztržitě políbil. „Rád bych tě vzal s sebou, ale budu bydlet u Quinna Suttona. A k tomu ženy dvakrát nepasují.“

„To teda ne,“ rozesmála se Shelby. „Je to takový pravý nabručený starý poustevník.“

Justin se k ní připojil a taky se rozesmál. „No, ve skutečnosti je mu stejně jako mně,“ kuckal. „A taky je asi tak stejně opotřebovaný. Žena mu před deseti lety utekla s jiným a on se z toho nikdy nevzpamatoval. Měli dítě, malého chlapečka. Odešla bez něj a Quinn ho vychoval. Nevím, co bude chlapec dělat, jestli mu tátu pošlou do vězení.“ Zavrtěl hlavou. „Do háje, to je situace!“

„Doufám, že nebude muset do vězení,“ utěšovala ho Shelby a upřela na něj svoje smutné světle zelené oči. „Bude se mi stýskat, Justine.“

Justin ji k sobě přitiskl ještě pevněji a hladově ji políbil. „Určitě ne tolik jako mně, miláčku,“ zašeptal. „Každý večer ti budu volat. Třeba to nebude dlouho trvat.“

„To doufám. Jestli mě necháš nadlouho v noci samotnou, tak ti uteču s nějakým sexy chlápkem,“ škádlila Justina Shelby, pro kterou nebyl nikdo jiný tak sexy jako její manžel.

Jenomže Justin, který si stále ještě dokonce i po těch úžasných nocích, které spolu prožili, nebyl úplně jistý, vůbec nepochopil, co tím Shelby myslela. Držel ji v náruči, bradu měl opřenou o její vlasy a zíral nepřítomně před sebe.

Že už bych se jí omrzel? Táhlo mu hlavou. Věděl, že ona je krásná a on má do něčeho takového daleko. Měl pocit, že je spokojená, když s ním spí, ale chtěl mnohem víc než její nádherné tělo. Chtěl, aby ho milovala.

„A ne abys zas jezdila rychle, až budu pryč,“ nabádal ji tiše.

Shelby se tiše zasmála. Ta malinká amerika, kterou jí koupil, měla do závodního auta hodně daleko. Justin si tím zajistil, že Shelby bude hodná, ale ona teď pochopila, že jí stejně úplně nevěří.

„Neboj, nebudu,“ slíbila. „A v noci tu vždycky se mnou bude Maria a Lopez, tak se o mě nemusíš bát. Budu v pořádku, jenom mi bude trochu smutno,“ dodala a posadila se. Pak se mu podívala do očí. „Justine, tebe něco trápí. Co je to?“

Justin uhnul očima. „Ale nic, jen pracovní záležitosti, zlato,“ řekl vyhýbavě. Přimhouřil oči a teprve pak se na ni podíval. „Nejsi už trochu unavená z našeho manželství, že ne?“

Shelby zalapala po dechu. „Cože?“

„No, slyšela jsi dobře. Nemůžu ti dál všechno co mohl tvůj otec. Jenom jsem doufal, že i tak to bude dost.“

Shelby k němu vztáhla ruce a přitáhla si jeho tvář k té své. „Ach Justine, to jediný, co doopravdy strašně chci, jsi přece ty!“

Políbila ho a cítila, jak se celé jeho tělo zavlnilo, když se už zase dotkla svými rty jeho úst. Stále ještě ji to omračovalo, ta divoká vášeň, ta žhavá vlna, která jím projela při každém kontaktu s jejím tělem. Justin se o tom nikdy ani slovem nezmínil, ale vypadalo to, že zbožňuje to, když ona začne první, když ona vztáhne ruce po něm. Shelby to nedělala příliš často, protože byla pořád ještě trochu stydlivá, ale bylo to pro ni čím dál snazší. A jeho reakce jí byly povzbuzením.

Justin ji zvedl, otočil ji k sobě a svými rty se k ní hladově přitiskl. Shelby měla pocit, že vášeň mezi nimi nikdy nevyhasne. Naopak byla mnohem intenzivnější než na začátku. Shelby už nic nebránilo a na Justina to působilo podobně. Byl pořád nesmírně něžný, ale někdy se stávalo, že byl i vášnivý, naléhavý a divoký a v takových chvílích prožila Shelby takové vyvrcholení a uspokojení, které předčilo i její nejdivočejší sny.

„A kdy letíš?“ zašeptala a celá se v tu chvíli chvěla, protože Justin měl štíhlé prsty pod její halenkou a něžně ji laskal.

„Zítra.“

„Tak brzy?“

Justin si stoupl se Shelby v náručí. „Máme před sebou ještě celou noc,“ zašeptal a vášnivě ji políbil. „Panebože, já tě tak strašně chci. Já tě chci úplně pořád…“

Shelby sténala pod jeho hladovými rty a opájela se jeho dotyky, které tak zbožňovala. Potřebovala tu nespoutanou rozkoš jeho paží na svém těle. Pevně se k němu přitiskla a on ji pomalu nesl nahoru. Toužila po tom, aby mu dokázala říct, jak ho miluje, a podělit se s ním o sladké tajemství. Chtěla a chtěla moc. A už s tím dokonce i začala. Ale když otevřela ústa, aby mu to řekla, začal ji Justin znovu líbat. A jako vždycky, tak i tentokrát, mezi nimi začalo jiskřit a touha odsunula všechno kromě Justina a závratného milování z její mysli.

Když se následující den ráno vzbudila, byl už Justin pryč. Shelby si jenom matně pamatovala, jak ji zlehounka políbil a jak se s ní šeptem loučil. Byla tak unavená, že se vlastně neprobudila. A když se potom doopravdy probrala, tak si moc přála, aby ho přeci jen donutila poslouchat. Měla takový divný pocit, že se měla víc snažit. Jako kdyby jí něco našeptávalo, že jejich harmonický vztah je v ohrožení. Pak usoudila, že je to třeba jenom díky tomu, že je v jiném stavu a taky proto, že si je pořád ještě trochu nejistá, co k ní opravdu Justin cítí. A přitom věděla, že jsou si teď tak blízcí, že už nic na světě nedokáže znovu postavit tu zeď, která je rozdělovala celých šest let.

DEVÁTÁ KAPITOLA

Zasedání soudu bylo v plném proudu a Shelby s Tammy měly v malé advokátní kanceláři mnohem víc práce než kdy předtím. Pan Holman pracoval na dvou rozvodových případech, na smlouvě o převodu pozemků, na soupisu škod následkem autonehody, který bylo třeba dát dohromady před podáním žaloby, a k tomu obhajoval jednoho z místních, který byl obviněný za zabití. Tammy tak sotva dala dohromady podklady pro leden případ a už se na ni valil další.

Případ, který se týkal pozemků, předpokládal komplikovaný průzkum materiálů v kanceláři okresního tajemníka a vyhledání příslušných parcel a převodních listin. Rozvodový případ zahrnoval výpovědi o týrání a zneužívání dítěte a k tomu bylo třeba přiložit zprávu lékaře z úrazové pohotovosti, který dítě ošetřil.

Tomu se samozřejmě věnoval pan Holman spolu se soudní stenografkou. Tammy však musela předem zajistit veškeré lékařské zprávy, zaprotokolovat výpověď psychologa, který také dítě vyšetřoval, a dále zajistit výpis z trestního rejstříku manžela, jehož se případ týkal. Autonehoda znamenala prohrabat se v policejních záznamech a vyslechnout potenciální svědky a případ zabití by svojí náročností vydal sám na celou pracovní dobu.

Shelby mladé ženě její pozici rozhodně nezáviděla. Tammy po večerech navštěvovala kurzy v nedaleké obchodní akademii a teď se jí to začalo vyplácet. Pan Holman už jí zvedl plat a ona si dokázala poradit s věcmi, které Shelby pomalu přestávala chápat.

Je dobře, pomyslela si Shelby, že jsem se do takového kurzu taky nepustila. Teď, když jsem téměř stoprocentně těhotná, tak stejně už moc dlouho do práce chodit nebudu.

Shelby věděla, že Justin bude trvat na tom, aby aspoň poslední měsíc těhotenství do práce rozhodně nechodila. A v hloubi duše si to sama taky přála. Přála si, aby měla dost času si všechno pro miminko v klidu naplánovat, obstarat nábytek a zařídit dětský pokoj.

Při představě, jak Justinovi sdělí novinu, se jen tak pro sebe usmála.

„Říkal jsem,“ vytrhl ji opatrně ze zadumání pan Holman, „že tady asi bohužel budete muset tenhle týden zůstat někdy přesčas vy a Tammy. Zasedání občanského soudu je v plném proudu a vyšší soud se sejde příští týden. Na to, abychom dali všechny případy do pořádku, nemáme zrovna moc času.“

„Mně to nevadí,“ ujistila ho Shelby. „Justin je mimo město, tak stejně nemám večer co dělat.“

„Jeho škoda, a já na tom jen vydělám.“ Světlovlasý právník se usmál od ucha k uchu. „Dík, Shelby. Nevím, co bych si bez vás počal. Teď musím běžet k soudu a na oběd budu v Café Carson. Kolem jedné jsem zpátky.“

„Dobře, šéfe.“

Holman vyrazil ze dveří a vzápětí se srazil s Tammy, která se řítila dovnitř. Chytil ji za ramena, aby neupadla, a ona se ho taky chytla, jak se snažila udržet rovnováhu. Měla teď ruce na jeho hrudi, zírala na něj bez hnutí stejně jako on na ni a Shelby to celé přišlo jako takový svým způsobem zvláštně dojemný živý obraz.

„Jste v pořádku?“ vyhrkl Holman na mladou ženu.

Tammy pootevřela své plné rty a vydechla: „Ano.“ Měla sklopené oči a červenala se.

Holmanovy ruce se na okamžik sevřely, ale polom ji pustily.

„Buďte na sebe opatrná,“ řekl Holman něžně a usmál se. „Nerad bych o vás přišel.“

„Ano, pane,“ mumlala Tammy zastřeným hlasem.

Holman se ještě chvíli zdržel pohledem na jejích plných rtech a pak se, už zas podmračený a netrpělivý, otočil a byl ten tam.

Shelby měla co dělat, aby se nezačala smát. Kde jsou ti nepřátelé na život a na smrt, kteří se vrhali do každé šarvátky? pomyslela si. Teď jeden před druhým jenom opatrně přešlapují, plaše se usmívají a jako by nevěděli, co říct.

Tammy dokonce zjevně celá vibrovala, když vešel šéf do místnosti, a její tvář se vždycky rozzářila jako neonová reklama.

„Já, ehm, no, tady mám pár poznámek, které teď musím přepsat na stroji,“ koktala Tammy.

Shelby se usmála. „Tak já dojdu ven pro něco k obědu. Co by sis dala?“

„Salát z tuňáka, krekry a ledový čaj. Tady máš drobné. A díky nastotisíckrát! Zítra tam dojdu já,“ usmívala se Tammy.

„Tak platí, domluveno. Já tam nebudu dlouho. Tak tady hezky hlídej.“

Shelby šla do obchodu za rohem a potkala tam Abby, sehnutou nad gratulacemi.

„Co vybíráš?“ obrátila se Shelby na švagrovou spiklenecky.

Abby se zachichotala a její šedomodré oči se celé rozzářily. „Přáníčko pro mého úžasného manžílka. Přespříští týden má narozeniny,“ připomněla Shelby.

„Copak bych na to mohla zapomenout, když pro něj chceme vystrojit oslavu?“ bránila se Shelby. „Jo, mimochodem, když už jsme u toho, myslím, že jsme se domlouvaly, že ti už předevčírem zavolám a že všechno domluvíme, ale měla jsem toho moc…“

Shelby celá zrudla. Ve skutečnosti to bylo tak, že ji Justin povalil na zem právě ve chvíli, když brala do ruky sluchátko, aby Abby zavolala, a ten večer už neudělala nic.

„Mám dojem, že to teď u vás všechno klape,“ uvažovala Abby nahlas a pozorovala ruměnec na Shelbyině tváři. „Calhoun říká, že Justin v kanceláři jen tak zasněně sedí, místo aby něco dělal, a že má na stole tvoji fotografii, na kterou pořád zírá.“

Shelby, celá šťastná, se rozesmála. „Vážně? Tohle že dělá?“

„Vy novomanželé,“ usmála se Abby. „Jsem ráda, že ti to vyšlo. Věděla jsem, že to tak dopadne. Vy dva jste byli vždycky jako dvě části jednoho celku, prostě jste k sobě patřili to říkal už i Tyler tehdy, když jste spolu s Justinem tančili tu čtverylku.“

Shelby se začervenala.

„Ale stejně jsem si nikdy nemyslela, že by nám to mohlo klapat tak jako teď,“ přiznala. „Víš, ni kdy jsem nebyla tak šťastná.“

„Myslím, že Justin je na tom stejně.“ Abby sc podívala zkoumavě na Shelby. „A proč pořád ještě pracuješ? Ty nechceš zůstat doma?“

„No, připadalo mi, že by to nebylo správné tak najednou odejít a pana Holmana v tom nechat,“ řekla Shelby. „Tammy Lesterová se už sice ohromně zapracovala a dřív nebo později stejně zůstanu doma. Jenom jsem chtěla zkusit, jestli na to mám. Víš, nikdy předtím jsem nebyla nezávislá. A je to zábava.“

„Stejně jako manželství.“ Abby se usmívala. „Já se ohromně bavím i jako žena v domácnosti. A já to klidně přiznám, i když to v dnešní moderní době může znít jako zrada ve vlastních řadách. To byla Tammy, koho jsem dneska ráno viděla za oknem?“ pokračovala. „Viděla jsem jen obrys, bylo ještě šero a za ní bylo rozsvíceno. Skláněla se k panu Holmanovi. Ona vypadá hodně jako ty,“ dodala. „Nemyslím rysy nebo tak, ale siluetu máte rozhodně hodně podobnou.“

„To bude asi tím, že máme obě dlouhé vlasy a že jsme vysoké a štíhlé,“ řekla Shelby. „Ale ona je do šéfa blázen, a jen tak mezi námi, já bych řekla, že on do ní taky. Ze začátku se nenáviděli a teď už jsou v tom stadiu, kdy rozpačitě přešlapávají a nervózně pokašlávají.“

„A hádej, copak asi přijde potom?“ zlomyslně se šklebila Abby.

