Diana Palmer

Long, Tall Texans 05. Nedokončený koncert

PRVNÍ KAPITOLA

Arabelle se zdálo, že pluje na zvlášť rychlém obláčku vysoko nad zemí a unáší ji vítr. Spokojeně něco zamumlala a zabořila se do načechrané bělostné nicoty.

V tu chvíli pocítila pronikavou bolest, která s každou ubíhající vteřinou narůstala. V ruce jí začalo pravidelně tepat.

„Ne!“ vykřikla a otevřela oči.

Ležela na studeném stole a krásné šedé šaty měla postříkané krví. Všechno ji bolelo a cítila šrámy po celém těle. Nějaký muž v bílé vestě jí svítil do očí. Zasténala.

„Otřes mozku,“ zabručel, „pár odřenin a pohmožděnin. Zlomenina zápěstí, jeden sval skoro přetržený Zjistěte krevní skupinu, změřte jí tlak a připravte ji na chirurgický zákrok. Odvezeme ji na operační sál.“

„Ano, doktore.“

„Tak co?“ ozval se nevlídný hlas. Byl důvěrně známý, ale jejímu otci nepatřil.

„Bude v pořádku,“ odpověděl doktor trpělivě. „Mohl byste teď prosím jít ven a posadit se tam, pane Hardemane? I když chápu vaše obavy –“ a to je jen velmi zdrženlivé označení, pomyslel si v duchu, „– prospějete jí víc, když nás necháte pracovat.“

Ethan! Ten hlas patří Ethanoví!

Arabelle se podařilo mírně natočit hlavu. Ano, je to Ethan Hardeman.

Vypadá, jako by ho právě vytáhli z postele, pomyslela si.

Černé vlasy měl rozcuchané, očividně si je jen tak narychlo prohrábl prsty. Jeho ostře řezaný, štíhlý obličej byl vážný, a šedé oči potemněly starostí natolik, že působily skoro černě.

Bílou košili měl napůl rozepnutou, jako by ji na sebe hodil v chvatu, a přes ni tmavé sako. Divže nerozmačkal krempu světlého kovbojského klobouku, který držel v ruce.

„Bello,“ vydechl, když spatřil její bledý, pohmožděný obličej.

„Ethane,“ podařilo se jí chraplavě zašeptat. „Ach Ethane, moje ruka!“

I přes lékařovy protesty k ní přistoupil.

Tvářil se zachmuřeně. Natáhl paži a pohladil ji po tváři.

„Hroznější mě vyděsila!“ zašeptal. Roztřesenými prsty jí odhrnul dlouhé hnědé vlasy z čela. Oči se jí horečnatě leskly.

„Co otec?“ vydechla s obavami, protože to on řídil při havárii jejich auto.

„Převezli ho vrtulníkem do Dallasu. Poranil si oči a tam na to mají oční specialisty. Jinak je v pořádku. Nemůže se ale o tebe postarat, a proto mi z nemocnice zavolal.“

Chladně se usmál. „Bůh ví, že to pro něj bylo těžké rozhodování.“

Měla příliš velké bolesti, než aby si všímala skrytého významu jeho slov.

„A… moje ruka?“ hlesla.

Narovnal se.

„O tom si s tebou promluví později. Ráno za tebou přijde Mary a ostatní. Zůstanu tu s tebou, dokud nebudeš mít po operaci.“

Zdravou rukou ho chytila za paži. Cítila, jak se jeho pevné svaly napjaly

„Vysvětli jim… jak je pro mě ruka důležitá,“ zaprosila tiše.

„Chápou to. Udělají, co je v jejich silách.“

Jemně jí přejel ukazováčkem přes suché rozpraskané rty.

„Nenechám tě tu samotnou,“ zašeptal. „Zůstanu tady.“

Popadla ho za zápěstí. Vnímala jeho sílu a čerpala z ní útěchu.

„Ethane,“ vydechla, protože bolest zesílila, „pamatuješ se na tu tůň…?“

Jeho rysy se napjaly.

Zkřivila obličej bolestí a vší silou se pokusila potlačit zasténání.

Trhl sebou. „Proboha, nemůžete jí něco dát?“ obořil se na lékaře, jako by trpěl sám.

Ten konečně pochopil, že tento vysoký, rozčilený muž, který před necelými deseti minutami vtrhl na jednotku intenzivní péče, není jen mrzutý.

Pohled na jeho tvrdé rysy, zatímco držel ženu za ruku, mluvil sám za sebe.

„Něco jí píchnu,“ slíbil. „Jste blízký příbuzný? Snad manžel?“

Ethan na něj upřel stříbřité oči. „Ne, nejsem příbuzný. Arabella je koncertní pianistka na vrcholu kariéry. Žije s otcem, který jí nikdy nedovolil, aby se vdala.“

Lékař neměl čas na rozhovor. Nechal Ethana se zdravotní sestrou a zmizel na operačním sále.

Za několik hodin se Arabella začala na samostatném pokoji probouzet z narkózy.

Ethan stál vedle ní a nevrle zíral z okna na pastelově zbarvenou rozednívající se oblohu. Stále se nepřevlékl z obleku, který měl na sobě předchozí večer.

Arabella měla na sobě nemocniční košili s květinovým vzorem a cítila se tak, jak pravděpodobně i vypadala – slabá a unavená.

„Ethane,“ zašeptala.

Okamžitě se obrátil a vykročil k posteli. V obličeji byl bílý jako stěna.

„Jak ti je?“ zeptal se.

„Jsem unavená a všechno mě bolí,“ zamumlala a pokusila se pousmát.

Připadal jí stejně nepřístupný jako kdysi, když byli mladí. Teď jí bylo skoro třiadvacet a Ethanoví třicet, ale vždycky byl mnohem zralejší než ona.

Teď, když stál vedle jejího lůžka, bylo těžké vybavit si muka posledních čtyř let. Při pohledu na jeho obličej se jí hlava zaplnila vzpomínkami.

Před čtyřmi lety se do Ethana zamilovala, ale on se oženil s Miriam. Krátce po svatbě se s manželkou rozešel a zažádal o rozvod, ale Miriam se jeho snaze zuby nehty bránila. Až letos svůj boj konečně vzdala. Rozvodové řízení skončilo před třemi měsíci.

Ethan mistrně skrýval vlastní pocity, ale hluboké vrásky v jeho obličeji vyhlížely dost výmluvně. Miriam mu nesmírně ublížila.

Tehdy se ho před ní Arabella snažila varovat, ale pohádali se a Ethan Arabellu s chladnou krutostí vyhostil ze svého života.

Přesto se s ním vídala, protože jeho švagrová byla její nejlepší přítelkyně, a tudíž se občasným návštěvám nemohla vyhnout.

Ethan se k ní choval zdrženlivě a nepřístupně. Až do včerejšího večera.

„Měl jsi mě tehdy s Miriam poslechnout,“ poznamenala nejisté.

„Nebudeme se bavit o mojí bývalé manželce,“ zarazil ji stroze. „Až tě pustí, odvezu tě k sobě domů. Matka s Mary se o tebe postarají a rády ti budou dělat společnost.“

„Jak je otci?“

„Zatím nic nového nevím, ale později mu zavolám. Teď se potřebuj u nasnídat a převléknout. Vrátím se hned, jakmile doma obhlídnu ranč a rozdám svým mužům instrukce. Máme plno práce s naháněním dobytka, protože sezona zrovna vrcholí.“

„Připravuju tě o čas,“ vzdychla. „Mrzí mě to, Ethane. To si mohl táta ušetřit.“

Ignoroval tu poznámku. „Měla jsi s sebou v autě něco na převlečení?“

Zavrtěla hlavou, ale okamžitě s tím přestala, protože i ten mírný pohyb bolel jako čert. Natáhla zdravou ruku a odhrnula si moře vlnitých tmavých vlasů z obličeje.

„Moje šaty zůstaly v bytě v Houstonu.“

„Kde máš klíče?“

„V kabelce. Měla by tu někde být,“ zamumlala ospale a unaveně se rozhlédla.

Prohledal skříňku na druhé straně pokoje a našel její draze vyhlížející koženou kabelku. Donesl ji k posteli, jako by držel jedovatého hada.

„Kde přesně?“

Navzdory sedativům a narůstající bolesti na něj pobaveně pohlédla.

„V té kapsičce na zip,“ vypravila ze sebe.

Vytáhl svazek klíčů a Arabella ukázala na ten pravý. S očividnou úlevou kabelku odložil.

„Nechápu, proč ženské nemůžou používat kapsy, jako to dělají chlapi.“

„Protože věci, které nosíme, se do kapes nevejdou,“ odůvodnila. Opět položila hlavu na polštář a zvědavě se na něj zadívala. „Vypadáš hrozně.“

Neusmál se. Skoro to nedělal, kromě těch několika magických dní, kdy jí bylo osmnáct. Ještě předtím, než na něj Miriam vztáhla své krásné ruce.

„Moc jsem se nevyspal,“ utrousil.

Mátožně se usmála. „Ne vrč na mě. Minulý měsíc mi psala Coreen z Los Angeles. Zmínila se, že v dnešní době neumíš žít.“

„Matka byla vždycky přesvědčená, že vůbec neumím žít,“ opravil ji.

„Prý jsi jí tak připadal celé tři měsíce po rozvodu,“ poznamenala. „Proč vlastně nakonec Miriam ustoupila? Chtěla přece zůstat tvou manželkou i přesto, že spolu už dávno nežijete.“

„Jak to mám vědět?“ zabručel a odvrátil se.

Viděla, jak se při pouhé zmínce manželčina jména uzavřel, a srdce jí ztěžklo.

Ethanovo manželství ji od začátku ničilo. Bylo nečekané, a když se o něm dozvěděla, zdrtilo ji to a srovnalo se zemí všechny její naděje.

Vždycky měla za to, že o ni Ethan stojí. V osmnácti pro něj byla moc mladá, ale tehdy u tůně si byla jistá, že ho to k ní táhne víc než jen fyzicky.

Možná si ale dělala klamné iluze. Ať už k ní cítil cokoli, okamžitě po tom nádherném dni se začal točit kolem Miriam a za dva měsíce si ji vzal.

Arabella tuhle ztrátu hořce oplakala. Byl první muž v jejím životě, který pro ni byl ve všech směrech důležitý – kromě toho nejdůvěrnějšího.

Stále čekala na první zkušenost, jako by věřila, že se do ní Ethan nakonec přece jen zamiluje.

Skoro se nahlas rozesmála.

Ethan mě nikdy nemiloval, ušklíbla se v duchu. Měl rád Miriam, která přišla na ranč točit reklamu. A já jen přihlížela, co se kolem mě děje, a pozorovala, jak Ethan podléhá kouzlu zelenooké, rusovlasé modelky s vyumělkovanou krásou.

Arabella nebyla tak sebejistá a zkušená jako Miriam. Kromě toho nedokázala muže provokovat. Miriam si Ethana snadno obtočila kolem prstu.

Lidé říkali, že Ethan kvůli tomu manželství začal nenávidět ženy, a Arabella o tom nepochybovala.

Nikdy nebyl žádný donchuán, choval se velmi vážně a klidně. Nebylo v něm nic bezstarostného ani lehkovážného. Cítil zodpovědnost ke své rodině a Arabella si ho odmalička pamatovala jako mlče nlivého, drsného muže, který velel ostatním jako generál a vypadal na svůj věk dvakrát starší. Tehdy sotva odrostl z puberty.

Ethan ji pozoroval, ale jakmile k němu sklouzla pohledem, okamžitě s podrobnou prohlídkou přestal.

„Pošlu někoho do tvého houstonského bytu, aby ti přinesl věci.“

„Díky.“

Nebude mi vyprávět o svém manželství s Miriam, usoudila v duchu. Nic jiného jsem ani nečekala.

Zhluboka se nadechla a pokusila se zvednout ruku. Byla těžká a bezvládná.

Pohlédla dolů a zjistila, že ji má v sádře. Pokožku pod ní měla zbarvenou červenou dezinfekcí, která ostře kontrastovala s bledou pletí.

Dolehla na ni hrozivá skutečnost a Arabella se před ní stáhla tím, že zavřela oči.

„Museli ti srovnat kosti,“ poznamenal Ethan. „Doktor říkal, že ti sádru sundají za šest týdnů a pak budeš moct ruku znovu používat.“

Používat ano. Ale budu schopná hrát jako předtím? letělo jí hlavou. Jak dlouho potrvá, než zase získám bývalou zručnost, a pokud to nedokážu, jak uživím sebe a otce? Jsme na mojí kariéře finančně závislí.

Zmocnila se jí panika. Otec trpěl srdeční slabostí. Věděla to, protože ji proti ní v dětství často zneužíval, když nechtěla studovat a donekonečna cvičit. Tehdy nenáviděla hodiny dřiny, které jí znemožňovaly vyjít si někam s kamarádkou Mary, Ethanovou sestrou Jan i jeho bratrem Mattem, jehož si Mary později vzala. Neznala nic jiného než místo u klavíru.

Byl div, že otec po té havárii zavolal Ethanoví.

Od chvíle, co Arabella dospěla v mladou ženu, se otec snažil, aby se Ethan nedostal do její blízkosti. Nikdy ho neměl rád.

Arabella ty třenice nechápala, protože Ethan se o ni nikdy vážně nezajímal. Teprve toho dne, kdy se spolu šli koupat do zátoky, se věci daly do pohybu.

Možná až příliš rychle.

Arabella se s tím nikomu nesvěřila, takže o tom její otec nevěděl. Bylo to její báječné a jedinečné tajemství. Její a Ethanovo.

Silou vůle se vrátila myšlenkami k přítomnosti. Teď si nemůže dovolit žádnou sentimentalitu. V životě už zažila dost komplikací, než aby si koledovala o další.

Matně si vybavovala, že se dnes Ethanoví zmínila o dni, kdy spolu šli plavat. Doufala však, že měl příliš starostí, než aby té poznámce věnoval pozornost. Nechtěla mu prozradit, jak je pro ni ta vzpomínka vzácná.

„Říkal jsi, že budu bydlet u tebe,“ začala váhavě a horečně se snažila přimět mozek k činnosti. „Jak se na to ale bude tvářit můj otec?“

„Pravděpodobně zůstane u strýce v Dallasu,“ odpověděl úsečně.

„Nebude chtít, abych od něj byla tak daleko,“ namítla tvrdošíjně.

„Ne, to nebude.“ Povytáhl jí přikrývku k bradě. „Snaž se usnout. Musíš dovolit lékům, aby začaly působit.“

Upírala na něj doširoka rozevřené zelené oči.

„Nechceš, abych u tebe zůstala,“ obvinila ho chraplavě. „Nikdy jsi to nechtěl. Když jsme se před lety pohádali kvůli Miriam, řekl jsi, že je se mnou těžká práce a že už mě nikdy nechceš vidět!“

Trhl sebou. „Snaž se usnout,“ opakoval.

Střídavě upadala do bezvědomí a znovu se z něj probírala, aniž si uvědomovala zmučený výraz na zachmuřeném obličeji nad sebou.

Zavřela oči. „Ano. Chci spát…“

Ta slova jí připadala velmi vzdálená. Omamné léky konečně zabraly a Arabella usnula.

Sny se jí zaplnily vzpomínkami na staré časy, kdy vyrůstala s Mary, Mattem a milovaným, zamlklým a zcela nedosažitelným Ethanem. I když se tehdy snažila jednat na svůj věk co nejdospěleji, nikdy v ní neviděl ženu.

Arabella ho odmalička milovala, ale poněvadž její lásku neopětoval, obrátila svou pozornost jinam. Hudba pro ni znamenala únik. Hrála mistrovské skladby, do nichž vkládala veškeré city, které Ethan odmítal.

Právě ono zanícení a touha odstartovaly její kariéru v hudebním světě. V jednadvaceti zvítězila v mezinárodní soutěži, v níž získala kromě ocenění i obrovskou finanční sumu. Následoval podpis smlouvy k nahrání prvního hudebního nosiče.

Klavíristé vážné hudby si nikdy valně nevydělávali, ale jakmile Arabella zkusila interpretovat některé populární skladby, posluchači o ni rychle projevili zájem. Její nahrávky se dobře prodávaly a vydavatelé žádali stále o další.

Honoráře rostly, stejně jako sláva.

Otec ji tlačil k tomu, aby jezdila po vystoupeních a turné. Protože ale byla od přírody plachá, představa přeplněných sálů se jí příčila. Snažila se protestovat, ale otec ji celý život ovládal a ona neměla sílu s ním bojovat.

Je neuvěřitelné, říkala si v duchu, že se dokážu beze strachu postavit Ethanoví i většině dalších lidí. S otcem je to ale úplně jiné.

Milovala ho a po matčině smrti se stal tou nejdůležitější osobou v jejím životě. Nemohla ho ranit tím, že odmítne jeho rady týkající se hudební kariéry.

Ethan nenáviděl, že na ni má otec takový vliv, ale nikdy ji nepřesvědčoval, aby se z něj pokusila vymanit.

Během let, kdy vyrůstala v Jacobsvillu, se k ní Ethan choval jako ochranitelský, ale odměřený starší bratr. V den, kdy ji vzal plavat k zátoce, se však všechno změnilo.

Tehdy už byla Miriam na ranči a fotila pro módní časopis šaty ve stylu starého Západu. Ethan si jí skoro nevšiml, ale po dni, kdy se začal s Arabellou líbat u vody, začal Miriam nadbíhat.

Zanedlouho Arabella zaslechla, jak se Miriam chlubí další modelce, že má Hardemanovo bohatství v kapse a hodlá s Ethanem vyměnit své tělo za život v přepychu.

Arabella nesnesla pomyšlení, že se s mužem, kterého miluje, má jednat jako s onucí. Proto za ním zašla a pokusila se mu vysvětlit, co slyšela.

Nevěřil jí. Obvinil ji, že na Miriam žárlí, ranil ji krutými poznámkami o jejím věku, nezkušenosti a naivitě, a pak ji vyhodil z ranče. Zničeně utekla, pryč ze státu a zpátky do hudební školy.

Zvláštní, že teď o ni bude Ethan pečovat. Za celý život nebyla v nemocnici, poprvé není zdravá.

Nečekala, že se s ní bude Ethan obtěžovat, navzdory žádosti jejího otce. Od svatby s Miriam ji okatě přehlížel a pokaždé, když přišla navštívit Mary a Coreen, se v tichosti vytratil.

Mary s Mattem žili s matkou Coreen v rozlehlém domě, který odjakživa patřil Hardemanově rodině. Když Arabella občas přišla za kamarádkou Mary, aby spolu strávily odpoledne, Coreen ji vždy vítala jako členku rodiny.

Ethan se k ní ale choval chladně a nepřístupně a sotva s ní promluvil.

Arabella od něj víc nečekala. Kdysi jí dal jasně najevo svůj názor, když krátce po jejich schůzce oznámil své zasnoubení s Miriam.

Ta zpráva všechny šokovala, dokonce i jeho matku, a uspěchaná svatba se stala zdrojem klepů po mnoho měsíců. Ukázalo se však, že Miriam není těhotná, takže si ji vzal očividně z lásky.

Pokud ano, netrvala ale dlouho. Za šest měsíců si Miriam sbalila kufry a Ethana opustila.

Arabella se nikdy nedozvěděla, proč se Miriam odmítla rozvést, ani proč utekla od muže, kterého si teprve nedávno vzala. Byla to jedna z věcí, s nimiž se Ethan nikdy nikomu nesvěřil.

Začala ji zmáhat únava. Chvíli statečně vzdorovala, ale nakonec s povzdechem podlehla a uvolněně položila hlavu na polštář.

Pomalu odplouvala do spánku a všechny starosti i zármutek nechala za sebou.

DRUHÁ KAPITOLA

Když se Arabella znovu probudila, byl den. Ruka v bílé sádře jí nepříjemně pulzovala.

Otevřela oči a zmatenýma očima přejížděla po bílém nemocničním stropě. Chvíli jí trvalo, než si uvědomila, kde vlastně je.

Zatnula zuby.

Vzpomínka na nehodu se vrátila v plné síle. Živě si vybavila ránu, tříštění rozbitého skla, vlastní křik a pak bezvědomí.

Nevinila z té nehody otce, protože jí nemohl nijak zabránit. Před očima opět viděla kluzkou vozovku, pak nějaké auto v protisměru a vzápětí prudký náraz, který je odmrštil na chodník a do telefonního sloupu.

Aspoň že jsme to přežili, blesklo jí hlavou. I když mám pochroumanou ruku. Jak se ale otec smíří s tím, že moje kariéra možná skončila?

Nesmím si tu možnost připouštět, přesvědčovala se. Musím být optimistka.

Opožděně uvažovala, co se asi stalo s jejich autem. Z Corpus Christi, kde hrála na charitativním koncertě, mířili do Jacobsvillu.

Otec se jí nezmínil, proč jedou právě tam. Domnívala se, že si tam mají krátce odpočinout, aby si zpestřili zpáteční cestu.

Tehdy ji napadlo, že možná znovu uvidí Ethana, a srdce se jí divoce rozbušilo. Ani v těch nejbujnějších snech ji však nenapadlo, že se s ním setká za těchto okolností.

K autonehodě došlo nedaleko Jacobsvillu, a proto je přirozeně odvezli do tamější nemocnice. Otce transportovali vrtulníkem do Dallasu, odkud zavolal Ethanoví.

Ale proč?

Nenapadal ji důvod, proč by žádal o pomoc muže, kterého v blízkosti své dcery tak nerad viděl.

Nepřiblížila se k vyřešení té záhady, ani co by se za nehet vešlo, když se otevřely dveře.

Vstoupil Ethan a v ruce nesl šálek černé kávy. Tvářil se, jako by se v životě neusmál.

Sířil kolem sebe tajemnou atmosféru, která ji zaujala od první chvíle, co ho poznala. Byl stejně osobitý jako jeho jméno.

Věděla, jak k němu přišel. Jeho matka Coreen, nadšená obdivovatelka Johna Waynea, milovala film Zlatokopové, který vznikl ještě před tím, než se Ethan narodil. Když potom otěhotněla, nenapadlo ji pro prvorozeného syna lepší jméno než to, které měl ve filmu John Wayne.

A tak přišel na svět Ethan Hardeman. Měl ještě prostřední jméno John, ale to vědělo jen několik nejbližších příbuzných.

Arabella ho ráda pozorovala. Postavou připomínal jezdce rodea – měl silná ramena a hruď, zužující se ke štíhlým bokům, ploché břicho a dlouhé, svalnaté nohy.

Ani obličej nevypadal špatně. Byl protáhlý a štíhlý a zářily v něm hluboce posazené, sytě šedé oči, které někdy působily stříbřitým dojmem a jindy zas v sobě nesly slabý náznak modři.

Měl tmavé, krátké vlasy, rovný nos, smyslná ústa, vysoké lícní kosti a mírně vyčnívající bradu. Štíhlé ruce končily dlouhými prsty a úhledně upravenými nehty.

Bezmocně – jako vždy – na něj zírala. Od modré kostkované košile k šedým džínsům a černým botám byl dokonale oblečený, na kovboje možná až příliš elegantně. Nebyl to ale obyčejný honec krav, byl šéf.

„Vypadáš příšerně,“ poznamenal a její romantické sny se okamžitě rozplynuly.

„Díky,“ utrousila s náznakem staré kuráže. „Přesně takovou lichotku jsem potřebovala.“

„Zlepší se to, neboj. Chce to jen čas.“

Mluvil klidným tónem jako vždycky. Posadil se na dřevěnou židli vedle postele, která pod jeho vahou zaskřípala, jako by se snažila protestovat, a opřel se zády o opěradlo. Natáhl nohy a přehodil je přes sebe.

Usrkl kávu. „Máma a Mary za tebou přijdou později. Co dělá ruka?“

„Bolí,“ odpověděla prostě a zdravými prsty si odhrnula vlasy z obličeje.

V hlavě jí zněly Bachovy sonáty a preludia zurčela jako klokotající potůček mezi zvlněnými pahorky.

Zase ta hudba. Dávala jí smysl života, přiměla ji dýchat. Arabella se nedokázala smířit s pomyšlením, že ji možná ztratí.

„Dali ti něco na uklidnění?“

„Jo, před pár minutami. Jsem trochu ospalá, ale nebolí to tolik jako předtím,“ ujistila ho.

Jakmile Ethan vešel, už viděla, jak sanitářka peláší pro deku. Pověst si tu získal dost rychle, ušklíbla se v duchu. Vůbec netoužila, aby kvůli ní vynadal ještě někomu dalšímu z personálu.

Pousmál se.

„Nechci dělat potíže. Jen se potřebuju ujistit, že tu s tebou jednají jaksepatří.“

„To by se mělo se zaměstnanci taky,“ utrousila suše. „Už jsem slyšela, že pokud mě brzy nepropustí, nejmíň dva doktoři uvažují o výpovědi.“

Konečně vypadal, že ho trochu vyvedla z míry. „Chci se jen postarat, abys měla tu nejlepší možnou péči.“

„To mám, neboj.“ Odvrátila oči. „A taky jednoho nepřítele vedle druhého.“ Ztuhl. „Já nejsem tvůj nepřítel.“

„Ne? Před všemi těmi lety jsme se nerozešli zrovna přátelsky.“

S povzdechem položila hlavu na polštář.

„Mrzí mě, že to mezi tebou a Miriam nefungovalo, Ethane,“ zašeptala. „Doufám, že to nebylo kvůli tomu, co jsem ti řekla…“

„To už je dávná historie,“ přerušil ji odměřeně. „Pusť to z hlavy.“

„Fajn.“ Jeho ponurý výraz ji zastrašil. Neměla odvahu pokračovat.

Usrkával kávu a očima se zamyšleně toulal po jejím štíhlém těle.

„Zhubla jsi. Potřebuješ odpočívat.“

„Dlouho jsem si nemohla takový přepych dopřát,“ odpověděla bezvýrazně. „Teprve letos jsme se rozhodli, že si vezmeme dovolenou.“

„Tvůj otec si mohl najít práci a trochu ti pomoct,“ poznamenal chladně.

„Nemáš právo plést se mi do života, Ethane.“ Upřeně se na něj zadívala. „Přišel jsi o něj už před lety.“

Napjal svaly v obličeji, ale pohledem nezakolísal. „Vím lip než ty, co všechno jsem ztratil.“ Lokl si kávy.

„Máma s Mary pro tebe chystají pokoj pro hosty. Matt odjel do Montany prodávat dobytek, a tak bude Mary ráda, že má společnost.“

„Nebude tvojí matce vadit, že mě bude mít na krku? Určitě i tak neví, kam dřív skočit.“

„Má tě moc ráda. Bylo to tak odjakživa a ty to dobře víš, takže nemá smysl něco předstírat.“

„Tvoje matka je moc milá.“

„A já snad ne?“ Zkoumal její výraz. „Jen jsem se nikdy nesnažil vyhrát soutěž v popularitě, jestli máš na mysli tohle.“

Posunula hlavu na polštáři. „Jsi moc nedůtklivý, Ethane. Nehledám způsob, jak tě urazit. Jsem ti moc vděčná za to, co děláš.“

Dopil kávu. Na okamžik se setkal s jejíma očima, ale okamžitě zas uhnul.

„Nečekám od tebe žádnou vděčnost,“ utrousil.

To je pravda, pomyslela si. Vděčnost ani nic jiného – a lásku ze všeho nejmíň.

Sklopila oči k ruce v sádře. „Volal jsi do nemocnice v Dallasu, jak je tátovi?“

„Ráno jsem mluvil s tvým strýcem. Dneska tvého otce vyšetří oční specialista, ale jsou prý mnohem optimističtější než včera večer.“

„Ptal se na mě?“

„Samozřejmě,“ přikývl Ethan podrážděně. „Řekli mu o tvé ruce.“ Strnula. „A?“

„Pak prý už mlčel.“ Ethan se ponuře usmál. „Cos čekala? Tvoje ruce jsou zlatý důl. Na okamžik mu před očima vytanula pochmurná budoucnost, v níž si bude muset znovu najít práci, aby měl vůbec z čeho žít. Domnívám se, že se topí v sebelítosti.“

„Že se nestydíš,“ vyštěkla.

Upřeně na ni zíral. „Znám tvého otce, a ty taky. Přesto ho celý život chráníš. Co kdybys pro změnu začala žít podle svého?“

„Jsem spokojená,“ zamumlala.

Mlčky ji probodával pohledem.

V místnosti se najednou rozhostilo ticho. Slyšeli vzdálené hučení aut, projíždějících po nedaleké silnici do Jacobsvillu.

„Vzpomínáš, na co ses mě včera zeptala, když tě sem přivezli?“

Zavrtěla hlavou.

„Ne. Kvůli bolesti jsem nevěděla o světě,“ zalhala a odvrátila oči.

„Ptala ses, jestli si pamatuju na tu tůň.“

Rozhořely se jí tváře. V dlani sevřela látku nemocniční košile, kterou jí oblékli, a ušklíbla se.

„Nevybavuj u si, že bych se tě na něco takového ptala. To už patří minulosti.“

„Čtyři roky nejsou zas tak dávno. A ano, vzpomínám si. Bohužel na to nejde zapomenout.“

To je dost jasná odpověď, prolétlo jí hlavou. A bolí jako čert.

Nedokázala se střetnout s jeho očima. Předpokládala, že se jí vysmívají.

„Proč ne?“ zeptala se co nejbezstarostnějším tónem. „Miriam se určitě postarala, abys měl spoustu jiných zajímavých vzpomínek.“

„K čertu s Miriam!“

Prudce vstal, přičemž převrhl šálek od kávy a několik kapek černé usazeniny mu vystříklo na ruku. Ignoroval skvrny, obrátil se k Arabelle zády a zamračeně vyhlédl z okna na Jacobsville.

Bylo vidět, že se snaží vší silou uklidnit. Pouhá zmínka o jeho bývalé manželce ho rozrušila.

Arabella nemůže tušit, jaké peklo mi Miriam udělala ze života, letělo mu hlavou. Ani proč jsem se do toho manželství nechal vůbec polapit.

Na vysvětlení nebo omluvy je už ale pozdě. To jsem měl udělat před čtyřmi lety, usoudil sklíčeně.

Vzpomínky na den, kdy sváděl Arabellu, přetrvaly a zaryly se mu do mozku jako cejch.

Nedokázal to však vyslovit. Uzavřel se mnohem víc než předtím a kdyby mu Arabellin otec nezatelefonoval a nezmínil se mu, že je Arabella zraněná, skoro by zapomněl, jaké to je něco cítit.

Tváří v tvář možnosti, že by mohla zemřít, se ho zmocnila panika. Než se dostal do nemocnice a zjistil, že její život není v ohrožení, měl pocit, jako by se mu zhroutil celý svět.

„Ozve se ti Miriam někdy?“ vyzvídala.

Neobrátil se.

„Od konce rozvodového řízení jsem o ní neslyšel. Až do minulého týdne.“

Dopil kávu a chladně se ušklíbl. „Prý se chce se mnou usmířit.“

Arabella cítila, jak jí srdce ztěžklo. Tak to je konec planých nadějí, pomyslela si.

„Chceš, aby se k tobě vrátila?“ nadhodila.

Ethan přistoupil zpátky k lůžku. Stříbrné oči mu plály vztekem.

„Ne, to tedy nechci.“

Upíral na ni ledový, zničující pohled. „Trvalo mi léta, než jsem ji konečně přesvědčil, aby souhlasila s rozvodem. Opravdu si myslíš, že mám chuť strkat krk dvakrát do stejné oprátky?“

„Neznám tě,“ odpověděla tiše. „Vlastně jsem tě nikdy doopravdy neznala.“

Na chvíli se odmlčela a pak se sklopenýma očima dodala: „Kdysi jsi ale Miriam miloval. Umím si představit, že ti schází.“

Neodpověděl. Otočil se, znovu se posadil na židli u postele a zkřížil nohy. Zamyšleně si pohrával s prázdným šálkem od kávy.

Opravdu Miriam miloval? Chtěl ji, to ano. Ale že by to byla láska? Ne.

Přál si, aby to uměl Arabelle vysvětlit, ale příliš dobře se naučil skrývat své pocity.

Postavil šálek na podlahu vedle židle.

„Rozbité zrcadlo je lepší vyměnit než opravit,“ podotkl a zvedl oči zpátky k Arabelle. „Nechci se usmiřovat.“

Díval se na její jemné rysy a najednou mu v hlavě začal klíčit nápad, jak z téhle ošemetné situace ven. Nevypadalo to vůbec špatně.

„Možná bychom si mohli vzájemně pomoct,“ nadhodil a přimhouřil oči.

Arabella sebou trhla.

„Cože?“

Upřeně ji pozoroval a odhadoval její reakci. „Tvůj otec tě vychoval v citovém vězení. Nikdy ses z něj nepokusila uprchnout. Teď máš šanci.“

„Nechápu.“

„Je to naprosto jasné. Kdysi jsi četla mezi řádky mnohem lip.“

Vytáhl cigaretu z krabičky v kapse a pohrával si s ní mezi prsty.

„Neboj, nezapálím si,“ dodal, když viděl, jaký po něm vrhla pohled. „Potřebuju jen nějak zaměstnat ruce.“

Chvíli přemýšlel a snažil se zvolit ta nejvhodnější slova, ale pak svou snahu vzdal.

„Chci tím zkrátka říct, že můžeme předstírat, že jsme se do sebe zamilovali.“

Nedokázala potlačit úžas i zděšení, které jí prolétly obličejem. Kdysi ji vyhostil ze svého života, a teď má odvahu chtít po ní, aby s ním předstírala nějaký vztah. To je kruté.

„Myslel jsem, že ti to bude proti mysli,“ poznamenal, když viděl její výraz. „Ale nech si to projít hlavou. Miriam se tu objeví nejdřív za týden nebo za dva. Máme čas připravit strategii.“

„Proč jí prostě neřekneš, aby za tebou nejezdila?“ zeptala se váhavě.

Upřeně sledoval svoje špičky svých bot. „To můžu, ale tím ten problém nevyřeším. Vtančí mi do života, kdy se jí zlíbí. Existuje jen jediná možnost poskytnout jí dobrý důvod, aby se držela co nejdál. Ty jsi zatím to nejlepší, co mě napadlo.“

„Miriam se potrhá smíchy, až jí někdo řekne, že sis se mnou něco začal,“ utrousila. „Když sis ji vzal, bylo mi teprve osmnáct. Tehdy mě nepovažovala za konkurentku, a měla pravdu. Nebyla jsem jí, a ani teď nejsem.“

S pochroumanou hrdostí zvedla bradu. „Mám talent, ale nejsem nijak zvlášť hezká. V životě neuvěří, že tě na mně něco zaujalo.“

Musel se hodně ovládat, aby neprozradil, jakou mu ta slova působí palčivou bolest. Arabellina cynická odpověď ho ranila.

Před čtyřmi lety se mu zdálo, že nemá na vybranou. Ale vysvětlovat Arabelle své důvody s několikaletým zpožděním už ničemu neprospěje.

S dobře známou touhou ji pozoroval. Oči mu potemněly. Neměl ponětí, jak se vyrovná s tím, že ji podruhé nechá odejít ze svého života. Pod záminkou oboustranné pomoci se ale aspoň na několik týdnů vloudí do její blízkosti.

Lepší než nic. Přibude mu tak aspoň několik krásných vzpomínek, které mu zpříjemní prázdná a šedá léta, jež má před sebou.

„Miriam není hloupá,“ promluvil konečně. „Teď je z tebe mladá žena, ve svém oboru velmi slavná. Nedojde jí, jak to doopravdy je, pokud jí to sama nepovíš.“

Očima něžně přejížděl po jejím obličeji.

„Myslím, že i bez otcova přičinění nemáš moc času na muže, nemám pravdu?“

„Jsou to zrádci,“ řekla bez přemýšlení, „a ty patříš mezi ně. Před čtyřmi lety jsem ti nabídla svoje srdce a tys mi ho hodil zpátky pod nohy. Už jsem to s nikým nezopakovala, a ani to nemám v úmyslu. Mám svou hudbu, Ethane. Víc nepotřebuju.“

Nevěřil jí. Ženy obvykle nezahořknou kvůli mladické zaslepené lásce, zvlášť když s milostnými vztahy teprve začínají. Nejspíš je omámená léky, které jí lékaři dali na utlumení bolesti.

„Co když už nebudeš moct hrát?“ změnil najednou téma. „Co potom?“

„Pak skočím ze střechy,“ odpověděla přesvědčivě. „Nedokážu bez hudby žít.“

„To je dost zbabělý postoj.“ Vyslovil ta slova chladně, aby tím zamaskoval vlnu skutečného strachu. Její odhodlání ho vyděsilo.