Shelby se tiše zasmála a odvrátila oči. „No, řekla bych, že do dalšího stadia se asi dostanou poměrně brzy. Calhoun o té narozeninové oslavě neví, že ne? Má to být přece překvapení.“ Pokusila se změnit téma hovoru.

„Kdepak, proboha, ten to nesmí ani tušit. A slibuj u ti, že ze mě to nevytáhne pod žádnou záminkou. Onehdy večer volal Justin a říkal, že pozval pár lidí, které nemáme na seznamu. Tobě se o tom nezmínil?“

Shelby svraštila čelo.

„No, víš… ne. A koho myslíš že pozval?“ V zelených očích jí zlostně blýskalo. „Přece by nepozval žádné ty svoje staré lásky…?“ řekla spíš sama pro sebe.

„Tak z toho bych strach neměla,“ mumlala Abby, které se kdysi Justin přiznal, že ho v Calhounově partě nikdy nepovažovali za nějakého velkého svůdce žen. Usoudila, že Shelby to teď vědět nemusí a stejně by jí to měl říct sám Justin, až bude chtít.

„Tak koho?“ naléhala Shelby.

„Asi se budeme muset nechat překvapit. A třeba se ho můžeš zeptat, až se vrátí. S tím panem Suttonem je to hrůza, co?“ povzdechla si Abby. „Setkala jsem se s ním a s jeho synem na jedné z těch dobytkářských výročních schůzí, kde jsme s Calhounem byli předminulý měsíc. Není to žádný krasavec, je strašně uzavřený, ale přitom z něj mužnost jenom čiší, jestli víš, co myslím. Díval se na mě a skrze mě, prý mu utekla žena…“ Abby se zachvěla. „Když jsem začala bydlet u Ballengerů, tak mi připadal Justin taky takhle nepřístupný, ale vedle pana Suttona vypadá jako extrovert. Pan Sutton nenávidí ženy.“

„Jeho minus,“ ušklíbla se Shelby. „To ovšem ještě nepotkal ženu našeho kalibru.“

Abby vyprskla smíchy. „Měla by ses stydět!“

Shelby se taky rozesmála.

„Brnkni mi, až budeš mít čas, a domluvíme, co je ještě třeba na tu oslavu. Teď musím jít Tammy je v kanceláři sama.“

„Tak jo. Já jenom ještě jednou projdu tady ta přáníčka. Dobrou chuť.“

„Tak čau, měj se.“

Celou cestu zpět do kanceláře si Shelby lámala hlavu tím, co jí právě řekla Abby. Koho jen mohl pozvat, že mi o tom neřekl, uvažovala. Budu se ho muset zeptat.

Justin odletěl do Wyomingu ve středu, a přestože doufal, že bude za dva dny zpátky, všechno se trochu zkomplikovalo a přelíčení bylo odložené do pondělka. Bylo zřejmé, že na víkend se domů nevrátí.

„Ach Justine,“ naříkala Shelby, když s ním mluvila po telefonu. „A já budu muset být příští týden v práci dlouho do večera. Budeme mít soud.“

„Tak už tu zatracenou práci nech,“ naléhal Justin. „Žena má být doma, mít děti a udržovat všechno v pořádku.“

Shelby slyšela nějaký hluboký hlas, jak se směje, pak něco poznamenal a Justin mu odpověděl.

„Co to bylo?“ chtěla vědět Shelby.

„Pan Sutton si myslí, že ženské jsou nejlepší osolené, obalené v mouce a usmažené na sádle,“ řekl Justin.

„No tak můžeš klidně říct panu Suttonovi, že chlapi se musejí nejdřív marinovat,“ vypálila Shelby do protiútoku.

Na druhé straně byly slyšet tlumené hlasy a pak chechtot. „Ty jedna,“ pokáral ji Justin. „Už musím jít. Tenhleten kohout chodí do postele v devět, takže zůstanu venku přes noc, jestli hned nezavěsím. Buď hodná, zlato. Uvidíme se v pondělí večer.“

„Jestli nebudu ještě tady doma, tak se pro mě můžeš zastavit v práci, platí?“ poprosila Shelby tiše.

„Tak dobře. Dobrou noc.“

„Dobrou noc, Justine,“ vydechla Shelby a políbila sluchátko, než ho zavěsila.

Už teď se jí tolik stýskalo, že to skoro nemohla snést. Tak strašně toužila po tom, aby už byl doma.

Další dva dny uběhly až příliš pomalu, ale pondělí pak bylo tak hektické, že Shelby ani neměla čas se těšit, že zase manžela uvidí. Bylo to ráz na ráz. Telefon vůbec nepřestával zvonit a Tammy musela dokonce dvakrát běžet k soudu, aby od pana Holmana získala potřebné informace.

Den už byl téměř u konce a Shelby napadlo, jestli se vůbec ještě někdy dostane domů. Pan Holman přinesl nějaké dopisy, které bylo třeba přepsat, a taky potřeboval připravit nový spis. Byla to spousta stránek a i za pomoci počítače to Shelby trvalo hodně dlouho.

Tammy mezitím kmitala po kanceláři a plnila rozkazy pana Holmana. Ten byl však čím dál netrpělivější.

Shelby už viděla, že se schyluje k průšvihu, když si všimla, jak Tammy zatíná zuby a očima vysílá blesky směrem ke dveřím šéfovy kanceláře.

V devět hodin se pan Holman objevil ve dveřích a začal dělat zvýšeným hlasem sarkastické poznámky na to, jak Tammy špatně zapsala nějaké výsledky měření v případu s pozemky. A to už mladá dívka nevydržela a vybuchla.

„Vy čekáte zázraky!“ pustila se do navztekaného blonďáka. „Já dělám přesčas, ještě jsem ani nevečeřela, musela jsem se plazit po čtyřech, abych všechny tyhle věci vůbec dala dohromady a vy na mě budete ještě řvát? Nenávidím vás!“

„Ty bezvýznamná nulo!“ ječel Holman. „Jestli si myslíš, že tohle je těžká práce, tak si zkus otevřít advokátní praxi, kotě.“

Holman se samolibě usmál, otočil se a zmizel ve dveřích své kanceláře.

„Tak to teda ne, tohle si dovolovat nebudete, pane veledůležitý,“ skřípala zuby Tammy, vyrazila za ním a práskla za sebou dveřmi.

Pak byly zevnitř slyšet hlasy, pak jako kdyby někdo tahal židli a něco spadlo. Potom se rozhostilo dlouhé ticho a trvalo a trvalo.

Shelby se pro sebe za počítačem usmívala. Usoudila, že šéfovy námluvy se právě dostaly do toho dalšího stadia.

Jenomže muži, který seděl v černém thunderbirdu naproti přes ulici, nepřipadaly siluety dvou lidí, kteří byli teď zjevně i proti oknu tak blízko jeden druhého, jako Barry Holman a Tammy. Pro něj to byla s Barry Holmanem jednoznačně Shelby. Podle vysoké postavy i podle dlouhých vlasů vypadala ta dívka v Holmanově náručí úplně jako Shelby.

Justin cítil, jak se mu zastavilo srdce v hrudi. Jel rovnou z letiště do města, tak strašně chtěl být co nejdřív zase se Shelby, tak strašně toužil po tom, aby už ji zase viděl, že nevydržel a zajel až do kanceláře. A to jen proto, aby přišel na to, že…

Justinovi se v tu chvíli zdálo, že to už nikdy nepřestane bolet. Měl pocit, že ho to zabije, když viděl Shelby v náručí toho muže.

Ne, to přece nemůže být pravda, hučelo mu v hlavě. Ale pak usoudil, že to tak vlastně muselo dopadnout. Škádlila ho přece, že jestli bude pryč moc dlouho, tak si někoho najde. A taky už nebyla panna, teď už byla zkušená a možná ji posedl chtíč. Sice mu to nepřipadalo moc pravděpodobné, ale pak se ho zmocnila žárlivost a celého ho pohltila. Měl chuť vyběhnout tam nahoru a zabít toho chlápka. Měl chuť vyhodit Shelby ze svého domu i ze svého života. Důvěřoval jí a ona už ho zase zradila.

Nechtěl tomu v tu chvíli ani uvěřit, ale co jiného mu zbývalo. Tam v okně to byla Shelby, Shelby se svým šéfem. Znal ji tak dobře, že ji poznal okamžitě, i když viděl jenom její obrys. Tu by si nikdy s žádnou jinou nespletl. A mimoto to ani žádná jiná být nemohla. Justin věděl, že v advokátní kanceláři pracuje jen jedna žena a ta žena je Shelby!

Nastartoval auto, odlepil se od chodníku a soustředil své bolestí ztemnělé oči na silnici. Jenomže měl teď před sebou jen a jen konec svých snů. Ano, spočívala mu celá rozpálená v náručí, milovala ho, sama ho objímala a dávala mu všechno, co jen chtěl. Ale v minulosti ho zradila a on na to v té době, kdy si byli tak blízcí, dokázal zapomenout. Zapomněl, co mu už jednou udělala. Ano, nespala s Wheelorem, ale i tak ho zradila pustila ho k vodě. A teď se celá historie opakovala a Justin nevěděl, co udělá.

Dojel domů a ani pořádně nevěděl, jak se tam dostal. Bylo mu zle. Věděl, že Shelby ztratil a už teď z toho byl zoufalý. Jak mi to jenom mohla udělat? Jak jenom mohla? opakovalo se mu v hlavě pořád dokola.

V kanceláři Shelby konečně dodělala všechno, co bylo třeba, rozpačitě stála před Holmanovými dveřmi a váhala, jestli má zaklepat. A pak se rozhodla , že to neudělá. Jestli se objímají, tak by bylo kruté je rušit, pomyslela si.

Zavolala domů, aby se zeptala, jestli už dorazil Justin, ale Maria jí řekla, že se ještě neobjevil. Tak nechala lísteček na svém stole, vyšla ven, nastoupila do svého auta a odjela domů.

Hlavně že Justin sliboval, že pro mě přijede, pomyslela si. Ale třeba se ještě vůbec domů nedostal, utěšovala v duchu sama sebe a při té představě se spokojeně usmála.

Zajela na příjezdovou cestu a nechala auto stát u hlavního vchodu. Tak byla dychtivá, jestli už přijel. Proběhla halou rovnou do Justinovy pracovny a lam ho našla.

„Ahoj!“ rozesmála se, celá šťastná.

Ale ten muž, který se na ni přes celou místnost podíval svýma ledově černýma očima, ani vzdálené nepřipomínal toho něžného milence, který odletěl minulou středu do Wyomingu. Kouřil cigaretu a díval se na ni tak lhostejně, jak by to dokázal jen někdo úplně cizí.

„Jdeš pozdě,“ poznamenal.

„Já… víš, měli jsme soud,“ řekla Shelby a hlas jí přeskakoval. „Říkala jsem ti, že teď budu párkrát dlouho v práci.“

„Jo, tos říkala.“ Justin si potáhl z cigarety. „Vypadáš ustaraně. Stalo se něco?“

„Myslela jsem, že budeš rád, že mě vidíš,“ řekla Shelby a váhavě se usmála.

Justin se taky usmál, ale nebylo to příjemné. V nitru měl pocit, že snad umírá, ale rozhodl se, že lo před Shelby nedá najevo.

„Opravdu?“ řekl nedbale. „Předpokládám, že si asi nepamatuješ, cos mi udělala před šesti lety. Mrzí mě, že tě musím zklamat, ale jestli jsi čekala, že znova podlehnu tvému kouzlu, tak ses šeredně spletla. To už se mi nestane. To, co teď bylo mezi námi těch pár týdnů, mohla být snad taková malá kompenzace toho trápení, kterés mi předtím způsobila. Ale neuvědomil jsem si, že na tom hodláš založit budoucnost.“ Mrazivě se zachechtal. „Promiň, lásko, jednou to stačilo. Ale nemysli si, že bez tebe nemůžu žít. Jsi jako víno nemusím tě chlastat až do bezvědomí, abych si dokázal vychutnat ten příležitostný doušek.“

Shelby nemohla věřit svým uším. Cítila, jak se jí odkrvuje hlava, a věděla, že musí být v obličeji bílá jak křída. Byla si téměř jistá, že je těhotná, a Justin jí teď řekl, že už ji nechce.

„Já myslela… že když jsi pochopil, že jsem nespala s Tomem…“

„Jo, to jsem pochopil,“ připustil Justin. „Ale i tak jsi zrušila naše zasnoubení, viď? A všem široko daleko jsi vykládala, že nejsem tak bohatý, aby ti to stačilo.“ V očích mu blýskalo. „Tak, a teď jsem na řadě já. Jsem bohatý a už tě nechci, zlato. A můžeš si vyzkoušet, jaký to je.“

Shelby se k němu otočila zády a vyběhla z místnosti. Vzlykala a řítila se hlava nehlava ke schodům do svého starého pokoje. Tam za sebou zamkla, vrhla se na postel a usedavě se rozplakala. Připadala si jako ve zlém snu.

Uběhlo několik minut a Shelby si začala namlouvat, že to tak Justin třeba nemyslel. Doufala, poslouchala a čekala, doufala, že za ní přijde, že si přece musí uvědomit, co jí řekl. Ale na schodišti se žádné kroky neozývaly až konečně došla k závěru, že za ní Justin opravdu nepřijde.

A zjevně mu pak ani nevadilo, že šla spát do své původní ložnice. Až pozdě večer slyšela, jak jde někdo ke dveřím, kde teď několik dní spali spolu. A ty dveře se zavřely a zůstaly zavřené.

Shelby nechápala, co se stalo. Když Justin odletěl do Wyomingu, tak bylo mezi nimi všechno v nejlepším pořádku. Shelby nejdřív sice trochu zneklidňovala jeho citová odtažitost, ale teď už si byla jistá, že k ní konečně začíná něco cítit. A teď už pochopila, v čem spočívá jeho pomsta. Najednou se na ni díval jako na někoho, na kom mu ale ani trochu nezáleží, a to, co řekl, ji ranilo až do srdce.

Shelby si tak dlouho lámala hlavu úvahami, jak to bude dál, až z toho usnula. Úplně vyčerpaná, se zaschlými slzami na tvářích a s pocitem, že přišla o všechno, co kdy milovala. A Justin byl na prvním místě.

A dole v hale ležel muž, který se právě vrátil z Wyomingu, a taky nespal. Chybělo mu teď už tak známé Shelbyino oddychování a dotyk jejího hebkého těla v šeru. Bylo mu zle z toho, jak na ni mluvil, a vadilo mu, že se kvůli němu rozplakala. Věděl, že ji to ranilo, ale on na tom byl podobně. Myslel si, že ho Shelby miluje, a ona si ho zjevně vzala jenom proto, že přišla o střechu nad hlavou i o všechno ostatní. Už podruhé z něj udělala hlupáka a zase měla zároveň ještě jednoho muže. A skutečnost, že to byl tentokrát její světlovlasý šéf, dělala všechno ještě horší. Teď už chápal, proč tolik bojovala, aby nemusela s prací přestat.

Byla až po uši zamilovaná do svého světlovlasého okouzlujícího šéfa, proto nechtěla zůstat doma. A teď měl Justin konečně i důkaz. Měl pocit, že bolest je tak silná, že to nevydrží. Nevěděl, co bude dělat. Nevěděl, jestli s ní vůbec po tom, co viděl, bude moct dál žít.

Jen na okamžik si pohrál s myšlenkou, že ji postaví před holou pravdu. Ale pak usoudil, že by to nikomu ani ničemu neprospělo. Konfrontoval ji s Tomem Wheelorem a stejně to bylo k ničemu, lhala. Lhala tehdy a lhala od té doby pořád. Vlákala ho do pasti v podobě své vlastní zoufalé situace a on jí málem začal zase důvěřovat.

Ještěže jsem dnes zajel rovnou do města, abych ji zavezl domů, a předem jsem to nedal vědět, liboval si Justin v duchu. Teď už jí nenaletím. Nemá šanci.

Justin konečně viděl před očima Shelby v její pravé podobě a byl z toho naprosto znechucený. Vzal sice na vědomí, že když se vdávala, tak byla doopravdy panna, ale měl pocit, že teď, když ji dostal přes překážku toho jejího poprvé, tak si začala zřejmě nesmírně užívat zbrusu nový vztah se svým šéfem.

A to byla vážně poslední kapka. Justin si zlostně odfrkl, zavřel oči a pokusil se ji násilím vypudit z mysli.

Následující den ráno sešel Justin dolů s pečlivě nacvičeným výrazem. Nehodlal dát před Shelby najevo, že ho to, co předchozí den zažil, emocionálně ranilo až do morku kostí. Radši by umřel, než by to dal najevo.

I Shelby byla vzhůru brzo. Usrkávala černou kávu a statečně žvýkala toast. Když Justin vešel do jídelny, zvedla hlavu a podívala se na něj opuchlýma očima, které proplakaly celou noc, a v nichž byl výraz plný naděje, že se jí třeba všechno jenom zdálo.

„Víš… to, cos říkal včera večer… že jsi to tak nemyslel?“ obrátila se na něj. Její zelené oči se zadívaly do těch jeho černých. „Justine, že ne, řekni?“

Justin přešel ledabyle okolo ní, posadil se do či la stolu a jen tak mimochodem si nalil kávu, ne! se uráčil odpovědět. „Já to tak myslel, Shelby, trvám na každém slovu,“ řekl. Potom si nandal slaninu, vejce a krekry s takovou nonšalancí, jako by Shelby byla jeho obchodní partnerkou. „Vezmi si vejce.“

Shelby nemohla snést pohled na prostřený stůl natož představu, jak chutnají vejce. Její chuť k jídlu byla už dávno ta tam a teď měla spíš problémy, aby v sobě udržela ten kousek toastu, který do sebe před chvílí s námahou vpravila. Z posledních sil zavrtěla hlavou.

Justin svraštil čelo a prohlížel si ji. Přišlo mu, že vypadá unaveně. Dlouhé vlasy měla pořád nádherné, ale v tváři byla i přes nalíčení nepřirozeně bledá.

„Já nemám moc hlad,“ vydechla.

„No prosím, jak je libo.“ Justin byl odhodlaný nedat najevo, že ani on nemá chuť k jídlu ani za mák. Byl zticha tak dlouho, dokud nesnědl z talíře poslední kousek, ale přitom si celou dobu uvědomoval, že se na něj Shelby dívá, a bylo mu to nepříjemné.

„A jak to jako vidíš dál s naším vztahem?“ obrátila se na něj Shelby s posledním zbytkem své hrdosti.

Justin odstrčil talíř a napil se kávy. „Ty jsi moje žena,“ řekl mrazivě. „Budeš bydlet v mém domě a já se o tebe budu starat. Ale budeme mít oddělené ložnice a taky oddělené životy. Ode dneška.“

Shelby zavřela oči pod náporem lítosti a studu.

A co to dítě, co pro tebe nosím pod srdcem, chtělo se jí vykřiknout. Co naše dítě?

„Spát každý zvlášť ti jistě vadit nebude,“ vypálil Justin. „Když už jsi ukojila svoji zvědavost.“

„Ne, to mi vadit nebude,“ řekla Shelby zastřeným hlasem. Kávu už dopít nedokázala. Jen její vůně dokázala, že se jí začal zvedat žaludek. Pomalu se postavila. „Jestli teď nevyrazím, tak budu v práci pozdě.“

Justin po ní šlehl pohledem. „Bůh nedovolí, abys přišla pozdě… do práce,“ řekl.

Shelby bylo příliš špatně, než aby postřehla zaváhání nebo dokonce zlomyslnost v jeho hlase. Vystřelila z místnosti, jak nejrychleji mohla, a snažila se ze všech sil, aby nedala najevo, jak jí ve skutečnosti je. To si v tu chvíli rozhodně nemohla dovolit.

Dojela do práce a hned jak tam dorazila, tak se na toaletě strašně pozvracela. Pak si otřela tvář několika vlhkými papírovými ručníky, tiše si sedla za stůl a čekala, až se jí žaludek přestane zvedat. Už pochopila, že jí bude chvíli trvat, než se dokáže vyrovnat s novou vlnou Justinova chladu. Připadalo jí to, jako kdyby se jí poštěstilo nakouknout do nebe a pak ji něco mrštilo zpátky do reality. A přitom vůbec nechápala, proč se k ní začal zase takhle chovat. Měla pocit, že je prakticky nemožné, aby s ním zůstala dál, ale neměla na vybranou. Ale zároveň taky věděla, že s ním být nemůže, teď rozhodně ne, za žádnou cenu. A už vůbec ne v téhle fázi, dokud se jí nepodaří dostat přes ty ranní nevolnosti a se vším se lépe vyrovnat.

Když šéf a Tammy dorazili do kanceláře, už se jí žaludek dařilo jakž takž zvládat. Ale práce přes čas pro ni začínala být čím dal obtížnější a chuť k jídlu už neměla vůbec. A jak dny plynuly, začínalo se jí zdát nepřekonatelné jenom klást jednu nohu před druhou a posunovat se kupředu.

Jednou večer se zastavila Abby a dávaly spolu dohromady poslední detaily Calhounovy narozeninové oslavy. Abby si všimla, že je atmosféra napjatá, a už to skoro okomentovala nahlas, ale Shelby vypadala tak zuboženě, že se nakonec rozhodla držet jazyk za zuby. Bylo zřejmé, že se něco stalo.

„Nezapomněl jsi na Calhounovu oslavu narozenin?“ obrátila se Shelby na Justina, když spolu, což bylo poslední dobou už poměrně vzácné, pár dní před oslavou jedli.

Justin zvedl hlavu od talíře, kterého se ještě ani nedotknul, a zadíval se na ni na okamžik takovýma mírnýma a zároveň ztýranýma očima, pak rychle zamrkal a změnil výraz. Všimnul si, jak špatně Shelby vypadá. Měla příšernou barvu a působila strašně slabě a jako bez energie. Justin věděl, že je to proto, že se on chová tak chladně, ale nemohl si pomoct, stejně jako v sobě nedokázal potlačit pocit, že ho zradila a že to bolí.

„Ne, nezapomněl jsem,“ řekl. Opřel se v křesle a prohlížel si Shelby. „Nevypadáš dobře.“

„Byl to hodně dlouhý týden, Justine,“ řekla Shelby unaveně. „A taky měl trochu nečekaný průběh. Se mnou si nemusíš dělat starosti,“ řekla s náznakem úsměvu. „Já jsem v pořádku. Je mi vlastně úplně dobře. Mám střechu nad hlavou, mám co jíst, mám práci. Mám všechno, cos mi sliboval, když jsme se brali. Nemůžu si stěžovat.“

Odložila vidličku, vstala a nepatrně se zakymácela. Chytla se opěradla židle a v duchu se modlila, aby ta náhlá slabost pominula a aby neomdlela. To se naštěstí podařilo a Shelby se otočila zády k Justinovi, který k ní rychle přiskočil.

„Vážně jsi v pořádku?“ vyhrkl. Nemohl snést pohled na Shelby, které bylo zjevně špatně. Cítil, jak ho zaplavuje hluboký pocit viny, a přišlo mu to podivné. Přece ona ublížila mně, ne já jí, blesklo mu hlavou.

„Už jsem ti řekla, že je mi dobře.“ Shelby zamířila ke schodišti s hlavou vysoko vztyčenou a beze slova kráčela nahoru. Už spolu vůbec nezůstávali, a když společně jedli, bylo to spíš výjimečné. Maria si toho všimla, ale oba s Lopezem k tomu mlčeli. Když byl Justin v takové náladě jako teď, bylo to bezpečnější.

Ten večer, co se konala oslava narozenin, vytáhla Shelby ze skříně tmavě smaragdové sametové šaty, které měla naposledy před rokem. Tehdy jí byly trochu těsné, ale teď do nich zhubla, takže jí padly jak ulité. Byly až na zem, bez rukávů, s rozšířenou sukní a kulatým výstřihem. Shelby si vyčesala vlasy nahoru, sepnula je a doplnila šaty jemným smaragdovým náhrdelníkem, který měla po babičce. I nalíčená vypadala neobyčejně křehce.

Zatoužila, aby bylo mezi ní a Justinem všechno jinak. Napadlo ji, že Abby určitě vykládala Calhounovi o jejím krátkém štěstí. A teď, až Calhoun večer přijde a všimne si, jak chladně se k sobě jeho bratr a švagrová chovají, tak se o tom určitě Justinovi zmíní. Shelby měla pocit, že další konfrontaci už by nesnesla.

Sáhla si na břicho a v duchu uvažovala, jak dlouho by ještě měla čekat, než půjde k doktorovi. Věděla, že se říká, že po šesti týdnech, a to už skoro bylo. Jenomže tu byl problém, a sice, jak to před Justinem utajit v tak malém městečku jako Jacobsville. Napadlo ji, že by možná mohla zajet do Houstonu a nechat se vyšetřit na klinice.

Dole už hrála hudba. Shelby na sebe ještě stříkla trochu parfému, vydala se dolů po schodech a opatrně se přidržovala zábradlí. Bylo jí všelijak. Připadala si vratká. Poslední týden pro ni byl vyčerpávající a stresující jednak kvůli práci a taky hlavně kvůli Justinově nečekanému chování.

Už na odpočívadle si všimla Calhouna a Abby. Byli do sebe zavěšení a vypadali oba tak šťastně, že to Shelby málem zlomilo srdce. Calhoun byl vysoký a světlovlasý a vedle něj droboučká brunetka Abby. Tvořili nádherný kontrast. Calhoun měl černý slavnostní oblek a Abby bleděmodré hedvábné šaty, které se přesně hodily k jejím očím.

Justina Shelby neviděla a zahlédla ho, až když sešla úplně až dolů. Měl na sobě smoking a vypadal velmi elegantně. Shelby napadlo, jestli má v plánu sehrát hostům divadýlko, nebo jestli se bude chovat tak jako poslední dny. Nenašla odvahu se na něj podívat zblízka. Možná by uviděl, jak mě to bolí a jak moc po něm toužím, pomyslela si.

Otočila se ke dveřím, kde Lopez v bílém saku právě otvíral, aby přivítal dalšího hosta. Když Shelby uviděla vysokého muže, který nervózně vstoupil do haly, přešlapoval a zjevně hledal někde mezi přítomnými nějakou známou tvář, zůstala stát jak přimražená.

Pak jí začaly z očí šlehat blesky. Nemohla uvěřit, že by měl Justin tu drzost ho pozvat. Byly to Calhounovy narozeniny a Shelby věděla, že si je Justin téměř jistý, že ona si nedovolí ztropit scénu.

Jenomže v tuhle chvíli nepřemýšlela. Shelby teď Justina nebrala na vědomí, sunula se ven do haly a cestou ještě vzala do ruky velikou vzácnou starožitnou vázu.

„Ahoj Tome,“ pozdravila Torna Wheelora s ledovou uhlazeností. „Ráda tě zase vidím.“

A pak, aniž by se zastavila, zvedla vázu a hodila ji přímo na Wheelorovu připlešatělou hlavu.

DESÁTÁ KAPITOLA

Shelby, celá užaslá nad svojí vlastní reakcí, upřeně sledovala, jak starodávná váza prosvištěla kolem Tomova levého ucha, roztříštila se o stojan na klobouky, který stál v rohu, a ještě přitom stačila srazit na zem Justinův černý stetson.

„Shelby?“ vypravil ze sebe Tom a ustoupil o krok.

Shelby vztáhla ruku po nádherně naaranžovaných květinách, které na stůl do haly připravila Maria, a bylo na nich vidět, že si s nimi opravdu vyhrála.

„Shelby, ne!“ vykřikl Tom, zakryl si rukama obličej a vyběhl ze vstupních dveří.

Shelby vyběhla za ním, v tu chvíli slepá k šokovaným výrazům ostatních hostů včetně svého manžela, který na všechno zíral s doširoka otevřenýma očima.