„Vůbec ne,“ namítla. „Zpočátku to byl tátův nápad dotlačit mě do života plného koncertních turné. Teď ale vím, že svou práci miluju. Nejvíc na světě,“ dodala. „Jsem šťastná, že žiju právě takhle.“

„Co manžel? Nebo děti?“ nadhodil.

„Nechci ani jedno,“ odpověděla s odvráceným obličejem. „Už jsem si život naplánovala.“

„Naplánoval ti ho ten tvůj zatracenej táta,“ vyštěkl vztekle. „Kdybys mu to dovolila, bude ti přikazovat i jak máš dýchat!“

„Do toho, co dělám, ti nic není,“ odsekla.

Jejich oči se střetly.

„Nemáš absolutně žádné právo naznačovat, že se mě otec snaží ovládat,“ pokračovala zaníceně. „To ty se mě snažíš zmanipulovat, abych tě zbavila Miriam.“

Přimhouřil stříbřitě šedé oči. „Udivuješ mě.“

„Proč?“ nechápala.

„Protože mi dokážeš tak pádně odpovědět, a přitom proti svému otci neřekneš ani popel.“

„Nebojím se tě.“ Propletla prsty. „K tátovi jsem odmalička cítila posvátnou úctu. Bohužel se zajímal jen o můj talent. Myslela jsem, že když se stanu slavnou, bude mě možná milovat.“

Hořce se usmála. „Ale nefunguje to, viď? Teď, když si myslí, že už možná nikdy nebudu hrát, se mnou nechce mít nic společného.“

Uslzenýma očima k němu vzhlédla. „Ani ty, nebýt toho, že se ti sem chce Miriam znovu vnutit. Pokud jde o muže, nikdy jsem nebyla víc než pouhá figurka. Ale jestli si myslíš, že je to můj otec, kdo se mi snaží řídit život, naprosto se pleteš.“

Strčil ruku, v níž nedržel cigaretu, do kapsy.

„To je dost zoufalé hodnocení sebe sama,“ poznamenal tiše.

Odvrátila oči.

„Znám svoje chyby,“ zašeptala a zavřela oči. „Pomůžu ti, aby sis udržel Miriam od těla, ale před otcem mě chránit nemusíš. Pochybuju, že ho po tom, co se stalo, ještě někdy uvidím.“

„Jestli se ti ruka náležitě uzdraví, brzy si tě najde,“ ujistil ji.

Hodil nezapálenou cigaretu do popelníku.

„Zajedu pro mámu a Mary a přivezu je sem,“ dodal. Už se na tebe obě moc těší. Člověk, kterého jsem poslal pro tvoje oblečení, bude do té doby určitě zpátky, takže ti s sebou přinesu i tvoje věci.“

„Díky,“ odpověděla odměřeně.

Zastavil se u postele a laskavýma očima si ji prohlížel. „Ani já nejsem rád, když jsem odkázaný na další lidi. Ale ty v té své nezávislosti zacházíš příliš daleko. Právě teď jsem to jediné, co máš. Postarám se o tebe, dokud se znovu nepostavíš na nohy. A jestli se mi přitom podaří vyšachovat tvého otce, budu jen rád.“

Vzhlédla. „Jak chceš zařídit, aby Miriam neprokoukla, že ten náš vztah je jenom bouda?“

„Vypadáš nervózně,“ poznamenal. „Myslíš, že bych se s tebou měl před ní milovat?“

Rozhořely se jí tváře. „Samozřejmě že ne!“

„Jen klid. Takovou vrcholnou oběť od tebe nečekám. Pár úsměvů a nějaké to držení za ruku by mohlo k vyjádření hlavní myšlenky stačit.“

Při pohledu na ni se hořce zasmál. „Jestli ne, oznámím naše zasnoubení.“

Zděšeně sebou trhla.

„Nepanikař,“ dodal ledově, když spatřil její výraz. „Můžeme ho po jejím odjezdu zrušit, pokud vůbec budeme muset zajít tak daleko.“

Srdce jí divoce tlouklo. Nikdy by netušila, co s ní ta představa udělá. Zoufale ho milovala, ale bylo zřejmé, že on její city neopětuje.

Proč Ethan vůbec potřebuje někoho, kdo mu pomůže přesvědčit Miriam, aby ho nechala na pokoji? přemítala horečně. Možná ji pořád miluje, a proto se ji bojí pustit moc blízko k tělu.

Zavřela oči. Ať už je důvod jakýkoli, myslela si, nesmím dát Ethanoví najevo, co cítím.

„Tak tedy dobře,“ souhlasila. „Později si o tom promluvíme a probereme detaily. Ale teď už běž, Ethane. Jsem moc unavená.“

Přikývl.

„Odpočiň si. Uvidíme se později.“

Otevřela oči. „Díky, žes za mnou přišel. I když si nedovedu představit jediný důvod, proč bys to dělal, kromě toho, že tě o to požádal můj otec.“

„Myslíš si, že pro mě názor tvého otce znamená tolik, že se kvůli němu obětuju?“

„Pochybuju, že by ses obětoval kvůli mne,“ odpověděla chladně. „Nikdy jsi mě neměl moc v lásce. A myslím, že se to s přibývajícími lety nezměnilo. Neměla jsem ti tenkrát říkat o Miriam –“

Přistihla se, že mluví do prázdna. Odešel dřív, než ta slova vypustila z úst.

Odpoledne se Ethan vrátil s Coreen a Mary, ale do pokoje nevstoupil.

Coreen, malá a drobná, měla všechny vlastnosti, které by si Arabella objednala v matce vyrobené na zakázku. Byla temperamentní a milá a její zápolení s Ethanem se stalo legendou.

Arabellu a Mary ale milovala a považovala je obě za svoje dcery stejně jako Jan, dceru z prvního manželství, která žila za hranicemi.

„Ještě štěstí, že byl Ethan doma,“ prohodila Coreen, zatímco Mary, Arabellina nej lepší kamarádka ze školy, se posadila vedle postele a s rozzářenýma hnědýma očima rozhovor poslouchala.

„Od rozvodu se doma zdržuje jen několik dní, a pak zase odjede – většinou na služební cesty. Je mrzutý, náladový a nespokojený. Překvapilo mě, že na tu poslední štaci poslal místo sebe Matta.“

„Možná jezdí pryč, aby si vynahradil čas, který do rozvodu ztratil,“ nadhodila Arabella tiše. „Je na sebe příliš přísný, než aby si vyhazoval z kopýtka, když byl podle zákona ženatý.“

„Na rozdíl od Miriam, která se vyspala s každým, kdo měl slipy. Už týden po svatbě,“ utrousila Coreen stroze. „Bůh ví, proč se ho tak dlouho držela, když všichni vědí, že ho nikdy nemilovala.“

„V Texasu se bývalým manželkám neplatí žádné alimenty,“ ušklíbla se Mary. „Tak možná proto.“

„Nabídla jsem jí, že se s ní vyrovnám,“ namítla Coreen k překvapení obou žen. „Odmítla. Ale slyšela jsem, že se u Karibského moře seznámila s nějakým mužem. Kolovaly dokonce zvěsti, že si svého nového přítele možná vezme. A to je podle mne ten nejpravděpodobnější důvod, proč nakonec s rozvodem souhlasila.“

„Tak proč se chce vrátit?“ nechápala Arabella.

„Nejspíš aby Ethanoví nadělala co nejvíc problémů,“ odpověděla Coreen zasmušile. „To, co mu řekla, mi rvalo srdce z těla. Bránil se, ale i silného muže může ranit ustavičné zesměšňování a ponižování. Drahá Arabello, Miriam dokonce svedla Ethanová obchodního partnera na večírku, který jsme pro ně pořádali. Přistihl je ve vlastní pracovně.“

Arabella zavřela oči a zasténala. „To pro něj musela být rána.“

„Horší, než si umíš představit,“ přisvědčila Coreen. „Nikdy ji doopravdy nemiloval, a ona to věděla.“

Na chvíli se odmlčela, jako by sbírala odvahu, než vyloví z paměti další nepříjemné vzpomínky.

Pak s povzdechem pokračovala: „Chtěla, aby se jí plazil u nohou, ale neuspěla. Její milostné pletky ho úplně odrovnaly. Svěřil se mi, že se mu Miriam hnusí, a nejspíš se s tím netajil ani před ní. Snažila se vyvolat co nejvíc skandálů, aby ho před ostatními ztrapnila. A povedlo se jí to. Ethan je velice konvenční muž. Zdrtilo ho, že si Miriam vybrala ke svým hrátkám i jeho obchodní partnery.“

Coreen se otřásla. „Mužské ego je velmi citlivé. Věděla to a s ničivým účinkem toho zneužívala. Ethan se změnil. Vždycky byl zamlklý a uzavřený, ale to, co z něj manželství udělalo, je katastrofa.“

„Nikdy se s lidmi moc nestýkal,“ podotkla Arabella. „Umím si představit, že po téhle zkušenosti už k sobě nepustí vůbec nikoho.“

„Možná to dokážeš změnit,“ usmála se Coreen. „Umíš z něj vytáhnout úsměv, i když všichni ostatní selžou. Naučila jsi ho hrát na klavír. Před čtyřmi lety zažíval nejšťastnější období svého života.“

„Vážně?“ Arabella se bolestně usmála. „Hrozně jsme se kvůli Miriam pohádali. Myslím, že mi nikdy neodpustil, co jsem mu řekla.“

„Vztek dokáže zamaskovat spoustu emocí, Bello,“ poznamenala Coreen tiše. „Není vždycky tak přímočarý, jak se zdá.“

„Ne, to není,“ souhlasila Mary. „Matt a já jsme se kdysi nesnášeli, a vidíš, jak to dopadlo. Nakonec jsme se vzali.“

„Pochybuj u, že se Ethan někdy znovu ožení,“ poznamenala Arabella a pohlédla na Coreen. „Hluboké rány zanechávají jizvy.“

„To ano,“ připustila Coreen smutně. „Mimochodem,“ změnila téma, „jsme rády, že s námi zůstaneš, dokud nenabereš síly. Mary a já se na tebe moc těšíme.“

Arabella přemýšlela o Coreeniných slovech ještě dlouho po jejím odchodu. Nedokázala si představit, že by muže, jako je Ethan, ranila nějaká žena, ale Miriam na něj možná měla tajný vliv, který člověk na první pohled neviděl.

Třeba erotický, pomyslela si Arabella sklíčeně, protože všem, kdo je spolu viděli, bylo zřejmé, že ho Miriam fyzicky přitahuje.

Miriam byla zkušená a rafinovaná. Bylo pochopitelné, že Ethan zcela podlehl jejímu kouzlu. Arabella jí se svou nevinností nemohla konkurovat.

Do pokoje vešla zdravotní sestra s obrovskou kyticí. Arabelliny oči se zaleskly slzami. Nebyl tam žádný lístek, ale podle velikosti a přemrštěnosti daru věděla, že musí být od Coreen. Zítra jí nesmí zapomenout poděkovat.

Noc byla dlouhá a Arabella nespala moc dobře. Trápily ji noční můry plné Ethana a bolestných vzpomínek. Po jednom mimořádně emocionálně silném snu ležela nehybně na lůžku a rozevřenýma očima zírala na strop.

Mysl se jí vracela k letnímu dni, kdy bzučící včely poletovaly kolem lučních květin, posévajících říční břeh. Právě v tom místě se řeka rozšiřovala v širokou tůň, dost hlubokou na to, aby se v ní dalo koupat. Ona a Ethan si tam šli jedno líné odpoledne zaplavat…

Před očima stále viděla motýly a slyšela cvrčky a hmyz, který v červenci osídloval tuto opuštěnou oblast. Ethan ji dovezl k řece v dodávce, protože jinak by to znamenalo dlouhou a únavnou cestu. Rozžhavené léto bývalo v jižním Texasu zničující.

Měl na sobě bílé plavky, které odhalovaly jeho silné tělo až příliš smyslným způsobem. Mohutná ramena a hruď se zužovaly k úzkým bokům a dlouhým, svalnatým nohám. Byl dohněda opálený a hruď a břicho měl hustě porostlé kadeřavými tmavými chloupky.

Až do toho dne jí pohled na Ethana v plavkách nezrychloval tep, ale tehdy při pohledu na něj zčervenala a chvatně se vrhla do studené vody.

Měla žluté jednodílné plavky, velmi decentní a nikterak drahé. Otcův plat jim vystačil sotva na skromné živobytí, a proto Arabella pracovala na půl úvazku, aby si mohla přispívat na školné v hudební škole v New Yorku.

Slíbila, že bude tvrdě dřít, aby z ní byla vynikající pianistka, a všechno se slibně vyvíjelo. Učitelé nešetřili chválou.

Arabella sem přijela strávit odpoledne s Ethanovou sestrou Jan. Ta ale odešla se svým přítelem na piknik, takže jí místo toho Ethan nabídl, že ji sveze k řece.

To pozvání Arabellu překvapilo, ale zároveň se cítila polichocena. Ethanoví bylo pětadvacet a v jejích očích to byl zralý muž. Většinu času se choval zdrženlivě a nepřístupně, ale v minulých týdnech jako by schválně lelkoval kolem, kdykoli přišla na návštěvu.

Pronikavýma očima Arabellu sledoval a jeho pohledy ji nenechávaly chladnou. Už dlouho ho milovala a toužila po něm.

Jednou ji zachránil před jakýmsi neodbytným ctitelem a podruhé ji vzal na školní večírek, kam doprovázel Jan a Matta. K všeobecnému překvapení se zdržel dost dlouho, aby si s Arabellou zatančil ploužák.

Jan s Mary si ji kvůli tomu nemilosrdně dobíraly. A tím jediným tancem začaly její fantazie.

Po tom večírku po Ethanoví pokukovala a z dálky ho obdivovala.

A pak, když ji nenucené pozval, aby si s ním šla zaplavat, se její sny uskutečnily.

Jakmile dorazili k tůni, atmosféra se najednou změnila. Ovzduší zhoustlo.

Arabella nerozuměla zvláštním pohledům, jimiž Ethan klouzal po jejím těle. Stříbrné oči mu plály touhou, vzrušovaly ji a sváděly. Pokaždé, když pohlédl jejím směrem, půvabně zčervenala.

„Jak se ti líbí v hudební škole?“ zeptal se, když se posadili na travnatý břeh řeky. Nenucené si zapálil cigaretu.

S vypětím všech sil odtrhla oči od jeho široké hrudi a zadívala se na modrou hladinu, od níž se odrážely oslepující sluneční paprsky.

„Docela ano,“ přikývla. „I když se mi sem tam stýská po domově.“

Pohrávala si se stéblem trávy. „Asi tu máte s Mattem hodně práce,“ poznamenala.

„Ani ne,“ pokrčil rameny. Obrátil hlavu a upřel na ni stříbrné oči. „Dlouho ses neozvala. Jan si o tebe dělala starosti.“

„Neměla jsem čas. Musela jsem toho spoustu dohonit.“

„Rande s kluky?“ zeptal se a v očích mu zablýsklo. Zvedl cigaretu k úzkým rtům.

„Ne!“ ohradila se okamžitě, než si to stačila rozmyslet. Jakmile postřehla jeho výsměšný tón, odvrátila obličej. „Na to není čas.“

Lehla si zády na trávu a ruce si složila pod hlavou. Zavřela oči.

„Hmm.“ Típl cigaretu o trávu a opřel se o lokty. Zaklonil hlavu a zadíval se na průzračně modrou oblohu.

„Máme tu návštěvu,“ pokračoval. „Přijeli k nám filmaři, co točí reklamy na všechno možné a používají ranč jako pozadí. Modelky fascinoval dobytek. Jedna z nich se mě zeptala, jestli opravdu pumpuj u kravským ocasem, abych z ní dostal mléko.“

Se smíchem k němu natočila hlavu.

„Cos jí řekl?“

„Že jestli chce, může si to zkusit.“

„Že se nestydíš, Ethane!“

Rozzářeně se na něj dívala. Pak její úsměv náhle pohasl. Zmocnil se jí pocit, že právě nahlédla do samé hloubi jeho duše.

Pomalu se k ní obrátil. Při jeho dlouhém, důvěrném pohledu se zachvěla.

Naklonil se k ní dlouhým, líným pohybem, který připomínal lovící šelmu.

„Snažíš se mě svést, Bello?“ dobíral si ji jemně.

Dobře si uvědomoval, jak Arabella očima přejíždí po jeho těle.

Trochu se odtáhla a zrudla.

„Samozřejmě že ne!“ vyhrkla. „Jen… jsem se na tebe dívala.“

„Děláš to celý den.“

Upřeně si ji prohlížel, pak očima sklouzl k jejím ňadrům a setrval u nich.

Sledovala jeho pohled a zjistila, že pod jemnou látkou plavek jí vrcholky ňader jasně vystupují.

Zatajila dech a zvedla ruce, aby je zakryla, ale chytil ji pevnými prsty kolem zápěstí a přitiskl jí je po obou stranách hlavy.

Nahnul se nad ni. Dotýkal se jí boky a ona cítila, jak se mu obrysy těla začínají měnit.

Otřeseně se na něj zadívala. „Ethane, co to…“ začala chraplavě.

„Nehýbej se,“ vyzval ji hlubokým, tichým hlasem a přitiskl se k ní. „Propleť svoje prsty s mými,“ zašeptal.

Bolestivý, vzrušující tlak v její hrudi narůstal.

Ethan se k ní sklonil. Téměř se dotýkal jejích úst. Jemně ji kousl do horního rtu a jazykem cestoval po jeho vlhké vnitřní straně.

Při důvěrném dotyku jeho těla krátce zasténala. Upírala na něj užaslé, doširoka rozevřené oči.

„Ano,“ vydechl. „Ty a já. Copak tě ta možnost nikdy nenapadla, zatímco ti Jan dohazovala jednoho ctitele po druhém?“

„Ne,“ přiznala váhavě. „Myslela jsem, že bys neměl zájem o někoho mého věku.“

„Panna má svůj mimořádný půvab. A ty jsi ještě panna, viď?“ vyzvídal.

„Ano,“ vypravila ze sebe a mučivě si uvědomovala svou neschopnost vyprodukovat něco jiného než jednoslabičná slova.

Její tělo zoufale toužilo po Ethanových něžnostech a získávalo převahu nad rozumem.

„Měli bychom to zarazit dřív, než uděláme něco nebezpečného,“ zašeptal. „Ale než se k tomu dostaneme, můžeme se dlouho jen tak oťukávat. Otevři ústa, když tě líbám, maličká. Chci cítit, jak se naše jazyky dotýkají…“

Se zatajeným dechem mu dovolila, aby jazykem vnikl do měkkého výklenku jejích úst. Intuitivně vyklenula tělo proti jeho a Ethan k ní s hlubokým, chraplavým zasténáním přitiskl boky.

Cítil její nervozitu a ukonejšil ji několika něžnými slovy. Štíhlýma, silnýma rukama ji jemně hladil po zádech a po bocích. Tráva pod ní tvořila polštář, který ji jemně šimral na kůži.

Znepokojeně se zadívala do Ethanových klidných, stříbrných očí.

„Máš strach?“ zeptal se jemně. „Vím, že cítíš moje vzrušení, ale nemusíš se bát. Uvolni se. Můžeme spolu jen takhle ležet. Neměj strach, dokážu se ovládnout, i když mi dovolíš pokračovat.“

S posvátnou úctou k němu vzhlížela.

„Jak pokračovat?“ zeptala se plaše. „Takhle.“

Opřel se o loket a prsty přejížděl po jejích ramenou a klíční kosti až k jemné křivce jejích ňader. Dráždivě ji hladil, přibližoval se k cíli, ale napjatých bradavek se nikdy opravdu nedotkl.

Nedokázala potlačit vlastní reakci na důvěrný dotyk jeho štíhlých prstů.

Blaženě se zachvěla.

Spokojeně ji sledoval, potěšený její rychlou odezvou.

„Vím, co chceš,“ zašeptal. Nespouštěl z ní oči. Lehkým, opakujícím se pohybem jí začal dráždit bradavku. Vyklenula tělo ještě výš.

„Už jsi to někdy s nějakým mužem dělala?“ vyzvídal chraplavým hlasem.

„Nikdy,“ přiznala přerývaně. Zachvěla se po celém těle a zaryla mu prsty do svalnatých paží.

Při jejím doznání napjal obličej a oči mu začaly plát.

O pár centimetrů se zvedl. „Stáhni si plavky k bokům,“ vybídl ji něžně.

„Nemůžu!“ zalapala po dechu. Byla rudá po kořínky vlasů.

„Chci se na tebe dívat,“ zašeptal. „Ukážu ti, jak je příjemné ležet vedle mužského těla, aniž by jim překážela nějaká látka.“

„Já ale nikdy…“ zaprotestovala chabě.

Mluvil pomalým, tichým a vážným hlasem. „Bello, máš snad někoho jiného, s kým to chceš dělat poprvé?“

Hlavou jí vířily horečné myšlenky. „Ne,“ vypravila ze sebe konečně. „Nikomu jinému bych nedovolila, aby se na mě díval. Jen tobě.“

Zhluboka se nadechl. „Jen mně,“ opakoval tiše. „Tak to udělej.“

Ohromená vlastní lehkomyslností ho poslechla. Nesměle si stáhla ramínka z paží a přetáhla jemnou elastickou látku přes ňadra.

Očima klouzal po sjíždějícím okraji plavek a když byla od pasu nahoru nahá, naklonil se k ní. Upřeně pozoroval ladnou křivku jejích ňader s pevnými vrcholky a opájel se jejich krásou.

Zalapala po dechu a zvedla k němu doširoka rozevřené oči. Rozechvěle vnímala účinek prvních důvěrností, které sdílela právě s ním.

„Nikdy mě nenapadlo, že to budeš právě ty,“ zašeptala roztřeseně.

„To jsme na tom stejně,“ odpověděl. Zvedl ruku a přejížděl dlaní kolem jejích ňader. Jeho boky se pohnuly a ona cítila jeho pulzující touhu.

Náhle sevřel její ňadro, zakryl ho dlaní a uchopil ztvrdlou bradavku mezi prsty. Jakmile vklouzl jazykem do jejích úst, zasténala.

Její tělo živě reagovalo. Toužila po něm, potřebovala cítit vzájemnou blízkost. Instinktivně vyklenula boky nahoru, jako by usilovala o ještě bližší kontakt.

Zasténal a vklínil jí nohu mezi stehna.

Spalovala ji horečka, planoucí oheň. Rukama sjela k jeho bokům a přivinula je k sobě.

Vklouzl pod ni dlaněmi a hrudí porostlou drsnými chloupky přejel po jejích ňadrech. Pak se k ní prudce přitiskl.

Tiše vykřikla.

Ten zvuk ho zastavil.

S očividnou snahou od ní odtrhl ústa a s upřímně vyděšenýma očima na ni zíral. Sotva se dokázal nadechnout. Nahlas zasténal.

Pak se od ní odtáhl a roztřeseně vstal. Přešel po trávě až k vodní hladině, po hlavě skočil do tůně a nechal omámenou, otřesenou Arabellu na břehu s plavkami staženými kolem boků.

Právě se jí podařilo vytáhnout je zpátky a trochu se upravit, když konečně vylezl z vody a postavil se před ni. Vytáhl ji na nohy.

Dlouho ji držel za ruku. Pak zvedl její prsty k ústům a přitiskl k nim rty.

„Závidím muži, který tě dostane, Bello,“ prohlásil vážně. „Jsi jedinečná.“

„Proč jsi to udělal?“ zeptala se váhavě.

Odvrátil oči. „Možná jsem chtěl zkusit, jak chutnáš,“ odpověděl s cynickým úsměvem a otočil se, aby si vzal ručník. „Pannu jsem ještě neměl.“

„Hmm.“

Pozoroval, jak si Arabella sbírá věci a nazouvá boty. Pak spolu zamířili zpátky k zaparkovanému autu.

„Nebrala jsi doufám tohle malé povyražení vážně?“ zeptal se náhle, zatímco jí přidržoval otevřené dveře.

Brala, ale výsměšný výraz v jeho očích ji varoval, aby to v žádném případě nepoznávala. Odkašlala si. „Ne, samozřejmě že ne.“

„To jsem rád. Rád ti pomůžu načerpat zkušenosti, ale miluju svobodu.“

Pocítila v srdci prudkou palčivou bolest. Pravděpodobně to tak bylo i míněno. Dostal se nebezpečně blízko ke ztrátě kontroly, a to se mu nelíbilo. V obličeji se mu zračil vztek.

„O nic takového jsem se tě neprosila,“ vyštěkla.

Výsměšně se zasmál. „Že ne? Připadalo mi, že jsi pro to udělala všechno. Nebo jsem ti jen tak dobře četl myšlenky? Chtěla jsi mě, zlato, a já ti rád prokázal laskavost. Ale pouze do jisté míry. Je vzrušující líbat se s pannami, ale pod sebou v posteli mám radši zkušenou ženu.“

Udeřila ho. Neměla to v úmyslu, ale jeho poznámka ji krutě zasáhla.

Nesnažil se jí to vrátit. Mlčky se usmíval tím chladným a domýšlivým způsobem, který znamenal, že dosáhl vítězství a na ničem jiném mu nezáleží. Pak ji posadil do auta a odvezl domů.

Příští týden ho všude viděli s Miriam a Arabella zaslechla, jak Miriam vypráví jiné modelce, jaké má s Ethanem plány. I přes napětí, které mezi nimi od onoho letního odpoledne panovalo, šla přímo za Ethanem, aby mu pověděla o Miriaminých úmyslech dřív, než bude pozdě.

Vysmál se jí a obvinil ji ze žárlivosti. A pak ji vyhodil z domu i ze svého života s bolestivým výčtem jejích nedostatků.

Stalo se to před čtyřmi lety, ale v hlavě jí stále znělo každé jeho slovo.

Zavřela oči. Uvažovala, jestli jsou jeho vzpomínky stejně hořké a bolestivé jako ty její.

Pochybovala o tom. Miriam ho jistě zahrnula nějakými šťastnými.

S povzdechem se schoulila na lůžku a snažila se přijít na jiné myšlenky.

Nebylo to nic snadného, ale díky únavě a omamným lékům proti bolesti nakonec zavřela oči a pomalu vklouzla do neklidného spánku.

TŘETÍ KAPITOLA

Dům, v němž Ethan a jeho rodina bydleli, byl prostorný patrový postavený ve viktoriánském stylu. Průčelí tvořila veranda se stříškou, podepřenou několika masivními sloupky a obehnaná dřevěným zábradlím.

Ležel v mírně zvlněné krajině jižního Texasu a kolem něj se pásl dobytek na svěžích pastvinách, které působily dojmem, že se táhnou donekonečna.

Připomínalo to malebný obrázek ze starého westernu. Až na to, že dobytek na obehnaných pastvinách byl skutečný a ploty masivní a účelné, tedy nijak dokonalé a úhledné.

Jacobsville ležel kousek od Houstonu a Victoria ještě blíž. Čišela z nich pravá maloměstská atmosféra, kterou Arabella vždycky milovala.

Místní lidi znala odmalička. Jako třeba bratry Ballengerovy, kterým patřila největší dobytčí farma v okolí, a Jacobovy – Tylera a Shelby Jacobovou-Ballengerovou – podle jejichž předků dostalo město jméno.

Elegantní staré sídlo s bílými zdmi, věžičkami a kovanými mřížemi vypadalo natolik půvabně, že se čas od času objevilo v nějakém časopise. Našlo se v něm i pár hodnotných starožitností z počátků Texasu i Anglie, protože první Hardeman pocházel z Londýna.

Hardemanovi byli starý rod. Základ jejich majetku položil v druhé polovině devatenáctého století dobytčí magnát, který měl to štěstí, že jeho usedlost nezničil blizard, jenž srovnal polovinu rančů na západě se zemí.

Jejich rodina se vlastně původně jmenovala Hartmondova, ale protože se v jejich příjmení kvůli nejasnému pravopisu často chybovalo, stali se z nich později Hardemanovi.

Ethan vypadal stejně jako jeho předek, jehož portrét visel v obývacím pokoji nad krbovou římsou.

Pravděpodobně jsou i stejný typ, myslela si Arabella, když si Ethana prohlížela přes šálek kávy, který jí přinesl do pokoje pro hosty.

Vyhlížel chladně a nepřístupně a svým velmi formálním přístupem držel většinu lidí v patřičné vzdálenosti. Zdálo se, že mu to tak vyhovuje.

„Díky, žes mě tu nechal,“ prohodila. „Nevím, co bych si bez tebe počala.“

Pokrčil rameny. „Máme tu spoustu místa.“

Rozhlédl se po bílých stěnách a vysokém stropě místnosti, v níž ji ubytovali.

„Tahle ložnice patřila mojí babičce,“ pokračoval. „Vzpomínáš si, jak o ní matka mluvila? Žila do osmdesáti a byla svým způsobem výtržnice. Ve dvaceti to byla démonicky svůdná žena. Bojovala za rovnoprávné postavení žen a zaníceně se rvala o jejich hlasovací práva.“

„Tomu můžu jen tleskat!“ zasmála se Arabella.

„Líbila by ses jí,“ poznamenal a letmo na ni pohlédl. „Taky měla kuráž.“

Arabella usrkávala kávu.

„Já že mám kuráž?“ opakovala překvapeně. „Dovolím otci, aby mě celý život tahal za nos, a nebýt té nehody, nejspíš bych to dělala pořád.“

Sklouzla pohledem k zápěstí v sádře a v druhé ruce si pohrávala s šálkem kávy.

„Co mám dělat, Ethane?“ povzdychla si sklesle. „Ruka se mi třeba už neuzdraví tak, abych mohla hrát jako předtím. Těžko už seženu práci, a táta se vždycky zajímal především o peníze.“

„Netrap se kvůli budoucnosti,“ chlácholil ji. „Buď radši v klidu a soustřeď se na to, aby ses co nejrychleji dala do pořádku.“

„Ale –“

„O všechno se postarám,“ přerušil ji ostře. „Včetně tvého otce.“

Položila šálek a znovu se opřela o polštář. Zápěstí ji stále pobolívalo, a tak pravidelně brala léky, s jejichž pomocí nebyla bolest tak pronikavá.

Cítila se trochu ze hry, ale na druhou stranu se jí docela líbilo jen tak ležet a nechat veškeré rozhodování na Ethanoví.

„Díky, Ethane,“ přikývla a zvlnila rty.

Úsměv neopětoval.

S vážným výrazem jí pátral v obličeji, jako by se snažil proniknout až na dno její duše.

Při tom zkoumavém pohledu se zachvěla. Všechny nervy v těle ji brněly.

„Jak je to dávno, co sis pořádně odpočinula?“ zeptal se po chvíli.

Nervózně se zavrtěla. „Nevím. Ale připadá mi to jako věčnost.“

Očima sklouzla k oknu, za nímž nesměle vykukovalo březnové slunce.

Vzdychla.

„Neměla jsem čas.“

Při vzpomínce na ustavičný tlak, nikdy nekončící klavírní cvičení, letadla, hotelové pokoje, koncertní haly, nahrávací studia a netrpělivé publikum se jí stáhl žaludek.

Kolik síly ji stálo, aby se přiměla ke klidu a nesesypala se při pohledu na plný sál lidí?

„To ti nezávidím,“ zamumlal Ethan.

„Nemáš ani co,“ přisvědčila nepřítomně a zavřela oči, takže jí unikl zvláštní výraz, který mu prolétl zachmuřeným obličejem.

„Musíš ses vyspat. Později se na tebe přijdu podívat,“ slíbil.

Jakmile vstal, postel se prohnula. Dlouhým krokem zamířil ke dveřím a vyšel na chodbu. Nejasně slyšela jeho vzdalující se kroky Neotevřela oči.

Tady se nemá čeho bát. Je v bezpečí před hrozícím selháním, otcovým odmítavým obličejem i ledovým pohledem.

Napadlo ji, jestli jí otec někdy odpustí, že ho zklamala, a došla k závěru, že nejspíš ne.

Slzy jí stékaly po tvářích. Kéž by ji aspoň trochu miloval za to, jaká je uvnitř!

Vždycky se ale zajímal pouze o její talent. Lásku jí nikdy neprojevil.

Coreen proseděla většinu dne vedle ní. Byla samá starost jako vždycky, když byl někdo blízký nemocný nebo potřeboval pomoc.

Štědře rozdávala čas i peníze a žádné z jejích dětí o ní neřeklo špatné slovo, dokonce ani v dospělosti.

Tedy až na Ethana, ale Arabella měla pocit, že to dělá jen z legrace. Bavilo ho totiž pozorovat, jak jeho matka hází ve vzteku věcmi.

Kdysi dávno, když byla Arabella ještě v pubertě a přišla s Mary navštívit Ethanová bratra a sestru, viděla výsledek jedné jejich nezapomenutelné bitky.

Arabella, Mary, Jan a Matt hráli na podlaze v obývacím pokoji Monopoly, když se Ethan s matkou začali v kuchyni hádat. Jejich pobouřené hlasy se nesly po celém domě. Ethan matku provokoval, ale tentokrát to přehnal.

Naneštěstí pro něj pekla právě koláč. Hodila po něm sáček mouky a po něm následovala otevřená sklenice čokoládového sirupu.

Když Ethan vyšel ze dveří, od klobouku k botám ho pokrývala bílá mouka a čokoládový sirup. Pobouřeně rázoval ke schodišti a nechával za sebou na dřevěné podlaze hnědobílou cestičku.

Celá čtveřice na něj civěla s pusou otevřenou, ale jediný chladný pohled jejich směrem jim vzal veškerou odvahu otevřít ústa.

Arabella se ukryla za pohovku a v záchvatu tichého smíchu se zhroutila na zem. Ostatní statečně bojovali, aby udrželi vážné výrazy.

Ethan neřekl ani slovo a se zbytky důstojnosti kráčel nahoru, aby se osprchoval a převlékl.

Coreen za ním z kuchyňských dveří pobouřeně soptila vzteklé nadávky.

Arabella mu ještě dlouho přezdívala „čokoládový přízrak“. Ale pouze za jeho zády.

Coreen měla jen něco málo přes sto šedesát centimetrů a tmavé vlasy, které po ní zdědily všechny její děti, teď byly protkávané stříbrem. Oči měla stejně stříbřitě šedé jako Ethan.

„Pamatujete se, jak jste hodila po Ethanoví moukou?“ zeptala se Arabella, zatímco pozorovala, jak Coreeniny prsty hbitě háčkují červenočerný přehoz na postel.

Coreen vzhlédla a její kulatý obličej se rozjasnil. V očích jí zajiskřilo.

„Samozřejmě že si to pamatuju,“ přisvědčila s úsměvem. „Odmítl prodat toho valacha, na kterém jsi vždycky tak ráda jezdila. Chtěli ho koupit moji nejlepší přátelé a já věděla, že odjíždíš do hudební školy v New Yorku. Navíc se ten kůň vůbec nehodil na práci.“

Uchechtla se. „Ethan se postavil na zadní a pak mi věnoval úsměv. Víš jaký, viď? Jako když ví, že vyhrál a ty s tím nic nezmůžeš. Potom jsem na stole zahlédla ten otevřený sáček s moukou.“

Odkašlala si, sklopila oči a vrátila se zpátky k práci na přehozu.

„Dál si už pamatuju jen to, že Ethan oddusal chodbou, trousil za sebou mouku a čokoládový sirup a já ten nepořádek musela uklízet,“ dodala.

Zavrtěla hlavou. „Dneska už moc věcmi neházím. Jen papíry nebo odpadkovými koši – a hlavně ničím špinavým.“

Arabella se usmála jejímu výrazu a v hloubi duše si přála, aby měla taky takovou matku.

Její matka byla tichá a jemná žena, na níž si sotva vzpomínala. Zemřela při havárii, když bylo Arabelle teprve šest.

Arabella si nevzpomínala, že by o ní otec kdy mluvil, ale vybavovala si, že se z něj po jejím pohřbu stal docela jiný člověk.

Sevřela mezi prsty modrou prošívanou deku.

Po matčině nehodě zjistil, že má Arabella přirozený talent pro hru na klavír, a posedle ji nutil, aby hudbě věnovala všechen volný čas. Nechal práce úředníka v právnické kanceláři a založil si vlastní firmu, jejíž jedinou klientkou byla jeho dcera.

„Nelam si hlavu věcmi, které za to nestojí,“ podotkla Coreen jemně, když viděla, jak se Arabellin půvabný obličej zachmuřil. „Život je mnohem snadnější, když přijmeš to, co ti osud nabízí, a začneš se trápit až tehdy, když se potíže vynoří napovrch.“

Arabella na ni pohlédla a mírně pohnula rukou. Okamžitě sebou trhla, poněvadž zápěstí bylo stále velmi citlivé. Než ho lékaři dali do sádry, vyjmuli sice svorky, které přidržovaly okraje rány u sebe, ale Arabella měla i přesto pocit, jako by strčila ruku do mlýnku na maso.