„Ty hajzle,“ běsnila. „Ty bezcharakterní podělanej pracháčku!“

Nechala ho dojít do poloviny schodů, než zvedla naaranžované květiny v míse z delftské keramiky. Hodila a tentokrát zasáhla cíl. Tom téměř ztratil rovnováhu, jak se tiskl k zábradlí, když všude kolem něj lítaly keramické střepy.

Pak se mu podařilo rychle zdolat posledních pár schodů a dostat se až k autu.

Shelby ho sledovala pohledem plným hněvu. To on nepřímo zavinil celé její trápení. Nechápala, jak si mohl vůbec dovolit přijít právě dnes večer a dokonce na Justinovo pozvání.

To si Tom vážně myslel, že jsem zapomněla, jakou hrál roli v mém trápení? Pomyslela si. Přece jsem mu už tenkrát řekla, co si o něm myslím.

Otočila se a vracela se po schodech nahoru. Když vešla, tak se na Justina ani nepodívala.

„Dobrý večer,“ pozdravila se s ostatními hosty, jako by se vůbec nic nestalo. „Všechno nejlepší k narozeninám, Calhoune! Máme takovou radost, že nám Abby dovolila, abychom pro tebe uspořádali tuhle oslavu.“ Došla až k němu a políbila ho na opálenou tvář.

„Díky, Shelby,“ zamumlal Calhoun.

„Můžu vás poprosit dál? Budeme večeřet,“ vybídla Shelby ostatní, převážně přátele Justina a Calhouna, které sotva znala. Zavěsila se opatrně do Justina, jako kdyby se bála, že se o něj spálí, a mlčky, aniž se na něj dívala, s ním vešla do elegantně vyzdobené jídelny.

„Co to mělo k čertu znamenat?“ zašeptal Justin, když se na okamžik ocitli z doslechu ostatních.

Shelby jeho otázku ignorovala. „Jak sis vůbec mohl dovolit pozvat sem toho chlápka?“ procedila skrz zuby místo toho. „Jak sis mohl dovolit ho vzít k nám domů po tom, co se nechal od mého otce uvrtat k tomu, že rozbije naše zasnoubení?“

„Jen jsem chtěl vidět, jestli ze staré lásky přeci jenom ještě nějaká ta jiskřička nezbyla,“ řekl Justin a mrazivě se usmál.

„Jiskřička?“ Shelby se zhluboka nadechla. „Máš štěstí, že jsem ho nezabila. A mrzí mě, že jsem to neudělala.“

„Jen klid, jen klid.“

„Jdi do háje, Justine, drahoušku,“ řekla Shelby se stejně mrazivým úsměvem, jako byl ten jeho.

„A vem si hezky s sebou svoje nálady a svoji touhu po pomstě a taky to svoje ledový srdce.“

Justinovy černé oči se zúžily. „Pořád ještě trváš na té své pohádce, že v tom, žes mě nechala, měl prsty tvůj otec?“

„A proč mi nedokážeš věřit?“

„To je strašně jednoduchý,“ odpověděl Justin, když už ostatní hosté naplnili skoro celou místnost. „Byly to peníze tvého otce, které dostaly naši výkrmnu z bankrotu. To on splatil celý ten zatracený dluh.“

Justin si všiml, že to Shelby šokovalo.

„Překvapená? Takhle by se jen těžko choval někdo, kdo si přál náš rozchod, nemyslíš?“

Shelby měla v tu chvíli pocit, že jí srdce buší tak rychle, že se jí rozskočí hruď. Chytla se opěradla židle a k Justinovu překvapení málem upadla.

„Panebože, pozor, tady si sedni,“ mumlal a pomáhal jí na místo. „Jsi v pořádku?“

„Ne, nejsem,“ zasmála se Shelby rozechvěle.

Abby, která si všimla, že Shelby najednou tak zbledla, se rychle posadila proti ní. „Můžu pro tebe něco udělat?“ šeptala a letmo se podívala k ostatním.

„To bude dobrý, hned jak ode mě odejde Justin,“ vydechla Shelby a zvedla k němu rozlícené oči.

Justin se narovnal a dlouho se jí do nich díval. Pak řekl ledově: „S radostí, paní Ballengerová.“ A šel se věnovat ostatním hostům.

Shelby pak zpětně vůbec nevěděla, jak celou večeři přežila. Seděla jako socha, odpovídala na otázky, usmívala se a chovala se jako dokonalá hostitelka. Když ale potom na chvilku utekla nahoru, aby si opravila makeup, vyrazila Abby okamžitě za ní.

„Co se stalo?“ obrátila se přímo na švagrovou.

„Tak jednak jsem těhotná,“ řekla Shelby strnule.

Abby překvapeně vydechla a pohled jí zněžněl. „Ach Shelby! A Justin už to ví?“

„Neví a ty mu to neřekneš.“ Shelby si sedla do svého pohodlného křesla a opřela si hlavu. „Už zase vyvádí kvůli tomu, co bylo. Chvilku to vypadalo, že je všechno v pořádku, a pak se vrátil z Wyomingu jako někdo cizí. A od té doby je jak z ledu. Copak mu můžu říct o miminku, když se chová takhle?“

„Třeba by ho to obměkčilo,“ navrhla Abby.

„Já nestojím o jeho soucit.“ Shelby si zakryla tvář rukama a celá se nepatrně chvěla. „Abby, to nebude nikdy fungovat. On nedokáže nechat minulost na pokoji. Já nevím, co mám dělat. Já už takhle dál žít nemůžu.“

Slzy jí začaly téct mezi prsty. Abby k ní popošla, vzala ji do náruče a šeptala jí konejšivá slůvka, utěšovala ji, že všechno bude zase v pořádku, a přitom měla sto chutí jít dolů a jednu Justinovi ubalit.

„A co chceš teda dělat?“ odvážila se Abby zeptat, když bylo po slzách a Shelby už si utírala kapesníčkem zarudlé oči.

„Nemá to cenu, tak s tím samozřejmě skoncuju,“ řekla unaveně. „Zítra odjedu do Houstonu. Mám tam sestřenici, u které můžu zůstat, než se rozhodnu, co dál. Musím jí zavolat. Potřebuju jen trochu času na rozmyšlenou a tady přemýšlet rozhodně nemůžu.“

„A co tvoje práce?“ naléhala Abby ve snaze najít něco, co by odradilo Shelby od hloupostí.

„Tammy a pan Holman teď spolu vychází p velmi dobře,“ řekla Shelby. „Když už jsem u to ho, tak si myslím, že je dost pravděpodobné, že se budou brát a že to bude nejspíš vcelku brzy. Tammy se o všechno postará. Taky jí ještě dneska zavolám.“

„Přece nemůžeš od Justina jen tak odejít a ani si s ním nepromluvit,“ pečlivě vážila Abby svá slova. „Já nevím, co se vlastně stalo, ale rozhodně vím, co k tobě Justin cítí, Shelby. Tys ho neviděla tu noc, jak tě dovezl Calhoun domů z té tancovačky. Byl tak nešťastný, že by se nad ním jeden rozplakal. Strašně mu na tobě záleží.“

„Tak to má vážně úžasný způsob, jak dát najevo svoji náklonnost,“ řekla Shelby. „Nejdřív mi řekne, že si budeme žít každý svůj život, a pak mi sem pozve toho… toho chlápka!“

„Myslím, že už pochopil, že se nešťastnou láskou k tomu chudáku Tomovi asi netrápíš,“ hihňala se Abby.

„Tom a můj otec byli jeden jako druhý. Oba chtěli neustále zvětšovat svůj už dost velký majetek,“ vysvětlovala Shelby. Pak sklopila oči a podívala se na zmačkané promočené šaty. „Ale nejhorší na tom celém je, že můj otec dal peníze do Justinovy a Calhounovy výkrmny, a já to až do teďka nevěděla. Justin mi to řekl teprve před chvílí.“

Shelby si vzdychla. „Není divu, že mi nevěřil, že to byl táta, kdo chtěl, abychom se rozešli. Můj otec to zařídil jednou provždy a Justin už mi stejně nikdy neuvěří.“

„Třeba tě vyslechne, až se dozví o miminku.“

„On se to nedozví,“ řekla Shelby zarputile. „Je to moje dítě, ne jeho. On ať si táhne k čertu.“

Abby si vzdychla. Shelby vypadala mizerně a bylo zřejmé, že řeči ničemu nepomůžou.

„Poslyš, teď o tom nebudeme mluvit. Potřebuješ se vyspat a promyslet to ještě jednou, až nebudeš tak unavená. Co takhle že by sis šla lehnout? Budu dělat hostitelku místo tebe a Justinovi řeknu, že je ti špatně od žaludku nebo třeba že tě bolí hlava.“

„Jediný, co mě bolí, je Justin,“ řekla Shelby unaveně.

Abby vstala a právě chtěla odejít, když vešel Justin. Vypadal divně. Nerozhodně a osaměle a doopravdy zmateně.

„Je tam nějaká žena. Nějaká slečna Lesterová,“ dodal. „Říká, že spolu pracujete.“

„Je to naše kancelářská síla,“ řekla Shelby bezvýrazným hlasem. Ani se na něj nepodívala. „A co chce?“

„Už jde po schodech nahoru. Můžeš se jí zeptat sama.“ Justin se nervózně zavrtěl. „A jak dlouho už spolu pracujete?“

„Několik týdnů,“ řekla Shelby. Zvedla hlavu a uviděla, jak Tammy nesměle nakukuje dovnitř. Oči jí zářily a vypadala neobyčejně spokojeně.

„Ahoj,“ řekla Shelby a usmála se. „Co tady děláš?“

„Nemohla jsem to vydržet až do zítřka. Musela jsem ti přijet ten prstýnek ukázat. Koukej!“ Natáhla před sebe levou ruku, na které svítil obrovský briliant. „Dal mi ho dneska večer.“

Shelby se rozesmála a nejisté se postavila na nohy, aby mladou ženu objala.

„Jsem tak šťastná, že ti to vyšlo. Tušila jsem, že k tomu dojde, když jste se tuhle večer zavřeli v jeho kanceláři a bylo tam takové ticho!“

Tammy se usmívala od ucha k uchu.

„Ano. No, myslím, že první vlna drbů už putuje městem, protože jsme prý byli vidět proti oknu.“ Tammy se začervenala. „Ani jednoho z nás nenapadlo, že nás někdo může pozorovat. Ale teď, když jsme zasnoubení, tak už to bude v pořádku.“

Justin byl bledý jako stěna. Abby si toho všimla a svraštila čelo, ale Shelby si toho všimnout nemohla, protože se na Justina nedívala. Mluvila stále ještě s Tammy.

„A kde je šéf?“ chtěla vědět.

„Venku v autě, myslím, že už je celý netrpělivý. Jedeme k jeho rodičům, chceme jim tu novinku začerstva oznámit. Nechtěl jít dál, když je tady oslava, ale já ti to prostě říct musela. Není to úžasný?“ smála se Tammy.

„To rozhodně je. Gratuluju!“

„Děkuju. A teď už radši poběžím.“ Pak Tammy ještě jednou Shelby objala. „Takže se uvidíme zítra ráno, platí?“

Shelby jí chtěla říct, že už v pondělí nepřijde, ale před Justinem to nešlo. Shelby chtěla svůj připravovaný odchod z domova uchovat za každou cenu v tajnosti.

„Ano,“ souhlasila naoko. „Uvidíme se zítra. A řekni šéfovi, že jsem strašně šťastná i kvůli němu,“ dodala se smíchem.

„Dobře. A omlouvám se, že jsem vás vyrušila,“ řekla Tammy a plaše se podívala na Abby a na Justina. „Ale prostě jsem si nemohla pomoct. Tak dobrou noc.“

Tammy odešla a Shelby se ztěžka posadila. „Díkybohu,“ řekla Shelby Abby a sotva popadala dech. „Tak teď se v kanceláři konečně zas všechno vrátí do normálu. Těch posledních pár týdnů už se tam skoro nedalo pracovat.“

„Vypadá jako ty,“ vyhrkl Justin.

„Ano, to je pravda,“ přidala se Abby. Pak se podívala na Justina a vtom pochopila, že viděl Barry Holmana a Tammy tehdy v okně, zahlédl jejich siluety a myslel si, že je to Shelby. Usoudila, že bude nejlepší, když teď odejde, aby si ti dva mohli promluvit a konečně si všechno vysvětlit.

„Tak já půjdu zas radši dolů. Určitě už je ti dobře?“ obrátila se k Shelby.

„Nic mi není,“ ujistila ji Shelby. „A díky moc, Abby.“

„Dole tě omluvím.“

Justin se díval, jak odchází, a hledal v duchu způsob, jak by odčinil, co způsobil. Shelby vypadala tak křehce, tak zranitelně. Byl by se v tu chvíli nejradši zastřelil. Pochopil, že si to všechno sám vydedukoval, místo aby ji aspoň někdy vyslechnul. Nevěřil jí a teď ho napadlo, jestli to vůbec půjde napravit.

„Shelby…“ začal pomalu.

„Není mi dobře,“ nenechala ho Shelby domluvit. „Ráda bych si šla lehnout.“

„Nějak jsi zhubla,“ poznamenal Justin.

„Vážně?“ Shelby se zasmála takovým divným dutým smíchem. „Prosím tě, Justine, jdi pryč. Já ti nemám co říct. Já se na tebe dokonce ani nechci dívat po tom, cos mi udělal. Pozvat sem toho chlapa…“

„Musel jsem se přesvědčit na vlastní oči!“

Shelby vstala a zvedla k němu hlavu. V očích jí zlověstně blýskalo.

„Já jsem ti řekla pravdu. Ty stejně nechceš nic slyšet a nikdys nechtěl. Vždycky sis to radši vyložil po svém, tak běž a směle si v tom pokračuj, když ti to vyhovuje. Mně už je úplně jedno, co si o mně myslíš.“

Justin ztuhnul. Věděl, že jeho hrdost dostane pár kopanců, a věděl taky, že si je zaslouží, za to, jak se k ní choval.