„Snažím se,“ povzdychla si. „Myslela jsem, že až mě dají dohromady, otec třeba zavolá. Co když mám šanci udržet si kariéru?“

„Být cynikem se hodí pro mého syna. Pro tebe ale ne,“ zavrtěla Coreen hlavou a zadívala se na ni přes úzké čtecí brýle, které nosívala na práci nablízko.

Najednou změnila téma: „Betty Ann dělá jako zákusek třešňovou bublaninu.“

„Mou oblíbenou,“ vydechla Arabella.

„Ano, já vím, Ethan nám to prozradil. Chce, abychom tě tu trochu vykrmili.“

Arabella svraštila čelo. „Opravdu se k němu snaží Miriam vrátit?“

S nešťastným povzdechem položila Coreen přehoz a háček na kolena.

„Bojím se, že ano. Po tom, jak zničila jeho hrdost, je to samozřejmě ta nejposlednější věc na světě, kterou by si přál.“

„Třeba ho pořád miluje,“ nadhodila Arabella.

Coreen zvedla hlavu.

„Víš, co si myslím? Že se rozešla se svým posledním milencem a je těhotná. Nejspíš se pokusí Ethana svést a pak to na něj hodit. Kvůli dítěti by ji určitě vzal zpátky.“

„Měla jste se stát spisovatelkou,“ utrousila Arabella suše. „To je skvělá zápletka.“

Coreen se ušklíbla.

„Nesměj se. Neřekla bych, že by se to příčilo jejím schopnostem. Není už tak hezká, jak bývala. Náročný život a pití ji poznamenaly. Nedávno na ni jedna moje přítelkyně narazila na dovolené u moře a Miriam z ní tahala všechno o Ethanoví – jestli se znovu oženil, s kým udržuje známost a tak dál.“

„Ethan chce, abychom si hráli na šťastný pár,“ poznamenala Arabella. „Myslí si, že bych mu mohla pomoct, aby si udržel Miriam od těla.“

„Tohle ti řekl?“ Coreen se něžně usmála. „Podle mě je to jen zástěrka.“

„Co tím chcete říct?“ nechápala Arabella.

Coreen pokrčila rameny. „To ti musí vysvětlit Ethan. Zůstaneš tu s ním?“

„Připadá mi, že je to to nejmenší, co pro něj můžu udělat. Je moc hodný, že mi poskytl střechu nad hlavou a převrátil kvůli mně celou domácnost vzhůru nohama,“ odpověděla nesměle.

Zadívala se Ethanově matce přímo do očí. „Přesto se tu cítím trochu jako vetřelec.“

„Nesmysl,“ namítla Coreen. „Všichni jsme rádi, že tě tu máme, a nikdo z nás netouží po tom, aby se Miriam vrátila. Když tu hru s Ethanem trochu zveličíš, Miriam zezelená závistí a zmizí jak pára nad hrncem.“

„Myslíte, že se tu chce ubytovat?“ zeptala se Arabella znepokojeně.

„Jen přes mou mrtvolu,“ zavrčel Ethan ze dveří a zadíval se přes místnost na Arabellu.

„Ahoj, drahoušku,“ zaševelila Coreen sladce. „Zase ses válel s koňmi v bahně?“

Arabella musela připustit, že tak Ethan skutečně vypadá. Měl na sobě pracovní oblečení – kostkovanou košili, džínsy, obnošené staré kožené návleky, kterých by se žádný pořádný kovboj nedotkl ani tyčí, a klobouk, na který několikrát šlápl nějaký kůň.

Tmavou pleť mu pokrývala silná vrstva prachu a pracovní rukavice, které držel ve štíhlé ruce, také nevypadaly dvakrát čistě.

„Kontroloval jsem březí krávy,“ odpověděl. „Je březen. Nahánění dobytka je v plném proudu a krávy se brzy otelí. Hádej, kdo se o ně bude starat příští týden?“

„Matt ne,“ zasténala Coreen. „Jestli ho k tomu donutíš, uteče z domova!“

„Už aby to bylo,“ ušklíbl se Ethan. „Jemu i Mary by to jenom prospělo. Tady se nemůžou ani pořádně pohádat, když tu mají všude kolem plno publika. Dřív nebo později to jejich manželství poznamená.“

„Já vím,“ připustila Coreen zamyšleně. „Snažila jsem se, co jsem mohla, abych Matta přesvědčila, že by se měl postavit na vlastní nohy. Bůh ví, že za výnos z těch akcií, co mu Bob nechal, si může dovolit postavit vlastní dům a zařídit ho podle libosti.“

„Jsme na něj moc hodní,“ upozornil ji Ethan suše. „Měli bychom s ním přestat mluvit a místo cukru mu nasypat do kafe sůl.“

„Jestli nasypeš sůl do kávy mně, vychrstnu ti ten šálek do té tvojí…“ začala Coreen vášnivě.

„Jen pokračuj,“ vybídl ji Ethan, když zaváhala. Ve světlých očích mu zajiskřilo. „Jen to dopověz. Vůbec mě tím neztrapníš.“

„To si vypiju,“ zamumlala Coreen. „Jako můj syn se nenecháš jen tak ztrapňovat.“

Arabella přeskakovala pohledem z jednoho na druhého. „Jste jeden jako druhý,“ potřásla hlavou. „Dokonce máte i stejné oči.“

„On je vyšší,“ protestovala Coreen.

„Mnohem vyšší,“ souhlasil, ale přitom se usmál.

Coreen do něj zabodla planoucí pohled. „Přišel jsi sem z nějakého konkrétního důvodu, nebo máš jen radost, že mě můžeš naštvat?“

„Chtěl jsem se zeptat Arabelly, jestli si nechce pořídit kočku.“

Arabella otevřela pusu.

„Cože?“

„Kočku,“ opakoval. „Bili Daniel stojí venku před domem a má s sebou kočku se čtyřmi koťaty. Nese je k veterináři utratit.“

„Ano, chci kočku,“ přisvědčila Arabella okamžitě. „Pět koček.“

Skousla spodní ret.

„Zajímalo by mě, co otec řekne, až se to dozví. Nenávidí kočky.“

„Co kdybys pro změnu myslela na to, co chceš ty, a ne tvůj zatracenej otec?“ zeptal se Ethan ostře. „Nebo jsi to už někdy udělala?“

„Jednou mi nechal čokoládovou zmrzlinu, i když mi řekl, abych si koupila vanilkovou,“ odpověděla.

„To není moc legrační,“ utrousil Ethan ponuře.

„Promiň.“ Opřela se zády o polštář. „Myslím, že jsem se mu nikdy nepokusila postavit.“

To byla pravda.

I když se čas od času vzepřela, kvůli otcově dominantnímu postavení si nedokázala stát na svém.

Bylo to neuvěřitelné, ale nenapadlo ji nic, v čem by se chtěla vzepřít Ethanoví…

„Nemám času nazbyt. Půjdu Billovi říct, že si ty kočky necháme.“

Odlepil se od sloupku dveří. „Hned potom se vrátím do práce.“

„Takhle?“ zaječela Coreen. „Co si o tobě tvoji lidi pomyslí? Nebudou chtít pracovat pro takového špindíru, jako jsi ty.“

„Moji muži jsou ještě špinavější,“ odpověděl hrdě. „Závidíš mi, protože jsi čistá?“

Coreen se natáhla po koši na odpadky, ale Ethan se jen usmál a chvatně odešel.

„Nehodila byste ho po něm, že ne?“ zeptala se Arabella zvědavě.

„Proč ne?“ pokrčila Coreen rameny. „Není dobře dovolit mužům, aby nám vládli, Bello. Zvláště ne Ethanoví,“ dodala a zamyšleně na Arabellu pohlédla. „Ethan je dobrý mužský, ale o to víc bychom se mu měly vzepřít. Vidí jen vlastní cestu a neuhne z ní ani o píď.“

„Možná je to jeden z důvodů, proč se jeho manželství s Miriam nevyvedlo.“

„To a její divoká povaha. Jeden mužský jí prostě nestačí,“ odpověděla Coreen.

„Neumím si představit, že nechala Ethana kvůli někomu jinému,“ poznamenala Arabella. „Je jedinečný.“

„Taky si to myslím, i když je to můj syn.“ Coreen sevřela háčkovaný přehoz v ruce. „Co k němu cítíš, Bello?“

„Jsem mu moc vděčná za to, co pro mě udělal,“ odpověděla Arabella vyhýbavě. „Odjakživa jsem ho brala jako staršího bratra…“

„Přede mnou nemusíš nic předstírat,“ namítla Coreen jemně. „Jsem dost vnímavá, i když tak nevypadám.“

Pak sklopila oči k háčkování. „Udělal životní chybu, když tě nechal odejít. Je mi vás obou líto, že to nevyšlo.“

Arabella sklopila oči k přikrývce pod svýma nervózníma rukama.

„Přineslo to i něco dobrého,“ zamyslela se. „Mám svou kariéru, v níž budu doufám pokračovat… a Ethan… no, třeba se dá s Miriam znovu dohromady.“

„Jen to ne,“ zamumlala Coreen a stočila oči k nebi. Unaveně si povzdychla. „Život jde dál. Ale jsem moc ráda, že tě sem Ethan přivedl, Bello.“

Zadívala se na ni.

„Není to lehkovážný muž a někdy bere život až moc vážně. Zapomíná, že jsme tu jen na chvíli, která velmi rychle uteče. Ale když je s tebou, chová se jinak. Jsem šťastná, když vidím, jak se v tvojí přítomnosti mění. Vždycky z něj dokážeš vymámit úsměv.“

Arabella o tom přemýšlela ještě dlouho poté, co Coreen odešla dolů, aby pomohla Betty Ann v kuchyni.

Opravdu se se mnou Ethan usmívá víc než s jinými lidmi, přemítala. Odjakživa to tak bylo.

Všimla si toho, ale překvapilo ji, že to postřehla i jeho matka.

Další dva dny zůstala Arabella proti své vůli připoutaná na lůžko. Na příkaz lékařů, protože při havárii utrpěla otřes mozku a zlé pohmožděniny.

Třetího dne však vyšlo slunce a přestože teprve začal březen, stoupla odpolední teplota nezvykle vysoko.

Arabella, trochu nejistá po dlouhém vynuceném odpočinku, sešla opatrně po schodech dolů a posadila se na houpačku na verandě.

Coreen odešla na schůzku s přítelkyněmi a Mary jela nakupovat, takže tam nebyl nikdo, kdo by ji zahnal zpátky do postele.

Oblékla si džínsovou sukni a modré bavlněné tričko s dlouhými rukávy. Vlasy si stáhla do culíku a převázala modrou sametovou stuhou.

I v tak ležérním oděvu jí to moc slušelo a díky slabému mejkapu, který použila, vypadala mnohem svěžeji.

Tedy ne, že by si tu toho někdo všiml, ušklíbla se v duchu.

V tom se ale spletla.

Po příjezdové cestě vjela na dvůr dodávka a vystoupil z ní Ethan. Jakmile ji spatřil sedět na houpačce, zarazil se v půli schodů.

„Kdo ti k čertu dovolil, abys vylezla z postele?“ obořil se na ni.

„Už mě unavuje pořád ležet,“ bránila se.

Při pohledu na něj se jí rozbušilo srdce. Měl na sobě vybledlé džínsy, kostkovanou košili a na hlavě odřený, světle hnědý stetson. Jakmile vkročil na verandu, všimla si jeho zablácených bot.

„Měla jsem jen malý otřes mozku a ruka už mě nebolí. Navíc je dneska tak krásně,“ dodala s povzdechem.

„To je,“ souhlasil.

Vytáhl cigaretu z kapsy, zapálil si a opřel se o sloupek. Probodával ji světlýma očima. „Ráno jsem zavolal tvému strýci.“

„Vážně?“ Zvědavě ho pozorovala.

„Tvůj otec odjel dnes ráno z Dallasu do New Yorku.“ Přimhouřil oči. „Nevíš náhodou proč?“

Ušklíbla se. „Nejspíš do banky. Jestli tam zbyly nějaké peníze.“

„Něco tam je,“ prohlásil kupodivu dost veselým tónem. „Ale tvůj otec se k tomu nedostane. Můj právník mu zablokoval přístup k tvému kontu a postaral se, že mu banka nevyplatí už ani penny.“

„Ethane!“

„Už mu nebudeš dělat peněženku,“ utrousil tiše. „Až se znovu postavíš na nohy, můžete si o tom spolu promluvit. Teď tu ale jsi především proto, aby ses uzdravila, a ne abys zůstala kvůli svému žoldáckému otci na mizině.“

„Kolik tam mám?“ zeptala se.

Děsila se odpovědi, protože její otec si dopřával velmi luxusní životní styl.

„Pětadvacet tisíc,“ odpověděl. „Žádné bohatství, ale jestli je vhodně investuješ, udrží tě to nad vodou.“

Zírala na jeho svalnaté paže a vzpomínala na jejich sílu. Hlava se jí zaplnila neodbytnými myšlenkami.

„Nikdy jsem nemyslela na budoucnost,“ poznamenala. „Dovolila jsem otci, aby nám založil společné konto, protože tvrdil, že to tak bude nejlepší.“ Usmála se. „Kolik ti dlužím za živobytí?“

„Právě si na něj vyděláváš,“ odpověděl tiše.

„Tím, že ti pomáhám zbavit se Miriam,“ přikývla.

„Nejdřív na tobě budeme muset trochu zapracovat,“ prohlásil. Dlouho si ji prohlížel. „Umyla sis vlasy, viď?“

„Vlastně mi s tím Mary trochu pomohla. S touhle věcí se nedokážu ani obléknout,“ zamumlala hořce a zvedla ruku se sádrou.

Při palčivé bolesti, kterou ten nepatrný pohyb způsobil, se ušklíbla.

„Nezapnu si sama ani podprsenku –“ Zarazila se uprostřed věty.

Přimhouřil oči.

„Stydíš se přede mnou mluvit o spodním prádle? Vím, co ženy nosí pod oblečením.“

Najednou byl opět chladný a nepřístupný. „Až moc dobře,“ dodal zatrpkle.

„Miriam ti hodně ublížila, viď, Ethane?“ podotkla Arabella, aniž se střetla s jeho očima. „Bojím se, že pokud se sem vrátí, všechny rány se znovu otevřou.“

Zadívala se na něj a spatřila v jeho výrazu hořkost, kterou nestačil zakrýt.

Zhluboka si povzdychl a zvedl ke rtům cigaretu. Zadíval se z okna na obzor, ale Arabella byla přesvědčená, že kromě vlastních myšlenek nic jiného nevidí.

„Ano, ublížila mi,“ přiznal. „Netrpělo však srdce, ale moje hrdost. Když jsem ji vyhodil, přísahal jsem si, že už mě nikdy žádná žena nedostane.“

Má to být varování? přemítala. Určitě ví, že bych nikdy neměla odvahu znovu si s ním začít. Už dávno mi dal jasně najevo, abych podobné myšlenky pustila z hlavy.

Se zachmuřeným výrazem odložil dokouřenou cigaretu do popelníku.

Usmála se.

Vedle něj měla pocit, že opět žije. Byla svobodná, zbavená všech příkazů i nařízení.

Její zelené jiskřící oči se střetly s jeho a znovu mezi nimi proběhl ten elektrický výboj, který je k sobě připoutal už před lety, v jednom zahálčivém letním odpoledni.

Tehdy ten pohled převedli do fyzické roviny, ale teď v Arabelle pouze vyvolal smutek kvůli něčemu, co už nikdy nedostane.

Ethan se neodvrátil.

Možná nemůže, myslela si omámeně, zatímco vnímala zběsilý tlukot vlastního srdce. Tělo ji palčivě bolelo sladkou rozkoší, na kterou si dobře pamatovala.

Náhle něco zabručel a otočil se.

„Musím se vrátit do ohrady. Kdybys něco potřebovala, zavolej. Betty Ann je v kuchyni.“

Odešel, aniž se ohlédl.

Arabella za ním zírala s neskrývanou touhou. Hrdlo se jí stáhlo, že se téměř nemohla nadechnout.

I kdyby ale ke mně něco cítil, myslela si zoufale, nedal by mi to nikdy najevo. Slíbil si to. Miriam se nesmazatelně podepsala na jeho hrdosti.

Arabella se opřela o opěradlo a začala se houpat.

Zvláštní, že po skončení svého manželství nenašel nikoho, kdo by Miriam nahradil, přemítala. Určitě by o ženy neměl nouzi – stačil by mu k tomu jeho vzhled, nehledě k majetku, který se k jeho jménu váže.

Podle toho, co Mary říkala, se z něj ale stal poslední dobou samotář.

Miriam by mu určitě tolik neublížila, kdyby ji tehdy nemiloval… a pokud ji stále nemiluje.

Vzdychla. Trochu se bála zůstat s Ethanem v tak těsném kontaktu.

Cítila se příliš zranitelná.

Je to ironie, letělo jí hlavou, ale Miriamin příjezd bude nejspíš mou jedinou nadějí, jak docílit toho, aby mi Ethan znovu nezlomil srdce.

ČTVRTÁ KAPITOLA

Ten večer Arabella poprvé večeřela s Ethanovou rodinou. Seděli kolem kulatého stolu a vychutnávali si vynikající hostinu, kterou Coreen s Betty Ann přichystaly.

Po jídle ještě chvíli poseděli a povídali si.

Pak si Matt odkašlal a vzal si slovo. Všem oznámil, že odjíždí s Mary na Bahamské ostrovy na dovolenou, kterou oba velmi nutně potřebují.

„Dovolenou?“ Ethan do něj zabodl planoucí pohled. „A to je co?“

Matt se zakřenil. Hodně se bratrovi podobal, až na to, že měl tmavě modré oči, drobnější postavu a nechoval se tak odměřeně. Pokud však šlo o práci, byl stejný dříč jako Ethan.

„Dovolená je něco, co jsem od svatby nezažil. Proto odjíždím a Mary jede se mnou.“

„Je březen,“ upozornil ho Ethan ponuře. „Co telení? Nebo shánění dobytka?“

„Nebyli jsme ani na líbánkách,“ poznamenal Matt s výmluvným pohledem.

Ethan a Coreen se na sebe jízlivě podívali.

„Dobře,“ utrousil Ethan suše. „Tak si jeď. Přiberu pomocníka navíc a obejdu se i bez tebe.“

„Díky, Ethane,“ vložila se Mary do řeči. Plaše se setkala s jeho očima a pak se obrátila k manželovi a zářivě se na něj usmála.

„Kam přesně se na Bahamách chystáte?“ zeptal se Ethan se zájmem.

Matt se zakřenil.

„To je tajemství. Když se to nedozvíš, nebudeš mě tam hledat.“

Ethan na něj nasupeně zíral. „O to samé jsem se snažil před čtyřmi lety. Přesto jsi mě našel.“

„To bylo něco jiného,“ bránil se Matt vehementně. „Přišlo předvolání z banky a potřebovali, abys tam zašel a něco podepsal.“

„Výmluvy,“ odsekl Ethan.

„Před návratem domů byste se mohli poohlédnout po nějakých domech na prodej,“ zamumlala Coreen.

Matt potřásl hlavou. „To je rána pod pás.“

„Jen mě to tak napadlo,“ podotkla.

„Jestli se odstěhujeme, kdo tě tu zachrání před Ethanem?“ zeptal se Matt samolibě.

Arabella vrhla pohled po Ethanoví, který dnes večer vypadal nejpřístupněji ze všech dní, co tu po příjezdu z nemocnice strávila.

Uličnicky se usmála a zvedla ruku. „Já se dobrovolně hlásím.“

Ethanový stříbrné oči překvapeně zalétly jejím směrem a potěšené si prohlížely její obličej.

„Je se mnou těžší práce, než si myslíš,“ varoval ji se zvlněnými rty.

Ten výraz jí připomněl Coreenina slova, že se Ethan v Arabellině blízkosti snadno usmívá.

Ta myšlenka jí vířila v hlavě. Pokrčila nos.

„Najmu si pomoc jinde. Dnes v podvečer se nejmíň jeden kovboj nabídl, že tě postříká sprejem proti hmyzu. Slyšela jsem ho.“

„To že řekl?“ Ethan se zamračil. „Který to byl?“ zeptal se s pohledem, který nevěstil nic dobrého.

„To ti nepovím. Třeba se mi bude v budoucnu hodit,“ prohlásila Arabella troufale.

„Hned je vám lip, co?“ zamumlal Ethan nevrle a nadzvedl obočí. „Dejte si ale velký pozor. Jinak si koledujete o potíže.“

Arabella se rozhlédla. „Myslela jsem, že mluvíš jen se mnou.“

Ethan s úsilím odtrhl oči od Arabellina obličeje a zadíval se na bratra.

„Proč si nechceš pořídit vlastní dům?“ houkl na něj.

„Nemůžu si ho dovolit.“

„Nesmysl,“ zavrčel Ethan. „Máš víc než dost, aby sis mohl vzít úvěr.“

„Nehodlám se zadlužit až po uši.“

Ethan se opřel o opěradlo židle a uchechtl se. „Nemáš ponětí, co je to dluh, dokud neutratíš devadesát tisíc dolarů za kombajn.“

„Jestli myslíš, že je to to nejdražší vybavení ke žním, vezmi v úvahu cenu všech traktorů a dobytčích přívěsů,“ dodala Coreen.

„Já vím, já vím,“ připustil Matt. „Vy jste na to ale zvyklí. Já ne. Mary požádala o práci v té nové textilní továrně, kterou tu právě otevřeli. Hledají sekretářku. Jestli to místo dostane, možná bychom se do toho mohli pustit. Ale nejdřív si vezmeme dovolenou. Správně, zlato?“

„Přesně tak,“ přisvědčila Mary dychtivě.

„Jak chcete,“ utrousil Ethan. Dopil kávu a vstal. „Musím vyřídit pár telefonátů.“

Bezděčně stočil oči k Arabelle. Vzhlédla právě včas, aby se setkala s jeho pátravým pohledem.

Jako by se najednou zastavil čas. Pak Ethan napjal čelist a Arabella zčervenala.

Podařilo se jí odtrhnout oči jako první. Přivedlo ji to do rozpaků, i když se Coreen i ostatní dál nerušeně bavili a ničeho si nevšimli.

Ethan zůstal stát u její židle. Zvedl ruku a jemně ji pohladil po vlasech.

Než se mohla zeptat, jestli to udělal náhodou nebo schválně, odešel. Ať k tomu měl ale jakýkoli důvod, srdce se jí divoce rozbušilo.

Večer strávila s Mattem a Mary a poslouchala jejich nadšené vyprávění o chystaném výletu. Když přišel čas, aby si šli lehnout, vstala jako první.

Začala stoupat po schodech, když Ethan právě vyšel z pracovny a skoro do ní vrazil.

„Pojď ke mně,“ vybídl ji. Sklonil se a jemně ji uchopil do náruče. Dával velký pozor, aby se nedotkl jejího zápěstí v sádře.

„Bolí mě ruka, ne noha,“ zakoktala se.

Začal stoupat po schodech, jako by nesl pírko. Pohlédl na ni.

„Nesmíš to s tou námahou přehánět.“

Mlčela.

Byl to opojný pocit držet ji v náručí. Nikdy nezapomněl, jaké to bylo, když se k němu před čtyřmi lety tiskla. A že se o to léta marně snažil.

Samozřejmě že nepotřebovala nést. Ale toužil se jí dotýkat, cítit její tělo a oživit tak hořkosladké vzpomínky na chvíli, kdy se s ní téměř miloval.

Od té doby ho pronásledovaly, zvláště teď, když byla tady, v jeho domě.

Skoro nespal, a když konečně zamhouřil oko, zdálo se mu o ní.

Nevěděla to a Ethan by jí to nikdy nepřiznal. Na to je příliš brzy.

Při starostlivém tónu jeho hlasu zatajila dech. Nenapadalo ji co říct.

Váhavě ho chytila kolem krku a zabořila obličej do jeho ramene.

Zhluboka se nadechl a na okamžik zaváhal, jako by ho její mírný pohyb vyvedl z míry.

„Promiň,“ zašeptala.

Neodpověděl. Zmocnily se ho zvláštní pocity, něco, co už velmi dlouhou dobu nezažil.

Sevřel ji pevněji. Vnímal tíhu jejího těla i jemnou vůni květin, která se jí linula z tmavých vlasů.

„Zhubla jsi,“ poznamenal, když dorazil na podestu.

„Já vím,“ vzdychla a ňadra se jí nepatrně zvedla, čímž se dostala do bližšího, vzrušujícího kontaktu s jeho silnou hrudí.

„Měl bys být rád,“ pokračovala. „Kdybych vážila dvakrát víc, možná by ses zřítil po hlavě ze schodů a oba bychom si zlomili vaz.“

Pousmál se.

„To je jen jeden úhel pohledu.“ Zamířil chodbou k její ložnici a prošel dovnitř. „Pevně se drž, než zavřu dveře.“

Rozechvěle ho poslechla.

Cítil ten nepatrný pohyb, který ji prozradil, a zarazil se. Zvedl hlavu a pronikavě se zadíval do jejích širokých, rozzářených očí.

„Líbí se ti, když jsi se mnou, viď?“ zašeptal. Zaplavila ho touha, jakou necítil už léta.

Arabella zrudla. Sklopila oči a znehybněla v jeho náruči. Horečně přemítala co říct.

Její rozpaky kupodivu vystupňovaly vzrušení, které cítil. Jako by po letech spánku znovu ožil. Tělo se mu chvělo touhou. Po čtyřech letech se opět cítil jako muž.

Kopnutím zavřel dveře a donesl ji k posteli. Opatrně ji na ni položil.

Stál nad ní a pohledem spočíval na jemné křivce jejích ňader. Pak přelétl zpátky k jejím očím a při pohledu na bezmocnou touhu, zračící se jí v obličeji, mu srdce vysoko vzlétlo.

Takže nezapomněla, o nic víc než on.

Na jednu šílenou minutu ho napadlo, že si lehne na matraci vedle ní, nakloní se k ní a bude ji líbat, dokud Arabella nezalapá po dechu.

Ale vykročil od lůžka dřív, než ho tělo zradilo. Arabella ho možná chce, ale její panenství je dostatečnou brzdou pro ně pro oba. Stále je zahořklá kvůli minulosti a to, co k ní Ethan cítí, možná nevytrvá. Musí si být jistý…

Vytáhl si z kapsy cigaretu a zapálil si.

„Myslela jsem, žes toho nechal,“ poznamenala Arabella a posadila se. Tísnivé ticho a jeho náhlý odstup ji zneklidnily.

Proč mě dráždí tou důvěrnou vzpomínkou a pak se tváří, jako bych se ho o to prosila? uvažovala podrážděně. Stíny minulosti, napadlo ji.

„To jo,“ souhlasil s chladným pohledem. „Ale po tvé nehodě jsem s tím zase začal.“

„Nebo jsi píchl pneumatiku u dodávky,“ začala na prstech jedné ruky vypočítávat další údajné záminky. „Tví muži se zpili do němoty v předvečer nahánění dobytka. Kůň ti zchroml. A jednou tě dokonce kousl…“

„Nemusím se omlouvat, když si chci zakouřit,“ ohradil se. „Dělal jsem to vždycky a ty to víš.“ S přimhouřenýma očima studoval její jemný obličej. „Kouřil jsem i ten den v zátoce. Nestěžovala sis, že by ti to vadilo, když jsem tě políbil.“

Zmocnil se jí smutek, který se jí jistě odrážel i v očích. „Bylo mi osmnáct,“ bránila se. „Pár kluků mě už políbilo, ale tys byl starší a zkušenější.“

Sklopila oči.

„Snažila jsem se chovat jako světem protřelá žena, ale jakmile ses mě dotkl, veškeré moje odhodlání se rozpadlo v prach.“

Ztěžka vzdychla. „Připadá mi to jako před sto lety. Myslím, žes měl částečně pravdu. Vnutila jsem se ti. Byla jsem do tebe blázen.“

Musel se ovládnout, aby se k ní nevrhl, nevzal ji do náruče a nezlíbal. To on jí ublížil a ranil její hrdost, stejně jako Miriam ranila tu jeho.

Kvůli němu pak Arabella utekla do New Yorku. Kdyby tehdy poslal Miriam k čertu a požádal Arabellu o ruku, možná by všechno dopadlo jinak.

„Děláme si život složitější, než už je,“ řekl tiše, „i když se o to nesnažíme.“

„Nemohl jsi za to, že ses do Miriam zamiloval,“ vzdychla nešťastně.

Jeho obličej se napjal. Bylo překvapující, jak ho pouhý zvuk jména bývalé manželky vykolejil. Zvedl cigaretu k ústům a zadíval se na Arabellu.

Pozorovala ho. „Uvědomuješ si vůbec, jak vypadáš, když se o ní někdo zmíní, Ethane?“ zeptala se.

„Až moc dobře,“ odsekl.

„A nechceš o tom mluvit. Dobře, nebudu se tě ptát. Umím si představit, jak zasáhla tvou hrdost. Ale obvykle existuje jen jediná možnost, jak to napravit – přenést se přes to a začít znovu.“

Probodával ji světlýma očima a pohled mezi nimi byl ještě důvěrnější než ten, který si vyměnili v přízemí.

„Chceš, abych znovu vystavil všanc svoji sebeúctu?“ zeptal se.

Snažila se přijít na to, co tou otázkou myslel. Připadalo jí, že během těch pár minut uplynula léta.

Nemám šanci, usoudila nakonec. Před čtyřmi lety mi dal své pocity jasně najevo.

Zachvěla se. „Ne, nic po tobě nechci. A až sem Miriam přijede, slibuju, že odvedu dobré představení. Hodně ti dlužím za to, žes mě vzal k sobě, než se dám znovu do pořádku.“

Oči mu zaplály. „Naprosto nic mi nedlužíš,“ utrousil chladně.

„Pak to udělám kvůli starým časům,“ odvětila ledově. „Byl jsi pro mě jako starší bratr, po kterém jsem vždycky toužila. Teď ti pomůžu, abych ti splatila, jak ses o mě tehdy staral.“

Měl pocit, jako by ho udeřila. Trochu ho uklidňovalo jen to, jak reagovala v jeho náručí.

Vyfoukl obláček kouře a upřeně se jí zadíval do očí.

„Ať už máš pro to jakýkoli důvod,“ poznamenal, „uvidíme se ráno.“

Obrátil se a zamířil ke dveřím.

„Co chceš, abych řekla?“ vybuchla. „Že udělám všechno, o co mě požádáš?“

Zarazil se s rukou na klice a ohlédl se přes rameno. „Ne, nic takového nečekám.“

Pátral v jejím obličeji. Hluboko uvnitř měl pocit, jako by umřel.

„Odnesu tu kočku s koťaty do stodoly,“ dodal po chvíli. „Jestli se na ně budeš chtít podívat, tak tě tam ráno zavedu.“

Zaváhala. Byla to nabízená ruka ke smíru.

Jestli máme přesvědčit Miriam, že je ta naše šaráda pravdivá, neměli bychom to dělat ve válečném stavu, prolétlo jí hlavou. Bezmocně se zavrtěla v posteli. „Ano, to budu ráda. Díky.“

„De nada,“ odpověděl hovorovou španělštinou, jakou používali mexičtí kovbojové, kteří pro něj pracovali. Ethan mluvil plynně třemi nebo čtyřmi jazyky, čímž často překvapoval své okolí i obchodní partnery.

Pobouřeně ho pozorovala, jak odchází. Jeho chování ji mátlo. Nevěděla, co si o něm má myslet, a už vůbec netušila, co si má myslet o sobě.

Příští ráno se Mary s Mattem chystali k odjezdu. Arabella objala Mary na rozloučenou.

Bez své nejlepší přítelkyně se tu bude cítit trochu ztracená. Ethanův nový postoj a hrozivá vyhlídka na Miriamin příjezd ji přinejmenším skličovaly.

„Netvař se tak nešťastně,“ chlácholila ji Mary. „Ethan s Coreen se o tebe dobře postarají. A Miriam tu nezůstane. To Ethan nedovolí.“

„Doufám, že máš pravdu. Z toho, co jsem o Miriam slyšela, umí asi člověku připravit horké chvilky.“

„O tom nepochybuj,“ ušklíbla se Mary. „Máš pravdu, že dokáže být pěkně protivná. Ale myslím, že ty se jí budeš umět postavit. Když ses občas přestala ovládat, bývala jsi dost výmluvná. Dokonce i Ethan tě poslouchal.“ Při té vzpomínce se rozesmála.

„Neměla jsem s tím moc zkušeností,“ bránila se Arabella. „Kromě Ethana mě vytočil jen málokdo. Mysli na mě a přej mi štěstí.“

„Budu, ale jsem si jistá, že ho nebudeš potřebovat,“ usmála se Mary.

Ethan je odvezl na letiště v Houstonu, takže nemuseli letět z letiště v Jacobsvillu. Vrátil se ale dřív, než Arabella předpokládala, a nezapomněl na svůj včerejší slib.

„Pojď, jestli tě ta koťata pořád ještě zajímají,“ vybídl ji.

Vzal ji za zdravou ruku a s bezvýrazným obličejem ji táhl za sebou.

„Neměli bychom říct tvé matce, kam jdeme?“ zaprotestovala chabě.

„Nesvěřuju se s tím matce od svých osmi let,“ utrousil. „Nepotřebuju, aby mi dovolila procházet se po ranči, nota bene po vlastním.“

„Tak jsem to nemyslela,“ zamumlala.

Tvářil se, jako by se ho její poznámka nijak nedotkla. Vlastně ji zcela ignoroval.

Na sobě měl stále to, co nazývala městským oblečením – tmavé kalhoty, světle modrou košili a westernově střižené šedočerné sako.

„Umažeš se,“ prohodila, jakmile vstoupili do rozlehlé stodoly.

Vrhl po ní letmý pohled. „Jak?“

Na tohle téma by mohla žertovat s méně nebezpečným mužem, ale ne s Ethanem.

„Nevšímej si toho,“ zavrtěla hlavou. Šla před ním, oblečená v dokonale padnoucích džínsech a světle žlutém svetru, na němž by bylo vidět sebemenší smítko prachu.

Zamířila tam, kam ji navedl gestem ruky, a pronikavě si uvědomovala jeho přítomnost. Svářily se v ní obavy i radost. Napadlo ji, že nebýt té automobilové nehody, při níž si pochroumala zápěstí, možná by už Ethana nikdy v životě neviděla.

Ruka. Pohlédla na ni a její bezmocnost, ještě zvýrazněná bílou sádrou, ji krutě zasáhla.

Hlavou jí prolétl úryvek melodie. Slyšela jednotlivé tóny, akordy mollové melodie…

Zavřela oči a nechala se unést Clementiho Sonatinou, jednou z prvních skladeb, které se naučila, když začala studovat v hudební škole.

Když ji v myšlenkách vystřídala znamenitá Anglická suita od Bacha a Finlandia od Griega, usmála se.

„Říkal jsem, že tady jsou ta koťata. Na co myslíš?“ zeptal se Ethan tiše.

Otevřela oči. Bolestivě si uvědomila, že stejné noty už možná nikdy nezahraje. Tóny, které vyloudí, budou možná pouhou parodií na její dřívější zručnost. I populární melodie budou za hranicemi jejích možností.

Jak se uživí? Rozhodně nečekala, že se o ni otec postará. Vždyť za celou dobu, co strávila v nemocnici, ani nezavolal. A přitom stačilo jen zvednout sluchátko.

Aspoň že jí Ethan zachránil její úspory, ale pokud otec ještě nesplatil všechny dluhy, peníze jí stejně dlouho nevydrží.

Její pobledlý obličej zvážněl a v očích se jí objevila panika.

Ethan si toho všiml. Při pohledu na její zmučený výraz zapomněl na veškeré nepřátelství a křivdy. Musí ji přestat provokovat. Není její vina, že Miriam zmrzačila jeho ego.

„Nelam si hlavu tím, co se ještě nestalo. Není proč panikařit.“

Očima se střetla s jeho. „To si myslíš ty.“

„Nech starosti na zítřek.“ Klekl si. „Podívej se. To je zázrak, viď?“

Poklekla vedle něj a všechny její starosti se rozplynuly. Uchváceně si prohlížela pět sněhobílých, čerstvě narozených chundelatých klubíček. Jejich matka byla také bílá, krátkosrstá, s tmavě modrýma očima.

„Takovou kočku jsem v životě neviděla!“ vykřikla. „Bílá s modrýma očima!“

„Prý jsou dost vzácné. Bili je našel u sebe ve stodole, ale nemá kočky zrovna v lásce.“

„A chtěl je navěky uspat.“ Zasténala. „Jestli bude můj otec dělat problémy, najdu jim nějaké jiné útočiště,“ prohlásila odhodlaně. Usmála se na velkou kočku a pak dychtivě pohlédla na koťata. „Dovolí mi, abych si jedno pochovala?“

„Samozřejmě. Na.“ Zvedl bílou ochmýřenou kuličku a jemně ji položil Arabelle do dlaně.

Přitiskla si kotě těsně k tělu, aby se ujistila, že jí nevypadne. Tvář sklonila k jeho droboučké hlavičce a lehce se o ni otřela. Kouzlo nového života ji fascinovalo.

Ethan ji chápavě pozoroval.

„Miluješ mláďata, viď?“

„Odjakživa.“ Naposledy si kotě pohladila a s očividným zdráháním ho Ethanovi podala.

„Vždycky jsem si myslela, že se jednou provdám a budu mít děti, ale pořád mi nějaký koncert přebýval.“ Melancholicky se usmála. „Otec chtěl mít jistotu, že nebudu mít šanci s někým se vážně seznámit.“

„Nemohl riskovat, že tě ztratí.“

Ethan položil kotě zpátky do sena, jemně pohladil velkou kočku po hlavě a vstal. Pomohl Arabelle na nohy a oběma rukama jí odhrnul dlouhé, rozpuštěné vlasy z obličeje.

Pak v tichu stodoly, které přerušoval pouze občasný pohyb nebo zaržání koní, zvedl ruce a uchopil její obličej do dlaní.

„Jezdívala jsi se mnou na koni, vzpomínáš?“

„Ano. Od té doby jsem v sedle neseděla.“ Při vzpomínce na to, co jí prozradila Coreen, sebou trhla. „Ethane, proč jsi vlastně nedovolil matce, aby prodala toho koně, na kterém jsem jezdívala?“

Nervózně se zavrtěl. „Měl jsem své důvody.“

„A nepovíš mi jaké?“

„Ne.“ Zahleděl se jí do očí. Cítil, jak se mu srdeční tep zrychluje. Arabellina blízkost na něj začala působit stejně jako včera večer. „Je to už hodně dávno, co jsme spolu byli sami,“ zašeptal.

Sklopila oči k jeho široké hrudi a pozorovala, jak se pravidelně zvedá a zase klesá.

„Léta,“ souhlasila rozechvěle.

Něžně ji pohladil po vlasech, projížděl jimi svými prsty a vnímal jejich hedvábnou měkkost.

„Tenkrát jsi měla delší vlasy,“ vybavil si. „Rozprostřel jsem ti je na trávu, když jsme se milovali u staré tůně.“

Srdce se jí prudce rozbušilo. Snažila se vší silou ovládnout, ale marně.

„Nemilovali jsme se,“ procedila mezi zuby. „Několikrát jsi mě políbil a pak ses zeptal, jestli jsem to brala vážně. Šlo jen o načerpání dalších zkušeností, ne?“

„Nevyznala ses v mužích,“ odsekl ostře. „Byla jsi teprve děcko, ale stejně ti mohlo dojít, jak to bylo nebezpečné. Snadno se nám to mohlo vymknout z ruky.“

„Teď už na tom nezáleží,“ vzdychla zničeně. „Jak už jsem řekla, postaral ses, abych to nebrala vážně. Můžeme se už vrátit domů?“

Vklouzl rukama do jejích vlasů a zvedl jí obličej ke svým světlým, zářícím očím.

„Bylo ti osmnáct,“ zdůraznil. „Osmnáctiletá panna s otcem, který mě nenáviděl do morku kostí a zcela ovládal tvůj život. Jen nemilosrdný hlupák by tě za těchto okolností svedl!“

Nevěřícně na něj zírala, otřesená pobouřením v jeho očích i hlase.

„Tys ale nebyl hlupák,“ přisvědčila. Skoro se třásla potlačovanými emocemi. „Nemusíš předstírat, že ses zajímal o moje pocity. Po tom všem, cos mi řekl…!“

Spustil ruce a ostře se nadechl. „Proboha, copak jsi opravdu tak slepá?“ zasténal. Pohledem zalétl k jejím ústům. „Chtěl jsem tě!“

V tichu nabitém emocemi se k ní sklonil a zmocnil se jejích úst. Hlavu jí jemně sevřel v dlaních.

Vtom se zvenčí ozval nějaký zvuk. Bylo to hlasité burácení auta blížícího se po příjezdové cestě.

Ethan ztuhl a prudce zvedl hlavu. V očích měl téměř horečnatý pohled a ruce se mu mírně třásly. Zdráhavě je spustil z jejího obličeje a zhluboka se nadechl.

Arabella na tom nebyla o moc lépe. Podlamovala se jí kolena, divže jí nevypověděla službu.

Očima se ptala na otázku, kterou se neodvážila vyslovit nahlas.

„Byl jsem dlouho sám,“ ušklíbl se. „Není to snad to, v co bys ráda věřila?“

Než stačila odpovědět, odtáhl se od ní a otočil se ke vratům stodoly.

„Čekám nějakého kupce,“ utrousil drsným hlasem. „To bude on.“

Zamířil širokou uličkou k východu. Byl skoro vděčný za náhlé vyrušení. Ztratil hlavu a přestal soudně uvažovat. K tomu už by nemělo nikdy dojít.

Dokud tu Arabella nebyla, neuvědomil si, jak je zranitelný. Bude si muset dávat větší pozor. Jestli na ni bude pospíchat, ničeho tím nedosáhne. Měl by být rád, že ho ten kupec vyrušil.

Jakmile ale dorazil na dvůr, zjistil, jak moc se mýlil. Ten host vůbec nebyl žádný kupec. Bylo to taxi, z jehož zadního sedadla právě vystupovala půvabná dlouhonohá Miriam Hardemanová s rudými rty.

Pokud tu s ní nikdo nepočítal, očividně ji o tom zapomněli informovat, protože řidič taxíku pomalu vykládal z kufru auta šest drahých kufrů.

Ethanův obličej strnul, jako kdyby ho do něj udeřili. Na zádech mu vyvstal studený pot.

Pouhý pohled na bývalou manželku stačil, aby do základů otřásl jeho sebedůvěrou.

Nasadil netečný výraz a obrátil se k Arabelle, která se k němu váhavě připojila. Natáhl k ní ruku a nepatrně kývl hlavou.

Arabella zírala na nově příchozí, jako by to byla zvlášť nebezpečná nakažlivá choroba.

Dovolila Ethanoví, aby ji vzal za ruku, a nejisté ji sevřela.

Teď jsou spolu na jedné lodi, v dobrém i zlém.

PÁTÁ KAPITOLA

Miriam nadzvedla delikátně tvarované obočí a překvapeně se dívala na Ethana a Arabellu, kteří se k ní pomalu blížili. Nevěřícně zabodávala nevlídný pohled do Arabelly. Tvářila se nepřátelsky.

Všimla si, že se Ethan drží s mladší ženou za ruku, a na chvíli ji to vyvedlo z míry.

Pak nasadila strojený úsměv, ale v jejích tmavozelených očích se neobjevila ani stopa radosti.

„Ahoj, Ethane,“ zavrněla. Nervózně si přehodila kaštanově hnědé vlasy přes rameno. „Doufám, že jsi dostal můj telegram?“

Nezakolísal pohledem ani o píď. Nehodlal se nechat zneklidnit.

„Jo, dostal.“

„Zaplatíš taxikáři, viď?“ pokračovala. „Jsem na mizině. Doufám, že ti nebude vadit, když tu zůstanu, Ethane, protože jsem utratila poslední dolar za tohle vybavení a nemůžu si hotel dovolit.“

Ethan neřekl ani slovo, ale jeho výraz ještě trochu potemněl.

Arabella přihlížela, jak zaplatil taxikáři a pak stočil oči k Miriam.

Ta žena byla dokonalost sama. Planoucí červené prameny v dlouhých kaštanově hnědých vlasech, tmavozelené magické oči, dokonalý obličej i postava.

Přesto trochu zestárla a přibrala.

Arabella si vzpomněla, co Coreen říkala o jejím domnělém těhotenství. Ano, Miriam by mohla čekat dítě. To by vysvětlovalo její větší objem, hlavně v pase.

„Dobrý den, Arabello,“ prohlásila Miriam a zabodla do ní ledový pohled. „Hodně jsem o vás v posledních letech slyšela. Samozřejmě že si na vás pamatuju. Byla jste teprve dítě, když jsme se s Ethanem vzali.“

„Už jsem dospěla,“ namítla Arabella tiše. Láskyplně se zadívala na Ethana. „Aspoň Ethan si to myslí.“

Miriam se nadutě rozesmála. „Vážně? No, na velmi mladé dívky můj bývalý manžel možná stačí. Takové jako vy ještě nevědí, co jim v životě chybí.“

To byl nečekaný výsměch. Arabella nepochopila skrytou narážku, ale Ethan se s ponurým výrazem obrátil. Gestem přivolal jednoho z kovbojů, aby odnesl Miriamina zavazadla do domu.

„Pověz jí, proč si nic nezačínáš se zkušenými ženami, drahý,“ zamumlala Miriam jízlivě.

Ethan si ji měřil nesmiřitelným pohledem, který Arabelle naháněl hrůzu. Zdálo se, že funguje dokonce i na Miriam.

„Arabella a já jsme se vrátili o notný kus cesty, Miriam. Chodili jsme spolu už před tím, než jsme se my dva seznámili,“ dodal s očima stále upřenýma na svou bývalou manželku.

Miriaminy oči zaplály. „Ano, vzpomínám si, že se o tom tvoje matka zmínila.“

Ten dotčený výraz Ethana potěšil víc než cokoli za celá léta. Přitáhl si Arabellu ke svému boku a vrhl po ní rychlý, šťastný pohled. Nenucené se k němu přivinula.

„Nečekali jsme tě tu tak brzy,“ obrátil se zpátky k Miriam. „Nejdřív příští týden.“

„Právě jsem skončila s modelingem u Karibského moře, a tak mě napadlo, že se tu zastavím na zpáteční cestě do New Yorku,“ odpověděla. Nervózně si pohrávala s koženou, draze vyhlížející kabelkou.

Arabella na ni civěla z útočiště Ethanový silné paže. Ztuhlost jeho svalů jí hodně napovídala o tom, co Ethan v blízkosti bývalé manželky cítí.

Nevyznala se v tom. Jestli stále Miriam miluje, proč jí to neřekne na rovinu? Proč tohle předstírání, když na něj Miriam očividně žárlí?

„Jak dlouho tu chceš zůstat?“ zeptal se Ethan příkře. „Máme teď zrovna hodně práce a chápeš doufám, že je pro mě a Arabellu společný čas velmi vzácný.“

Miriam nadzvedla obočí. „Jak příhodné, že jste se tu objevila právě teď, Arabello. Několik let jste se myslím zajímala jen o kariéru.“

„Bella se zranila při havárii. Přirozeně jsem chtěl, aby tu zůstala se mnou,“ odpověděl Ethan a mírně zvlnil rty. „Doufám, že se po večerech budeš dobře bavit. Určitě se těšíš, jak si poklábosíš s matkou.“

„To jistě,“ zabručela Miriam podrážděně. „Pojďme dovnitř. Jsem unavená a chci se něčeho napít.“

„To se ti těžko podaří,“ prohlásil Ethan důrazně. „V našem domě žádný alkohol nenajdeš.“

„To přece…!“ zalapala Miriam po dechu. „Vždycky jsme měli plnou barovou skříňku!“

„Tys ji měla,“ opravil ji Ethan. „Když jsi odjela, všechny lahve jsem vyhodil. Já nepiju.“

„Ty neděláš nic,“ utrousila Miriam pohrdavě. „Zvlášť v posteli!“

Ethanová paže zpevnila. Arabelle se konečně rozbřesklo, nebo si to aspoň myslela. Při pohledu na starší ženu se jí dělalo špatně.

Ethan nepotřebuje bránit, přesvědčovala se v duchu, a pravděpodobně bude zuřit, jestli se odvážím vložit do řeči, ale co je moc, to je moc.

Miriam ho neustále ponižuje. Co od toho čeká? Že si ho tím nakloní? Ani sebevětší láska nedokáže takové rány jen tak odpustit.

Ethan sevřel rty a mlčel. Věděl, že ho Miriam ráda provokuje. Jakmile by se ale přestal ovládat, poskytlo by jí to výmluvu, aby Arabelle prozradila všechna jejich ponurá tajemství.

A to si nepřál, aspoň ne do té chvíle, než jí je poví sám. Jeho hrdost by to nesnesla.

Arabella však zvedla hrdě hlavu a zadívala se starší ženě do očí.

„Možná máte problémy v posteli,“ podotkla tiše a přivinula se k Ethanově paži. „Ethan a já je ale nemáme.“

Což byla naprostá pravda, i když ne tak, jak to Miriam pochopila.

Ethan potlačil překvapený nádech. Nečekal, že se kvůli němu vzdá Arabella své pověsti, rozhodně ne s tak překvapivou kuráží.

Miriam se třásla vztekem. „Ty malá…!“

Slovo, které hodlala použít, se rozplynulo ve vzduchu, protože k ní Ethan prudce vykročil. Tvářil se tak vztekle, že se Arabella navzdory statečnému vzezření zachvěla.

„Silnice je tamhletím směrem,“ ukázal prstem. „Pošlu za tebou taxík. S mojí budoucí ženou takhle mluvit nebudeš!“

Miriam vyplašeně couvla.

Arabella neudělala nic. Poznámka o budoucí manželce jí příliš otřásla.

„Omlouvám se,“ polkla Miriam. „Možná jsem to trochu přehnala.“ Pohlédla na Ethana. Vypadala neobvykle sklesle. „Asi mě vyvedlo z míry, že sis za mě tak rychle našel náhradu.“

„Myslím to vážně,“ ujistil ji rozhněvaně. „Jestli tu hodláš zůstat, tak pouze za jistých podmínek. Jestli uslyším ještě jedno ostré slovo proti Belle, sbalíš si saky paky a pomažeš. Je ti to jasný?“

„Asi by mělo, viď, Ethane?“ Miriam vykouzlila omluvný úsměv. „Tak dobře, budu se chovat jako vzorný host. Vlastně jsem si s tebou chtěla promluvit o smíru.“

„To nemá smysl,“ utrousil Ethan chladně. „Bella a já se budeme brát. V mém životě už pro tebe není místo. Ani teď, ani nikdy.“

Miriam zbledla. V elegantním světle šedém kostýmu se napřímila a znovu se usmála. „Jsi dost hrubý.“

„Hrubost je jediný způsob, jak se s tebou dá jednat,“ zakončil rozhovor Ethan. Pokynul k domu.

„Až po tobě,“ dodal a ustoupil stranou, aby jí uvolnil cestu.

Arabella se stále ještě nevzpamatovala z otřesu. V duchu přemítala, jestli jí Miriamin výbuch spíš nahnal hrůzu, nebo ji rozzlobil.

Kromě toho ji překvapilo, že se Miriam tolik bojí, aby se její bývalý manžel nezapletl s jinou ženou.

Ethan ji vzal za ruku. Byla studená jako led.

„Vedeš si dobře,“ pošeptal jí, aby to Miriam neslyšela. „Neboj se, nedovolím jí, aby tě urážela,“ dodal.

„Nevěděla jsem, co říct…“

Navzdory zachmuřenému výrazu se něžně usmál.

„Vysvětlím ti to později.“

„Nemusíš mi nic vysvětlovat,“ zavrtěla hlavou a upřela na něj oči. „Miriaminy pomluvy mě nezajímají.“

Zhluboka se nadechl. „Jsi plná překvapení.“

„Ty taky. Myslela jsem, že si to zasnoubení necháme jako poslední možnost.“

„Promiň. Připadalo mi, že je na to ten nejvhodnější čas. Pojď. A hlavu vzhůru.“

Podařilo se jí pousmát. Pevně ho chytila za ruku a následovala do domu.

Coreen se tvářila nepřívětivě, ale byla natolik dáma, že své nepřátelství k Miriam nedávala otevřeně najevo. Zamaskovala ho dokonalým chováním a chladnou zdvořilostí. Pousmála se pouze jednou, a to když se Ethan posadil s Arabellou na pohovku a přitáhl ji k sobě.

Už dřív Arabellu rozechvělo, že ji Ethan tak zaníceně brání. Možná za to může jen odpor, který cítí k Miriam, ale pomyšlení, že mu na ní záleží natolik, že se jí zastane, ji zahřálo u srdce.

Stočila se na pohovce, přivinula se k němu a opájela se jeho blízkostí. Milovala vůni, která ho obklopovala, a dotyk jeho těla ji fascinoval.

To byla jediná příjemná stránka, kterou s sebou Miriamina návštěva nesla. Arabella si mohla otevřeně užívat drobné něžnosti s Ethanem, aniž si musela udržovat odstup.

Škoda že je to jen předstírání, které má udržet Miriam v šachu a znemožnit jí, aby pochopila, jak je Ethan zranitelný.

Pohlédla na něj a pozorovala jeho dlouhý obličej. Se zdrženlivou zdvořilostí poslouchala Miriamin monolog o zahraničních cestách.

Z Ethanová napětí pochopila, jak ho Miriamina uštěpačná poznámka o jejich bývalém sexuálním životě ranila.

Vzpomněla si, co Coreen říkala o tom, že mu byla jeho bývalá manželka odporná, a uvažovala, jestli právě to měla Miriam na mysli.

Zvláštní, že při té poznámce zbledl jako stěna. No, taková žena dokáže nadělat nezměrnou spoušť v mužské hrdosti. Má zlomyslný jazyk a nechápe, co ostatní lidé cítí. Takový postoj neudrží spokojené manželství, zvlášť když nikdy nebyla Ethanoví věrná. To mu muselo rozjitřit rány, i když ji tolik miloval.

„Co tu vlastně děláte, Arabello?“ zeptala se Miriam konečně. „Myslela jsem, že jste v New Yorku.“

„Jezdila jsem po turné,“ odpověděla Arabella. „Právě jsem se vracela z charitativního vystoupení, když došlo k té autonehodě.“

„Vracela se sem,“ vložil se Ethan do řeči a vrhl po Arabelle varovný pohled. „Jela se svým otcem. Měl jsem radši řídit sám.“

Arabella potlačila vyděšený povzdech. Málem se prozradila!

Miriam by jen těžko uvěřila, že se Arabella s Ethanem zasnoubila, zatímco žila v New Yorku a vzájemně se vůbec nevídali.

„Uzdravíte se natolik, abyste mohla pokračovat v kariéře?“ zeptala se Miriam jedovatě. „Stejně si ale myslím, že Ethan nebude chtít, abyste dělala něco jiného, než se věnovala dětem.“

„Pokud si dobře vzpomínám, tys byla jasně rozhodnutá žádné nemít. Samozřejmě až po tom, co jsem si tě vzal,“ dodal významně.

Miriam neklidně poposedla.

„Dá se tu vůbec něco dělat?“ změnila rychle téma. „Nesnáším televizi.“

„Ethan, Arabella a já se rádi díváme na přírodopisné filmy,“ poznamenala Coreen. „Když už o tom mluvím, dnes večer dávají fascinující dokument o polárních medvědech, viď?“ zeptala se Ethana.

Vyměnil si s matkou pohled.

„Ano, máš pravdu.“

Miriam zasténala.

Byl to ten nejdelší den, na jaký si Arabella vzpomínala.

Podařilo se jí vyhýbat Miriam tím, že se držela v Ethanově blízkosti, a to dokonce i tehdy, když šel ven zkontrolovat dobytek.

Obvykle jezdíval na koni, ale kvůli Arabellinu poraněnému zápěstí se rozhodl objet ranč v dodávce.

Letmo na ni pohlédl.

„Jsi v pořádku?“

Usmála se. „Samozřejmě, díky.“

Převlékl se z cestovního obleku do obnošených džínsů, pohodlných bot a kostkované modré košile. Klobouk s širokou krempou si narazil hluboko do čela.

Vypadal velmi kovbojsky a Arabella se při té myšlence zakřenila.

„Je tu snad něco legračního?“ zeptal se s přimhouřenýma, podezřívavýma očima.

„Jen mě napadlo, že vypadáš jako opravdový kovboj,“ odpověděla. „Na šéfa to není špatné.“

„K tomu, abych upoutal pozornost svých mužů, nemusím chodit v obleku.“

„Vzpomínám si.“ Vybavila si, jak vypadal, když za ní přišel do pokoje těsně po návratu z nemocnice. Coreen si ho tehdy dobírala, že se válel s koňmi v bahně.

Otřásla se.

„Přestaň s tím.“ Přiložil cigaretu ke rtům. „Dnes ráno jsi byla samé překvapení,“ podotkl nečekaně. „Zvládla jsi Miriam na jedničku.“

„Cekal jsi snad, že se rozbrečím a poběžím se schovat mámě pod sukně?“ zeptala se. „Mám spoustu zkušeností s popudlivými lidmi. Nezapomeň, že jsem dlouho žila se svým otcem.“

„Nezapomínám. Tentokrát je ale na Miriam, aby se utíkala schovat.“

„Je to zlomyslná ženská!“ ulevila si Arabella. „Nepamatuju si, že by byla předtím tak zlá.“

„Dřív jsi ji neznala. Nebo možná znala,“ dodal tiše. „Prokoukla jsi ji od samého začátku.“

Dlouho pozorovala jeho odvrácený obličej. Ráda by se ho zeptala na pár dalších otázek, ale nebyla si jistá, jak začít.

Vycítil její zvědavost a pohlédl na ni. „Tak do toho. Ptej se.“

Trhla sebou. „Na co?“

Zasmál se. Zabočil s dodávkou na hrbolatou, prašnou cestu táhnoucí se podél ohrady. Jejich těla se s každým nárazem otřásala.

„Nechceš vědět, proč byla tak překvapená, když jsi jí naznačila, že jsme milenci?“

„Myslela jsem, že je jen jízlivá,“ pokrčila rameny a zadívala se z okénka na ubíhající pastviny, na nichž se poklidně pásly krávy.

Zahnul na další rozjezděnou pěšinu. Pak najednou zastavil a vypnul motor.

Otevřeným okénkem slyšeli ptačí zpěv a vzdálené bučení dobytka.

Seděl s rukou na volantu a v té druhé držel cigaretu. Neklidně poposedl a upřeně se na Arabellu zadíval. Stříbrnýma očima pátral v jejím obličeji, jako by volil správná slova.

Býval by s vysvětlením ještě nějakou dobu počkal, ale z Miriamina chování usoudil, že se jeho bývalá manželka před ničím nezastaví. Jistě by Arabelle něco naznačila, a Ethan chtěl, aby to vysvětlení přišlo od něj, a ne od jeho zlomyslné návštěvnice.

„Miriam si přivedla milence už dva týdny po svatbě,“ poznamenal tiše. „Do rozvodu jich bylo celé procesí. Tvrdila, že ji nedokážu v posteli uspokojit.“

Prohlásil to chladně a odměřeně, ale oči mu potemněly bolestí, jako by trpěla celá jeho duše. Možná to tak i bylo. Arabella kdysi četla, že ego je na mužích to nejzranitelnější.

Mlčky se na něj dívala.

„Připadá mi, že by ji nikdo nedokázal uspokojit, Ethane. Vidíš, že měla spoustu milenců, a s nikým dlouho nevydržela.“

Až do té doby si neuvědomil, že tajil dech. Arabellin postoj jako by mu vytáhl z rány jedovatý trn. Vydechl a trochu se uvolnil.

„Říká se, že pokud to oba partneři chtějí, je všechno dovoleno. Já jsem ale moc staromódní, než abych Miriam vyhověl.“ Mlčky kouřil cigaretu.

Pohlédla na něj.

„Coreen si myslí, že je Miriam těhotná a proto se s tebou snaží usmířit. Chce tě dostat do postele a předstírat, že to dítě čeká s tebou.“

„Hned na začátku jsem ti řekl, že ji nechci,“ ohradil se stroze. „V posteli ani jinak. Nevím, co všechno by musela předstírat, aby mě dostala tam, kam chce.“

„Může lidem v okolí namluvit, že jsi otec,“ namítla.

Zhluboka si povzdychl. „Jo, to by nejspíš mohla. Třeba to má i v úmyslu.“

„Co budeme dělat?“ zeptala se.

„Něco vymyslím,“ odvětil s vyhýbavým pohledem.

Nejlepší odpovědí by bylo zamknout dveře ložnice, ale Miriam by se s tím nejspíš nespokojila, pomyslel si hořce.

„Když mi povíš, co mám dělat, pomůžu ti,“ podotkla. „Jediné, co o sexu vím, je ale to, cos mě naučil tehdy u tůně,“ dodala se sklopenýma očima.

To přitáhlo jeho plnou pozornost. Zhluboka vydechl. „Proboha,“ utrousil. „Děláš si legraci?“

„Bohužel ne.“

„Určitě jsi měla ještě další muže, ne?“

„Ne tak, jak si myslíš.“

„Musela jsi přece během těch posledních čtyř let chodit na rande,“ trval na svém. „Můžeš být panna, a přesto mít nějaké zkušenosti.“

Zahnal mě do kouta, pomyslela si zoufale. Jak mu mám říct, že mi představa cizích rukou a pohledů na svém těle nahání husí kůži?

Horečně pátrala po nějakém jiném tématu, ale nedopřál jí chvíli oddechu.

„Odpověz mi, Arabello,“ vyzval ji netrpělivě.

Zabodla do něj planoucí pohled.

„Neměla jsem žádnou vážnou známost.“

Svraštil čelo. „To se ti to se mnou tolik líbilo, žes to nechtěla zkusit s nikým jiným?“ zeptal se, jako by mu to stále nedocházelo.

Zčervenala a odvrátila oči.

Měl pocit, že se drží chatrného voru a pluje v rozbouřeném moři.

Bez varování natáhl ruku a uchopil pramen jejích hedvábně jemných vlasů.

„Nechápu, jak se mi tehdy podařilo přestat. Byla jsi pozoruhodně vnímavá.“

„Šíleně jsem tě milovala,“ odpověděla upřímně. „Zoufale jsem se ti snažila dokázat, že už jsem dospělá a nemusíš se mnou jednat jako s dítětem.“

Upřeně se dívala na jeho širokou hruď.

„Myslela jsem si, že se mi to podařilo,“ dodala s povzdechem, „ale spletla jsem se. Předtím jsme byli aspoň přátelé. Pak se to ale hodně změnilo.“

Zaklapl popelník a znovu se uvelebil na svém místě. Přimhouřenýma očima se na ni zadíval.

„Asi máš pravdu.“ Pak náhle změnil výraz. „Jestli ale chceme před Miriam budit zdání důvěrného vztahu, měli bychom se přes to přenést.“

Byla ráda, že se vrátili do přítomnosti. Řeči o tom, co bylo, ji zneklidňovaly.

„Navrhuješ snad, abych si oblékla šaty s hlubokým výstřihem, při procházkách tě odtáhla na lavičku, posadila se ti na klín a obtáčela si tvoje vlasy kolem prstu? Hlavně před Miriam?“

„Pochopila jsi to skvěle, zlato,“ přisvědčil. „Nikdo by to nepopsal lip.“

„Nebude tě to přivádět do rozpaků?“ zeptala se s vlažným úsměvem.

„No, pokud se mě nebudeš snažit svléknout na veřejnosti, tak ne.“

Byla to první známka humoru, kterou u něj od Miriamina příjezdu postřehla.

„A navíc nechceme přivést do rozpaků mou matku,“ dodal s uličnickým úsměvem.

„Obávám se, že se budeš muset spokojit s tím, že tě svedu jen částečně,“ vzdychla a pokynula hlavou k svému zápěstí v sádře. „Sotva se dokážu svléknout sama, natož abych zvládla ještě tebe.“

„To mi připomíná,“ zamumlal a vrhl významný pohled k ramínkům pod její halenkou, „jak se ti podařilo obléknout?“

Pokrčila rameny.

„Většinou zvládnu všechno. Kromě spodního prádla.“

„Možná bys během Miriamina pobytu mohla chodit bez něj,“ navrhl vážně. „Budu se snažit moc nekoukat, ale pro ni by to byl možná námět k zamyšlení. Určitě by si všimla, kdyby ses kolem mě procházela takhle.“

„Tvoje matka by dostala infarkt,“ odpověděla.

„Kdepak. Stojí na tvojí straně od chvíle, co ti bylo osmnáct.“

Oči mu potemněly. „Nikdy nepochopila, proč jsem dal před tebou přednost Miriam,“ dodal spíš pro sebe.

„Já ano.“ Chraplavě se zasmála. „Miriam měla všechno, co mi chybělo. Zvlášť rafinovanost a zkušenost.“

S navracející hořkostí se zadívala do klína. „Já měla jen talent. A teď mi možná nezbude ani ten.“

„Nesmysl,“ zarazil ji úsečně a vzal ji za ruku. „Dopředu nikdo nevidí. Nebudeme si lámat hlavu ani tím, jak se zachová tvůj otec, až ti sundají sádru. Teď máme před sebou přednostní úkol. Pomoz mi a až se tu tvůj otec ukáže, udělám to samé pro tebe.“

„Myslíš, že vůbec přijede, Ethane?“ zeptala se nešťastně.

Její zelené oči se na něj dívaly s takovou důvěrou, že mu pulz bušil ve spáncích jako kladivo. Byla stejně půvabná jako v osmnácti, a stejně tak plachá a nevinná.

Nevyměnil by její něhu za všechnu Miriaminu třpytivou nádheru, ale už nemá na vybranou. Arabella teď hraje pouze roli v oboustranně výhodné dohodě, která je má oba ochránit.

Nesmím na to zapomínat, připomněl si v duchu. Arabella není moje. A s hořkostí, kterou jsem v ní kdysi zanechal, ani nikdy nebude.

„Nezáleží na tom, jestli dorazí, nebo ne,“ odpověděl. Díval se na její dlouhé, elegantní prsty. „Tak jako tak se o tebe postarám.“

Kolem páteře jí přeběhl vzrušující pocit. Kéž by to jen myslel vážně!

Zavřela oči, s požitkem vdechovala vůni jeho kolínské a opájela se teplem jeho štíhlého, silného těla, které bylo tak blízko.

V životě poznala jen málo lásky. Po matčině smrti zůstala sama a připadala si opuštěná. Otec po ní chtěl pouze její talent, ne společnost.

Toužila, aby ji Ethan miloval. Chtěla, aby o ni jevil stejný zájem, jaký o něj měla ona.

To se ale nikdy nestane. Miriam zničila veškerou lásku, které byl schopen.

„Jsi nějak zamlklá,“ poznamenal Ethan. Zvedl jí bradu a zadíval se jí do smutných očí. „Co se děje?“

Jeho něžný hlas ji hluboce zasáhl. Za víčky ji pálily slzy, které se marně snažila skrýt.

Držel její obličej pevně v dlaních a přiměl ji, aby na něj pohlédla.

„Proč?“ zeptal se drsně.

Skousla roztřesený ret mezi zuby. „To nic,“ vypravila ze sebe a zavřela oči.

Jsem bezmocný zbabělec, myslela si. Chtěla jsem se ho zeptat, proč mě nemiluje, ale bojím se.

„Nesnaž se prožívat celý život v jednom dni,“ řekl ostře. „Nefunguje to.“

„Máš pravdu, že se často trápím docela zbytečně,“ přiznala a otřela si z tváří lesklé slzy. „Život se mi ale převrátil vzhůru nohama. Měla jsem slibnou kariéru a pěkný byt v New Yorku. Cestovala jsem po světě… a teď budu možná vyřízená. Otec se mnou do smrti nepromluví.“

„Ozve se ti,“ ujistil ji. „A ruka se ti časem taky uzdraví. Teď ale žádnou práci nepotřebuješ. Nezapomínej, že už jednu máš.“

„Jo,“ přisvědčila s chabým úsměvem. „Mám ti pomoct, abys zůstal svobodný.“

Vrhl po ní zvláštní pohled. „Takhle bych to zrovna neformuloval,“ opravil ji. „Jde o to přimět Miriam k odchodu, aniž poteče krev.“

Zvedla k němu obličej a pátrala v jeho světlešedých očích. „Je velmi krásná. Sis jistý, že nechceš, aby se vrátila, Ethane? Kdysi jsi ji miloval.“

„Miloval jsem pouze iluzi,“ opravil ji a nepřítomně přejížděl prsty po jejím dlouhém pramenu tmavohnědých vlasů. „Vnější krása nepředstavuje to, co je uvnitř, Arabello. Miriam si myslela, že to stačí, ale laskavá duše a horoucí srdce znamená pro většinu lidí mnohem víc než hezká tvářička.“

„Možná už není tak bezcitná, jak bývala,“ poznamenala tlumeným hlasem.

Mírně se usmál a pátral v jejích očích. „Snažíš se mě dotlačit do její náruče?“

„Ne.“ Sklouzla očima k jeho rtům. „Jen jsem uvažovala, jestli se jí opravdu chceš zbavit.“

Přitáhl si její hlavu k hrudi a zatímco nepřítomně zíral z okna, hladil ji po rozcuchaných vlasech.

„Jsem si jistý,“ přisvědčil. „Tomu, co mezi námi bylo, se nedá říkat manželství.“

Odtáhl se zpátky a láskyplně se zadíval na Arabelliny jemné rysy. Opájel se jejich křehkou krásou i nezlomnou silou ducha.

„Chtěl jsem ji,“ podotkl bezvýrazně, „ale jen chtít nestačí.“

Možná nedokáže milovat, pomyslela si Arabella zničeně. I mě před lety chtěl, ale o lásku nešlo. Tvrdil, že nemiloval ani Miriam, ale protože si ji vzal, musel k ní cítit něco hlubšího.

„Na co myslíš?“ zeptal se.

„To je na dlouhé vypravování,“ přiznala upřímně. Roztřeseně se nadechla a pokusila se o úsměv. „Jen jsem –“

Nečekaně se zmocnil jejích úst, čímž utlumil slovo dřív, než ho stačila vyslovit.

Při dotyku jeho žádostivých rtů strnula. Od chvíle, kdy se jí naposledy dotýkal, uplynula léta. Měla však pocit, jako by to bylo včera.

Živě si vybavovala jeho vůni i to, jak ji při prvním společném polibku jemně přiměl otevřít ústa. Vzpomněla si i na chraplavý zvuk, který se mu vydral z hrdla, když drsnýma rukama uchopil její obličej a přitiskl své rty na její.

„Polib mě,“ zašeptal a jeho dech chladně zavanul na její vlhké rty. „Nedrž to v sobě.“

„Nemůžu –“ zaprotestovala chabě. Cítila, jak se její poslední zbytky vůle rozplývají.

„Chceš mě. Vždycky jsi mě chtěla.“

Ponořil prsty do jejích dlouhých, jemných vlasů a hladově ji líbal.

Pak se na okamžik odtáhl a zašeptal: „Nebraň se tomu.“

Rozpálenými dlaněmi ji tiskl k sobě. Stará touha se vrátila v plné síle a on se jí nedokázal ubránit, i když jen na pár vteřin.

Zoufale po Arabelle toužil. Zatímco svíral její tělo v náručí a vnímal sladkost jejích rtů, zapomněl na Miriam i na všechnu bolest.

„Miluju tě,“ vydechl.

„Ne, nemiluješ,“ hlesla nešťastně. „Nikdy jsi mě nemiloval…!“

Sklonil se k ní a znovu ji políbil. Se zasténáním jí přejel dlaněmi po zádech a jemně ji k sobě přitiskl.

Opírala se dlaněmi o jeho hruď, ale polibek neopětovala, ani Ethana neobjala. Měla strach, že ho bývalá manželka natolik vykolejila, že se potřebuje vyventilovat. To pomyšlení ji ponižovalo.

Cítil, že na jeho dotyky nereaguje, a pomalu zvedl hlavu. Těžce dýchal. Srdce mu v hrudi divoce bušilo a při pohledu na Arabellin zčervenalý, půvabný obličej ještě zrychlilo. Vypadala vyděšeně, ale pod jejím strachem se skrývala touha, kterou odmítala uspokojit.

To však nebylo jediné, čeho si všiml. Navzdory ráně, kterou Miriam zasadila jeho hrdosti, se náhle přistihl, že se opět cítí jako muž.

Zatímco Arabellu objímal, uvědomoval si vášnivou touhu, o níž si čtyři roky myslel, že už ji žádná žena nikdy neprobudí.

To vědomí ho přimělo tlumeně zaklít. Jak to, že se mu to stává jedině s Arabellou!

ŠESTÁ KAPITOLA

Arabella na Ethana letmo pohlédla a rychle odvrátila oči. Nedokázala čelit jeho pátravému pohledu.

Vášeň, s jakou ji k sobě tiskl, ji vyplašila. Dobře si vzpomínala na překvapivou sílu, která se skrývá v jeho štíhlém těle.