„A proč chtěl tvůj otec náš rozchod?“

„Chtěl, abych si vzala Toma,“ řekla Shelby a odvrátila se od něj. „Nechtěl mít za zetě nějakého chudáka. Na druhou stranu si ale zase nechtěl nadělat nepřátele, ne v tak malém městečku, tak ze mě udělal obětního beránka. A tys mu hrál dokonale do ruky, když jsi začal sám podnikat. Najednou měl na tebe co vytáhnout a taky to udělal.“

„Ale proč mi pak teda půjčil ty peníze?“ nechápal Justin. „Proboha, vždyť to přece byla právě ta půjčka, která měla nakonec na svědomí jeho krach. Mně to splácení trvalo roky, ale nebylo to dostatečně včas, aby mu ty peníze k něčemu byly.“

Shelby stála zády k Justinovi a upřeně se dívala na postel. „Už je to hodně dávno. Možná ti minulost připadá zajímavá, ale mně ne. Já si dělala velké naděje do budoucna, jenže tys zase začal vytahovat to, co bylo. A teď jsem strašně unavená a chci jít do postele.“

Justin otevřel ústa, ale slova nepřicházela. Najednou nevěděl co říct.

„Já… viděl jsem tebe,“ začal koktat. „Teda, aspoň jsem si myslel, že jsi to ty. Víš, v okně, v kanceláři. Když jsem pro tebe přijel do práce ten večer, co jsem se vrátil z Wyomingu,“ přiznal váhavě.

Shelby se otočila a vykulila na něj oči. „Ty sis myslel, že vidíš mě, jak se s ním líbám?“

Justinova široká ramena se nadzvedla a zas poklesla.

„Jste si s Tammy z profilu hodně podobné a tys mi nikdy neřekla, že je s vámi v kanceláři ještě někdo.“

Shelby zvedla výbojně bradu. „Tak to ti teda děkuju,“ řekla ochraptěle, „za to, že vím, co si myslíš o mém charakteru a mých morálních kvalitách. Děkuju, že mi věříš, že bych tě nikdy nedokázala podvést s žádným jiným mužem.“

Justinovi zbrunátněly tváře. „Už jednou jsi mě podvedla!“ vypálil na ni. „Nechala jsi mě kvůli jinému.“

„To není pravda,“ stála na svém Shelby. „Nikdy jsem nic takového neudělala, rozumíš? Nikdy! Otec mi vyhrožoval, že tě zruinuje, a donutil mě, abych řekla, co jsem potom řekla. Slíbil mi, že tě zachrání, ale já jsem si nikdy neuvědomila, že to udělal z vlastních peněz.“

„Ale chodilas s Tomem Wheelorem,“ namítl Justin.

„Ne. Otci to zlomilo srdce, když jsem se odmítla za Toma provdat,“ hořce se zasmála Shelby. „Život bez tebe byl pro mě to nejhorší peklo, co si vůbec umím představit. Snažila jsem se ti to říct, ale tys nebyl ochotný poslouchat. A pořád ještě mě poslouchat nechceš. Víš, Justine, mě už to unavuje s tebou mluvit. Ty jsi tak zahořklý a tak zamilovaný do minulosti, že se té svojí zášti nikdy nevzdáš a já už dál takhle žít nemůžu. Ranil jsi mě mnohem víc, než si vůbec můžeš představit, i když musím uznat, že i moje vlastní zbabělost se na všem trochu podílela. Ale to, co jsem udělala, jsem udělala proto, abych tě chránila. Víš, já tě příliš milovala, než abych dopustila, abys přišel o všechno. Vždycky jsem chtěla jenom tebe. Ale tys mě chtěl vždycky jenom pro to jedno a teď, když jsi konečně jak jsi to říkal? Uspokojil svou touhu po mně, tak už tu není nic, že ne?“

Justin zaťal zuby. „Ach bože, Shelby,“ zašeptal.

„Ale Justine, už se s tím netrap. Kvůli tomu nemá smysl trávit bezesné noci. Možná byl náš vztah od začátku odsouzený k neúspěchu. Bez důvěry fungovat nemůže.“

Shelby si dala uvolněný pramen vlasů z čela. „Než jsi jel do Wyomingu, tak jsem si myslela, že je přeci jen ještě šance. Ale pokud mi pořád ještě nedokážeš věřit, tak opravdu nemáme nic společného, na čem bychom náš vztah mohli začít stavět. Justine, já jsem tak strašně unavená,“ vydechla Shelby a sklesla na kraj postele. „Už nemám sílu s tebou bojovat. Už chci jen spát.“

Justin si prohrábl rukou svoje husté černé vlasy a podíval se na ni dolů.

„Jistě,“ řekl tiše. „Zítra si promluvíme.“

Shelby věděla, že tu zítra nebude, ale nehodlala mu to říct. „Ano, tak zítra.“

Justin by ji byl chtěl vzít do náruče, mluvit s ní, přiznat se, že byl tak chladný ze žárlivosti. Chtěl jí říct, že si nikdy nemyslel, že by ho mohla milovat tak krásná žena. Nevěřil si, měl pocit, že nemůže být pro takové ženy jako Shelby ani trochu přitažlivý, a v tom byl celý problém. Ale ona vypadala tak vyčerpaně, že mu připadalo kruté, dělat jí večer ještě horší, než už byl.

„Odpočiň si, a kdybys mě potřebovala, tak stačí zavolat.“

„Justine, ty jsi ten poslední člověk, kterého teď potřebuju,“ řekla Shelby tiše. Justin se zvolna nadechl. „Panebože, to přece vím. Vždycky to tak bylo.“ Pak po ní sjel roztouženým pohledem. „Jenomže jsem s tím stejně nikdy nemohl nic dělat. I přesto jsem tě pořád strašně chtěl. A tak už to zůstane.“

Pak, aniž by se otočil, vyšel ze dveří, Shelby padla na přehoz a plakala nad všemi těmi nádhernými léty plnými štěstí, které s ním neprožila a už nikdy neprožije, plakala pro dítě, které v sobě nosila a o kterém on ani nevěděl. Plakala pro ně pro všechny, až konečně usnula, v županu, na přehozu, nepřikrytá.

Následujícího dne ráno ji tak našel Justin. Nebudil ji. Vypadala tak křehce se svými černými vlasy rozhozenými kolem spící tváře. Byla nesmírně bledá a Justin cítil hluboký pocit viny až do hloubi duše. Věděl, že jí moc ublížil. A přitom pro něj byla tím nejvzácnějším na celém světě. Jenomže on jí dokázal jen a jen ubližovat.

Justin jí opatrně stáhl boty, přetáhl přes ni přehoz a zamilovaně se zadíval na její tvář.

„Já bych se kvůli tobě postavil celému světu, lásko,“ řekl tiše. „Je to na světě ale ironie, když zřejmě nejsem schopný ti přestat ubližovat.“

Shelby ho neslyšela. Justin k ní vztáhl ruku, zlehka ji pohladil po tváři a potom přejel prsty až k obočí. V očích měl čím dál něžnější výraz.

„Miluju tě,“ vydechl zastřeným hlasem. „Ach bože, jak já tě miluju. Proč ti to jenom nedokážu říct?“

Sklonil se k ní a s neuvěřitelnou něhou se dotkl svými rty jejích, tak něžně a téměř neznatelně, aby ji neprobudil.

Potom se znovu narovnal, ztěžka si vzdychl a dál pozoroval její spící tvář.

„Řeklas mi, že ti nevěřím. Ale ve skutečnosti to je možná trochu jinak. Je to spíš tak, že já sám sobě nevěřím. Ty potřebuješ někoho jemnějšího, než jsem já. Někoho, kdo není tak drsný a hned kvůli všemu nevybuchne. Já jsem to vždycky věděl, ale nedokázal jsem v sobě najít sílu, abych tě nechal jít.“

Justin vzal do své její drobnou ruku a vychutnával její hebkost. Potom se roztouženě usmál. „Zasloužil bych si, abys mě opustila. Ale bojím se, že bych to nepřežil, kdybys to udělala.“

Justin jí položil ruku zpátky na přehoz, ještě jednou se zadíval na její spící tvář, potom se otočil a vyšel z místnosti. Měl pocit, že by si snad spolu mohli později promluvit a že by jí možná i dokázal říct znovu tohle všechno, až bude Shelby vzhůru a až ho bude poslouchat. Už pochopil, že kdyby se zas uzavřel do sebe, tak by se mohlo snadno stát, že by ji opravdu ztratil.

Shelby se probudila hodinu po tom, co Justin odešel a okamžitě zaregistrovala, že je zutá a přikrytá přehozem, ale nevěděla, jestli je to její práce nebo jestli ji přikryla Maria.

A copak na tom záleží? blesklo jí hlavou. Musela ještě spoustu věcí zařídit a moc času jí nezbývalo.

Zkusila zavolat Tammy, ale telefon u ní doma nikdo nebral. Zřejmě už odjela do kanceláře. No tak jí zavolám až od sestřenice Carey z Houstonu, uvažovala Shelby v duchu.

Pak zavolala sestřenici Carey a zeptala se, jestli by mohla přiletět na den na dva na návštěvu. Carey okamžitě souhlasila a Shelby to udělalo radost. Znaly se s Carey už od základní školy a spíš než příbuzné byly hlavně dobré kamarádky. Shelby slíbila, že se ukáže někdy odpoledne, zavěsila a hned si rezervovala místo v letadle, které letělo z Jacobsvillu do Houstonu kolem poledne.

Zabalila si kufr, vzala si opravdu jen to nejnutnější, a modlila se, aby ji zase nepřepadla ranní nevolnost dřív, než se jí podaří odjet.

Potom se proplížila dolů, zavolala si taxi a už byla téměř záa dveřmi, když se v hale objevila Maria, aby jí přišla říct, že je snídaně na stole. Když uviděla Shelby s kufrem v ruce a taxi před domem, spráskla ruce.

„Seňora!_“vykřikla zoufale.

„Jedu pryč jenom na pár dní,“ zajíkla se Shelby. „Abby ví, kde budu. A Justinovi nesmíte nic říct. Slibte mi to!“

Maria se tvářila nešťastně, ale nakonec přikývla. Dívala se, jak Shelby nasedá do taxíku a odjíždí.

Slíbila jsem, že to neřeknu Justinovi, uvažovala v duchu. Ale neslíbila jsem, že to neřeknu Abby. Tak honem. Zvedla telefon a chvatně vytočila Abbyino číslo.

Když vletěla Abby, neučesaná, nenalíčená, v džínách a kostkované košili, k Justinovi do kanceláře, tak právě telefonoval. Práskla za sebou dveřmi, padla do židle pro návštěvy a pozorovala výraz ve tváři svého někdejšího poručníka, který úsečně ukončil hovor a zavěsil.

„Něco není v pořádku?“ obrátil se k Abby, na které bylo vidět, že ji něco trápí.

„Všechno!“ vyhrkla Abby a svraštila čelo. „Ještě jsem napůl spala, když volala Maria. Musela prý Shelby slíbit, že ti nezavolá, tak místo toho zavolala mně. Jela jsem sem tak rychle, že všechny rekordy určitě padly. A teď, když ti musím “ povzdechla si „ já nevím, jak ti to mám říct.“

Justin ztuhnul, už když vyslovila Shelbyino jméno. Měl v souvislosti s ní takovou předtuchu. Věděl, jak strašně jí ublížil, a vybavil si, jak mu večer před tím řekla, že už to dál nemůže snášet.

„Ona mě opustila, Abby, viď?“ zeptal se tiše.

„Ano. Ale teď jde o to, co s tím budeš dělat?“

Justin si pevnou rukou zapálil cigaretu, ale měl pocit, že se kolem něj hroutí celý svět. Upřeně zíral na stůl a v hlavě mu hučelo.

„Nechám ji jít,“ řekl po chvíli. „Už jsem jí ublížil až dost.“

Abby se sevřelo hrdlo, že téměř nemohla promluvit. Pak ze sebe vypravila: „Justine!“

Justin k ní zvedl oči, bolestí ještě černější. „Ty vůbec nevíš, jak jsem se k ní choval,“ řekl. „Strašně jsem žárlil, šíleně jsem se bál, že ji ztratím…“ Justin se odmlčel, aby si rukou zoufale prohrábl své husté vlasy. „Co já jí ještě můžu nabídnout. Jak si ji můžu udržet?“

„Třeba by ses měl pokusit jí říct, že ji miluješ,“ navrhla Abby prostě. „To je to, co si vždycky tolik přála.“

Justin sevřel čelist. „Po včerejším večeru by mě stejně neposlouchala.“

„Tys viděl Barryho Holmana a Tammy, viď?“ zeptala se ho Abby.

Justin se na ni bezvýrazně zadíval. „Ano.“

„A místo abys o tom Shelby řekl a nechal ji, ať ti to sama vysvětlí, tak jsi ztratil nervy.“

Justin se nepatrně usmál. „Bingo.“

„Ach Justine.“ Abby zavrtěla hlavou. „Ona už je na cestě do Houstonu.“

„Třeba tam najde někoho, kdo jí bude moct poskytnout to, co potřebuje,“ řekl Justin. Bylo mu zle, protože věděl, že si sám zmařil poslední šanci.

Abby nabyla dojmu, že už s ním nic nezmůže, a přitom věděla, že když se Justin nevypraví za Shelby, tak bude po všem. Skousla svůj dolní ret. Nechtěla se chlubit Shelbyiným tajemstvím, ale s Justinem to vážně bylo těžké.

„Justine… co děti, miminka. Říká ti to něco?“ začala opatrně Abby.

Justin ji poslouchal jen napůl. Seděl, koukal a měl pocit, že má v hrudi srdce z olova. „Děti mám rád,“ vypravil ze sebe nepřítomně.

„Prima. Tak proč nejedeš za Shelby a nepřivezeš si to svoje zpátky?“

Nejdřív se Abby zdálo, že ji Justin asi neslyšel. Pak se k ní otočil a vytřeštil na ni oči.

„Prosím? Asi jsem špatně rozuměl.“

„Říkám, že je Shelby těhotná. Jestli to dítě vážně chceš, tak bys měl fofrem zajet na letiště, než ti to tvoje mimčo odveze s sebou do Houstonu.“

„Co mi to tu k čertu vykládáš?“ vybuchl Justin.

„Víš, Justine…“

Ale on už byl na nohou a židle se válela na zemi. Chytil se police, aby neupadl, ruka s cigaretou se viditelně třásla a v očích mu divoce blýskalo.