Pokusila se odtáhnout, ale přivinul ji k sobě ještě blíž a sklonil k ní ostře řezaný, zasmušilý obličej.

„Co se děje?“ zeptal se.

„Chceš Miriam a já jsem pouhá náhražka,“ vypravila ze sebe mezi sevřenými rty.

Její slova jím otřásla. Uvolnil sevření a ona využila momentální výhody a vyškubla se mu.

Nesnesla to stísněné ovzduší v kabině vozu už ani minutu. Otevřela dveře a vyběhla ven.

Zkřížila paže na hrudi a dlaně si přitiskla k ramenům. Rozrušeně zírala na sluncem ozářený obzor a nezřetelně vnímala bzučení hmyzu, které jako by k ní přicházelo z mlhavé dálky.

Ethan také vystoupil a zapálil si cigaretu. Dlouhým, vláčným krokem došel k ní, vzal ji kolem ramen a směřoval ji ke skupince stromů, kupících se kolem modravé říčky. Tam se opřel o hrbolatý kmen a mlčky kouřil.

Arabella se opřela o vedlejší strom a pozorovala motýly, kteří se třepetali kolem lučních květin roztroušených po břehu.

Ticho začalo být vysilující.

Ethan přimhouřil oči a pohledem přejížděl Arabellino štíhlé tělo.

„Nejsi žádná náhražka za Miriam.“

Zrudla a vyhnula se jeho pohledu. „Vážně?“

Vyfoukl dým z cigarety a upřeně se zadíval na zčeřené vlnky na vodě, od nichž se odrážely oslepující sluneční paprsky a bodaly do očí.

„Moje manželství se už dávno zhroutilo.“

„Možná se změnila,“ nadhodila Arabella stísněně. Měla pocit, že si sype sůl do vlastních ran, ale musela to říct. „Mohlo by to pro tebe znamenat druhou šanci.“

„Pro ni je to druhá šance,“ odsekl a zabodl do ní chladný pohled. „Aby mě srazila na kolena. Odjakživa na mně viděla jen moji peněženku.“

A to je na tom nejspíš to nejbolestnější, pomyslela si Arabella v duchu. Ethan Miriam miloval, ale ona od něj chtěla pouze peníze.

Netečně si přejela prstem po sádře na zraněném zápěstí. „Promiň. Asi to bylo hodně zlé.“

„Nikomu by se nelíbilo být chodící portmonka,“ utrousil ponuře.

Dokouřil cigaretu, hodil nedopalek na zem a rázným pohybem boty ho zamáčkl do hlíny.

„Pak to možná brzy vzdá a odejde,“ uvažovala Arabella nahlas.

„Ne, pokud mi nepomůžeš, aby si o našem vztahu utvořila správnou představu,“ namítl.

Odlepil se od stromu a přistoupil k ní. Zadíval se na ni vážnýma, světlýma očima.

Říkala jsi, že potřebuješ, abych trochu spolupracoval. Tak dobře, máš to mít.“

„Ne, Ethane,“ vypravila ze sebe. I ve své nevinnosti rozpoznala ten odhodlaný krok a lesk v jeho nečitelném pohledu. Byl to stejný výraz, jaký měl v obličeji ten den u tůně.

„Nedělej to, Ethane! Je to pro tebe jen hra. Chceš Miriam, ne mě. Vždycky to byla Miriam!“

Přistoupil k ní a štíhlýma rukama se opřel o široký kmen za jejími zády, čímž ji uvěznil mezi svými pažemi. Přitom z ní nespouštěl oči.

„Ne,“ zavrtěl hlavou.

Pátral v jejím obličeji a srdce mu zběsile bušilo. Dokonce i jeho tělo se po čtyřech letech opět ozvalo a ožilo jako nikdy předtím.

„Nedělej to,“ zaprosila. Jen stěží se dokázala nadechnout. Pronikavě si uvědomovala blízkost jeho těla. Nechtěla být ale znovu zranitelná, nechtěla, aby jí opět ublížil. „Prosím, nedělej to.“

„Podívej se na mě.“

Zavrtěla hlavou.

„Řekl jsem, podívej se na mě!“

Klid v jeho hlubokém hlase ji přiměl zvednout vzpurné oči a pohlédnout na něj.

Upřeně se na ni díval a pak se k ní pomalu přitiskl. Ucítila vášnivé vzrušení, které v něm vyvolala, a vyplašeně si uvědomila, že jeho reakce přesně odpovídá jejímu rozpoložení.

Rozevřela oči. Sotva se dokázala nadechnout. Po pár vteřinách překvapení se mu pokusila vykroutit, ale zasténal a sklonil k ní obličej.

Zachvěla se, pootevřela rty a zůstala nehybně stát.

Dlouho se na ni díval očima potemnělýma touhou. Tělo se mu napjalo.

„Proboha,“ zašeptal bezmocně. „Už je to tak dávno…“

Jeho rty se jí něžně zmocnily. Cítil se zase jako muž, po mnoha letech opět kompletní. Sotva mohl uvěřit tomu, co cítí.

Arabella byla zmatená. Přála si spočinout v jeho náruči, ale zároveň se bála, že jí to přinese pouze bolest a zklamání. Jeho teplé mužské tělo v ní vyvolalo silnou touhu, ale nemohla si dovolit podlehnout.

„Nebudu se s tebou milovat, Ethane,“ zašeptala se zmučeným výrazem, zatímco se jí do mysli vkrádaly nežádoucí představy a dráždily její smysly. Vzpomínky na minulost ji však nesmírně zraňovaly. „Nebudu!“

Bodlo ho u srdce. Arabella má strach, napadlo ho. Bojí se dát najevo, co cítí.

Mírně se pousmál a sklouzl pohledem k jemné křivce jejích úst. Konečně začal chápat, proč je tolik zranitelná.

„Vezmeme to jedno po druhém,“ vydechl a sklonil hlavu. „Vzpomínáš si, jak jsem tě učil líbat a používat přitom jazyk a zuby stejně jako rty?“

Nikdy na to nezapomněla, ale i kdyby, nezáleželo by na tom, poněvadž teď ji všechno učil znovu. Cítila dotyk jeho teplých pevných rtů a jazyka, lehce klouzajícího do jejích úst. Jemně a pomalu na ni naléhal, aby otevřela ústa a dovolila jeho jazyku proniknout dovnitř.

Ze staženého hrdla jí uniklo chraplavé zasténání. Zdravou rukou mu přejela po hrudi a jemně do ní zaryla nehty. Ucítila pravidelný tlukot jeho srdce.

„Rozepni mi košili,“ zašeptal.

Zaváhala a on opět přitiskl své rty k jejím.

„Udělej to,“ naléhal. „Tak ses mě ještě nikdy nedotýkala. Chci, abys to udělala.“

Věděla, že když ho poslechne, bude to citová sebevražda, ale její prsty, toužící se dotknout teplé, opálené pokožky, ji zradily.

Jeho rty měkce splynuly s jejími. Horečně šmátrala po knoflíčcích jeho košile a rozepínala je, dokud se konečně nedotkla hustých tmavých chloupků na jeho hrudi.

Bez přemýšlení se trochu odtáhla, aby se podívala na místo, jehož se dotýká, a fascinovaně zírala na kontrast svých dlouhých světlých prstů a jeho tmavé opálené pokožky porostlé chloupky.

„Líbej mě,“ vydechl roztřeseně. „Takhle.“

Uchopil ji zezadu za hlavu a natočil její obličej k sobě. Vdechovala jeho nezaměnitelnou mužskou vůni, zatímco rty měkce přitiskla tam, kam ji navedl.

„Ethane?“ zašeptala váhavě. Ocitla se na neznámém území a nevěděla, co si má počít s návalem touhy, kterou jeho důvěrné dotyky vyvolaly.

„Nemáš se čeho bát, Arabello,“ ujistil ji něžně. „Dovol mi, ať tě zvednu… Bože!“ zalapal po dechu.

Opřel ji o strom a přitiskl k ní své boky. Rozechvělými pažemi ho objala a začala mu pátravě přejíždět dlaněmi po zádech. Její ňadra se mu přitom tiskla hrudi, což v něm vzňalo další plamen touhy.

Zpevnil sevření a vášnivě ji líbal. Dlaněmi přitom klouzal po její postavě a svůdných křivkách.

„Taky máš pocit, že se ke mně chceš dostat ještě blíž a nejde to?“ zasténal. „Já vím, cítím to samé. Uvolni se, zlato… tak!“

Vklínil nohu mezi její stehna, čímž ještě vystupňoval jejich důvěrné objetí.

„Chci tě.“ Chytil ji za boky a začal jimi pomalu pohybovat, zatímco mučivě pomalu prozkoumával její ústa. „Chci tě, Arabello. Bože, tolik tě chci!“

Nedokázala mu odpovědět. Bezmocně zavřela oči. Cítila, jak ji zvedl a přitiskl k sobě.

Byla jeho. Ať by po ní chtěl cokoli, nenašla by v sobě sílu, aby ho zastavila.

Cítila vánek ve vlasech a Ethanová ústa na svých. Držel ji v náručí a zatímco ji nesl zpátky k dodávce, jeho silné paže tlumily otřes jeho kroků.

Otevřel dveře a posadil ji na sedadlo vedle řidiče. Naklonil se k ní a upřel oči na její zrudlý obličej.

Arabella se sotva dokázala nadechnout. To, co se právě stalo, jí vyrazilo dech. Ani v nejbujnějším snu ji nenapadlo, že Ethan udělá z jejího pobytu v domě tak obtížnou zkoušku.

Byla si však jistá, že za tím vším stojí Miriam. Ethan nechce přiznat, že jeho srdce je stále v otroctví bývalé manželky, kterou nedokáže uspokojit.

Oči jí padly na jeho rozepnutou košili a svalnatou hruď pod ní, a chvíli tam spočinuly.

„Nechceš mi něco říct?“ zeptal se tiše.

Pomalu zavrtěla hlavou.

„Nepředstírej, že se před těmi čtyřmi lety u tůně nic nestalo.“ Jemně pozvedl její obličej k sobě. „Milovali jsme se.“

Rozhořely se jí tváře. „Ne… ne tak docela.“

„Kdybych to nezastavil, dovolila bys mi všechno.“ Ukazováčkem jí dráždivě přejížděl po spodním rtu. „Uplynuly čtyři roky a plamen mezi námi nijak nepolevil. Jakmile se vzájemně dotýkáme, zažehneme oheň.“

„Jde jen o fyzickou přitažlivost, Ethane,“ namítla chabě a pokusila se odtáhnout. „O nic víc.“

Chytil do dlaní její dlouhé vlasy a přitáhl jí je kolem hrdla. „Ne.“

„Tvoje bývalá žena se vrátila a tebe mrzí, že tě tehdy nechtěla…“

Nadzvedl obočí.

„Opravdu?“

Sklopila oči k ruce v sádře a hlesla: „Nemohli bychom se vrátit?“

„Chtěla jsi, abych spolupracoval,“ připomněl jí a v očích mu zajiskřilo.

„Proto jsi mě políbil?“ vyzvídala odvážně.

„Ne tak docela.“ Klouzal rty po jejím obličeji a něžně jí zavřel víčka. „Vedle tebe se znovu cítím jako muž,“ zašeptal udýchaně. „S tebou jsem to zase já.“

Nechápala to. Tvrdil, že nedokázal Miriam uspokojit, ale rozhodně nebyl žádný začátečník. Jeho doteky ji rozechvívaly touhou.

„Co budeme večer dělat?“ pokusila se změnit téma. „Miriam si to určitě namíří rovnou do tvojí ložnice.“

„Nech to na mně, zvládnu to,“ ujistil ji. „Opravdu už chceš jet domů?“ Nechtěla, ale přikývla.

Vzal její obličej do dlaní a něžně ji přiměl, aby na něj pohlédla.

„Kdybych chtěl jen tvoje tělo, mohl jsem ho mít už před čtyřmi lety,“ připomněl jí vážně. „Tehdy u tůně by ses mi vzdala.“

S pootevřenými rty prudce vydechla.

„Nechápu.“

„Je to zřejmé.“

Naposledy ji políbil a pak se odtáhl z kabiny vozu. Zavřel dveře, obešel auto a usedl za volant. Trhavými pohyby prstů dodávku nastartoval.

„Tvrdil jsi, že předstíráme důvěrný vztah jen proto, aby ses zbavil Miriam,“ pronesla omráčeně.

Pohlédl na ni a světlýma očima obdivné přejížděl po jejích smyslných rtech a mírně zrůžovělých tvářích.

„Teď je to ale opravdové, viď?“ zeptal se tiše. „Slíbil jsem ti, že to vezmeme jedno po druhém, a tak to má být. Jen se uvolni a nebraň se tomu.“

„Nechci žádný milostný románek,“ ohradila se dost nepřesvědčivě.

„Ani já ne.“ Zařadil rychlost a začal couvat po vyježděných kolejích. Dodávka poskakovala po hrbolatých pastvinách. „Zapal mi, zlato.“

Podal jí cigaretu a zapalovač, ale tolik se jí třásly ruce, že uspěla až napotřetí. Pak očima spočinula na jeho přísně sevřených ústech.

„Napadlo tě, jaké by to bylo, kdybychom spolu spali, viď?“ zeptal se nečekaně.

Proč bych měla lhát? ušklíbla se v duchu. „Ano,“ povzdychla si.

„Není důvod, proč by ses měla cítit rozpačitě.

Mezi dvěma lidmi, kteří se znají tak dlouho jako my dva, je to naprosto přirozené.“

Pomalu vyfoukl kouř z cigarety. „Ale nechceš sex mimo manželství.“

Zírala ven přes čelní sklo, ale neviděla nic kromě vlastních rozbouřených myšlenek.

„Ne,“ odpověděla upřímně.

Pohlédl na ni a pak nepřítomně přikývl.

„Fajn.“

Měla pocit, jako by se zamotala ještě hlouběji do pavučiny, z níž nedokázala najít cestu ven. Nechápala, o co tady jde, a Ethanová náhlá změna postoje jí v tom hledání nijak nepomohla.

Je zřejmé, že ji chce. Ale netouží po ní jen proto, že nemůže mít Miriam? Nebo existuje další důvod, který jí zcela unikl?

No, budu mít spoustu času, abych to zjistila, usoudila nakonec.

Ethan seděl vedle ní a mlčky kouřil cigaretu.

Nenápadně vrhala pohledy jeho směrem a snažila se pochopit, co od ní vlastně čeká. Náhle jí připadalo, že se její život velmi zkomplikoval.

Večeře, k níž usedli později, se tentokrát odbyla ve velmi afektované atmosféře.

Miriam téměř nic nejedla a v narážkách si stěžovala na každé jídlo. Do Arabelly zabodávala planoucí pohledy, jako by si ji přála poslat nejméně na Mars.

Nejspíš nás viděla, jak jsme se vrátili z vyjížďky v dodávce, přemítala Arabella. Moje rozcuchané vlasy, rozmazaný mejkap a opuchlé rty mluvily samy za sebe. Člověk nemusel být čtenářem myšlenek, aby pochopil, že jsme s Ethanem byli velmi důvěrní.

Nervózně polkla. Ta vzpomínka jí vehnala do tváří žhavý ruměnec.

Arabella se ve svém odhadu nemýlila. Miriam si ta drobná znamení snadno vyložila a rozzuřilo ji to. Ethanový pohledy, které pod hustými tmavými řasami vrhal po Arabelle, se jí bolestivě dotkly.

Na začátku jejich vztahu se na ni Ethan také tak díval. Teď měl ale oči jen pro Arabellu a Miriaminy naděje na usmíření se ztrácely v nedohlednu.

Ne, že by Ethana milovala, to ne. Ale vědomí, že by mohl mít rád nějakou jinou ženu, zvlášť Arabellu, zraňovalo její pýchu.

To kvůli Arabelle Ethan nikdy zcela nepropadl Miriaminu kouzlu. Chtěl ji, ale jeho srdce patřilo té mladé ženě, která teď seděla vedle něj.

Proto se Miriam tolik bránila rozvodu. Věděla, že by se Arabella s Ethanem dali dohromady, a to si rozhodně nepřála. Ale ani veškeré její úsilí nedokázalo jejich vztahu zabránit.

Ethan si nevšiml Miriamina jedovatého pohledu. Byl příliš zaneprázdněný pozorováním Arabellina obličeje.

Přejížděl očima po jemné křivce jejích rtů a vzpomínal, jak ji odpoledne vášnivě líbal a ona na jeho podněty vstřícně reagovala. Kdyby chtěl, snadno by mu podlehla.

Cítil se znovu jako muž a Miriamina přítomnost ho poprvé za celá ta léta nechávala klidným. Za jiných okolností by jízlivými poznámkami dokázala rychle zranit jeho ego, poněvadž výsměch kvůli jeho obratnosti v ložnici nebral konce.

Teď však začínal chápat, že to nebyl výhradně jeho problém. V Arabellině blízkosti reagovalo jeho tělo okamžitě a krev se mu rozbouřila vášní.

Miriam postřehla jeho samolibý výraz a nespokojeně se zavrtěla.

„Na co myslíš, drahý?“ obrátila se k němu s chladným úsměvem. „Nebo jen nostalgicky vzpomínáš na dobu, kterou jsme strávili spolu?“

Ethan sevřel úzké rty a zadíval se na ni. Náhle necítil hořkost z jejího výsměchu. Pochopil, že chyba byla na její straně. To ona je chladná, domýšlivá a krutá, frigidní žena, která bytostně nenávidí muže a používá svou krásu, aby je potrestala.

„Myslím na to, že jsi musela prožít příšerné dětství,“ odpověděl.

Miriam zbledla jako stěna. Upustila vidličku a nervózně se ji snažila opět nahmatat. „Co to tu proboha vykládáš?“ zaskřehotala.

Během vteřiny se jeho pohrdání změnilo v soucit. Najednou bylo všechno křišťálově čiré a on pochopil, proč je Miriam taková, jaká je.

Ne že by se jeho city změnily. Nemiloval ji a ani po ní netoužil. Ale jeho nenávist polevila.

„Netrap se tím,“ odpověděl vlídnějším tónem. „Radši jez. To hovězí, co máma uvařila, je vynikající. K čertu s tím, co o něm teď říkají. Červené maso živí člověka v naší zemi stovky let.“

„Myslela jsem, že budu mít větší chuť k jídlu,“ odvětila Miriam zamračeně, podezřívavě pohlédla na Ethana a pak sklopila oči.

Arabella tomu nešťastně přihlížela. Cítila, že se Ethanův postoj k bývalé manželce změnil, a uvědomovala si jeho náhlou starost.

Co mám dělat? vířilo jí v hlavě. Mám pokračovat v téhle frašce, nebo ne? Chci především to, aby byl šťastný, a jestli to znamená pomoci mu získat Miriam zpátky, pak musím být dost silná a udělat to.

Nejspíš vycítil její pohled, protože otočil hlavu a usmál se na ni. Položil ruku na stůl, jako by ji lákal, aby ji uchopila. Po vteřinovém zaváhání položila ruku na jeho dlaň a sevřela ji. Pozvedl ji k ústům a hladově políbil, k matčině radosti a Miriaminu vzteku.

Arabella zčervenala a zatajila dech. Z Ethanová gesta čišela bezmezná něha a oddanost. Pod jeho pronikavým pohledem se zachvěla a vší silou zasunula vzpomínky na dnešní odpoledne do pozadí.

„Opravdu se na ten film o přírodě budeme dívat až do konce?“ zeptala se Miriam, čímž přerušila apjaté ticho.

Ethan nadzvedl obočí a obrátil se k ní: „Proč ne? Mám polární medvědy rád.“

„Já ne,“ zamumlala Miriam. „Vlastně je přímo nenávidím. Nesnáším život na venkově, řev zvířat v dálce, tenhle dům a ze všeho nejvíc tebe!“

„Myslel jsem, že sis chtěla promluvit o smíru,“ upozornil ji Ethan, aniž hnul brvou.

„Jak můžu, když se touláš venku po polích a miluješ se s tou svou koncertní pianistkou!“

Arabella zrudla, ale Ethan se jen zasmál. Byl to neznámý zvuk, zvlášť pro Miriam.

„Pokud jde o to, došlo k tomu v dodávce, ne na poli,“ upřesnil Ethan až zbytečně vstřícně. „A je přirozené, že se zasnoubení lidé milují.“

„Ano, vzpomínám si, že jsi o tom mluvil,“ utrousila Miriam ledově. Hodila ubrousek na stůl a vstala. „Myslím, že si půjdu lehnout. Uvidíme se ráno. Dobrou noc.“

Odešla a Coreen se s hlasitým povzdechem opřela o opěradlo židle. „Díkybohu! Teď si můžu konečně vychutnat, co mi zbylo na talíři.“

Zvedla rohlík a namazala ho máslem. „Cos to povídal o tom milování v dodávce?“ zajímala se se širokým úsměvem a upřela na něj bezelstné oči.

„Musíme se postarat, aby měla Miriam o čem přemýšlet,“ odpověděl. Opřel se a zadíval se na matku. „Proč tě to tolik zajímá?“

„Arabella je ještě panna,“ upozornila ho Coreen.

Arabella si rozpačitě poposedla.

„Já vím,“ přikývl Ethan a něžně se usmál jejím směrem. „To na věci nic nemění. Hlavně, aby si Miriam sbalila kufry a odjela.“

„Nemyslím, že to udělá,“ zavrtěla Coreen hlavou a poplácala Arabellu po ruce. „Nedívej se tak rozpačitě, drahá. Sex je součást života. Ale ty nejsi taková jako Miriam a kdybys udělala něco, s čím nesouhlasíš, tvoje svědomí by ti nedalo spát. A abych byla naprosto upřímná, Ethanovo taky ne. Je to puritán.“

„Nejsem sám,“ namítl Ethan klidně. „Jak bys pojmenovala dvaadvacetiletou pannu?“

„Jako velmi citlivou a zodpovědnou,“ odpověděla Coreen. „V dnešní době je nebezpečné tahat se s kdekým, a není to jen můj staromódní názor. Dojde k tomu každý, kdo má zdravý selský rozum.“

Ethan s úsměvem vstal a přisunul k matce svoji židli. „Postav se na ni,“ vybídl ji. „Jestli mi hodláš dělat kázání, musím tě stejně vidět jako slyšet.“

Coreen položila rohlík a Ethan se uchechtl. Sklonil se, zvedl svou drobnou matku do náruče a hlasitě ji políbil na tvář.

„Mám tě moc rád,“ prohlásil a opět ji posadil na židli. „A těší mě, že se už nezměníš.“

„Ethane, pořád mě jen zlobíš,“ zamumlala s lesklýma očima a zrůžovělými tvářemi.

Políbil ji na čelo.

„Je to oboustranné.“

Pak vrhl letmý pohled na Arabellu, která ho zamilovaně pozorovala.

„Musím ještě vyřídit pár drobností,“ poznamenal. „Jestli se Miriam vrátí, přijď za mnou do pracovny a předvedeme jí něco dalšího, kvůli čemu může ztropit povyk.“

Arabella znovu zčervenala. „Dobře,“ přikývla s půvabným úsměvem.

Mrkl na ni a odešel.

„Pořád ho miluješ, viď?“ zeptala se Coreen, zatímco usrkávala kávu.

Arabella pokrčila rameny. „Připadá mi to jako nemoc, na kterou není lék,“ připustila. „Navzdory Miriam, hádkám a tolika letům, která nás dělí, jsem nikdy nechtěla nikoho jiného.“

„Zdá se, že je to oboustranné.“

„Možná to tak vypadá, ale je to jen hra, kterou se snažíme udržet Miriam v šachu.“

„Překvapuje mě, jak se Ethan za jeden den změnil,“ poznamenala Coreen náhle a přimhouřenýma očima Arabellu pozorovala. „Ještě ráno, když Miriam přijela, vypadal naježeně a naštvaně, ale teď se tak uvolnil, že vypadá jako docela jiný člověk. Jako by ty její jízlivé poznámky ani neslyšel.“

Mrkla na Arabellu. „Co jsi s ním provedla, zatímco jste byli venku sami?“

„Jen jsem ho políbila, namouduši,“ odpověděla Arabella. „Máte ale pravdu, že se změnil.“

Svraštila čelo. „Říkal něco v tom smyslu, že se znovu cítí sám sebou. A tvrdil, že ho Miriam osočila, že ji nedokáže uspokojit.“

Zamyšleně se odmlčela. „Možná jen potřebuje dodat sebevědomí.“

Jeho matka se tajnůstkářsky usmála a sklopila oči ke kávě. „Možná.“

Pohodlně se opřela a pokračovala: „Uvidíš, že na něj Miriam podnikne další výpad. Pravděpodobně dnes v noci.“

„Varovala jsem ho,“ odvětila Arabella znepokojeně. „Ale nenašla jsem dost odvahy, bych mu navrhla, že s ním budu spát.“

Odkašlala si. „Opravdu je puritán. Bála jsem se, že kdybych mu to nabídla, urazil by se. Vyspala bych se třeba v křesle nebo na zemi. Nemyslela jsem tím…“ dodala zděšeně, když jí došlo, co si jeho matka může myslet.

„Já vím, drahoušku. Nemusíš si s tím lámat hlavu. Ale možná by bylo opravdu dobře, kdybyste spolu zůstali nějakou dobu v jeho pokoji. Miriam si dvakrát rozmyslí přepadnout jeho ložnici, když si bude myslet, že jsi tam s ním.“ Zakřenila se. „Její pýcha tím dost utrpí.“

„Co by si Ethan pomyslel?“ vyděsila se Arabella. „A co kdyby se vám o tom Miriam zmínila? Určitě je přesvědčená, že byste nedovolila, aby pod vaší střechou spal svobodný pár v jedné místnosti.“

„Budu předstírat, že mě to šokovalo, a přesvědčím Ethana, aby určil datum vaší svatby,“ slíbila Coreen.

„To nemůžete!“ zalapala Arabella po dechu.

Coreen vstala a začala odnášet nádobí. Vrhla na svou návštěvnici pobavený pohled.

„Nedělej si kvůli tomu starosti. Pomůžeš mi odnést ty věci do kuchyně? Betty Ann odešla před hodinou domů, a tak budu ráda, když mi budeš chvíli dělat společnost místo ní. Aspoň budeme mít čas vymyslet nějakou strategii na večer. Máš něco svůdného na sebe?“

Celá ta věc se nafoukla do nevídaných rozměrů, napadlo Arabellu, zatímco čekala v Ethanově pokoji oblečená v pikantním bílém negližé a lehoučkém kabátku, který jí půjčila Coreen.

Jak mu vysvětlí, že je to nápad jeho matky?

Česala si dlouhé vlasy, až byly hladké a lesklé. Pod saténovou košilkou s hlubokým výstřihem měla stále podprsenku, protože si díky bolavému zápěstí nedokázala rozepnout háček a Coreen si už odešla lehnout. Její ňadra tak ale vypadala ještě víc sexy. V jemném saténu, který jí hladivě splýval po těle, se Arabella cítila jako velice atraktivní žena.

Natáhla se na Ethanovu starožitnou postel, jejíž hnědočerný přehoz ostře kontrastoval s bílým saténovým negližé, které měla na sobě.

Celý pokoj byl zařízený tak stroze a typicky mužsky, že se tu cítila trochu nemístně.

U krbu stála dvě masivní kožená křesla a na podlaze leželo několik indiánských koberečků. Na oknech visely těžké béžové závěsy, které dovnitř nevpouštěly ani trochu světla, linoucího se ze srpku měsíce ozařujícího noční oblohu, a na stropě visel lustr, připomínající kolo žebřiňáku. U zdi stál vysoký prádelník a naproti němu toaletní stolek se zrcadlem. Vedle něj vedly dveře do malé místnosti, sloužící jako prostorná šatna.

Byl to velký a pohodlný pokoj, který svému majiteli dokonale vyhovoval. Ethan měl rád hodně prostoru.

Dveře se začaly otevírat a Arabella zaujala pózu. Nejspíš to bude Miriam, která se chystá tajně nakouknout dovnitř.

Arabella si stáhla šaty z ramene, nemocnou ruku schovala za sebe, aby sádra nerušila celkový dojem, a vyklenula hruď dopředu.

Zadívala se ke dveřím a nasadila co možná nejsvůdnější úsměv.

Ale nebyla to Miriam.

Byl to Ethan, který se prudce zarazil ve dveřích a prsty, jimiž si právě rozepínal košili, mu nehybně strnuly.

SEDMÁ KAPITOLA

Arabella zalapala po dechu a chvatně se posadila. Pronikavě si uvědomovala, jak bezostyšně tu vystavuje své napůl obnažené tělo a jemný satén ještě zvýrazňuje její křivky.

Ethan za sebou zabouchl dveře. V obličeji měl nečitelný výraz. Byl prostovlasý a vypadal velmi unaveně, ale oči mu jiskřily.

Zíral na ni, jako by v životě neviděl ženské tělo, a pohledem spočíval na zaoblených ňadrech pod saténovou košilkou lemovanou krajkou.

„Proboha,“ vydechl nakonec. „Ty ale umíš srazit mužskýho na kolena.“

Nebyla to zrovna slova, která by od něj čekala, ale utvrdilo ji to v názoru, že všechna práce, kterou si se svým zevnějškem dala, stála za to.

„Vážně?“ zeptala se nesměle a obličej se jí radostně rozzářil.

Přistoupil k ní. V napůl rozepnuté košili, s rozcuchanými vlasy a rašícími vousy na tmavě opálené tváři vypadal drsně, nebezpečně a velmi přitažlivě.

„Je ta podprsenka opravdu nezbytná, nebo sis ji jen nedokázala sundat?“ zajímal se a posadil se vedle ní na postel.

Plaše se usmála. „Nepovedlo se mi to,“ přiznala a zvedla ruku se sádrou. „Pořád neumím přesvědčit prsty, aby mě poslouchaly.“

Mírně se pousmál. „Pojď sem.“

Přitáhl ji k sobě a odhrnul jí z ramen úzká ramínka, aby se dostal k zapínání. Živůtek se jí ale sesmekl a sklouzl jí k pasu, čímž Ethanoví odhalil celkový pohled na její ňadra v krajkové podprsence.

Zatajil dech a jeho tělo rychle a důrazně zareagovalo. I přes jeho rozpaky se mu podařilo usmát. „Proboha,“ vydechl chraplavě.

„Co je?“ hlesla.

„Ani se neptej.“ Natáhl obě ruce a rozepnul jí podprsenku. Pobaveně se díval, jak se ji Arabella snaží přidržet před sebou, pak sklouzl dlaní k jejím obnaženým zádům a začal ji něžně hladit.

„Neschovávej se přede mnou,“ zašeptal a lačně se zmocnil jejích úst.

Polohlasně vzdychla.

Byla to ta nejerotičtější zkušenost v jejím životě, dokonce silnější než zážitek u tůně, protože teď z ní byla žena a její láska k němu ještě vzrostla.

Pustila lehoučkou tkaninu a zdravou rukou ho chytila kolem krku.

Odtáhl se a zvědavě se na ni zadíval. Dotkl se jí prsty a zatímco dráždil měkké obrysy jejích ňader a něžně přejížděl ukazováčkem přes napjaté bradavky, sledoval, jak se jí rozšířily panenky. Potlačila zasténání.

Zabořil ruku do jejích hustých vlasů, uchopil dlouhé lesklé prameny a jemně zatáhl.

Zaklonila hlavu a tiše vzdychla. Nejasný hlásek kdesi hluboko v nitru ji nabádal k opatrnosti, ale neměla natolik silnou vůli, aby ho poslouchala.

S rozkošnickou smyslností se proti němu vyklenula, zatímco ji objal druhou rukou kolem pasu a pevně ji přitiskl ke svým bokům.

„O tomhle se mi zdálo,“ vydechl. Sklopil oči, pak zvolna sklonil hlavu a přitiskl horké rty k měkkému zaoblení jejího ňadra.

Vnímala jemný dotek jeho jazyka i mírné sevření jeho zubů a z hrdla se jí vydral zcela neznámý zvuk.

Zaslechl ho. Jeho vzrušení každou vteřinou rostlo a hrozilo, že ho pohltí jako plamen.

Arabella byla všechno, co kdy chtěl. Mladá, nevinná, reagující i na ty nejslabší podněty, kterým ji vystavil. Dávala se mu celá a bez výhrad. Jen stěží mohl uvěřit, že se to skutečně děje.

Vášnivě ji líbal a přitom ji k sobě tiskl. Cítil, jak se v jeho náručí chvěje a jemně mu zarývá nehty do zad.

Se zasténáním jí přejel dlaní od pasu k boku a vyhrnul jemnou látku, dokud se nedotkl jejího hladkého, obnaženého stehna.

„Ethane, ne…!“ zašeptala horečně, ale nevěnoval jí pozornost.

Zvedl rty od jejího ňadra a jemně ji položil na postel. Věděl, že teď je bezmocná, zcela vydána na milost a nemilost jeho touze.

„Neublížím ti,“ zašeptal jemně a sklonil se nad ni. „Rozepni mi košili.“

Vklouzl prsty mezi její nohy a jemně je od sebe odtáhl. Zadíval se jí do obličeje a pozoroval její výraz, váhající mezi souhlasem a strachem z neznáma.

Sklonil se k jejím rtům a něžně o ně zavadil. „Chci se s tebou milovat,“ vydechl. „Nemusíme ale ujít celou cestu až do konce.“

„Nechápu,“ vypravila ze sebe.

Políbil ji na zavřená oční víčka. „Budu tě učit a začnu hned teď. Sundej mi tu košili, lásko,“ vydechl do jejích otevřených úst. „Pak se vykleň proti mně, abych cítil na kůži tvoje ňadra.“

Nikdy ji nenapadlo, že by muži říkali ženám takové věci, ale mělo to na ni neuvěřitelný účinek. Šmátrala po knoflíčcích jeho košile, roztřesenými prsty je uvolnila a pak se k němu se zasténáním přitiskla. Zdravou rukou ho k sobě pevně přitáhla.

Byl to úžasný zážitek. Jakmile se jí dotkl hrudí porostlou drsnými chloupky, zachvěla se rozkoší a bezmocně se podvolila jeho objetí.

Zasténal. Všechny jeho sny se náhle uskutečnily. Tohle je jeho Arabella a chce ho. Chce ho!

Vklínil nohu mezi její a aniž zvedl ústa, položil jí ruku na ploché břicho.

„Nemůžu,“ namítla rozrušeně.

„Můžeš,“ zašeptal proti jejím rtům. „Dotýkej se mě,“ vydechl, uvolnil její zaťaté prsty a rozevřené je přitiskl ke svému tělu.

„Arabello, hrozně tě potřebuju!“ zasténal a roztřesenými prsty jí vedl ruku. „Nepřestávej,“ dodal chraplavě, slyšitelně nasál dech a sevřel zuby.

Užasle pozorovala jeho obličej. Nechal ji, aby se dívala, a vychutnával si zakázané potěšení jejího dotyku. Toužil jí povědět, jak je pro něj tahle chvíle neuvěřitelná, ale nedokázal ze sebe vypravit ani slovo.

Náhlé otevření dveří bylo krutým šokem.

„Proboha!“ vykřikla Miriam zděšeně.

Okamžitě vycouvala ven, práskla za sebou dveřmi a její vzteklý hlas se odrážel chodbou současně s jejími chvatně ustupujícími kroky.

Ethan se nad Arabellou zachvěl, převrátil se na záda a bezmocně zasténal.

Arabella se posadila a úzkostně se na něj dívala. „Jsi v pořádku?“ zeptala se váhavě.

„Ne tak docela,“ vypravil ze sebe. Navzdory neuspokojené touze svého těla se mu podařilo usmát. „I tak to ale bylo úžasné.“

Přitiskla si saténovou košilku před ňadra a mírně svraštila čelo.

„Nechápu, Ethane.“

Zasmál se. „Možná je to tak lepší. Zatím.“

Ležel a zhluboka oddychoval, dokud jeho touha nezačala polevovat. Stříbrnýma očima něžně přejížděl po jejím obličeji i těle.

„Miriam nás viděla,“ zajíkla se Arabella. „Copak ti to vůbec nevadí?“

„Přesně o to nám šlo, ne?“ zeptal se.

„No, ano. Ale…“ Zčervenala a odvrátila oči.

Obrátil se k ní, natočil její obličej k sobě a políbil ji. „Takhle se ženy dotýkají mužů od počátku světa,“ šeptal na její zavřená víčka. „Vsadím se, že si to užívala většina tvých kamarádek ze školy, včetně Mary.“

„Ona by ale…“

„Copak nebyla zamilovaná?“ Zvedl hlavu a pátral v jejím rozpačitém obličeji. „Arabello, není hřích někoho chtít, zvlášť když ti na něm hodně záleží. Je to fyzický výraz něčeho nedefinovatelného.“

„Dělá mi potíže…“ začala.

Odhrnul jí z čela vlhké, rozcuchané vlasy. „Máš svoje zásady, což chápu. Nehodlám tě svést tady a teď, jestli myslíš tohle.“

Ve světlých očích mu vesele zajiskřilo. Cítil se živý jako nikdy dřív, jako muž, který dokáže všechno na světě. Líně zavadil ústy o její nos. „A sex si necháme pro svatební noc.“

Nevěřícně na něj zírala. „Prosím?“

„Svatbě se nevyhneme,“ odpověděl. „Pokud se mnou nezůstaneš každou noc, Miriam se odsud nehne. Je to ten typ ženy, která nechápe odmítnutí. Rozhodla se, že se sem vrátí, a myslí, že mě k tomu dokáže přitlačit.“

„Mohla by mít víc rozumu.“

„To ano, ale je přesvědčená, že nade mnou má převahu,“ zamumlal. Pohlédl na Arabellinu ruku, jíž si tiskla košilku k tělu. „Dej ji pryč,“ zašeptal. „Rád se na tebe dívám.“

„Ethane!“

Uchechtl se. „A ty mi to zas moc ráda dovoluješ, takže můžeš přestat s tím předstíráním. Miriam mě spoustu let přesvědčovala, že už nejsem muž, takže mi musíš odpustit, jestli teď mluvím trochu namyšleně. Právě jsem se ale o sobě dozvěděl něco šokujícího.“

„Co?“ zeptala se udýchaně.

„Ze nejsem impotentní,“ odpověděl prostě.

Ztuhla. Neznamená to, že muž nemůže…?

Rozevřela doširoka oči. „To tedy Miriam myslela, když se ti vysmívala!“

„Přesně,“ souhlasil. „I přes všechny svoje triky mě neuměla vzrušit. Nechtěla se ale dát rozvést. Byla si jistá, že mě znovu polapí, ale neuvědomila si, že jsem jejímu kouzlu nikdy úplně nepropadl.“

Nepřítomně se rozhlédl. „Přiznávám, že mě nějakou chvíli přitahovala, ale šlo o čistě fyzickou záležitost.“

„Myslela jsem si, že Miriam ví, co dělat v posteli,“ podotkla Arabella překvapeně. „To jen já jsem takový zbabělec…“

Přitáhl ji k sobě a jemně ji pohladil po vlasech. „První důvěrnosti jsou pro každého těžké, dokonce i pro muže, Arabello,“ zašeptal jí do ucha. „Nemusíš se toho ale bát. Nikdy bych ti neublížil.“

„Já vím,“ přikývla a myslela to vážně.

Dokáže mě ale Ethan někdy milovat? letělo jí hlavou. Nic víc od života nežádám.

S dlouhým povzdechem se k němu přivinula. „Opravdu tě Miriam nevzrušovala?“ zeptala se co možná nejbezstarostnějším tónem. „Je krásná a zkušená.“

Přitiskl ji k sobě ještě pevněji.

„Nesahá ti ani po kotníky,“ ujistil ji chraplavě. „A bylo to tak odjakživa.“

Přesto sis ji vzal, téměř vyhrkla. Miloval jsi ji a dnes při večeři ses k ní choval tak vlídně.

Nedokázala to však vyslovit.

Zatímco horečně uvažovala, stáhl jí lehoučkou látku z ňader a přivinul ji ke své nahé hrudi. Teplými prsty přejížděl po hladké obnažené pokožce a svůdných křivkách.

Z hrdla jí unikl tichý povzdech. S úsměvem ji políbil na čelo.

„Do doby, kdy ti bylo osmnáct, jsem měl i jiné ženy,“ pronesl. „Ale to, co jsem s tebou cítil ten den u tůně, bylo mnohem silnější než s jakoukoli z nich. Od té doby jsem o tobě snil.“

„Přesto ses oženil s Miriam,“ namítla tiše. Zavřela oči, takže jí unikl Ethanův výraz. „To všechno vysvětluje, ne? Nemiloval jsi mě, jen jsi po mně toužil. A nikdy to jiné nebude.“

Pod víčky ji pálily slzy. Pokusila se mu vykroutit, ale pevně ji sevřel v náručí.

„Necítím k tobě jen touhu,“ ohradil se rezolutně. „Jde to mnohem hlouběji.“

Sklonil se k ní a jejich rty měkce splynuly. „Nebraň se tomu, miláčku.“

Slzy jí stékaly po tvářích a Ethan ji k sobě tiskl, dokud se její tělo neuvolnilo a neochablo. Teprve pak zvedl hlavu a zadíval se do jejího nešťastného obličeje.

Pátral v jejích očích. „Myslíš, že kdybych k tobě cítil jenom fyzickou touhu, už dávno bych si tě nevzal?“

Polkla. „Nemám tušení.“

„Muž, kterému jde jen o tělo, se obvykle nesnaží získat ženinu spolupráci,“ odpověděl. „Mohl jsem tě mít dnes odpoledne. Mohl jsem tě mít právě teď. Ale včas jsem to zastavil.“

To může také znamenat, že mě nechce natolik, aby své převahy využil, napadlo ji, ale mlčela.

Posadil se, přejížděl pohledem po jejích obnažených ňadrech a nakonec jí s povzdechem přetáhl ramínka zpátky přes ramena.

„Moc si nevěříš, viď?“ zeptal se, když se posadila. „Budu na tom muset zapracovat.“

„Říkal jsi, že ti jde jen o to, aby sis udržel Miriam od těla,“ připomněla mu rozechvěle. „Jo, to máš pravdu.“

Dráždivě jí přejížděl ukazováčkem po obličeji. „Ale aby to splnilo účel, budeš si mě muset vzít.“

Zakřenil se. „Nebude to tak hrozné. Budeme spolu spát a pořídíme si děti. Prožijeme spolu spokojený život, i kdyby ti ta tvoje ruka nedovolila dělat nic jiného než vyučovat hru na klavír.“

„A ty si myslíš, že by mě to uspokojilo?“ zeptala se sklíčeně.

Jeho úsměv se vytratil. Myslel si, že ho Arabella miluje, přinejmenším se vždy chovala, jako by to tak bylo. Chce mu teď naznačit, že manželství pro ni neznamená tolik co kariéra?

„Myslíš, že bys tu nedokázala být šťastná?“ zeptal se překvapeně.

Neklidně se zavrtěla. „Jsem unavená, Ethane, a nechci si povídat o manželství. Jasné?“

Vytáhl z kapsy cigaretu a zapálil ji. Stále se tvářil ponuře. „Dobře. Ale dřív nebo později si o tom stejně promluvíme.“

„Zatím udělám, co bude v mých silách, abych ti pomohla zbavit se Miriam. Jestli to tedy opravdu chceš,“ dodala váhavě.

„Snad si nemyslíš, že si přeju, aby se vrátila?“ vrhl po ní zamračený pohled.

„A nepřeješ?“ zeptala se. Ve světle zelených očích se jí zračil smutek.

„Neslyšela jsi, co jsem ti předtím říkal? Víš, co to znamená impotence?“ dodal podrážděně.

Do tváří jí stoupl temný ruměnec. „Já – já – vím, co to znamená!“ zakoktala se.

Odtáhla se od něj. „Ale nevím, jestli se mi líbí zaujmout takovou roli. Možná chceš opravdu Miriam, ale příliš se bojíš, že ji znovu ztratíš… Kdysi tě zradila…“

„Krucinál.“ Vtáhl kouř cigarety a bezmocně vzdychl. Těžko jí dokáže vysvětlit, co cítí, a navíc je dnes večer příliš unavený, aby to zkoušel.

Doufal, že na to bude mít později dost času.

„Radši by ses měla vrátit do svého pokoje, než Miriam přivleče nahoru mou matku a ta dostane největší šok svého života.“

„Zas takový šok by to nebyl,“ podotkla nepřítomně.

„Co tím myslíš?“

Zvedla oči. „Protože to byl její nápad. Dokonce mi dala to negližé.“

„Proboha! Ty ženské!“ vybuchl.

„Chráníme tě před Miriam.“

„Hmm. A kdo tě zachrání přede mnou?“ zeptal se, pevně ji objal kolem pasu a sklonil se k jejím rtům. „Chci tě. Sundej si tu košilku a pojď si lehnout.“

Tělo ji pálilo v místech, kde se jí jeho ruce dotýkaly. „Netoužíš po mně!“ vykřikla a odtáhla se od něj. „Chceš Miriam!“

„Jsi slepá jako netopýr,“ zavrtěl hlavou. „Dobře, tak si tedy běž. Pamatuj si ale, že tě od téhle chvíle nepustím z očí. Nedovolím ti podruhé odejít.“

Nerozuměla mu, jako v posledních dnech často. Říkal hodně podivných věcí.

S červenými tvářemi přemýšlela o jeho zpovědi, týkající se manželství s Miriam. Byla si jistá, že jeho potíže měly psychický základ, pravděpodobně vyvolaný strachem, že mu Miriam ukradne srdce a opět ho zradí.

Přála si na to nemyslet. Příliš to bolelo. Ethanová vášeň ji rozrušila a znovu oživila hořkosladké vzpomínky, které se tak dlouho snažila zasouvat do pozadí. Odjakživa cítila, že není nic víc než fyzická náhražka za ženu, kterou Ethan miluje.

„Umím si život zařídit podle svého, díky,“ utrousila a zamířila ke dveřím. „Copak už jsi zapomněl, jak jsi mi před lety doporučil, abych se na tvůj ranč už nikdy nevracela, Ethane?“

„Nechtěl jsem ti tehdy ublížit a mrzí mě, že to tak dopadlo,“ povzdychl si a otevřel jí dveře. „Nemůžeš chápat, proč jsem ti to řekl.“

Vzhlédla k němu. „Vím to. Chtěl jsi, abych ti uhnula z cesty.“

„Abych si mohl vzít Miriam,“ doplnil.

„Přesně tak.“

S nedokouřenou cigaretou v ruce se opřel o rám dveří a pátral v Arabelliných zranitelných očích. „Bylo ti osmnáct,“ zamumlal. „Ocitla ses v područí svého otce, talentovaná hudebnice na počátku neuvěřitelné kariéry, poprvé ve svém nevinném životě šíleně zamilovaná. Teď je ti skoro tolik, kolik bylo tehdy mně. Představ si, jak by ses asi cítila, kdybychom si to prohodili. Co by sis myslela? Co bys mohla dělat?“

Bezmocně na něj zírala. „Co s tím měl můj věk společného?“ zeptala se váhavě.

„Všechno.“ Jeho obličej se napjal. „Proboha, copak to nevidíš? Co kdybys se mnou tehdy u té tůně otěhotněla?“

Zbledla jako stěna. Dokázala si představit zděšení svého otce a věděla, co by udělal. Nikdy by jí nedovolil, aby porodila nemanželské dítě. Kdyby se to Ethan dozvěděl, možná by trval na tom, že se s ní ožení, ale to rozhodnutí by nevycházelo z jeho svobodné vůle. Donutily by ho k tomu vnější okolnosti.

„Třeba bych neotěhotněla,“ namítla nejisté. „Některým ženám se to nepodaří nikdy.“

„Některým ne,“ připustil, „ale většině ano. Ten den jsem na to nebyl připravený a nemohl jsem si vzít na svědomí, že ti zničím život. Docela dobře jsme mohli přivést na svět dítě.“

Oči mu zněžněly. „Byl bych rád, kdyby se to stalo teď,“ dodal chraplavě. „Opravdu bych chtěl, abys se mnou otěhotněla, Arabello.“

Zaplavila ji horká vlna. Podařilo se jí nahmatat prsty kliku.

„Radši… si půjdu lehnout, Ethane,“ vypravila ze sebe rozechvěle.

„Taky by se ti to líbilo, viď?“ zeptal se s úsměvem, při němž se jí podlomila kolena.

„Nejsme svoji,“ namítla a vší silou se snažila udržet si zdravý rozum.

„Budeme.“ Lačnýma očima přejížděl po jejím těle oděném v saténu a krajce. „Nevadilo by mi vyměňovat plenky a vyvarovat lahve,“ dodal. „Abys věděla, nepatřím mezi neandertálce, kteří si myslí, že všechno kromě fotbalu a piva je ženská práce.“

Zírala na něj s mírným ruměncem ve tvářích. Navzdory strachu začal její vzdor slábnout. „Co kdybych ti nedokázala dát dítě?“ zašeptala.

Něžně se usmál a ukazováčkem se dotkl jejích úst. „Pak by se z nás stal ten nejnerozlučnější pár na světě,“ ujistil ji hlubokým hlasem. „Mohli bychom nějaké dítě adoptovat, možná i několik, nebo bychom se zapojili do nějaké dobrovolné organizace, která s dětmi pracuje.“

Sklonil se k ní a políbil ji na oči. „Nemysli si, že pro mě máš cenu jen proto, že se dokážeš stát matkou. Děti jsou a vždycky budou vzácným plodem manželství, ale nemohou být jediným důvodem k němu.“

Ani ve snu ji nenapadlo, že od Ethana uslyší něco takového. Po tvářích jí začaly stékat slzy.

„Proboha…“ Otřesený její reakcí se k ní naklonil a zvedl ji do náruče. „Neplač, Arabello,“ zašeptal.

Něžně ji políbil, svíral ji v náručí a konejšivě jí pohupoval.

Zatočila se jí hlava. Objala ho kolem krku a vrátila mu polibek se stejnou vášní, jakou cítil sám.

„I když bych pro dobrou věc udělala cokoli, nenechám ji zajít do extrémů,“ zamumlala Coreen Hardemanová suše.

Ethan zvedl hlavu a prázdně se zadíval na svou matku. Opírala se o zeď a prohlížela si je s tak samolibým uspokojením, že Ethan opravdu zčervenal.

OSMÁ KAPITOLA

Arabelly se zmocnily mnohem větší rozpaky než Coreen. Půvabně zčervenala a nehybně strnula v Ethanově náruči.

„Co kdybys mě postavil na zem?“ vyštěkla a pokusila se mu vykroutit.

„Proč?“ zamumlal rozmrzele. „Právě jsme se blížili k té lepší části.“

„Myslím, že už jste tam byli, aspoň podle toho, co Miriam popisovala,“ utrousila Coreen. Pak opustila nesouhlasný postoj a propukla v smích. „Mířili jste přímo k planoucímu vrcholu, nebo tak mi to aspoň líčila. Tak ostudné chování, a přitom je Arabella tolik nevinná.“

Pobaveně se zadívala na Ethana.

„Miriam říkala, jak jsi to prý mohl udělat a další otřepané fráze.“

Ethan se zakřenil.

„Měl jsem dobrou partnerku,“ odpověděl a vrhl na Arabellu uličnický pohled.

„O tom se Miriam taky zmínila,“ přikývla Coreen.

„Postav mě konečně dolů!“ vybuchla Arabella a snažila se Ethanovi vytrhnout. „Mělo mě napadnout, že když si nedám pozor, zavedeš mě na scestí.“

Opatrně ji postavil na nohy. „Chtěla by sis to někdy zopakovat?“ Nadzvedl obočí. „Myslíš, že už jsem zapomněl, jak jsem tě našel ve svojí posteli? Ta tvoje póza vypadala úchvatně.“

Mrkl na Coreen. „Tvrdila, že prý jsi s tím nápadem přišla ty.“

„Vlastně jo,“ přiznala Coreen. „Uvažovala jsem, co bychom mohly udělat, a nic jiného mě nenapadlo. Byla jsem si naprosto jistá, že po tobě Miriam vyjede, a umím si i představit, proč. Podle mě je těhotná.“

„Arabella se mi o tom zmínila.“ Přejel si rukou přes širokou hruď a láskyplně se zadíval na mladší z obou žen.

„Chceme se vzít. Arabella to sice zatím neví, ale tobě to povím jako první, abys mohla začít s přípravami. Dostaneme ji tak k oltáři dřív, než se vzpamatuje a bude mít čas něco namítat.“

„Dobrý nápad,“ rozesmála se Coreen. „Ach Arabello, ani nevíš, jak jsem ráda. Budeš ta nejúžasnější snacha pod sluncem.“

„Ale…“ vypravila ze sebe Arabella a omráčeně přeskakovala pohledem z matky k synovi.

„Máš pravdu,“ souhlasil Ethan. „Zítra ji zavezu do města a koupím jí prstýnek. Co bys říkala, kdyby svatba proběhla v metodistickém kostele? Reverend Boland by obřad odsloužil.“

„Ano, a udělá to moc pěkně. Hostinu zamluvíme v tom prostorném hostinci v Jacobsvillu. Vejde se tam spousta lidí. Poprosím Shelby Ballengerovou, aby nám pomohla s organizací. Minulý měsíc na té charitativní módní přehlídce odvedla skvělou práci. Překvapilo mě, jak to při péči o dva syny tak dobře zvládla.“

„Fajn,“ přikývl Ethan. „A pozvánky?“

„Nemyslím –“ pokusila se je Arabella opět přerušit, ale marně.

„To bude nejlepší, Arabello,“ přitakal Ethan souhlasně. „Nemysli.“

Zkřížil paže na hrudi a obrátil se k matce. „Vezmeš si ty pozvánky na starost?“

„Je to moje svatba!“ vybuchla Arabella. „Určitě můžu přiložit ruku k dílu!“

„Samozřejmě,“ souhlasil Ethan. „Můžeš si vyzkoušet svatební šaty.“

Obrátil se k matce.

„Zavez ji do nejlepšího obchodu v Houstonu a vyberte ty nejdražší šaty, jaké tam mají. Nedovol, aby odešla s něčím obyčejným.“

„Neboj,“ slíbila Coreen. „Svatební šaty,“ vzdychla. „Nikdy mě nenapadlo, že se dožiju toho, aby ses šťastně oženil, Ethane.“

Nespouštěl z Arabelly oči. „Ani já ne,“ odpověděl drsným hlasem a v očích mu zajiskřilo.

Arabelle se chtělo křičet: „Všechno to děláme jen proto, abychom vystrnadili Miriam z Ethanová života! Ethan mě nemiluje, jen ho fyzicky přitahuju. To ale není důvod k manželství!“

Než se ale zmohla na jakékoli námitky, vkročil do svého pokoje.

„Myslím, že pro jistotu zamknu,“ ušklíbl se ve dveřích. „Dobrou noc, mami.“

Zadíval se na Arabellu. „Dobrou noc, kotě.“

„Dobrou noc, Ethane,“ zašeptala Arabella. „Ještě jsem ale chtěla –“

Zavřel dveře dřív, než to stačila dopovědět.

„Nechci být zlomyslná, ale nemůžu si pomoct,“ prohodila Coreen s úsměvem, zatímco s Arabellou kráčela po chodbě. „Miriam si byla jistá, že se znovu dostane Ethanoví pod kůži, ale odtáhne s nepořízenou. Až se to stane, spadne mi kámen ze srdce. Nesnesla bych, aby mu podruhé ublížila.“

„Při večeři se k ní choval jinak než dřív,“ nadhodila Arabella rozpačitě. Ta myšlenka ji tolik trápila, že se ji odvážila vyslovit nahlas. Bála se, že se Ethan nechá opět zlákat kouzlem své bývalé manželky.

Coreen na ni letmo pohlédla. „Ethan se nedá jen tak snadno ošálit. Neměj strach, neožení se s tebou jen proto, aby se zbavil Miriam. To ti zaručuju.“

Zdálo se, že by ráda ještě něco dodala, ale nakonec pokrčila rameny a pousmála se. „Taky si už půjdu lehnout. Dobře se vyspi.“

Ve dveřích na ni mrkla. „A blahopřeju.“

„Nic se nestalo,“ vyhrkla Arabella. „Nevím sice, co vám Miriam napovídala –“

Coreen ji jemně poplácala po tváři. „Znám tě a znám i svého syna. Nemusíš mi nic vysvětlovat. Navíc,“ dodala s širokým úsměvem, „uspokojení muži nevypadají tak jako Ethan, když vcházel zpátky do svého pokoje. Jsem stará, ale ne slepá. Dobrou noc!“

Arabella se za ní rozpačitě dívala. Pak se vydala chodbou ke svému pokoji a v duchu se modlila, aby cestou nenarazila na Miriam. Mohlo ji ale napadnout, že na ni bude Ethanová bývalá manželka čekat…

Miriam otevřela dveře právě ve chvíli, kdy kolem nich Arabella procházela. Měla červené tváře a opuchlé oči. Bylo zřejmé, že plakala.

„Nemyslete si, že vás nechám jen tak vyhrát!“ obořila se na Arabellu zuřivě. Pohrdavě pohodila hlavou a odhrnula si kaštanové vlasy z čela. „Ethan je můj! Nevzdám se ho bez boje!“

„Pak se připravte na zklamání,“ utrousila Arabella tiše. „Ethan vám řekl jasně, že se budeme brát.“

„Nevezme si vás,“ vyštěkla druhá žena. „Miluje mě! Vždycky pro mě měl slabost!“

Přejela Arabellu chladným, jízlivým pohledem. „K oltáři ho nikdy nedostanete.“

„Svatební přípravy už jsou v plném proudu.“

„Nevezme si vás, tím si buďte jistá!“ vyštěkla Miriam. „Rozvedl se se mnou jen proto, že jsem mu několikrát zahnula.“

„To mi přijde jako dobrý důvod,“ utrousila Arabella. Uvnitř se třásla, ale rozhodla se, že neustoupí. „Zranila jste jeho hrdost.“

„Co myslíte, že to udělalo s tou mojí, když mi vás ode dne, kdy jsme se vzali, ustavičně předhazoval?“ vybuchla Miriam. „Pořád Arabella tohle, Arabella tamhleto… Mluvila tak celá ta jeho zatracená rodinka! Podle nich se s vámi nemohl nikdo srovnávat! A já vás od začátku nenáviděla, protože vás Ethan tolik chtěl!“

S očima plnýma slz přerývaně vzlykala.

„Jen si to představte! Měla jsem dvakrát víc zkušeností než vy a byla jsem mnohem krásnější a půvabnější, než v co můžete doufat. Ale když se se mnou miloval, toužil po vás a šeptal vaše jméno.“

Opřela se o zeď a bezmocně se rozvzlykala.

Arabella na ni zírala s pusou otevřenou. „Co… cože?“ zalapala po dechu.

„Přestal se se mnou milovat až potom, co jsem ho obvinila, že mě používá jako náhražku za vás,“ dodala Miriam sklesle. „Vaše tělo ho fascinovalo. A je to tak pořád.“

Snažila se dát trochu dohromady. „Touží po vás nejspíš proto, že vás nikdy nedostal. Ale až se vás nabaží a začnete ho unavovat, třeba ho dostanu zpátky. Přiměju ho, aby mě chtěl.“ Nešťastně polkla.

„Miloval mě,“ zašeptala zoufale, „ale nedokázala jsem v něm probudit touhu. K čertu s vámi, Arabello! Nebýt vás, chtěl by mě!“

Vrátila se do svého pokoje a vztekle za sebou práskla dveřmi.

Otřesená Arabella zůstala stát na chodbě.

Podařilo se jí doklopýtat do pokoje, aniž viděla, kam vlastně jde. Roztřesenou rukou nahmatala vypínač, rozsvítila a zamkla dveře. Pak se zhroutila na postel.

Mluvila Miriam pravdu? vířilo jí zmateně hlavou. Byl Ethan tak posedlý mým tělem, že to neblaze ovlivnilo jeho manželství?

Je možné, že by muž miloval jednu ženu, ale toužil po druhé? O vztazích mezi lidmi toho věděla dost málo a s muži měla tak mizivé zkušenosti, že správnou odpověď netušila.

S jistotou věděla jen to, že ji Ethan stále chce. Možná to sice nestačí jako solidní základ manželství, ale lepší než nic.

Arabella ho milovala víc než vlastní život. Pokud k ní Ethan necítí nic jiného než vášnivou touhu, třeba by z toho mohla vycházet a časem ho naučit, jak ji milovat.

Není sice tak krásná jako Miriam, ale Ethan se kdysi zmínil, že vlastnosti, které se skrývají pod povrchem, jsou mnohem důležitější.

Jeho vášeň dnes odpoledne a večer byla důkazem, že takzvaná impotence s Miriam není nijak opodstatněná.

Pokud touží po jedné ženě, jistě je schopný chtít i tu druhou? Miriam ranila jeho hrdost, a možná proto se jeho tělo vzbouřilo.

Miriam na chodbě vyhlásila Arabelle válku a Arabella se bála, že v ní neobstojí. Zvlášť ve srovnání se svou krásnější sokyní.

Neklidně se převalovala na posteli a přemýšlela. Až mnohem později zavřela oči a usnula. Zvolna odplouvala do spánku a skličující obavy nechala za sebou.

Když se ráno probudila, připadalo jí všechno mnohem veselejší.

Musím být sebejistější, nabádala se. Mohla bych zapracovat na svém zevnějšku i osobnosti. Kdybych se chovala jako Miriam, možná by se do mě Ethan zamiloval. Pokud proti Miriam použiju její vlastní taktiku, třeba ji dokážu porazit.

Oblékla si své nejhezčí světle zelené bavlněné šaty s hlubokým čtvercovým výstřihem, širokým páskem a rozšířenou sukní. Hodily se k flirtování a navíc jí dokonale ladily s barvou očí.

Vlasy si vyčesala na temeno hlavy a schválně použila víc mejkapu než obvykle. Na uši si pověsila obrovské náušnice, které se jí nikdy nelíbily, ale pro tento záměr jí připadaly vhodné.

Zadívala se do zrcadla a svůdně se usmála. To je ono. Pokud chce Ethan zkušenou ženu, má ji mít. Dokážu to. Samozřejmě že to dokážu!

Rázným krokem sešla po schodech.

Kdybych neměla tu stupidní sádru, možná bych opravdu vypadala svůdně, pomyslela si sklesle. Později určitě musím zajet do města a koupit si něco na sebe, v čem bych udělala dojem.

Když přistoupila k jídelnímu stolu, Ethan s Miriam tam už seděli. Coreen s hospodyní Betty Ann pobíhaly mezi kuchyní a jídelnou a nosily talíře plné jídla.

Miriam a Ethan o něčem zaníceně hovořili, a rozhodně ne v nepřátelském tónu, protože se mírně usmíval a Miriam visela na každém jeho slovu.

Ethanová bývalá manželka dnes vypadala úplně jinak. Dlouhé vlasy si spletla do copu, takže jí visely do půli zad, na sobě měla tričko a džínsy a vůbec nebyla namalovaná.

Jaká změna, pomyslela si Arabella hystericky. Teď vypadáme, jako bychom si prohodily role.

Ethan se obrátil a při pohledu na Arabellu mu poklesla čelist. Přimhouřil oči a v obličeji se mu objevil výraz, který nedokázala přesně definovat.

„Dobré ráno,“ prohlásila s předstíranou veselostí. Sklonila se nad Ethanem a dráždivě mu přejela prsty po nose.

„Jak se máš? A co vy, Miriam? Taky vám připadá, že je dneska obzvlášť krásné ráno?“

Miriam něco zamumlala a soustředěně hleděla do kávy Než však pozvedla šálek k ústům, vrhla na Arabellu planoucí pohled.

Arabella se posadila. „Jestli se ti to hodí, zajedeme dneska s Coreen do Houstonu, abychom vybraly svatební šaty, Ethane,“ zahalekala rozmarně. „Ráda bych si pořídila něco mimořádného.“

Ethan zíral do šálku s kávou a mračil se. Před očima se mu roztančily vzpomínky. Když se s Miriam zasnoubili, prohlásila něco podobného. Dokonce i vypadala jako Arabella, vyumělkovaně a nepřirozeně.

Copak se v Arabelle tak strašně zmýlil? Že by se pro ni teď, když je bez práce a nedokáže si sama vydělávat, dostaly peníze na první místo?

Nebo se snaží soupeřit s Miriam tím, že ze sebe udělá stejnou ženu jako je ona?

Tu druhou možnost okamžitě vyloučil.

Arabella ví, že nechci druhou Miriam, uvažoval. Neudělala by takovou chybu, aby se snažila napodobovat mou bývalou manželku, jíž opovrhuju.

Nedokázal snést pomyšlení, že by se jeho druhé manželství mělo podobat tomu prvnímu.

Proč o té svatbě vůbec začínal? Chtěl se zbavit Miriam, ale teď to vypadá, že znovu míří do stejné pasti.

Coreen vešla s talířem sušenek, pohlédla na Arabellu a zůstala zaraženě stát. „Arabello? Jak… to vypadáš, drahoušku?“

„Co tomu říkáte?“ zeptala se Arabella s úsměvem. „Napadlo mě, že zkusím něco nového. Zajedete se mnou dnes do Houstonu?“

Coreen položila talíř se sušenkami na stůl. „Jistě. Jestli chceš…“

„Rozhodně jeďte,“ utrousila Miriam chraplavě. „Já tu zůstanu s Ethanem,“ dodala s plachým úsměvem a láskyplně se zadívala na bývalého manžela.

Ethan neodpověděl. Stále se snažil vstřebat změnu, která se s Arabellou udála.

Při snídani s ní ani nepromluvil a Arabelly se zmocnila nervozita.

Nejdřív si vážně povídal s Miriam a po zmínce o svatebních šatech zmlkl úplně, přemítala. Že by si to rozmyslel? Nechce si mě tedy nakonec vzít?

Zčistajasna vstal a vykročil ke dveřím.

„Počkej, Ethane,“ zavolala Miriam rychle, jakmile spatřila šanci. „Musím se tě na něco zeptat.“

Vyběhla za ním a zatímco odcházeli chodbou, svůdně ho chytila za paži.

„Úžasný začátek nového dne,“ ušklíbla se Arabella nad druhým šálkem kávy asi o půl hodiny později.

Coreen ji poplácala po ruce. „Neměj strach, všechno se zas urovná. Jestli chceš, můžeme za chviličku vyrazit. Zaskočím už jen do kuchyně a povím Betty Ann, kam jedeme.“

Arabella si stále ještě lámala hlavu s tím, co se stalo při snídani, když zazvonil telefon.

Vstala a zvedla sluchátko, protože Coreen se stále ještě nevrátila.

Jak dnešní den začal, tak i pokračuje, napadlo ji vzápětí, když ticho na druhém konci drátu prořízl zvučný hlas jejího otce.

„Jak se máš?“ zeptal se odměřeně.

Omotala si telefonní šňůru kolem prstů.

„Mnohem lip, díky,“ odpověděla stejně škrobeným tónem.

„Co ruka?“

„To se dozvím, až mi sundají sádru.“

„Doufám, žes měla tolik rozumu a nechala si ji prohlídnout nějakým odborníkem,“ dodal po chvíli.

„Zavolali tam chirurga,“ přisvědčila. Nechápala, jak to otec dělá, ale při rozhovoru s ním se vždycky cítila jako desetiletá. „Mám prý dobrou šanci, že budu moct znovu normálně hrát.“

„Tvůj hostitel ti nechal zmrazit konto, takže se nemůžu dostat ke společným penězům,“ obvinil ji podrážděně. „To od tebe nebylo fér, Arabello. Musím taky z něčeho žít.“

Skousla ret. „Já… já vím, ale…“

„Potřebuju, abys mi poslala šek,“ pokračoval, jako by ji vůbec neslyšel. „Nemůžu tu bydlet na bratrův účet. Pro začátek bych to snad přečkal s pětistovkou. Ještě štěstí, že jsme se nechali dobře pojistit. A jakmile ti sundají sádru a prohlídne tě nějaká kapacita, chci, aby ses okamžitě ozvala.“

Zaváhala. Chystala se mu říct, že se bude vdávat, ale nedokázala to vyslovit. Překvapilo ji, jaký jí otec nahání strach, a to už je dospělá žena!

Zvyk je železná košile, napadlo ji. Odmalička mě ovládal a pokračuje v tom pořád. A já jsem pěkná bábovka, usoudila podrážděně.

„Zavolám ti,“ slíbila.

„Nezapomeň na ten šek. Frankovu adresu znáš.“ Nic víc. Žádná láskyplná slova, žádné povzbuzení ani projevy útěchy. Zavěsil.

Prázdně zírala na sluchátko. Než ale měla čas přebrat si to v hlavě, Ethanová matka se vrátila.

Nasedly do Coreenina černého mercedesu a zamířily do Houstonu.

Asi hodinu si prohlížely svatební šaty v exkluzivním houstonském obchodě, než si Arabella vybrala mezi třemi nádhernými modely.

Nakonec se rozhodla pro tradiční bílé, s krajkou přes peau de soie, s decentním výstřihem do V, který se diskrétním způsobem zužoval k pasu. Vypadaly elegantně a neuvěřitelně půvabně.

Vybrala si i tradiční závoj s metry nařasené látky, kterou bude muset Ethan během obřadu zvednout, aby ji políbil. Arabelly se zmocnil zvláštní rozechvělý pocit. Znovu si uvědomila, že do svatebního lože půjde jako panna.

Radostný den mírně pokazil Ethanův postoj a Miriamin pozměněný vzhled. Arabella stále nechápala, co se s ním tak náhle stalo, a i když si už pořídila šaty, přemítala, jestli je někdy skutečně oblékne.

Ethan si to třeba rozmyslí a Arabella by mu to ani nezazlívala. Nejspíš je pro něj těžké vzdát se Miriam a od rozvodu uplynuly teprve tři měsíce. Coreen se zmínila, že celou tu dobu nebyl ve své kůži.

Zamračila se na šaty, které prodavačka pečlivě balila do krabice.

„Je požehnání mít tak dokonalou postavu,“ poznamenala Coreen s úsměvem.

„Jestli mi to k něčemu bude,“ povzdychla si Arabella sklíčeně.

Coreen po ní vrhla tázavý pohled a podala prodavačce kreditní kartu.

Tím ale nákup neskončil. Arabella si ještě musela vybrat spodní prádlo a další doplňky. Nakonec se rozhodla pro hedvábnou soupravu lemovanou krajkou a nylonové punčochy.

Až na zpáteční cestě do Jacobsvillu se Coreen konečně zeptala Arabelly, co se děje.

„Ráda bych věděla, proč se Ethan ráno choval odtažitě,“ svěřila se jí Arabella.

„To je určitě Miriamina práce,“ utrousila Coreen.

„Nesmíš ji podceňovat. Ethan se k ní vždycky choval moc pěkně, takže se nediv, že se jí to zalíbilo.“

„Nepodceňuju ji.“ Zaváhala. „Ráno mi volal táta. Chtěl, abych mu poslala šek…“ Odkašlala si. „No, pořád je to můj otec,“ dodala na obranu.

„To samozřejmě je.“

„Měla bych si ty šaty zaplatit,“ vyhrkla najednou. „Jestli k té svatbě nakonec nedojde, neměla bych vás přivést na mizinu.“

„Toho se nemusíš bát, a dobře to víš.“ Coreen svraštila čelo. „Navíc to byl Ethanův nápad. To on si přál, abys měla pěkné šaty.“

„Mám dojem, že si to rozmyslel. Při snídani se bavil jen s Miriam a na mě se ani nepodíval,“ vzdychla Arabella nešťastně.

„Ach Arabello,“ zavrtěla Coreen hlavou, „kéž bych jen věděla, co se mu honí hlavou. Ale určitě nedovolí, aby mu ta ženská znovu zalezla pod kůži!“

„Miriam tvrdila, že když si ji bral, toužil přitom po mně,“ vyhrkla Arabella s roztřesenými rty. „Obvinila mě, že jsem jí zničila manželství.“

„Ethan tě vždycky chtěl,“ přisvědčila starší žena k Arabellinu překvapení. „Měl si tě vzít a nedovolit, aby tě tvůj otec odsud odvezl. Nikdy nebyl s Miriam šťastný. Bylo mi jasné, že pro něj představuje pouze nouzové řešení, ubohou náhražku za tebe. Možná jí to došlo, a proto to tak dopadlo.“

„Touha ale není láska.“ Arabella nervózně svírala kabelku v klíně. „Nejsem sice moc zkušená, ale tohle vím.“

„Dnes jsi mi připadala dost sebejistá,“ ujistila ji Coreen s úsměvem. „Vzala sis krásné šaty a pěkně sis upravila vlasy. Ethan si toho určitě všiml,“ dodala a uličnicky na ni mrkla.

„Spíš věnoval pozornost Miriam,“ ušklíbla se Arabella. „Byl na ni moc hodný a vůbec nevrčel.“

„Muži se chovají legračně, když začnou myslet na manželství,“ chlácholila ji Coreen. „Přestaň si s tím lámat hlavu. Ethan ví, co dělá.“

Opravdu? uvažovala Arabella. Možná mu pomáhám, aby udělal ještě větší chybu než předtím.

Když se vrátily na ranč, důvody k obavám ještě vzrostly. Betty Ann právě scházela ze schodů a v ruce držela podnos s dvěma šálky.