„Miminko? Shelby je těhotná a neřekla mi to?“

Abby si najednou nevěděla rady. Vyběhla z kanceláře a naštěstí hned narazila na Calhouna.

„Pojď se mnou.“ Tahala ho za jeho velkou ruku. „Potřebuju tě.“

Calhoun se usmál. „Ale miláčku, tady přece není vhodné…“

„Justin je v šoku.“

A bylo po úsměvu.

Calhoun se rozeběhl za Abby do Justinovy kanceláře. Starší muž byl přesně tam, kde ho Abby zanechala. V obličeji byl bílý jako stěna a vypadal, jako kdyby ho někdo právě probodnul.

„Musíš ho odvézt na letiště,“ vysvětlovala Abby.

„Na letiště? Kruci, ten potřebuje doktora. Cos mu udělala?“ obrátil se Calhoun polohlasně ke své ženě.

„Řekla jsem mu, že je Shelby těhotná.“

Calhoun překvapeně hvízdnul.

„A taky že je na cestě do Houstonu.“

„Já teď nemůžu řídit,“ řekl Justin a hlas se mu chvěl. Díval se strnule ke dveřím, ale oči měl upřené do dálky, a když chtěl uhasit cigaretu, tak se mu tak třásla ruka, že mu odpadl oharek přímo na dřevěnou desku stolu.

Calhoun smetl popel do popelníku a popadl bratra pevně za paži. „Ničeho se neboj, brácho. Já tě tam hodím včas.“ Pak mrknul na Abby. „Jaký je to terminál?“

Abby se usmála. „V Jacobsvillu je jenom jeden terminál.“

„Ty fakt člověku ohromně pomůžeš,“ mumlal Calhoun. „No nic, ale stejně si myslím, že mimo špičku toho do Houstonu moc nelítá.“

„Je těhotná,“ sípal Justin. „A neřekla mi to. Věděla to a neřekla mi to. A všechno je to moje chyba. Já jsem ji zklamal.“

„Neboj, všechno bude zase v pořádku,“ konejšila ho Abby.

„Bože, to doufám.“ Justin se na ni letmo podíval. „Dík, zlato.“

„A neříkej Shelby, že jsem ti to řekla,“ poznamenala ještě Abby. „To ona ti to má říct sama, jenomže já se bála, že když ti to neřeknu, tak ji necháš odejít.“

Justin jen mlčky přikývl, konečně se Calhounovi vyprostil a sám šel ke dveřím a ven. Když potom ale Calhoun ukázal na svého jaguára, nastoupil a vzal volant do ruky, ani se nepokusil o odpor.

„A co když už bude letadlo pryč?“ ozval se z oblaku dýmu Justin, který celou cestu kouřil jednu cigaretu za druhou.

„Tak ti koupíme letenku do Houstonu.“ Calhoun se usmál. „Tak ze mě bude strejda. Umíš si to vůbec představit?“ Letmo se podíval na svého zamračeného bratra. „A to jsem si myslel, že spolu žijete v největší počestnosti.“

„Zavři zobák, jo?“ odsekl Justin, který se snažil zakrýt rozpaky špatnou náladou.

„Jak je libo, brácho.“

Calhoun si začal pohvizdovat, vjel s autem na parkoviště a dal nohu z plynu.

Na letiště se dostali v rekordním čase. Justin byl málem z auta venku ještě dřív, než Calhoun zastavil, a už běžel k terminálu. Spolu s Calhounem našli let do Houstonu, jenomže když se Justin dostal ke kontrole letenek, tak mu akorát řekli, že letadlo má vzlétnout za necelých pět minut.

V letištní hale Justin předběhl Calhouna a celou dobu upínal oči ke vzdálenému východu, který vedl do letadla. Srdce mu bušilo hrůzou, že Shelby odletí dřív, než se tam dostane. Když se začala čísla na východu zvětšovat, jak se k nim přibližoval, přidal a rozběhl se tryskem. Byl odhodlaný letadlo stihnout za každou cenu.

Ještě okamžik a už ji uvidím, hučelo mu v hlavě. Pak jí to všechno řeknu a ona pochopí, jak strašně ji miluju.

Protlačil se hloučkem cestujících, kteří čekali na odlet, a přiřítil se k prázdné kontrole letenek přesně ve chvíli, kdy letištní zaměstnanec sundával ceduli Houston a dával na její místo jiné město.

„Letadlo do Houstonu,“ vyštěkl na něj Justin. „Kde je?“

„Je pryč už asi tak dvě minuty,“ řekl muž spokojeně. „Už si to nejspíš sype někde támhle vzadu po ranveji.“

Justin cítil, jak se mu zastavilo srdce. Popošel k oknu a podíval se ven. Uviděl několik letadel, která se chystala vzlétnout, a pochopil, že v jednom z nich je Shelby. Shelby a jeho dítě.

Stál tam, úplně jako přimražený, a srdce mu bušilo.

Já vím, že je to všechno moje chyba, táhlo mu hlavou. Můžu si za to sám. Jenomže jak já k čertu bez ní budu žít? Bože, jak musela být zoufalá, když takhle utekla.

Calhoun ho vzal zlehka za rameno.

„Co takhle něco sníst? A pak ti zamluvíme místo v dalším letadle.“

„Proboha, Calhoune, copak to nechápeš? Já vůbec nevím, kde bych ji měl hledat,“ sípal Justin. „Vždyť já nemám nejmenší tušení, kam mohla jít.“

„Neboj, to všechno zvládneme,“ řekl Calhoun rozhodně. „Najdeme ji, to ti slibuju.“

Justin odvrátil hlavu od okna. „Kašlu na jídlo, chci se hlavně něčeho napít.“

S těmi slovy vykročil přes letištní halu k rozsvícenému nápisu Restaurace.

Calhoun šel za ním a uvažoval, jak by se mu nejspíš podařilo udržet staršího bratra ve střízlivém stavu po tom strašném zklamání, které právě prodělal. Justin byl úplně zničený a Calhoun vlastně pořádně nevěděl co dělat. Slíbil mu sice, že Shelby najdou, ale nevěděl o nic líp než Justin, jak na to. Věděl, že najít jednu osamělou těhotnou ženu v tak velkém městě jako Houston nebude nic jednoduchého. Obzvlášť když ona sama nebude chtít, aby ji našli.

Stál v hale a díval se, jak Justin vešel do sálu a posadil se ke stolečku u okna. Viděl, jak přišla servírka a jak si Justin něco objednává a ztěžka si vzdychl.

No, možná by nebylo tak špatné, kdybych zašel k přepážce s letenkami a zjistil, kdy letí další letadlo do Houstonu, abych mohl Justinovi rezervovat místo, pomyslel si.

Cestou letištní halou měl najednou pocit, jako kdyby zahlédl známou tvář. Zastavil se uprostřed haly a zůstal zírat v němém úžasu. V první chvíli nevěděl, jestli se mu to nezdá, ale pak pochopil, že to opravdu není sen. Ta žena v šedém s malým kufříkem v ruce byla skutečně Shelby a přicházela přímo k němu.

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

Shelby cítila, jak se jí začínají podlamovat kolena, když uviděla, že jí Calhoun zastoupil cestu. Původně si byla naprosto jistá, že Maria nic neřekne, ale teď přece jen zapochybovala. I když Calhoun sem samozřejmě taky mohl přijet vyzvednout nějakého klienta.

„Ehm, ahoj, Calhoune,“ řekla a pokusila se o úsměv.

Calhoun si povzdechl. „Ahoj, Shelby.“ Pak ukázal na malý kufřík, který držela Shelby v ruce. „Ty někam jedeš?“

Shelby se nervózně zavrtěla. „Ano,“ zamumlala a místo do očí se dívala na jeho oblek. „Rozhodla jsem se, že od tvého bratra odejdu. Opouštím ho.“

„Já vím. Maria zavolala Abby. A Justin už to taky ví.“

Shelby cítila, jak se jí odkrvují tváře, ale když se kolem sebe chvatně rozhlédla a když nic nenasvědčovalo tomu, že by byl Justin někde nablízku, úlevně vydechla.

„Takže tu s tebou není?“

Calhoun ji vzal něžně za ruku.

„Možná by pomohlo, kdyby ses na něj šla podívat. No tak, pojď se mnou, on tě neukousne.“

„Jo, to si myslíš ty,“ mumlala Shelby. „A kde je?“

„Je tady.“

Calhoun ji dotáhl až před vchod do restaurace a hlavou kývnul směrem k rohovému stolku u okna, kde seděl Justin, prostovlasý, skloněný nad láhví whisky a plnou skleničkou. Nepřítomně zíral na láhev a nad rukou se zapomenutou cigaretou se vinuly spirály modrého kouře.

Shelby svraštila čelo. Justin normálně nepil. Potom si vybavila, že Abby vykládala něco o tom, jak se opil tu noc, co tančila čtverylku s Calhounem. Normálně to ale nedělal. Rád měl nad sebou kontrolu a nebylo mu příjemné, když se mu mysl zamlžila.

„Co to dělá?“ obrátila se Shelby na Calhouna.

„Řekl bych, že se chce opít.“

Calhoun jí vzal z ruky kufřík a podíval se na ni. Byla tak bledá, tak křehoučká. „A teď mi, Shelby, řekni, jestli vypadá jako šťastný člověk.“

Shelby se ušklíbla. „To zrovna ne.“

„Vypadá jako muž, který je štěstím bez sebe, že od něj žena odešla a nechala ho?“

Shelby zavrtěla hlavou. Ve skutečnosti vypadal přesně obráceně. Vypadal poraženě. Shelby ho přejela láskyplným pohledem svých zelených očí, na jejichž dně se zračil smutek.

„Musel jsem ho sem dovézt já, protože se tak klepal, že skoro nedokázal udržet volant,“ řekl Calhoun tiše a když viděl, jak se Shelby zděšeně tváří, ještě kývl hlavou. „Nebude na to rád vzpomínat a až se dá zas do pořádku, tak s ním budu mít nejspíš peklo za to, že jsem ho viděl v tomhle stavu. Ale chci, abys věděla, jak strašně ho to sebralo. Ten člověk tě miluje, zlato. Už celá léta jsi pro něj jediná hvězda na celém nebi. Byl celou dobu sám a i když ti teď dělal ze života peklo, tak dobře vím, že by pro tebe klidně umřel. A jestli ty ho nemiluješ, tak by bylo asi nejlepší se ztratit, ale jestli ti na něm záleží, tak mu, prosím tě, neutíkej. Zůstaň tady a promluv si s ním.“

„Miluju ho,“ řekla Shelby prostě. „Ale on věří všem těm hrozným nesmyslům, co si na mě vymyslel. Nebude poslouchat, až mu…“

„Když mu řekneš, co k němu cítíš, tak tě poslouchat bude. Věř mi.“

Shelby k němu zvedla oči a bylo vidět, že už slábne. „Je to tak těžké…“

„A život ne?“ Calhoun se k ní sklonil a políbil ji na tvář. „Tak běž. Ať to máš za sebou. Já počkám támhle v hale. Dám si kafe a budu se tvářit jako cestující. A taky ti pohlídám kufřík.“

Shelby se na něj vděčně usmála.

„Díky, Calhoune.“

„Potěšení je na mé straně. A teď už jdi.“

Shelby zaváhala, ale jen na okamžik. Věděla, že Calhoun má pravdu. Věděla, že musí za Justinem.

Celá nervózní šla k jeho stolu. Když přišla blíž, viděla, jak je strašně bledý a jak má v tváři nové vrásky.

„Justine?“ hlesla váhavě, když už byla až u něj.

Justin zvedl hlavu. Něco mu zasvítilo v očích, jak ji pomalu přejížděl celou pohledem a zasněně pozoroval jednotlivé části jejího těla. „Ty tady nejsi,“ mumlal. „Tys odjela.“

Shelby se kousla do rtu. Znělo to, jako kdyby Justin mluvil s duchem. „Ještě ne,“ řekla něžně.

Posadila se na židli vedle něj a upřeně se dívala na jeho dlouhé štíhlé prsty. „Promiň mi, že jsem takhle utekla. Ale nic jiného mi nezbývalo.“

„To já vím,“ řekl Justin a jeho hlas byl neobyčejně něžný „Já tě z ničeho neviním. Já jsem ti nikdy nedal šanci.“

Zvedl ke rtům skleničku s whisky, ale vtom ucítil, že se hřbetu jeho ruky dotkly Shelbyiny prsty, a pochopil, že tím chce docílit, aby skleničku položil. Dutě se rozesmál.

„Já nenávidím alkohol, řekl jsem ti to vůbec někdy? Ale nestává se tak často, že by člověk přišel o všechno, co miluje.“

Shelby se v očích objevily slzy. Vzala ho za ruku a ukryla ji ve svých dlaních a dívala se na něj pohledem plným lásky.

„Justine, tys mi nikdy neřekl, že mě miluješ,“ šeptala. „Ale já jsem tě nikdy nepřestala milovat a taky nepřestanu. Nikdy jsem nechtěla nic než tebe.“

Shelby cítila, jak se jí Justinova ruka křečovitě chytla, a viděla, jak se mu v černých očích blýská. „Copaks to nechápala beze slov?“ Justin namáhavě oddechoval. „Bože, já bych šel klidně ohněm, kdybys mi o to řekla. Tys pro mě vždycky znamenala celý svět. Miloval jsem tě…“

Shelby se tiskla hlavou k jeho rameni a v tu chvíli nenáviděla přeplněnou letištní halu. Chtěla teď jenom jedno. Vrhnout se mu kolem krku, držet ho v náručí, líbat a říkat mu všechny ty věci, které dosud nestačila.

Justin ji vzal okolo ramen, přitiskl si ji k sobě a zhluboka se nadechl. „Panebože,“ šeptal jí s ústy na jejím čele, „já jsem si myslel, že sis mě vzala, protože jsi nikoho neměla a byla jsi z toho vyděšená.“

„A já si zase myslela, že sis mě vzal, protože ti mě bylo líto,“ vzlykala Shelby, které už tekly slzy proudem po obou tvářích. „A přitom jsem tě celou dobu tolik milovala.“

Justin jí svými dlouhými štíhlými prsty utřel slzy a zadíval se do jejích zvlhlých očí.