Na chodbě téměř vrazila do Coreen a Arabelly, které nesly obrovskou krabici se šaty.

„Co se děje?“ obrátila se Coreen k hospodyni a svraštila čelo.

Arabelly se zmocnilo neblahé tušení.

„Ethan spadl,“ oznámila jim Betty Ann stručně. „Museli ho odvézt do nemocnice na rentgen a ona –“ trhla hlavou ke schodišti „– se na něj přilepila jako klíště.“

„Jak mu je?“ zeptala se Coreen dřív, než se Arabella zmohla na slovo.

„Má slabý otřes mozku, ale nejde prý o nic vážného. Doktoři si ho tam chtěli nechat přes noc, ale trval na tom, že půjde domů.“

Hospodyně si povzdychla: „Od té doby je nahoře a Miriam ho tam obskakuje.“

Vrhla na Arabellu varovný pohled. „Nevím, co Ethanoví nakukala, ale zdá se, že dostal vztek a mermomocí vás chce vidět.“

Arabelle se podlomila kolena. Že by se znovu ozval otec a zmínil se Ethanoví o tom šeku? Věděla, že by to Ethan jen tak nepřešel.

„Asi bych tam měla zajít,“ zamumlala.

„Půjdu s tebou,“ podpořila ji Coreen.

Chvatně vyšly po schodišti a zamířily do Ethanový ložnice.

Coreenin syn ležel na posteli a na čele měl sešitou jizvu. Byl úplně oblečený a Miriam seděla se starostlivým výrazem u jeho postele. Jako anděl strážný.

„Konečně,“ zavrčel Ethan a zabodl planoucí pohled do Arabelly. „Doufám, že jste si nákup užily.“

„Věděl jsi přece, že jedeme pro svatební šaty,“ bránila se chabě.

„Jsou nádherné, jedny z nejdražších,“ dodala Coreen. „Z návrhářské dílny…“

„Taky jsem se v takových vdávala,“ podotkla Miriam a vrhla po Ethanovi ostýchavý pohled. „Viď, drahoušku?“

„Co se ti stalo?“ zeptala se ho Coreen.

„Shodil mě kůň,“ odpověděl stručně. „To se tu a tam stane každému jezdci. Pomáhal jsem Randymu zkrotit toho nového mustanga, kterého jsme koupili od Lukea Harpera, a při pádu jsem narazil do ohrady. Nic to není.“

„Až na otřes mozku,“ zamumlala Coreen.

„Kromě Miriam to tu očividně nikomu nevadí,“ poznamenal hněvivě a nasupeným pohledem přeskakoval od matky k Arabelle.

Coreen mu pohled vrátila.

„Vidím, že máš báječnou náladu. Než bych se tu s tebou dohadovala, radši půjdu do kuchyně a pomůžu Betty Ann s vařením. Doprovodíte mě, Miriam?“ dodala významně.

„Ne, zůstanu s Ethanem. Neměl by zůstat po tom otřesu mozku sám,“ odpověděla Miriam a s úsměvem položila ruku na Ethanovo zápěstí.

Coreen vyšla na chodbu.

Arabella nevěděla, co má dělat. Nepřipadalo jí, že by Ethan potřeboval pomoc své bývalé manželky, a jeho podrážděný výraz v ní vyvolával touhu zalézt pod koberec.

„Neozval se můj otec?“ zeptala se váhavě.

„Ne,“ utrousil Ethan chladně. „Donesla bys mi prosím pivo, Miriam?“

Miriam se tvářila neochotně, ale když do ní Ethan zabodl zlostný pohled, zdráhavě odešla. Očima nervózně přeskakovala od Ethana k Arabelle.

Jakmile za sebou zaklapla dveře, Ethan upřel planoucí oči na Arabellu.

„Díky za tvou láskyplnou péči,“ poznamenal chladně. „Podle všeho by ti bylo jedno, i kdyby mě ten kůň zabil!“

Cítila, jak se jí roztřásla kolena. „Co tím myslíš?“ zeptala se stísněně.

„Mohla jsi to říct aspoň matce,“ pokračoval.

Pokusil se posadit a s úšklebkem potřásl hlavou. Jakmile k němu automaticky vykročila, zlostně se zamračil.

„Jen si udržuj odstup, zlato,“ utrousil hrubě. „Neprosím se tě o pozornost, nehledě k tomu, že přichází dost pozdě. Ještě štěstí, že byla Miriam náhodou nablízku a postarala se o mě.“

Užasle na něj civěla. „Nechápu, o čem to mluvíš,“ namítla po chvíli.

„Před odjezdem z ranče jsi s někým telefonovala, je to tak?“ obořil se na ni.

„Ano, samozřejmě…“ vypravila ze sebe.

„Miriam ti sdělila, že jsem se zranil a potřebuju, aby mě matka odvezla do nemocnice, ale tys jí ani neodpověděla,“ obvinil ji. „Nechalo tě to klidnou, protože jsem se ti u snídaně dost nevěnoval? Nebo ses mi chtěla pomstít za to, co se stalo včera v noci? Zašel jsem moc daleko a zaútočil na tvou panenskou čest?“

Zatočila se jí hlava.

Ethan určitě není úplně při smyslech, uvažovala horečně. Ta rána do hlavy se musela projevit bujnou představivostí.

„Miriam mi vůbec nevolala,“ ohradila se. „Netušila jsem, že se ti něco stalo!“

„Právě ses přiznala, že jsi telefonovala, tak se to nesnaž popřít,“ vyjel podrážděně.

Pokusila se mu vysvětlit, že mluvila s otcem, ne s Miriam, ale nepustil ji ke slovu.

„Neměl jsem se s Miriam rozvést. Když jsem to nejvíc potřeboval, měla o mě starost. Na rozdíl od tebe,“ dodal významně. „Doufám, že se ty tvoje zatracený šaty dají vrátit, protože žádná svatba nebude. A teď se mi laskavě kliď z očí!“

„Ethane!“ vybuchla. Nemohla uvěřit, že ji skutečně podezírá z něčeho tak cynického.

„Vzal jsem tě sem jen ze soucitu,“ pokračoval příkře a přejel ji ledovýma stříbrnýma očima. „Zoufale jsem tě chtěl, ale manželství je příliš vysoká cena za prodejnou pannu, které jde jenom o peníze. Teď teprve chápu, že ses chtěla pouze finančně zajistit!“

Než se zmohla na odpověď, posadil se zpříma na posteli a zahřímal: „Řekl jsem zmiz! A už se mi neodvažuj přijít na oči!“

„Jestli si opravdu myslíš, že mi jde o peníze, tak půjdu,“ odpověděla roztřeseným hlasem. „Jsem ráda, že konečně vím, na čem jsem.“

Oči mu zaplály stříbrným ohněm. „Historie se opakuje. Jsi stejná, jako byla Miriam, a uděláš cokoli, abys dostala, co chceš. Dokonce i vypadáš jako kdysi ona!“

Takže to je ten důvod! napadlo Arabellu. Až příliš pozdě si uvědomila, jak její náhlá změna zevnějšku a zájem o drahé svatební šaty musely připadat muži, kterého bývalá manželka využila kvůli penězům.

„Nechápeš to,“ hlesla.

„Ale ano, a až moc dobře,“ odsekl hněvivě.

Měl pocit, že se mu rozskočí hlava. Kdesi uvnitř věděl, že se chová jako blázen, ale kvůli bolesti a vzteku tomu nedokázal věnovat pozornost.

„Vypadni!“ opakoval a unaveně položil hlavu na polštář.

Odešla z pokoje a zamířila k vlastní ložnici. Přes slzy skoro neviděla.

Na chodbě se téměř srazila s Miriam, která se tvářila navýsost spokojeně. Pohled na její samolibý výraz byl pro Arabellu poslední kapkou.

„Blahopřeju,“ vyštěkla na Miriam. „Takže jste dostala, co jste chtěla. Doufám, že vám svědomí dovolí, abyste si to vychutnala – pokud vůbec nějaké máte.“

Miriam se nervózně zavrtěla. „Říkala jsem vám, že je můj,“ namítla téměř obranným tónem.

„Nikdy váš nebyl,“ odsekla Arabella a pobouřeně si utírala slzy. „Nebyl ani můj, ale aspoň jsem ho milovala. Vy jste chtěla jen jeho majetek. Nezlomil vám srdce, ale zranil vaši pýchu. Byl jediný muž, kterého jste nesrazila na kolena, a to jste nemohla přenést přes srdce! Teď ho chcete zpátky, a proto se přetvařujete, aby uvěřil, že ho milujete. Ale jestli nejste těhotná, tak já jsem arabská princezna!“

Miriam zbledla jako stěna. „O čem to mluvíte?“ zalapala po dechu.

„Slyšela jste dobře,“ odsekla Arabella. „Co hodláte dělat? Dovléct Ethana k oltáři a pak předstírat, že je to dítě jeho? Přesně to teď potřebuje – abyste se vrátila a dokončila, co jste začala. Už jednou jste ho skoro zničila. Hodláte v tom pokračovat?“

„Nemůžu zůstat sama!“ ohradila se Miriam.

„Zkuste zapůsobit na otce dítěte, které nosíte,“ odpověděla Arabella.

Miriam zkřížila paže na hrudi. „Do mého dítěte vám nic není. A ani Ethanoví. Kdyby vás opravdu miloval, v životě by neuvěřil, že jste ho nechala na holičkách, když vás nejvíc potřeboval.“

Arabella mlčky přikývla.

„Ano, já vím,“ připustila nešťastně. „A to je jediný důvod, proč odcházím. Kdybych si myslela, že o mě aspoň trochu stojí, zůstala bych tu a bojovala s vámi do posledního dechu. Ale pokud chce vás, pak umím odejít středem.“

Hořce se zasmála. „Měla bych si na to zvyknout. Před čtyřmi lety jsme byli v podobné situaci a podívejte, jak šťastného muže jste z něj udělala.“

Miriam se ušklíbla.

„Tentokrát to třeba bude jinak.“

„Těžko,“ zavrtěla Arabella hlavou. „Je vám lhostejný, a nejhorší na tom je, že vás miluje.“

Obrátila se a vešla do svého pokoje. V hlavě jí bušilo. Připadalo jí, jako by se pohybovala v bludném kruhu, z něhož neexistuje cesta ven.

Na posteli ležela krabice se svatebními šaty. Arabella ji nešťastně hodila na židli a se zoufalým pláčem se sesula na matraci.

Nezáleželo jí na tom, že Miriam je zmije, která ji podrazila. Nejvíc ji bolelo, že Ethan nevěří v její nevinu. Jestli k ní nemá důvěru, je jasné, že ji nemiluje.

Na chvíli dovolila své fantazii, aby ji přenesla z reality do vysněného světa, a doufala, že by Ethanová vášeň mohla časem přerůst v lásku.

Teď však věděla, že to byly plané naděje. Touha nemůže nahradit skutečný cit.

Vymluvila se na bolest hlavy a zbytek večera strávila ve svém pokoji. Odmítla dokonce i večeři. Nesnesla by pohled na Miriaminu škodolibou radost a kromě toho se necítila na další hádku s Ethanem.

Z bolestné zkušenosti věděla, že jakmile si Coreenin syn něco usmyslí, nic jeho názor nezmění.

Ráno budu muset odejít, myslela si zoufale. Aspoň že mi zbyly nějaké peníze a kreditní karty. Dokážu to. Ubytuju se v nějakém hotelu.

Oči měla opuchlé a červené od pláče. Ta zatracená Miriam! Objevila dokonalý způsob, jak všechno zkazit. Teď si Ethana znovu obtočí kolem prstu, přesně jak měla v úmyslu.

No, ušklíbla se Arabella jízlivě, nejspíš je to tak dobře. Hra na předstírání skončila.

Ethan připustil, že k ní necítí víc než touhu a pozval ji sem pouze ze soucitu. Výmluva, že mu má pomoct udržet Miriam od těla, byla pravděpodobně jen smyšlená báchorka – stejně jako jeho takzvaná impotence.

Už mu v životě neuvěřím ani slovo, přísahala si. Jestli chce Miriam, má ji mít.

Svlékla si šaty, zhasla a ulehla do postele. Kupodivu brzy usnula.

Coreen se konečně podařilo zůstat se svým synem pět minut o samotě. Miriam přece jen podlehla ospalosti a odešla si lehnout.

„Nechceš, abych ti přinesla něco k jídlu?“ zeptala se ho Coreen. „Moc jsme toho večer nesnědli. Arabella se zavřela do pokoje už před několika hodinami, protože ji rozbolela hlava.“

„To je hrůza,“ utrousil Ethan ironicky.

Coreen se zamračila. „Co ti vadí? No tak, ven s tím!“

„Než jste s Arabellou odjely do Houstonu, volala sem Miriam, aby vám řekla, že potřebuju odvézt do nemocnice,“ pronesl odměřeně. „Arabella se ani neobtěžovala, aby ti to vyřídila. Ten výlet s nákupy pro ni znamenal očividně víc než jakékoli moje zranění.“

Coreen na něj zírala s pusou otevřenou. „O čem to proboha mluvíš? Telefon zvonil jen jednou, a to volal Arabellin otec!“

„Tak tohle ti napovídala?“ ušklíbl se. „Mluvila jsi s ním, nebo jsi ho slyšela?“

Coreen přistoupila k posteli. Z očí jí čišel nesouhlas i obavy.

„Myslela jsem, že ti Arabella není lhostejná,“ poznamenala rozhořčeně. „Doufala jsem, že tentokrát dokážeš prokouknout Miriaminu fasádu a uvidíš, jaká se pod ní skrývá chladná a vypočítavá ženská. Ale možná tě její typ opravdu přitahuje, protože nedokážeš milovat stejně jako ona.“

Ethan se zamračil. „Cože?“

„Slyšel jsi dobře. Nepotřebuju hledat důkaz, že Arabella nelhala. Neodešla by od zraněného zvířete, natož od člověka, který potřebuje pomoc. Jsem o tom přesvědčená, protože ji znám a mám ji ráda.“

Upřeně se na něj dívala. „Láska a víra jsou dvě strany stejné mince, Ethane. Jestli dokážeš uvěřit, že by Arabella udělala něco tak ohavného, zapomeň na svatbu a navlíkni si zpátky Miriamin prstýnek. Teď mám pocit, že se k sobě báječně hodíte.“

Zvedla ze stolu šálek a vztekle jím třískla o zem. Pak vyšla na chodbu a práskla za sebou dveřmi.

Věděl, že se unáhlil. Matka ale nemá právo říkat mu takové věci! Proč by mu Miriam lhala ohledně telefonátu, který si může snadno ověřit? Stačí zavolat telefonní společnost, aby dokázal, že si to celé vymyslela.

Miriam se poslední dobou hodně změnila. Chovala se starostlivě a laskavě a Ethan se opravdu těšil z její přítomnosti.

Vyprávěla mu o muži, kterého miluje, a on se ji snažil podpořit, aby odjela zpátky do Karibiku a zkusila se s ním dát znovu dohromady. To znamená, že už o Ethana nejeví zájem jako o muže, a tudíž nemá důvod překazit jeho domnělý románek s Arabellou.

Nebo je to všechno jen trik, aby ho Miriam dostala zpátky? Ze by byla Arabella opravdu nevinná a neprovinila se tím, z čeho ji Ethanová bývalá žena obvinila?

Nechtěl na to myslet, protože pokud to tak bylo, právě zničil všechno, co tak pečlivě budoval.

Znovu.

Zasténal. Možná ho zmátlo Arabellino oblečení a řeči o nákupu svatebních šatů. Navíc Miriamino tvrzení, že Arabella jela do Houstonu navzdory jeho stavu, ho nesmírně zasáhlo.

Měl otřes mozku a mysl mu nefungovala tak, jak měla. Byl si jistý, že ho Arabella miluje, ale když se dozvěděl, jak lhostejně na jeho zranění reagovala, usoudil, že se spletl.

Byl přesvědčený, že ho chce využít stejně jako jeho bývalá žena. Miriam se v posledních dnech chovala úplně jinak, takže dospěl k závěru, že už není stejně sobecká jako kdysi.

Ale opravdu se změnila? Nebo se jen nechal snadno ovlivnit, protože ho bolela hlava a údajná Arabellina zrada se ho hluboce dotkla?

Lehl si a zavřel oči.

Teď na to nebude myslet. Nechá to na ráno, až mu přestane třeštit hlava.

Teprve potom bude čelit budoucnosti, pokud s Arabellou stále ještě nějakou má.

DEVÁTÁ KAPITOLA

Příští ráno probudily Arabellu hlasy. Posadila se na posteli a ospale mžourala do nejasného denního světla, pronikajícího oknem do pokoje.

Světlemodrá košile se jí lepila k tělu a dlouhé, rozcuchané vlasy zplihle visely na ramena. Než se však stačila trochu upravit, ozvalo se krátké zaklepání a do místnosti vtrhla Mary.

„Ahoj!“ zahalekala vesele, objala Arabellu a položila na matraci tašku se suvenýry. Pár dní dovolené jí očividně prospělo – byla opálená, vypadala odpočinutě a moc jí to slušelo.

„To je pro tebe,“ pokračovala rozjařeně. „Přivezla jsem ti mušle, pohlednice a další drobnosti. Jak jsi to tu beze mě přežila?“

„Jen tak tak,“ povzdychla si Arabella a také ji objala. Mary byla nejlepší kamarádka, jakou kdy měla. „Trochu se nám to tu zkomplikovalo.“

„Slyšela jsem, že se s Ethanem budete brát,“ mrkla na ni Mary spiklenecky.

Arabella sklonila hlavu.

„Vypadalo to tak, ale ze svatby nakonec sešlo.“

„To snad nemyslíš vážně,“ zamračila se Mary. Pohledem sklouzla ke krabici na křesle. „Co tvoje šaty? Coreen nám vyprávěla, že jste je kupovaly spolu.“

„Dneska je zase vrátíme,“ ušklíbla se Arabella. „Ethan včera večer zrušil zasnoubení. Chce, aby se k němu Miriam vrátila.“

Mary strnula. „Cože?“

„Chce Miriam zpátky,“ zašeptala Arabella zničeně. „Prý se změnila, nebo si to Ethan aspoň myslí. V posledních dnech se hodně sblížili.“

Je to zvláštní, říkala si v duchu, protože my dva jsme se v posledních dvou dnech sblížili taky.

Udělalo se jí ze všeho slabo. „Odjíždím,“ dodala podle předsevzetí, které si včera večer dala. „Nerada tě obtěžuju, když jsi právě vystoupila z letadla, ale nemohla bys mě dopoledne hodit do Jacobsvillu?“

Mary už skoro odmítla, ale pohled v Arabelliných očích ji varoval, aby se ani nepokoušela hledat povzbudivá slova. Ať už se stalo cokoli, bylo zřejmé, že to Arabellu nesmírně ranilo.

„Dobře,“ přikývla a vyloudila nepřirozený úsměv. „Ráda tě odvezu. Ví Ethan, že se chystáš pryč?“

„Zatím ne,“ zavrtěla Arabella hlavou a přemýšlela, zdali by ho to vůbec zajímalo. „Včera spadl z koně a měl otřes mozku.“

Není třeba dělat si o něj starosti, nabádala se v duchu. Nebo to aspoň nesmím dát najevo.

„Nic hrozného se mu nestalo,“ prohodila co nejbezstarostnějším tónem. „Miriam se o něj stará a jemu se to líbí. Aspoň to tvrdí.“

Mary pochopila, že v tom bude něco víc, ale mlčela.

„Nechám tě o samotě, aby ses oblékla a zabalila si. Mám to chápat tak, že se o tvém odjezdu nemám nikomu zmiňovat?“

„Byla bych ti vděčná.“

„Fajn. Až budeš hotová, přijď za mnou dolů.“

„Jasně. Mohla bys… tohle vzít s sebou?“ požádala ji Arabella a kývla ke krabici. „Moc bys mi pomohla, kdybys to vrátila do obchodu.“

Mary zvedla pečlivě zabalené svatební šaty a myslela si, že tohle Ethan přehnal. Neměl dovolit Arabelle, aby si je koupila, a pak svatbu zrušit. Nejspíš se ale o její city moc nezajímal, protože vypadala očividně na dně.

„Za chvilku za tebou přijdu,“ dodala Arabella, než Mary vykročila z pokoje a zavřela za sebou dveře.

Oblékla si šaty a kabátek, který si dopnula až ke krku, a přes hlavu si přehodila uvázaný šátek, aby jí pomohl udržet zraněnou ruku v klidu. Bylo to tak mnohem pohodlnější.

Zvedla kufřík, naposledy mrkla do zrcadla na svůj bledý obličej bez mejkapu, a vyšla z pokoje, kde zažila tolik radosti i smutku.

Ceká ji ještě jedna povinnost, možná dost nepříjemná. Musí se rozloučit s Ethanem.

Ani v duchu si však nepřiznala, jak moc doufá, že od včerejšího večera změnil názor.

V tu chvíli ležel Ethan ve svém pokoji a dlouze rozmlouval se skleslou a kajícně se tvářící Miriam. Ptal se jí, jak to skutečně bylo s tím telefonátem, a ona se mu zdráhavě přiznala, protože ji od včerejšího rozhovoru s Arabellou tížilo svědomí.

„Byla to chyba,“ vzdychla a nešťastně se usmála. „Choval ses ke mně ale mnohem vlídněji a já pochopila, že kdybys mě od začátku manželství miloval, mohlo být všechno jinak. Věděla jsem, že proti Arabelle nemám šanci, a proto jsem si hledala jiné muže.“

Omluvně se setkala s jeho očima.

„Měl sis ji tenkrát vzít, Ethane. Je mi líto, že jsem to všechno tak zpackala. A moc mě mrzí, že jsem ti včera lhala.“

Ethan se sotva dokázal pořádně nadechnout. Hlavou mu vířilo všechno, co včera vychrlil na Arabellu. Tehdy se přestal ovládat, protože mu v hlavě bušilo a měl vztek.

„Zrušil jsem svatbu s Arabellou,“ poznamenal nepřítomně a potřásl hlavou.

„Určitě ti to odpustí,“ ujišťovala ho Miriam povzbudivě. „Jsem přesvědčená, že k tobě cítí to samé jako ty k ní.“ Natáhla ruku a pohladila ho po tváři. „Víš, že miluju svého Jareda,“ pokračovala s povzdechem. „Když jsem otěhotněla, utekla jsem od něj, protože jsem se bála, že naše dítě nebude chtít. Teď si tím ale nejsem tak jistá. Včera jsem přemýšlela dlouho do noci a rozhodla se, že mu zavolám a uvidím, jak to přijme.“

„Možná zjistíš, že chce to dítě stejně jako ty,“ odpověděl a usmál se. „Jsem rád, že se po tom všem rozejdeme jako přátelé.“

„Já taky,“ přisvědčila zaníceně. „Tedy ne, že bych si to zasloužila. Vím, že jsem se k tobě chovala hrozně. Něco takového se jen těžko odpouští.“

„Teď se to změnilo,“ ujistil ji.

„Půjdu vyřídit ten telefonát. Díky za všechno, Ethane. Moc mě mrzí, co jsem provedla. Zasloužíš si víc, než jsem ti dokázala dát.“

Sklonila se a něžně ho políbila.

Vstal a vtiskl jí polibek na rozloučenou, přátelský, bez sexuálního podtextu.

Přesně v tu chvíli se Arabella zastavila v otevřených dveřích.

Zbledla jako stěna.

Takže je to pravda. Usmířili se. Miriam Ethana miluje, znovu se vezmou a budou spolu šťastně žít až do smrti. Miriam vyhrála.

Arabella se hořce usmála a rychle vycouvala, aby si jí ani jeden z nich nevšiml.

Pod schodištěm se srazila s Coreen.

„Právě jdu za Ethanem…“ promluvila starší žena. Jakmile však spatřila Arabellin kufřík, zarazila se uprostřed věty.

„Mary mě odveze do města,“ vypravila ze sebe Arabella rozechvělým hlasem. „A na vašem místě bych za ním teď nechodila. Má tam Miriam a určitě by nechtěl, abyste je rušila.“

„To snad ne!“ vykřikla Coreen. „Copak mu nezbyla ani špetka rozumu?“

„Miluje ji, Coreen,“ povzdychla si Arabella. „Je to silnější než on. Včera mi řekl, že mě sem pozval jenom ze soucitu. Možná mě chce, ale jeho srdce patří Miriam. Takový vztah by nikdy nefungoval. Bude lepší, když odejdu a nebudu mu přidělávat potíže.“

„Drahoušku,“ zašeptala Coreen nešťastně a vroucně dívku objala. „Víš, že tu máš vždycky dveře otevřené. A věř mi, že mi budeš chybět.“

„Vy mně taky. Mary mi slíbila, že ty svatební šaty vrátí do obchodu místo mě, ale… možná by se Miriam líbily. Potřebovaly by jen trochu upravit.“

„Nelam si tím hlavu,“ prohlásila Coreen. „Vezmu si to na starost.“

Znepokojeně se zadívala Arabelle do očí. „Co budeš dělat? Kam pojedeš?“

„Zatím zůstanu někde v hotelu, a až se ubytuju, zavolám tátovi. Nebojte se, díky Ethanoví mi zbyly peníze na účtu. O hladu nezůstanu a dokážu se o sebe postarat. Moc vám děkuju za všechno, co jste pro mě udělala. Nikdy na vás nezapomenu.“

„Ani já ne, drahoušku,“ promluvila Coreen tiše. „Zůstaneme ve spojení, ano?“

„Samozřejmě,“ zalhala Arabella a vyloudila úsměv. To byla ta poslední věc, kterou měla kvůli Ethanoví v úmyslu.

Rozloučila se s Betty Ann a zmateným Mattem a pak vyšla s Mary k autu.

Když vůz sjel z příjezdové cesty na silnici, ani se neohlédla.

Zatímco Arabella odcházela z domu, zvedla Miriam hlavu a usmála se na Ethana.

„Mám zajít za Arabellou a tvojí matkou a všechno jim vysvětlit?“ zeptala se ustaraně. „Mám dojem, že jestli to udělám, prohodí mě zadním vchodem hlavou napřed.“

„Obávám se, že v nebezpečí je především moje hlava,“ utrousil sklesle. „Ne, zvládnu to sám. Radši běž zavolat svému příteli z Karibiku.“

„Tak dobře. A díky.“

Díval se za ní, jak odchází, a pak položil hlavu zpátky na polštář.

Věděl, že Matt s Mary přijeli, a čekal, že se s ním přijdou nahoru pozdravit. Možná by mohl poprosit Arabellu, aby za ním zašla, a pokusit se urovnat všechno dřív, než bude pozdě.

Zaslechl, jak venku bouchly dveře od auta a zaburácel motor. Zamračil se. Není moc pravděpodobné, že by Mary s Mattem zas někam odjížděli.

Za chvíli vpochodovala do jeho pokoje Coreen a zabodla do svého syna nasupený pohled.

„Doufám, že jsi spokojený,“ obořila se na něj. „Máš, co jsi chtěl. Právě odjela.“

Posadil se a nechápavě se na ni zadíval.

„Kdo?“ zeptal se s neblahým tušením a po zádech mu přeběhl mráz.

„Arabella,“ upřesnila Coreen. „Říkala, že jsi zrušil svatbu. Nechala tu svoje šaty pro Miriam a prý ti mám vyřídit, že ti gratuluje k blížící se svatbě.“

„Krucinál!“ vybuchl.

Shodil nohy z postele a vstal, ale zatočila se mu hlava. Opět se posadil a promnul si čelo.

„Nehodlám si Miriam brát! Jak na to proboha přišla?“

„Nejspíš se to dozvěděla od tebe, když jsi ji včera večer tak hrubě vyhodil. A před chvílí to tu mělo ještě dohru, protože tvrdila, že když šla dolů, byl jsi s Miriam setsakramentsky zadobře.“

Viděla, jak mě Miriam políbila, došlo mu. Vybavil si tu scénu a pochopil, jak to mohlo nezasvěcenému divákovi připadat.

Nahlas zasténal.

„Mám skvělý talent na to, jak si zbabrat život,“ utrousil roztrpčeně. „Kam jela?“

„Tvrdila, že do hotelu. Mary bude vědět, do kterého.“

Zvedl hlavu. V očích měl zmučený výraz.

„Zavolá svému otci a ten přijede jako na koni, aby ji odsud co nejdřív odvezl.“

„Už jsi zapomněl, kdo ji vystrčil ze dveří, drahý hochu?“ zeptala se matka jízlivě.

„Myslel jsem si, že mě nechala na holičkách!“ vybuchl podrážděně.

„Jako by byla něčeho takového schopná,“ odsekla Coreen. „Jak jsi tomu vůbec mohl uvěřit?“

„Protože jsem měl otřes mozku a myslel jsem jen napůl,“ utrousil.

„A co tu viděla, že dospěla k přesvědčení, že Miriam potřebuje svatební šaty?“ přisadila si Coreen.

„Políbil jsem ji. Vlastně ona mě políbila,“ opravil se. Rozhodil ruce. „Jestli všechno vyjde, vrátí se Miriam do Karibiku a vezme si otce svého dítěte. Byl to polibek na rozloučenou.“

„Jsi blázen,“ poznamenala Coreen chladně. „Před čtyřmi lety ses oženil s nesprávnou ženou a podváděl jsi ji stejně jako sebe. A teď jsi zahodil druhou šanci, která se ti tu možná naskytla. Proč jsi neřekl Arabelle, co k ní doopravdy cítíš?“

Sklopil oči. O některých věcech se nedokázal bavit ani se svou matkou.

„Záleží jí pouze na kariéře, a nikdy to nebylo jiné. Přišla sem jen proto, že se při havárii zranila a potřebovala nějakou jistotu. Navrhl jsem jí, že se vezmeme, ale zdráhala se. Nejspíš byla přesvědčená, že bude moct znovu hrát na klavír, a měla strach, že by se tu se mnou zahodila.“

„Spíš se bála, že jsi ji použil jako zástěrku pro své city, které chováš k Miriam,“ odpověděla Coreen. „Věřila, že svou bývalou ženu miluješ.“

Ethan si zhluboka povzdychl a znovu si lehl. „Zajedu za ní a probereme to.“

„To bude zbytečné,“ zavrtěla Coreen hlavou. „Arabella se nevrátí. Už dvakrát dovolila, abys jí zlomil srdce. Potřetí riskovat nebude.“

Otevřel oči. „Co myslíš tím zlomil srdce?“

„Ethane,“ odpověděla trpělivě, „už před čtyřmi lety tě zoufale milovala. Domnívala se, že Miriam chce jen tvůj majetek, ne tebe, a tak se tě snažila chránit. Tys ji ale obvinil, že se plete do cizích věcí, a bůhví co ještě. Pak utekla a už se sem nevrátila. Copak tě nikdy nenapadlo, proč chodívala na návštěvu za Jan a Mary, jen když věděla, že tu nebudeš?“

„Ne, protože jsem se celou dobu přesvědčoval, že ji nechci vidět,“ odvětil zarputile.

Odvrátil oči. „Oženil jsem se a Miriam se nechtěla nechat rozvést…“ Široká hruď se mu prudce zvedala. „Nedokázal jsem snést muka, že bych Arabellu vídal a nemohl se jí ani dotknout.“

Opět se zadíval na matku. „Jak víš, co ke mně cítí?“ zeptal se.

„Je to zřejmé,“ odpověděla prostě. „Zvolila si hudbu jako náhražku, stejně jako jsi to udělal s Miriam. Oba jste se zachovali hloupě a zbytečně mrhali časem.“

S tím Ethan souhlasil. Mírně přikývl.

Takže Arabella mě miluje, myslel si a hrdlo se mu stáhlo. A já jí tolik ublížil.

Lehl si zpátky na polštář a zavřel oči. Před očima se mu míhaly představy, jaké by to bylo, kdyby se už tehdy podíval pravdě do tváře a nesnažil si namlouvat něco, co neexistovalo.

Kdyby se s Arabellou oženil, měli by spolu už dávno děti, byli by rodina. Každou noc by spala v jeho náručí a milovala se s ním.

To pomyšlení ho mučilo. Podruhé ji zapudil svým idiotským obviněním a je pravděpodobné, že už ji nikdy nedokáže získat zpět.

Slyšel, jak jeho matka odchází, ale neobtěžoval se, aby otevřel oči. Hlavu měl plnou důležitějších věcí.

Arabella se ubytovala v motelu v centru Jacobsvillu. Měla jich na výběr několik, ale nejvíc se jí zalíbila útulná budova ve španělském stylu, postavená z červených, nepálených cihel.

Unaveně se rozhlížela po pokoji a snažila se nemyslet na to, jak prázdně a neosobně vypadá tento pokoj ve srovnání s tím, jaký dostala na Hardemanově ranči.

Mary ji sice přesvědčovala, aby se s ní vrátila zpátky, ale Arabella trvala na svém. Nemohla by zůstat v domě, kde ji nechtějí.

Navíc by příliš bolelo, kdyby Ethana dennodenně potkávala, a přitom věděla, co k Miriam cítí. Nedokázala by se přetvařovat.

Nejlepší bude, když úplně přerušíme styky, usoudila sklíčeně, zatímco si vybalovala věci.

Pak zvedla sluchátko a zatelefonovala otci. Domluvili se, že až jí za devět dní sundají sádru, vyzvedne ji tu a odjedou spolu do Houstonu.

Zatímco byl v Dallasu, pronajal jejich byt, ale na přechodnou dobu si mohou zajistit nějaký jiný.

Bylo zvláštní, že jí nenahánělo hrůzu, že se opět vrátí ke svému otci. Už se ho nebála.

Čas pomalu ubíhal.

Občas ji přišla navštívit Mary, ale Arabella nechtěla slyšet, co se děje na ranči, a už vůbec si nepřála mluvit o Ethanoví. Příliš to bolelo.

Neobtěžoval se zavolat, přijet ani jí poslat pohlednici, i když už věděl – jak se jí Mary zmínila ještě dřív, než ji Arabella stačila zarazit – že Miriam o tom údajném telefonátu lhala.

Neomluvil se za to, co jí řekl. Vlastně se nikdy neomlouval, napadlo ji.

A protože je Miriam stále s ním, proč by si s tím měl lámat hlavu? Románek s Arabellou teď patřil dávné minulosti.

Ethan se zatím snažil vyrovnat s vlastní hloupostí. Byl si jistý, že by ho Arabella nevyslechla, a ani by ji z toho nemohl vinit. Odsoudil ji jistě dost výmluvně. Předpokládal, že bude lepší, když to nechá několik dní uležet, a pak si s ní zkusí promluvit.

Miriamin milenec zatím mířil do Texasu. Usmířili se a Miriam byla v sedmém nebi. Nemluvila o ničem jiném, než o plantážníkovi, kterého si bude brát.

Ethan se rád zdržoval v její společnosti, zvlášť teď, když dokázal pochopit její minulost i důvod, proč jejich vztah tak neslavně skončil.

Miriam prožila těžké dětství, a proto se k mužům chovala jako k nepřátelům. Až teď, když poznala, co je to milovat a nosit v sobě nový život, byla schopná čelit minulosti.

Ethan litoval, že se s ní oženil. Bylo to nefér k ní, k Arabelle i k sobě. Měl poslechnout instinkty, které mu jasně napovídaly, že si má vzít Arabellu, a všechno by bylo v pořádku.

Nikdy nedokázal dát Miriam víc než pouhý odvar svého citu k jiné ženě, a posléze ani to ne. Tehdy nechápal, že Miriamino dětství jí znemožnilo dát se plně jednomu muži, a proto hledala lásku v sérii milostných poměrů, které ji však uspokojily jen nakrátko. Toužila po Ethanově lásce, ale protože ji odmítal, snažila se ho potrestat jediným způsobem, jaký znala.

A v neposlední řadě trpěla i Arabella, kterou otec polapil do pasti její hvězdné kariéry, z níž neměla žádnou naději na únik.

Rozrušilo ho, když mu Coreen řekla, že ho Arabella kdysi milovala.

Co ke mně ale cítí teď? myslel si znepokojeně. Pravděpodobně mě nenávidí.

V posledních dnech vyrazil třikrát do města, ale potom se opět vrátil. Arabella potřebuje čas, a tak jí ho dopřeje.

Na schodech před domem potkal Mary. Pokusil se zamaskovat nešťastný výraz a zastavil ji.

„Co Arabella?“ zeptal se, protože si byl jistý, že byla svou přítelkyni navštívit.

„Cítí se osamělá,“ odpověděla Mary plaše. „Sádru jí sundají v úterý.“

„Hmm.“ Bezvýrazně zíral na obzor porostlý stromy. „Už přijel její otec?“

„Dorazí v úterý.“ Mary byla z Ethana nervózní, ale přesto dodala: „Nechce o tobě mluvit. A nevypadá nijak zvlášť dobře.“

Pohlédl na ni jiskřícíma stříbrnýma očima.