„Musíme odtud pryč,“ šeptal. „Postarám se, abys pochopila, co k tobě cítím. Teď už tě nesmím ztratit. Ach Shelby, bez tebe bych umřel,“ řekl Justin zastřeným hlasem a černé oči mu plály, jako by v nich hořel oheň.

A zas tu byly slzy. Shelby vstala a vzala ho za ruku. Justin šel s ní a tiskl ji k sobě dokonce i když platil účet, jako by se od ní na tak dlouhou dobu nedokázal odloučit.

Calhoun je viděl přicházet letištní halou. Vstal, chápavě se usmíval a v ruce držel Shelbyin kufřík.

„Hodím vás oba domů,“ nabízel se. „Mám potom ještě jednání, na kterém bych měl být.“

Jenže ti dva ho téměř nevnímali. Justin byl zjevně úplně mimo a Shelby na něj byla tak nalepená, jako by byla jeho součástí.

Calhoun je usadil v autě dozadu, rozjel se směrem, kde bydleli, a sám pro sebe se lišácky usmíval nad rolí, kterou sehrál v tomhle opětovném setkání. Ti dva ho ale vůbec nevnímali. Měli oči jen jeden pro druhého, a to je dostatečně zaměstnávalo.

Calhoun je vysadil u hlavního schodiště do domu Ballengerových a na zem vedle nich postavil kufřík.

„Volal jsem Abby, když jste byli v restauraci v letištní hale,“ řekl. „Ptala se, jestli byste k nám dneska nechtěli přijít na večeři. Maria jde večer k sestře a Shelby se určitě na vaření necítí.“

„To je od vás moc milé,“ řekl Justin tiše. Poklepal bratrovi po rameni. „Přijdeme rádi, a ještě jednou díky.“

„Ty bys pro mě udělal totéž,“ namítl Calhoun a usmál se. „A vlastně už jsi to udělal. Tys na to zapomněl? Takže se uvidíme v šest. Měj se, Shelby.“

„Díky moc, Calhoune,“ usmála se Shelby.

Justin zvedl kufřík a pomohl Shelby do domu. Maria přilítla jak vítr a už z dálky bylo slyšet, jak se jí z úst valí souvislý proud španělštiny. Justin ji popadl v pase, zvedl ji k sobě do výšky a dal jí na její opálenou tvář pořádnou mlaskavou pusu. A Maria se chichotala, ještě když už zas stála na zemi.

„Ale seňoreV1 kárala ho. Chystala se pryč a byla už slavnostně oblečená. „My teď s Lopezem odjíždíme, ale já jsem musela počkat, abych se ujistila, že je všechno v pořádku. Seňore, a co dnešní večeře?“

„Calhoun nás pozval. Abby navrhla, abychom večeřeli u nich,“ vysvětlovala Shelby a přitom se s Mariou objímala. „Moc děkuju, že jste Abby zavolala. Nikdy vám nezapomenu, co jste pro nás udělala.“

Maria se usmívala od ucha k uchu. „Však vy byste si našla způsob, jak to zařídit, seňora. Já jenom všemu trochu pomohla. A teď už si s Lopezem musíme pospíšit. Vrátíme se až ráno, seňor. Připravím vám velkolepou snídani.“

„Tak to už se těšíme teď. A bůh vás provázej.“

Maria se usmála a vykročila halou ke kuchyni, kde na ni čekal Lopez.

Justin zavedl Shelby do obývacího pokoje, kde pro ně Maria přichystala podnos s kávou a sušenkami. Když se Shelby posadila, nalil kávu. Než jí však šálek podal, sklonil se k ní a políbil ji s úžasnou něhou.

„Miluju tě,“ zašeptal a podíval se jí do očí.

„A vždycky jsem tě miloval, i když jsem nedokázal najít ten správný způsob, jak ti to říct.“

Shelby mu polibek oplatila. „To bylo to jediné, cos měl říkat,“ vydechla. „A já tě taky milovala, Justine. Ale ty ses vždycky tvářil, jako že to není možné. Asi jsi tomu nedokázal uvěřit.“

Justin jí podal kávu, posadil se těsně vedle ní a začal upíjet ze svého šálku. „Tenkrát jsem na tom nebyl finančně zrovna nejlíp a taky jsem nikdy nebyl žádný hezoun,“ vykládal. „A tys měla bohaté zázemí, bylas krásná a byl o tebe zájem.“ Justin se rozesmál. „Pro chlapy typu Wheelora jsem nikdy nemohl představovat opravdovou konkurenci.“

„No vidíš, a pro mě peníze a líbivý zevnějšek nikdy nehrály žádnou významnou roli,“ prohlásila Shelby. „Víš, tys měl pro mě vždycky mnohem důležitější kvality.“ Shelby se mu zadívala zpříma do očí. „Ale to hlavní bylo, že jsem tě vždycky milovala,“ řekla. „Láska nezáleží na tom, jak kdo vypadá nebo jaký má majetek.“

Justin ji sledoval s neskrývanou touhou. „Ne, asi ne. Ale já si tebou nikdy nebyl jistý.“

Shelby se usmála. „A teď?“

„A teď…“ Justin se usmál a rukou, v které neměl šálek, se letmo dotkl její tváře. Pak úsměv z jeho obličeje vyprchal. „Tys byla nešťastná a bylo to kvůli mně. Ublížil jsem ti, ponižoval jsem tě a všechno jenom proto, že jsem ti nevěřil. Ale kdybych byl věděl, co cítíš, tak by bylo po veškerých pochybnostech. Kompletně. Můžeš teď věřit ty mně a odpustit mi, že jsem se k tobě takhle strašně choval?“

„Víš, já tě miluju,“ řekla Shelby prostě. „A na ničem jiném teď nezáleží.“ Zvedla k němu hlavu a dychtivě ho políbila. „Já chápu, proč jsi dělal to, cos dělal, Justine. To můj otec nás rozeštval, my dva jsme za to nemohli a přitom nám to způsobilo takové trápení. Teď ale stačí, že mě miluješ. A na ničem jiném opravdu nezáleží. Miluješ mě a to stačí.“

Justin odložil šálek, Shelbyin položil vedle, přitáhl si Shelby k sobě na klín a hladově se k ní přitisknul.

„Tak rád bych vrátil zpátky těch šest let, jenom kdyby to šlo,“ šeptal zastřeným hlasem. „Udělal bych snad všechno na světě, jen abych ti to vynahradil.“

„Justine… to už se ti podařilo,“ řekla Shelby po krátkém zaváhání. Vzala mu ruku a položila si ji jemně na své ještě ploché bříško. Nechala ji tam a podívala se mu do očí. „Nosím tu pro tebe tvoje miminko.“

Justin to věděl, ale teď, když to slyšel z jejích úst, tak to najednou bylo úplně jiné, než když mu to ze zoufalství řekla Abby. Teď to bylo tak nekonečně dojemné. Zlehka ji pohladil, sehnul se a nesmírně starostlivě ji políbil na ústa.

„Shelby,“ šeptal. A pak ji znovu políbil. „Shelby, ty a miminko…“

„Tebe to nemrzí?“ zašeptala Shelby napůl v legraci.

Justin se na ni usmál a jeho černé oči byly plné nejen lásky ale taky velké pýchy. „Ne, mě nemrzí vůbec nic. A budeme mít kluka nebo holčičku?“

„To je mi jedno, hlavně aby to bylo zdravé miminko.“ Shelby k němu vztáhla ruce a objala ho kolem krku. „A v práci končím, jestli jsem ti to ještě neřekla. Myslím, že Tammy se šéfem budou i beze mě docela šťastní.“

„A já budu zas šťastný s tebou, pokud je to to, co doopravdy chceš,“ řekl Justin a přejel jí ukazovákem po rtech. „Já tě rozhodně nechci o nic připravit. Pokud budeš chtít něco dělat, budu rád. Netrvám na tom, abys byla jenom maminka a manželka.“

„Toho se neboj, nebudu,“ ujistila ho Shelby, „i když to na nějakou dobu bude určitě moje hlavní práce. A pak můžu chodit do nějakého kurzu a nebo někde pracovat jako dobrovolnice. Ale teď, v tuhle chvíli, je pro mě nejdůležitější dítě.“

Justin se usmál.

„Jak už dlouho?“ zašeptal.

„Myslím, že je to přesně šest týdnů,“ taky šeptala. „Příští týden jdu k doktorovi, abych měla jistotu.“

„Takže poprvé, co jsme se milovali,“ vydechl Justin a podíval se jí do očí. „Bylo to tehdy, viď?“

Shelby schovala tvář na jeho hrudi, rozesmála se rozpaky a potom ostýchavě vydechla: „Ano.“

„Jsem pašák,“ drmolil Justin sotva slyšitelně.

Shelby se k němu ještě víc přitiskla. „To jsi, a jaký!“ zašeptala a zvedla k němu hlavu.

Justin se k ní sehnul, zlehka se dotkl svými rty jejích a znovu a znovu si ten nádherný dotyk vychutnával. Shelby se v jeho náruči zcela uvolnila a opájela se pocity, které v ní vyvolával kontakt s jeho laskajícími ústy, vychutnávala blízkost jeho svalnatého těla a cítila se dokonale šťastná. Blaženě vzdechla a ten zvuk, který skončil v jeho ústech, roznítil novou a pro oba ohromující vlnu touhy.

Shelby mu vklouzla rukama do týla, Justin si ji k sobě přitiskl boky a jeho rty přitom začínaly být čím dál lačnější.

Justin ji chtěl. Shelby to poznala a bylo to jiné než kdy předtím. Zasténala, když si uvědomila, že ji miluje a že ona ho taky miluje, a věděla, že tentokrát to bude úplně jiné než kdykoliv předtím. Věděla, že tentokrát to bude nejúžasnější okamžik v jejich společném životě.

„Chceš mě?“ zašeptal Justin se svými rty na jejích. „Protože já tě chci. Tady a teď hned.“

„Poprvé… to bylo taky tady,“ vydechla Shelby a nepatrně sebou trhla, když Justin vsunul ruku mezi ně a začal rozepínat perleťové knoflíčky vpředu na jejích šedých šatech.

„Je to tu vcelku šikovný, tak při ruce,“ kuckal Justin smíchy a zároveň bylo slyšet, jak mu hlas přetéká láskou. „A taky je tu docela příjemný koberec.“

Shelby se mu zadívala do očí. „Celkem dost výstřední.“

„Ale vůbec ne, klasika. Nádherně měkoučký a chlupatý… a nikdo nás tu neuvidí. Ale pro všechny případy…“

Justin vstal a stále ještě s úsměvem na tváři došel až ke dveřím a otočil klíčem v zámku. Cestou zpátky si sundal košili a díval se, jak Shelby přejíždí pohledem po hustém koberci z černých kudrnatých chloupků, který směřoval k pásku jeho džínů. Justin měl rád, když se na něj takhle dívala. Oči jí přitom temněly a jihly.

Justin ji zvedl z pohovky, položil si její dlaně na svou hruď a hladil jimi svoje rozpálené pulsující svaly. „Není to nebezpečné pro miminko?“ zeptal se tiše.

Shelby zavrtěla hlavou a přitiskla se k němu svými rty. „Ne, ty jsi přece něžný. Copak jsi mi někdy ublížil?“

„Vážně ničeho nelituješ, Shelby?“ zeptal se Justin váhavě.

Shelby zvedla hlavu, aby ho mohla políbit na rty. „Ne, ani trochu.“

Justin ji uchopil za boky a přitáhl si ji k sobě a tiskl čím dál pevněji, až mohla jednoznačně cítit jeho mužnou sílu. A její tělo zareagovalo způsobem, který teď už znala, a i Shelby se k němu lačně vinula a dávala nejen tím najevo, jak po něm prahne.

A líbala ho, až najednou cítila, jak mají oba rty celé opuchlé a vláčné, a celého těla se zmocnila známá žhavá a opojná slabost, že ji Justin dokáže tak snadno vzrušit na nejvyšší míru.

Justin ji opatrně položil na koberec a sám si lehnul vedle ní. S nedbalou zručností jí ve vteřině rozepnul poslední knoflíčky šatů a stáhnul to, co měla pod nimi, a pak, když Shelby ucítila jeho rty na svém těle, byly veškeré zábrany ty tam.

Tiskla se svými rty na jeho a utápěla se v jeho vlhkém laskání, zamilovaná do způsobu, jakým ji dokázal hýčkat jenom on. Už od té chvíle, co se milovali poprvé, se intimního styku vůbec nebála. Celé její tělo už vědělo, jaká rozkoš je čeká, a tak se teď namísto obav celé chvělo nedočkavostí.

Justin ji po celé dlouhé minuty pomaloučku vzrušoval a nebyl spokojený, dokud se netřásla od hlavy až k patě vydaná mu kompletně na milost a nemilost. Teprve pak se sám začal svlékat, přitom se pásl pohledem na nádherných křivkách jejího těla a její smetanové pleti, a když konečně odhodil stranou poslední zbytek oblečení, tak se položil na záda vedle ní.

A když se potom nahnul nad Shelby, opřený o svalnaté paže, aby na ní nespočíval celou svojí vahou, tak k němu zvedla svoje oči zahalené mlhou a vychutnávala nádherný dotyk jeho nahé kůže na své, jak se k ní opatrně přiblížil.

Když ucítila, jak se jí poprvé dotknul, zatajila dech a nepatrně sebou trhla, ale Justin se sarkasticky zasmál.

„Teď už by tě to dávno nemělo šokovat,“ šeptal jí těsně na rtech a byl teď ještě blíž. „Jsi přece zkušená vdaná žena.“

„Ale to není šok, to je… rozkoš!“

Justin se začal vlnit a Shelby se ho pevně chytla. Pak zabořila svoji tvář pod Justinovo rameno a znovu zasténala, když pak jeho tělo něžně splynulo s jejím. „Justine!“

„Miluju tě,“ šeptal jí Justin. „Ještě jsem ti nikdy neukázal, jak moc, ale teď to dohoním. Jenom lež hezky klidně, maličká. Dneska tě zavedu do ráje.“

Justin se k ní naklonil, a s ústy těsně u ní začal šeptat sametovým hlasem plynulou španělštinou slovíčka lásky. Slovíčka, která podtrhoval pomalým laskáním a těmi nejněžnějšími dotyky, až z toho rozkoší plakala.

Tentokrát nic nestálo v cestě, žádné bariéry, žádné předsudky ani skryté obavy. Justin se ve svých pohybech zcela přizpůsobil tomu, co si žádalo její tělo, nespěchal a zacházel s ní s nepředstavitelnou něhou. A Shelby někde uprostřed toho pomalu rostoucího plamene slyšela sama sebe křičet a vrhla se spolu s ním do víru, na jehož konci čekalo naplnění.

A chvěla se celá i pak a nedokázala to chvění zastavit. Tiskla se k jeho ramenům a snažila se zklidnit dech a tep, ale i on na tom byl zjevně stejně, takže si nepřipadala tak trapně.

„To nic.“ Justin ji hladil, aby ji ukonejšil, a líbal ji zlehka na tváře. „To nic. To je jen šok z toho, žes spadla zpátky dolů z takové výšky, miláčku,“ vydechl. „Já to taky tak cítím.“

„Takové jako dneska, to ještě nikdy nebylo,“ šeptala Shelby a hlas jí přeskakoval.

Justin zvedl hlavu a podíval se jí do očí. „Ale my jsme se taky nikdy takhle nemilovali,“ řekl. „Ne takhle úplně.“

Shelby se dotkla třesoucími prsty jeho rtů, úplně ztracená, naprosto v jeho moci. „Ale já nechci přestat.“

„Já taky ne,“ šeptal Justin. „A taky nemusíme. Jsme v celém domě sami a nemáme nic jiného na práci. Půjdeme nahoru a přesvědčíme se, jestli jsme schopní překonat to, co jsme právě zažili.“

Justin pomalu vstal, vzal Shelby do náručí a opatrně se s ní rozešel ke dveřím.

„Justine, a co naše oblečení?“ zašeptala Shelby a kývla hlavou ke zmuchlané hromádce šatů, která tvořila jasnou cestičku.

Justin mávnul rukou. Se Shelby na koleně udržoval rovnováhu a přitom odemykal dveře, které předtím zamknul. Otevřel je a s Shelby schoulenou na své zpocené chlupaté hrudi začal stoupat po dlouhém schodišti nahoru. „Bude tady, i až se vrátíme,“ sliboval.

„Ale my nemáme nic na sobě,“ namítla Shelby.

Justin si přeměřil pohledem nádherné růžové tělíčko, které spočívalo v jeho náruči, pohledem plným vlastnické pýchy. „To jsem si všimnul.“

„Ale Maria a Lopez…“

„… se dneska večer nevrátí.“

Justin jí zavřel ústa svými a za okamžik už se k němu tiskla a vychutnávala pocit z dotyku dvou nahých těl.

Milování, pomyslela si, dokud ještě byla schopná uvažovat, je ta nejneuvěřitelnější rozkoš. Vrátila mu vášnivě jeho polibek a v tu chvíli už se s ní zas točil celý svět a veškeré hovory šly stranou.

A po druhé to bylo ještě mnohem delší. Justin ani tentokrát nespěchal. Něžně a pomalounku šeptal, mluvil chvílemi španělsky, učil Shelby znát nová slova a radil jí, když se je sama snažila vyslovovat. A po celou tu dobu se jí dotýkal, laskal ji rukama i pohledem, šeptal jí, co všechno pro něj znamená a jak byl na vrcholu blaha, když se dozvěděl, že spolu čekají dítě. A pak se spolu ocitli v takových výškách, o jakých se jim ani nesnilo, a když se probudili jeden druhému v náručí, byla už skoro tma.

„My jsme usnuli,“ mumlala Shelby.

„Není divu.“ Justin se na ni usmál a když se začervenala, tak se rozesmál nahlas.

„Mám žízeň,“ šeptala Shelby.

„Já taky.“

Justin vstal, líně se protáhnul a zaregistroval, jak si Shelby láskyplně prohlíží jeho nahé tělo.

„Co takhle něco pořádně vychlazeného a s ledem? A k tomu taky něco na zub?“

„To by bylo báječné.“ Shelby se v dece zavrtěla. „A nebuď tam dlouho,“ řekla dychtivě.

Justin se zachechtal. „Určitě to stihnu dřív, než se ti po mně začne stýskat.“

Rozhlédl se kolem sebe, co by si tak přehodil přes sebe, když oblečení nechali dole. Nakonec zašel do koupelny a vrátil se s obrovskou pestrobarevnou plážovou osuškou, která měla uprostřed mamutí zelenou žábu. Byla to Shelbyina ložnice, kam ji předtím donesl, a zjevně tu byl naprostý nedostatek mužského oblečení.

„Kruci ta ale hraje všemi barvami,“ hudroval Justin naoko, díval se na Shelby a zjevně potěšen si uvazoval osušku kolem beder. „Něco normálnějšího sis koupit nemohla, viď?“

Justin významně povytáhl obočí a za Shelbyina chichotání se vydal dolů po schodech.

Naplnil dvě sklenice ledem, nalil do nich slazený čaj z lednice, připravil šunkové sendviče a všechno uspořádal na podnos. Pak vyšel s podnosem v rukou z kuchyně do haly. Když si začal u paty schodiště upravovat osušku, která mu pomalu sjížděla z boků, otevřely se najednou vstupní dveře a v nich stál Calhoun.

Zůstal jako přimražený a jen se díval, jak jeho věčně podmračený, důstojný bratr stojí v hale s rozpustilou žabí osuškou kolem štíhlých boků. Justin nesl plný podnos jídla a pití a vypadal… divně.

„Myslel jsem, že k nám se Shelby přijdete na večeři,“ začal Calhoun.

„Na večeři?“ opakoval po něm Justin.

„Jo, na večeři. Je už skoro sedm. Tys nevolal a když jsem to zkoušel já, tak to vypadalo, jako když máte vyvěšený telefon. Báli jsme se, že se vám třeba něco stalo, tak jsem sem radši zajel.“

Justin udiveně zamrkal. Uvědomil si, že vyvěsil telefon, když nesl Shelby nahoru. Pak sklopil oči a zadíval se na osušku.

„Ehm, ne, nic se neděje. Já, víš, jen jsem se zrovna koupal,“ improvizoval, trochu v rozpacích, že byl přistižen v takové situaci, i když to bylo u něj doma.

Calhoun si všimnul otevřených dveří do obývacího pokoje a cestičky z oblečení.

„V obýváku?“ zavrtěl hlavou. „A odkdy, prosím tě, nosíš dámské šaty?“

Justin se na něj rozzlobeně podíval a bylo vidět, že se mu sevřely čelisti. „Taky jsem přitom třídil oblečení. No a potom jsem dostal hlad.“

„Ale my jsme vás přece pozvali na večeři.“

„Jenže já měl hlad už dřív. Chtěl jsem si jenom něco zakousnout, než se začnu chystat.“

To už byl v tváři úplně brunátný

Calhoun se šklebil od ucha k uchu. „Ve sprše?“

„Říkám, že jsem se chtěl nejdřív najíst,“ trval na svém Justin umanutě.

„A kde je Shelby?“ vyzvídal Calhoun.

Justin si odkašlal. „Nahoře. Byla unavená.“

A přesně v tu chvíli se shora ozval hlas. „Justine, vrátíš se vůbec ještě někdy?“ naříkala Shelby. „Jsem tu tak sama. Je mi smutno.“

Justinova tvář ještě víc zbrunátněla. „Hned jsem u tebe!“ zavolal chvatně. Pak upřel oči na Calhouna. „Taky se sprchuje, víš?“

Calhoun měl co dělat, aby se nerozchechtal. Chápavě se usmál na svého staršího bratra a otočil se na podpatku.

„Tak hele, až posvačíte ve sprše a roztřídíte oblečení, tak se u nás zastavte a my vás nakrmíme, jo?“ Pak ještě mrkl na osušku a dodal: „A radši si nejdřív vem slipy. Přece nechceš, aby z tebe měla Abby šok. A jen tak mezi námi, Justine, panebože, proč zrovna žába?“

„Nenašel jsem nic jinýho než tuhle zatracenou věc, a vůbec, co je tobě do toho?“ obořil se na Calhouna Justin.

„Ale no tak, řekl bych, že ti to docela sluší,“ pitvořil se Calhoun. „Já mám žáby celkem rád.“

„Zapomněli jsme, že je tolik hodin,“ začal Justin vážně. „Budeme u vás tak za půl hodiny, jestli vám to vyhovuje.“

„Hlavně se nehoňte.“ Calhoun se chápavě usmíval. „A jestli ti připadá, že na koberci v obyvaku je to prima, tak bys to měl zkusit taky ve vaně s vířivkou,“ dodal polohlasně a pak bleskem vystřelil ze dveří, protože Justin zjevně kolísal mezi vlastním šokem a neodolatelnou chutí mladšího bratra na místě zavraždit.

Justin, jehož důstojnost poněkud utrpěla, vyšel po schodech nahoru a položil plný podnos na stolek vedle postele.

„Ledový čaj! Jsem už úplně vyprahlá,“ smála se Shelby, vzala z podnosu sklenici a žíznivě se napila. „Slyšela jsem nějaké hlasy.“

„Calhoun se přijel podívat, co je s námi,“ bručel Justin. „Byli jsme k nim pozvaní na večeři, vzpomínáš si?“

„Úplně jsem na to zapomněla,“ přiznala se Shelby.

„Já taky. Myslím, že do půl hodiny můžeme vyrazit. Chceš i tak něco k jídlu?“

„A víš co, necháme si chlebíčky, až se vrátíme. Až se oblíknu, tak je zabalím a dám do ledničky.“ Shelby se podívala láskyplně na manžela. „Calhoun a Abby jsou taky manželé,“ připomínala Justinovi. „Na tom snad není nic tak šokujícího, když tě někdo přistihne, žes strávil odpoledne v posteli se svojí vlastní ženou, ne?“

Justin se zavrtěl.

„Ne, ale není mi to příjemné,“ dodal plaše. „Šest let celibátu asi přeci jen udělá z muže trochu tajnůstkáře.“

„Šest let.“

Shelby k němu vztáhla ruce, objala ho a neuvěřitelně něžně políbila na rty. „Já myslela, že jsi kvůli mně tak zahořknul, žes nechtěl spát už s žádnou jinou. Jenomže ono to tak vůbec nebylo, že ne, Justine?“ řekla tiše.

Justin ji vzal za ruku a přitisknul si ji na rty.

„Já nechtěl žádnou jinou,“ řekl s povzdechem. „Tolik jsem tě miloval. Bylo to buď a nebo, ty, nebo žádná.“

Shelby se musela kousnout do rtu, aby jí nevyhrkly do očí slzy.

„Se mnou to bylo totéž. Tak strašně jsem se snažila tě chránit,“ šeptala.

„A já dělal vlastně to samé pro tebe, když jsme se brali. A oba jsem byli ochotní udělat cokoliv, viď?“

„Ale to už je pryč.“ Shelby se usmála. „Teď budeme využívat svoje pečovatelské a ochraňující schopnosti pro naše dítě.“

„Tak to je určitě dobrý nápad.“

Justin se k Shelby sehnul a políbil ji. „Asi bychom se měli oblíknout a zajít na návštěvu k příbuzným, maminko,“ šeptal. „Než si pro nás přijedou až sem.“

„To bylo od Abby moc hezké, že nás pozvala.“

„Ano. Doufám, že budeš spokojená i s tím, co bude následovat,“ dodal Justin. „Jak znám Calhouna, tak to bude taková ta jeho oťukávací večeře. Bude se určitě ze všech sil snažit vytáhnout z nás co nejvíc.“

Shelby se rozesmála a schovala tvář na jeho prsou. „Miluju tě.“

„Já tě, zlato, taky moc miluju.“

Justin, stále ještě s žabí osuškou kolem beder, se narovnal a vážně se na Shelby zadíval.

„Shelby, byla bys mi řekla o dítěti, kdyby mě Calhoun nedovezl na letiště včas?“

Shelby přikývla.

„Měls na to právo. A já tě nechtěla nadobro opustit, Justine. Potřebovala jsem jen trochu času, abych si všechno mohla promyslet. Já bych se byla vrátila. Já už bez tebe nedokážu žít.“ Lačně se na něj zadívala. „A co ty, přijel by sis pro mě?“

„To víš, že ano.“ Justin se zasmál. „Už jsem si představoval, jak mi bude trvat hezkých pár měsíců, než celé město pročesám, abych si tě našel, ale zastavit mě to nemohlo. Bylo mi mizerně při představě, co všechno jsem ti říkal a jak nemožně jsem se choval. Ale najít jsem tě chtěl proto, že tě tak strašně miluju, drahoušku, ne kvůli pocitu viny.“

„Ano, teď už to vím.“

Shelby si vzdychla. Měla pocit, že je tak plná lásky k Justinovi, že snad každou chvíli exploduje.

„Ale teď mám hlad, že bych snad snědla i celého koně.“

„Zavolám Abby, aby ti jednoho uvařila. Tak honem, ženská, vstaň a něco na sebe hoď. Já taky umírám hlady.“

„Na mě se nedívej. To byl tvůj nápad, že jíst nebudeme.“

Shelby vstala z postele, Justin se k ní vrhnul a přitiskl ji k sobě, oči plné něhy.

„Jasně, že byl. Já mívám čas od času všelijaké nápady.“ Justin ji vášnivě políbil. „Nebude ti to vadit?“

Shelby se mu pověsila kolem krku a celá se k němu přivinula. „Ani v nejmenším.“

Venku už nebe zase o trošičku potemnělo a pár mil dolů po silnici začala Abby naposled znovu ohřívat maso a zeleninu v oblíbené irské omáčce. Snažila se předtím vysvětlit Calhounovi, že šampaňské se k tak prostému jídlu nehodí, ale on měl tolik práce s jeho vychlazením, že vůbec neposlouchal.

Abby tedy nakonec rezignovala a přinesla nejlepší skleničky na sekt. A možná, že má Calhoun pravdu, pomyslela si. Dneska je ten správný večer na oslavu.