„Nikdo jí neřekl, aby odsud odešla,“ ohradil se dotčeně.

„Jak by tu mohla zůstat, když věděla, že se chceš s Miriam znovu oženit?“ zeptala se. „Mám dojem, že se k sobě skvěle hodíte,“ dodala s odvahou, kterou by u ní Ethan nečekal, a odešla dřív, než se zmohl na slovo.

Proč si všichni myslí, že se hodláme s Miriam vzít? odfrkl si podrážděně, zatímco kráčel ze schodů. Nejspíš proto, že ani jeden z nás ostatním z rodiny nevysvětlil, jak se věci mají. Ale až se ten její plantážník objeví, udělají si správný obrázek.

Nesmím na Arabellu myslet, přesvědčoval se, jinak určitě brzy zešílím.

Mary s Mattem Miriam okatě přehlíželi a Coreen se od Arabellina odjezdu chovala tak chladně, že byl div, že se na ní nevytvořily ledové rampouchy.

Ethan se pokoušel ostatní naklonit, což jen posílilo jejich dohady o tom, jaké postavení Miriam v jeho životě zastává.

Miriamin nastávající a Arabellin otec dorazili do města téměř současně.

Zatímco Miriam představovala Jareda Hardemanovým, Arabelle sundávali sádru. Lékař poznamenal, že se jí ruka i zápěstí zahojily téměř dokonale, a Arabellin otec se na něj radostně usmíval. Ale jen chvíli.

„Téměř dokonale,“ opakoval doktor Wagner a svraštil čelo. „To znamená, že slečna Craigová bude moci znovu hrát na klavír, ale už nikdy nezíská svou dřívější virtuozitu. Přetržené šlachy nejsou po uzdravení nikdy stejné jako dřív, protože se tím procesem trochu zkrátí. Je mi to líto.“

Arabella si až do téhle chvíle neuvědomila, jak jistě počítala s příznivější prognózou. Hrdlo se jí stáhlo a do očí jí vhrkly slzy.

Při pohledu na její zklamání zapomněl otec na vlastní rozladění. Neobratně ji objal, konejšivě ji poplácával po zádech a snažil se ji všemožně utěšit.

Ten večer ji vzal do restaurace na večeři. Oblékla si černé společenské šaty, pošité lesklými flitry, a dlouhé vlasy si svázala sametovou stuhou.

Vypadala elegantně, ale i když jí sundali sádru, cítila se podrážděná a nesvá. Pokožku na zápěstí měla nepřirozeně bledou a zůstala na ní jizva. Ale protože ji držela v klíně a v restauraci bylo šero, byla si jistá, že si toho nikdo nevšiml.

„Co budeme dělat?“ zeptala se tiše.

Otec si povzdychl. „Zatím se postarám, aby ti vyšly nějaké nové nahrávky a některé starší vydáme v reedici.“

Zadíval se na ni přes stůl. „Nechovám se zrovna jako starostlivý otec, viď? Po havárii jsem tě tu nechal a odjel… ale bál jsem se, aby sis nemyslela, že pro mě bez svojí kariéry nic neznamenáš.“

„Odhadl jsi to celkem správně,“ přiznala váhavě.

„Připomnělo mi to nehodu tvojí matky,“ pokračoval. O tomto tématu nikdy dřív nehovořil, ale teď měla pocit, že se potřebuje vypovídat.

„Zemřela, protože jsem na jednom večírku trochu pil, pak jsem řídil a nereagoval tak rychle, jak bych měl. Neobvinili mě,“ zavrtěl při pohledu na ejí výraz hlavou a chladně se usmál. „Podle zákona jsem nebyl opilý. Ale policie i já jsme věděli, že a normálních okolností bych se tomu druhému autu vyhnul. Tvoje matka byla na místě mrtvá a já od té doby žiju s pocitem viny.“

Předklonil se a zamyšleně přejížděl prstem po orosené sklenici s vodou.

„Nedokázal jsem si přiznat, že to byla moje chyba. Pohřbil jsem minulost ve své mysli a soustředil se jen na tebe. Chtěl jsem se zachovat ušlechtile a zasvětit svůj život tvému talentu a oslnivé kariéře.“

Studoval její unavený obličej.

„Ale tys nechtěla kariéru, viď? Chtěla jsi Ethana Hardemana.“

„A on chtěl Miriam, takže jaký je v tom teď rozdíl? Vlastně,“ dodala a pohlédla na něj, „Miriam se nedávno vrátila a dali se s Ethanem znovu dohromady.“

„To mě mrzí.“ Pozorně si ji prohlížel. „Ta havárie mi všechno oživila,“ pokračoval. „Smrt tvojí matky, předsevzetí, že tvou výchovu zvládnu bez ní, i snahu žít se svou vinou.“

Sklopil oči a zadíval se na své zaťaté pěsti ležící na stole.

„Potřebovala jsi mě a já se ti nedokázal podívat do očí. Teď jsem se ale tolik bál, že tě ztratím stejně jako kdysi ji…“

Hlas se mu zlomil a Arabella ho náhle viděla jako obyčejného člověka, který má své obavy i prohry jako každý jiný. S otřesem si uvědomila, že není všemocný, i když jí tak občas připadal.

„Nepamatuju se na máminu smrt,“ hlesla a pracně hledala vhodná slova. „Ale rozhodně tě neobviňuju z té naší havárie. Nemohl jsi s tím nic dělat. Opravdu,“ zdůraznila, když k ní zvedl zmučené oči. „Nemůžeš za to, tati.“

Skousl spodní ret a odvrátil pohled. „Zavolal jsem Ethanoví, protože jsem si myslel, že bych ti tím mohl vynahradit všechno, oč jsem tě ošidil. Domníval jsem se, že Ethan možná zapomene na svou pýchu a dá ti šanci.“

„Díky,“ usmála se smutně. „Ale Ethan chce jen svou bývalou manželku. A možná je to tak dobře. Před čtyřmi lety jsem zbožňovala i zem, po které chodil, ale teď už jsem starší…“

„A pořád ho miluješ,“ dokončil místo ní. Ustaraně potřásl hlavou. „Takže všechna moje snaha byla k ničemu? Co teď budeš dělat, Arabello?“

Ohromilo ji, že se zeptal na její názor. Udělal to poprvé v životě a přišlo to stejně nečekaně jako vědomí, že je chybující smrtelník.

Takhle se jí líbil mnohem víc. Cítila, že se mezi nimi vytváří úplně nový vztah, protože se s ní poprvé snažil jednat jako s dospělou.

„Hlavně nechci zůstat v Jacobsvillu,“ prohlásila pevně. „Čím dřív odsud odjedeme, tím lip.“

„Nejdřív musím zajet do Houstonu a najít nějaké ubytování. Pak se pokusím sehnat práci.“

Nad jejími námitkami mávl rukou.

„V minulosti jsme spolu trávili příliš mnoho času. Máš právo na vlastní život. Jen mě mrzí, že mě k rozumu přivedla až další havárie.“

Arabella ho vzala za ruku a něžně sevřela. „Byl jsi na mě moc hodný, tati. Nemám si nač stěžovat.“

„S tou Miriam si jsi jistá?“ zeptal se jí se svraštěným čelem. „Nevěřím, že by si ji Ethan opravdu chtěl vzít. Když jsem mu telefonoval, že ses zranila při autonehodě, šílel strachy.“

„Jsem,“ přisvědčila a dala jasně najevo, že je pro ni to téma navždy uzavřené.

Přikývl. „Tak dobře. Začneme znovu. A s rukou si nedělej starosti. Pokud nic jiného, vždycky můžeš vyučovat.“

Něžně se na ni usmál. „Poskytne ti hodně uspokojení, až uvidíš, že se nějaký tvůj bývalý žák stal slavným. To mi věř.“

Usmála se. „Je to docela příjemná představa.“

V duchu se jí skoro ulevilo. Milovala hru na klavír, ale nesnášela turné, nekonečné jízdy autem a koncerty. Teď byly navždy pryč a vůbec ji to nemrzelo.

Druhý den odjel otec do Houstonu. Arabella odpočívala a vstala až téměř před polednem. Rozhodla se, že se naobědvá ve stejné restauraci jako včera.

Specialita poklady moře byla vynikající, takže si ji objednala znovu a posadila se, aby počkala, až jí jídlo donesou.

Život se jí neuvěřitelně změnil a to, co jí mohlo připadat jako trauma, přijala s poměrným klidem. Samozřejmě že k tomu přispěl i otcův vstřícný postoj.

Postřehla, jak na ni dopadl něčí stín, a s automatickým úsměvem se obrátila k číšníkovi.

Ale nebyl to číšník. Byl to Ethan Hardeman.

DESÁTÁ KAPITOLA

Arabella se pokusila nasadit netečný výraz, který by neprozrazoval její city, a zároveň se horečně snažila uspořádat si myšlenky v hlavě.

Prázdně na Ethana zírala, srdce jí zběsile bušilo a žaludek se jí svíral nervozitou.

„Ahoj, Ethane,“ promluvila stísněně. „Ráda tě vidím. Přijel jsi i s Miriam?“ dodala a vrhla znepokojený pohled za jeho záda.

Položil si klobouk na prázdné sedadlo a posadil se na židli vedle Arabelly.

„Miriam se bude vdávat,“ poznamenal.

Pokrčila rameny. „Já vím.“

Takže jí to už Mary řekla, napadlo ho. Není divu, jezdí sem za ní skoro každý den.

Střetl se s jejíma očima, ale Arabella rychle odvrátila pohled k sportovní béžové bundě, kterou měl na sobě. Zpod ní vykukovala bílá hedvábná košile a elegantní pruhovaná vázanka.

Ethan si nervózně pohrával s příbory, ležícími na stole, a chvíli mu trvalo, než se odhodlal pokračovat.

„Původně jsem chtěl přijet dřív, ale pak jsem usoudil, že potřebuješ být chvíli sama. Co říkali doktoři té tvojí ruce?“

Podařilo se jí zakrýt smutek i zklamání.

Musím si zachovat hrdost, přikazovala si v duchu. Nedám mu najevo, jak mě to ranilo, ani mu nebudu vykládat o potížích, které mě čekají. Má před svatbou, takže mu nebudu kazit radost.

„V pořádku,“ odpověděla. „Ještě mám před sebou rehabilitaci a pak se vrátím do New Yorku, abych navázala, kde jsem skončila.“

Úsměv mu pohasl. Věděl, že měla hodně poraněné zápěstí, a byl si jistý, že už ho nikdy nedokáže používat stejně jako dřív. V dnešní době ale určitě existují různé metody, jak napravit poškozené šlachy, takže lékaři možná použili novou techniku.

To jeho záměru moc neposloužilo. V duchu si spílal, že to nechal zajít příliš daleko.

Kdyby jí řekl hned na začátku, jak se věci mají, a dokázal poodhalit své city, možná by se jejich vztah vyvíjel úplně jinak.

Měl pocit, že se mu celý život zhroutil, a to jen kvůli špatnému načasování.

Zíral na ni přes stůl. „Takže máš, co jsi chtěla,“ poznamenal sklesle.

„Ano. A ty taky,“ připomněla mu vstřícně a nasadila strojený úsměv. „Doufám, že budeš s Miriam hodně šťastný. Já ano, Ethane.“

Nechápavě na ni civěl.

Mezitím se objevil číšník a přinesl Arabelle salát. Pak se obrátil k Ethanoví a zeptal se ho, jestli si taky něco objedná.

Ten nepřítomně požádal o řízek se salátem a kávu. Jakmile muž odešel, ztěžka se opřel o opěradlo židle.

„Arabello, já se nebudu ženit.“ Zamrkala. „Právě jsi to říkal.“

„Mluvil jsem o Miriam.“ Zamračila se. „Jaký je v tom rozdíl?“ Zhluboka vzdychl.

„Bude se vdávat za muže, kterého potkala u Karibského moře. Čeká s ním dítě.“

„Hmm.“

Dívala se, jak Ethan zamyšleně točí sklenkou vody. Oči měl sklopené, obličej zachmuřený.

„To je mi líto, Ethane,“ poznamenala ustaraně. Váhavě natáhla ruku a dotkla se jeho prstů.

Projel jím elektrický výboj. Zvedl hlavu a setkal se s jejíma očima. Pak pomalu otočil dlaň a sevřel v ní její prsty.

Chyběla mu víc, než si přál přiznat. Dům i jeho život mu bez ní připadaly neuvěřitelně prázdné.

„Snažíš se mě utěšit?“ zeptal se. Postupně mu to začalo docházet. Takže Arabella si myslí, že mě Miriamin odchod zdrtil!

Sklopil oči k jejich propleteným prstům, aby v nich nezahlédla touhu.

„Mohla by ses se mnou vrátit a pomoct mi nějak přežít těch pár dní,“ nadhodil z okamžitého popudu. Připadal si sice jako tonoucí, který se chytá stébla, ale rozhodně to stálo za pokus.

Krátce zavřela oči. „Nemůžu.“

„Proč ne? Nepotrvá to dlouho. Dostaneš svůj starý pokoj a Coreen s Mary budou radostí bez sebe.“

Zaváhala, ale rány, které jí nedávno způsobil, byly stále velmi živé.

„Nikam nepojedu, Ethane.“ Sevřel její ruku pevněji. „Pomůže, když se ti mluvím?“ zeptal se tiše. „Mrzí mě, že jsem na tebe byl tak hrubý. Měl jsem mít rozum, ale hlava mi řeštila, a tak jsem spolkl všechno, co mi Miriam apovídala.“

„Doufala jsem, že mě znáš lip, než abys takovým „ím uvěřil,“ podotkla smutně. „Vždycky jsem byla přesvědčená, že pokud má člověk někoho rád, musí mu i důvěřovat.“

Bolestně sebou trhl. Zdálo se mu, jako by mu rdcem projel ostrý nůž.

Ano, samozřejmě že měl Arabelle věřit. Ale neudělal to, čímž ji nesmírně ranil. Proto odjela.

Teď už ji ale nesmí nechat odejít. Za žádnou enu.

„Poslouchej, zlato,“ oslovil ji jemně a nadzvedl jí bradu, aby ji donutil střetnout se se svýma očima, „pro nikoho z nás nebylo snadné mít Miriam nablízku. Ale už brzy se od nás odstěhuje.“

A vezme si tvoje srdce s sebou, pomyslela si Arabella nešťastně.

„Jakmile pro nás otec najde v Houstonu nějaké ubytování, odjedeme odsud,“ dodala.

Zpevnil čelist. S touhle komplikací nepočítal, i když ji mohl očekávat.

Arabella může znovu uvažovat o koncertní kariéře, což je pro jejího otce určitě lákavé sousto.

„Mohla bys u nás zůstat aspoň do té doby, než se mu to podaří,“ naléhal.

„Tady v motelu se mi líbí,“ zaprotestovala.

„Ale mně vadí, že tu jsi.“

V očích mu začalo plát. „Je to moje vina, že jsi odjela. Dokud jsem to všechno nezpackal, vyvíjel se náš vztah velmi slibně.“

„Možná je to tak lepší.“ Znepokojeně pátrala v jeho výrazu. „Asi tě hodně ranilo, že ji znovu ztratíš.“

„Kéž bys jen věděla,“ povzdychl si hlubokým hlasem, ale nemyslel na Miriam.

Zvedl Arabelliny prsty ke rtům a políbil je. Při pohledu na její rozpálené tváře a plamínek v zelených očích se v duchu usmál.

„Vrať se se mnou domů,“ přemlouval ji. „Zase si oblékneš tu saténovou košilku, natáhneš se na moji postel a budeme se znovu milovat.“

„Pst!“ umlčela ho a chvatně se rozhlédla, aby se ujistila, že je nikdo neslyšel.

„Červenáš se.“

„Samozřejmě že se červenám. Chci zapomenout, že se to vůbec kdy stalo!“ sykla.

Pokusila se uvolnit prsty z jeho sevření, ale držel je pevně.

„Společně bychom se rozloučili s Miriam a jejím nastávajícím,“ přesvědčoval ji, „takže by odjížděla s jistotou, že mi nezlomila srdce.“

Což nebude vůbec pravda, pomyslela si Arabella v duchu a její nálada klesla pod bod mrazu.

„Proč bych ti měla prokazovat další laskavost?“ zamračila se.

Zadíval se jí přímo do očí. „Žádný důvod mě nenapadá,“ přiznal s mírným úsměvem. „Stejně ale doufám, že se mnou pojedeš. Třeba se mi podaří odčinit, jak jsem se k tobě zachoval.“

Trhla sebou a zčervenala. „Tím, že se se mnou budeš milovat? Myslíš, že o to tolik stojím a že ti budu vděčná za všechny drobky, které zbyly z tvého vztahu s Miriam?“ utrousila odměřeně.

„To by mě ani nenapadlo.“

Nespouštěl z ní oči a snažil se najít nějaké znamení, které by ho ujistilo, že o něj má Arabella stále zájem. Snad nezničil úplně všechno.

Než se opět vrátí ke svojí kariéře, uvažoval, mám poslední možnost, abych jí vysvětlil, jak hluboké city k ní chovám a jak moc o ni stojím.

Další šanci už nedostanu.

„Kdysi jsem tě slyšel hrát.“ Sklopil oči k jejím prstům a něžně je pohladil. „Máš obrovský talent.

Jsem rád, že jsi o něj nepřišla, Arabello, i kdyby to mělo znamenat, že tě znovu ztratím.“

Doufal však, že tentokrát to nebude natrvalo. Jestli se mu podaří přesvědčit ji o své lásce, možná se k němu jednoho dne vrátí.

Chtěla mu vysvětlit, jak to s její budoucí kariérou opravdu vypadá. Zároveň doufala, že jí upřímnost oplatí stejnou mincí a poví jí, jestli to, co k ní cítí, je skutečně pouze touha.

Ale číšník jim přinesl jídlo a okamžik vzájemného souznění se rozplynul.

Nenašla v sobě odvahu, aby to téma znovu otevřela, zvláště když začal mluvit o Miriamině budoucím manželovi a o tom, jak rychle za ní dorazil.

Po obědě si Arabella sbalila věci a napsala vzkaz, že se vrací na Hardemanův ranč.

Před odjezdem nechala lístek u recepčního a požádala ho, aby ho předal otci.

V hloubi duše si sice uvědomovala, že je pošetilé jet zpátky do Ethanová domu, ale nedokázala odolat pokušení. Aspoň jí do následujících dlouhých let zůstane pár hořkosladkých vzpomínek.

Nasedli do jeho vozu a vyrazili směrem k ranči. Ethan se tvářil zamyšleně.

„Nahánění dobytka skončilo,“ poznamenal, zatímco se řítili po silnici z Jacobsvillu. „Jsem rád, že budu mít konečně trochu volného času.“

„To si myslím.“ Odlepila oči od vozovky a rozhlédla se po krajině, která kolem nich rychle ubíhala. Letmo zahlédla obrovskou dobytčí farmu, která působila dojmem, že se táhne až k obzoru.

„Pořád patří bratrům Ballengerovým?“ zeptala se a kývla hlavou k masivním budovám.

„Samozřejmě,“ přikývl, když si všiml jejího pohledu. „Calhoun a Justin ji udržují v perfektním stavu. Je to jejich chlouba. Dřou na ní od rána do večera, pokud tedy zrovna netráví čas s rodinou. Calhoun s Abby mají syna a dceru a Justin se Shelby se starají o dva syny.“

„Co se stalo se Shelbyiným bratrem Tylerem?“ zeptala se zvědavě.

„Vzal si nějaké děvče z Arizony. Zatím nemají děti, ale nedávno jsem četl v novinách, že rozšiřují ranč. Hodlají prý vybudovat na svém pozemku celé westernové městečko, a podle všeho tomu naprosto propadli. Jsem přesvědčený, že se k nim turisti jen pohrnou.“

„To je dobře,“ poznamenala Arabella a sklopila oči. „Ráda slyším, že se místním lidem vede dobře.“

„To jsme si taky říkali, když o tobě začali psát v tisku. Všichni jsme věděli, že máš talent.“

„Ale ne ctižádostivost,“ přiznala. „Té měl můj otec za nás oba. Já jen milovala hudbu, a od té doby se to nijak nezměnilo.“

„Až skončíš s tou rehabilitací, budeš v kariéře pokračovat,“ podotkl rozmrzele.

„Samozřejmě,“ přisvědčila nepřítomně a pohnula nemocnou rukou.

Věděla, že už ji svaly nikdy nebudou poslouchat stejně jako dřív.

Ethan si všiml jejího výrazu. Zmátlo ho to a celý zbytek cesty mlčel.

Jakmile dorazili na ranč, vyšli je všichni přivítat. Miriam a její snoubenec se zářivě usmívali, jako by už byli novomanželé, a zdálo se, že dokonce i Coreen zaujala k Ethanově bývalé manželce laskavější postoj.

„Opravdu mě mrzí, že jsem vám to s Ethanem tak zkomplikovala,“ omlouvala se Miriam, když odpoledne zůstala s Arabellou chvíli o samotě.

Ve svém nově nalezeném štěstí si mohla dovolit být štědrá a zřetelně viděla všechny nepříjemnosti, které Ethanoví způsobila.

„Vyrovnala jsem se s minulostí a pochopila jsem, že nebyla Ethanová chyba, že mě nemiloval.“

Pohlédla k Jaredovi, vysokému, příjemnému muži, a obličej jí zněžněl.

„Jared má všechno, co jsem kdy po manželovi chtěla. Utekla jsem od něj, protože jsem si myslela, že nebude chtít naše dítě, ale nikdy jsem na něj nepřestala myslet. Měla jsem bláznivou představu, že když přiměju Ethana ke svatbě, bude mě chtít Jared získat zpátky.“

Omluvně na Arabellu pohlédla.

„Odpusťte mi to. Doufám, že tentokrát vám to s Ethanem vyjde.“

Teď už je to sice velmi nepravděpodobné, napadlo Arabellu, ale i tak je od Miriam hezké, že myslí na Ethanovo štěstí, i když se zpožděním.

Vyloudila úsměv. „Děkuju vám. Doufám, že taky budete šťastná.“

„Nezasloužím si to, ale budu,“ přisvědčila Miriam. Rozpačitě se usmála a odešla za svým snoubencem.

Mary vrhla na Arabellu zvědavý pohled. Později ji vytáhla ven a promluvila si s ní.

„Co se to tu děje? Nevěřila jsem vlastním očím, když jsem viděla, jak tě Ethan vede zpátky,“ zašeptala. „Dali jste se znovu dohromady?“

„Ani ne. Chce, abych mu pomohla předstírat, že mu Miriamin odjezd nezlomí srdce,“ povzdychla si Arabella a očima zalétla k Ethanoví.

Mary si jejího pohledu všimla a tajně se usmála. „Myslím, že to určitě splní účel, protože od chvíle, co tě sem přivedl, z tebe nespouští oči.“

Arabella se nepřirozeně zasmála. „Hraje jen divadýlko,“ mávla přezíravě rukou.

„Vážně?“ utrousila Mary suše. „Být tebou, tak na to nesázím.“

„Myslela jsem, že…“

Hlas se jí vytratil. Setkala se s dlouhým, pronikavým pohledem Ethanových stříbrných očí a ztratila se v jeho hladové touze.

Najednou se jí zmocnil pocit, že ostatní lidé zmizeli a zůstali tu jen sami dva.

Ani jeden z nich nedokázal odtrhnout pohled od toho druhého, jako by mezi nimi prskala elektřina a znemožňovala jim i ten nejnepatrnější pohyb.

Pak Coreen odvedla jeho pozornost a Arabella se opět dokázala nadechnout.

Zbytek dne strávili v domě. Po večeři, když se ostatní dívali v obývacím pokoji na film, Arabella se omluvila a odešla do své ložnice. Tam se převlékla do pohodlných džínsů a bílého tílka, tiše se vyplížila zpátky dolů a zamířila do knihovny, aby se poprvé od autonehody pokusila zahrát na klavír.

Opatrně zavřela dveře, aby ji nikdo neslyšel, přisunula si ke klavíru úzkou lavičku a posadila se. Váhavě nadzvedla víko nad klávesami.

Byl to krásný nástroj a protože Coreen sama hrávala, byl dokonale naladěný.

Arabella se dotkla jednočárkovaného C a levou rukou přeběhla dolů po klávesách celou oktávu.

Velmi pěkné, pomyslela si s úsměvem.

Pak položila na klávesnici pravou ruku. Prsty se jí trochu třásly a když se pokusila ohnout palec na klávesu F, protestoval.

Ušklíbla se. Fajn, usoudila po chvíli. Zpočátku jsou možná stupnice ještě těžké. Snad bude lepší začít s něčím jednodušším.

Vybrala si Chopinovo Nocturno, skladbu pro začátečníky, kterou hrávala, když se začala učit na klavír. Zvolila velmi pomalé tempo, ale nebyl v tom žádný rozdíl. Její ruka byla ztuhlá, roztřesená a vůbec nespolupracovala.

Arabella zasténala a bezmocně udeřila prsty do kláves. Uměla si představit, kolik měsíců dřiny bude zapotřebí, než dokáže zahrát obyčejnou stupnici, a možná potrvá léta, než začne znovu normálně hrát.

Pokud to vůbec zvládne.

Neuvědomila si, že Ethan vešel, ani neslyšela, jak za sebou tiše zaklapl dveře.

Nehnul se z místa a dlouhou dobu na ni zíral, jak sedí u klavíru se sklopenou hlavou. Zpoza dveří zaslechl váhavé tóny a byl zvědavý, jak si Arabella vede.

Chápal, že se pravděpodobně cítí zklamaná a bude muset hodiny dřít, než ji ruka zase začne poslouchat.

Teprve, když k ní přistoupil a posadil se obkročmo na lavici vedle ní, vzhlédla.

„Nejde to, viď?“ zeptal se.

Poslouchal mě za dveřmi, prolétlo jí hlavou. Už tedy zná pravdu.

Sevřela zuby a čekala na jeho reakci.

„Nějakou dobu to potrvá,“ chlácholil ji. „Nesmíš být netrpělivá.“

Pomalu vydechla. Takže to neví, oddechla si. Aspoň moje hrdost je v bezpečí.

„Ovšem,“ přisvědčila.

Střetla se s jeho pronikavýma očima a cítila, jak jí srdce pokleslo.

„Nemusíš mě litovat, Ethane. Časem budu moct hrát stejně jako dřív. Potřebuju jen trochu času na rekonvalescenci a pak hodně cvičit.“

Pohlédl na klávesy. „Pořád to bolí, viď? To jak jsem říkal, že je mi tě líto.“

„Pravda je vždycky nejlepší cesta,“ vypravila ze sebe strnule.

Zavrtěl se a upřeně se na ni zadíval. „Co budete s tátou dělat, než se zase dostaneš do formy?“

„Nechá prý vydat nějaké moje nové nahrávky a pár těch starších,“ odpověděla.

Levou rukou se uctivě dotkla kláves. V duchu hořce želela svých ztracených schopností. Nemohla to ale dát najevo, ani si vyplakat oči na Ethanově široké hrudi, poněvadž se mu to neodvážila přiznat.

„Tak vidíš, že nebudu nijak strádat. S tátou se o sebe postaráme.“

Pobouřeně nasál dech. „Takže znovu vyhrál?“ zeptal se chladně.

Odtáhla se, zmatená jeho pobouřeným tónem. „Co myslíš tím ‚znovu‘?“

„Už jednou tě odsud odvedl,“ procedil mezi zuby a stříbrné oči mu plály. „Nechal jsem tě odejít, protože mě přesvědčil, že jeho a hudbu potřebuješ víc než mě. Ale znovu už takovou chybu neudělám, Arabello.“

Zaváhala.

„Miloval jsi… Miriam.“

Napjal čelist.

„Ne.“

„Mě jsi jenom chtěl,“ začala znovu a pátrala v jeho očích, zatímco jí srdce hrozilo, že jí vyskočí z hrudi. „Ale ne tolik, aby sis mě vzal.“

„Ne.“

Mátl ji. Nervózně si odhrnula z čela dlouhé, tmavé prameny vlasů.

„Umíš říct i něco jiného než ‚ne‘?“ zeptala se ho podrážděně.

„Přehoď pravou nohu na druhou stranu.“ Natočil ji tak, že seděla na dlouhé, úzké lavici proti němu, a přitáhl ji k sobě. Její kolena si přehodil přes svoje stehna, čímž ji dostal do té nejdůvěrnější pozice, v jaké spolu vůbec kdy byli.

Rukama ji pevně chytil za štíhlé boky a zadíval se jí do očí. Pak si ji pomalu přisunul ještě blíž, aby cítila jeho vzrušené tělo.

Zaryla mu nehty do ramen. „Ethane, proboha!“ vykřikla otřeseně.

Ale i když se mu snažila vykroutit, nepustil ji. „Jestli tě nechám ještě jednou odejít, budu si to do konce života vyčítat,“ vydechl přerývaným hlasem. „Musíme se vzít.“

Nevěřila vlastním uším. V hlavě jí vířilo, ale jeho blízkost jí znemožňovala rozumně uvažovat. „Řekni ano,“ přesvědčoval ji a sklonil se k jejím rtům. „Řekni, že souhlasíš, nebo si tě vezmu rovnou tady, kde právě sedíš!“

Přitáhl si ji ještě blíž a ona cítila, že by ta slova mohl snadno uskutečnit.

„Ano, Ethane,“ vypravila ze sebe. Ne proto, že by se ho bála, ale protože ho příliš milovala, než aby ho podruhé odmítla.

Něžně se zmocnil jejích rtů a ona se ho pevně držela, jako by na tom objetí závisel její život.

Podařilo se mu svléknout svoji košili i její tílko, takže na ňadrech cítila jeho pevné a teplé svaly, porostlé drsnými chloupky.

Hladově ji líbal, hladil ji dlaněmi po zádech a pohupoval jí rytmicky proti svým stehnům.

Zasténala.

„V posteli to bude podobné,“ zašeptal hlubokým hlasem. Cítila na vlhkých rtech jeho dech. „Navíc se budeme poprvé opravdu milovat. Budu tě proti sobě kolíbat… lehneme si spolu na bíle ustlané lůžko…“

Jazykem vnikl do jejích úst. Vyklenula se proti němu, roztřesenýma rukama ho chytila za vlasy a přitiskla si jeho ústa ke svým.

Dívala se na Ethanovo štíhlé, opálené tělo, které se k ní pomalu, rytmicky pohupovalo jako vlny narážející na břeh. Vnímala nad sebou jeho obličej, cítila hluboký přerývaný dech a viděla, jak sklonil ústa k jejím ňadrům…

Zachvěla se požitkem, když jí sevřel boky a přitiskl ji k sobě ještě blíž.

„Chci tě,“ vydechl a roztřesenými prsty vklouzl pod opasek jejích džínsů.

„Já vím,“ zašeptala vzrušeně.

Sklouzla dlaněmi k jeho stehnům a jemně po nich přejela. „Taky tě chci.“

Zachvěl se prudkou touhou dostat se tam, kam oba chtějí. Ale takhle se to nesmí stát.

Ne! přesvědčoval se. Takhle ne!

Zhluboka se nadechl a zadíval se do jejích světlých, zastřených očí.

„Takhle ne,“ opakoval nahlas. „Poprvé to nebude na lavičce u klavíru v nezamčeném pokoji. Co říkáš?“

Omráčeně se na něj dívala. Teprve teď jí došlo, kde vlastně jsou.

„Představovala jsem si, že jsme v posteli,“ zašeptala roztřeseně.

Napjal svaly v obličeji. „Já taky. Naše proplétající se těla byla tak horká, že skoro plála.“

Zabořil obličej do jejího teplého hrdla a pevně ji objal. Hladil ji po obnažených zádech a dotýkal se měkkých křivek jejích ňader. Pak odtáhl hlavu a zadíval se na jejich růžové vrcholky.

„Představovala sis nás někdy takhle spolu?“ zeptal se skoro s posvátnou úctou a zvedl k ní oči. „Ze budeme sedět sami v tichém pokoji, dovolíš mým očím i dlaním, aby se tě dotýkaly, a bude to tak přirozené, že to oba přijmeme bez rozpaků?“

„Snila jsem o tom,“ přiznala tiše a nespouštěla oči z jeho opálených rukou, které ostře kontrastovaly se smetanovou bělostí jejích ňader.

Zachvěla se vzrušením, ale nevadilo jí, že se na ni Ethan dívá. Měla pocit, že k sobě patří. Jako by byli součástí jedné bytosti.

I kdyby ke mně nedokázal cítit nic jiného než touhu, myslela si, dokážu s tím žít.

Musím.

„Já taky,“ přisvědčil chraplavě. „Každou dlouhou, osamělou noc.“

Sklonil se a dotkl se jazykem jejího ňadra.

Z hrdla jí unikl tichý povzdech. Vyklenula se proti němu a zalapala po dechu v rozkošné smyslnosti, která ji zaplavila jako přílivová vlna.

„V posteli to bude ještě lepší,“ zašeptal. „Budu líbat víc než jen tvoje ňadra a nepřestanu, dokud nebudeš stejně spokojená jako já.“

Přejela mu rty přes oči, lícní kosti, nos i ústa. „Doufám, že toho nebudeš litovat,“ řekla tiše.

Zvedl hlavu a zadíval se na ni.

Doufal, že pokud ho Arabella milovala, nezahubil veškerou její lásku a časem možná dokáže doutnající oharky znovu probudit k životu.

„Budeme mít svatbu se vším všudy,“ prohlásil. „A oblékneš si bílé šaty se závojem.“

Něžně ji políbil. „Naše manželství bude krásné, s úctou a respektem na obou stranách.“

Úcta a respekt. Ani zmínka o lásce. Možná toho ale chci moc, prolétlo jí hlavou.

„Tvoje matka měla pravdu. Jsi vážně puritán,“ dobírala si ho.

„Ty taky.“ Zdráhavě ji pustil a ještě naposledy ji políbil. „Líbí se mi představa plaché, červenající se nevěsty. Nevadí?“

„Vůbec ne,“ ujistila ho. „Dlouho jsem na to čekala.“

„Já taky,“ odpověděl a zdráhavě se od ní odtáhl. „Tentokrát si to ale nenecháme vzít. Navzdory tvému otci i Miriam se vezmeme.“

Zadívala se na něj s nadějí v očích. „Ano. Vezmeme se,“ opakovala tiše.

Věděla, že jiná volba neexistuje. Kdyby ho nechala znovu odejít, už nikdy by necítila radost ze života.

Později svému otci vysvětlí, proč se sňatkem souhlasila. Zatím jí ale stačilo, že s Ethanem hledí do budoucnosti. Pokud se jí podaří být dobrou manželkou, láska snad přijde později.

Nezbývá jí než čekat.

V duchu se bála jen Ethanový reakce, až se dozví, že její kariéra skončila. Možná si znovu pomyslí, že si ho vzala kvůli penězům a finanční jistotě.

Ještě večer zavolala otci a vysvětlila mu situaci. Kupodivu se netvářil zklamaně a dokonce jí poblahopřál. Zmínil se jí, že se svými plány ohledně vydání hudebních nahrávek uspěl, takže Arabella dostane většinu financí z kontraktů, které jejím jménem podepsal.

To ji trochu uklidnilo. Bude mít něco pro začátek. A jestli se časem Ethan jejím tělem unaví, aspoň se bude mít oč opřít. Protluče se životem, i kdyby to měla udělat sama, bez Ethana.

Dlouho nemohla usnout a většinu noci se převalovala na posteli a přemítala, jestli se rozhodla správně. Má se s ní Ethan oženit, protože ztratil ženu, kterou doopravdy miloval? Nebo by bylo lepší, aby se jejich cesty navždy rozešly?

Ani ráno se však rozhodnutí nijak nepřiblížila.

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Takže je to tu znovu,“ poznamenala Coreen s kývnutím hlavy, když jí Ethan s Arabellou oznámili tu novinu. „Jak dlouho to potrvá tentokrát?“

„Navěky.“ Nadzvedl bradu. „Ty šaty už jsi nejspíš vrátila, viď?“

„Ne,“ zavrtěla Coreen hlavou. „Strčila jsem je do skříně, protože jsem si byla jistá, že jsi po mně zdědil dost zdravého rozumu, abys neopakoval nejhorší chybu svého života.“

Nevěřícně na ni zíral. „Nechala sis je?“

„Ano.“ Usmála se na Arabellu. „Doufala jsem, že přijde k rozumu. Jen jsem si nebyla jistá, jestli se přenese přes všechny své staré pochyby. Zvlášť,“ dodala s ponurým pohledem Miriaminým směrem, „když se začaly plést do přítomnosti.“

„Jednou ti to všechno vysvětlím,“ slíbil Ethan matce. „Teď je ale důležitější zorganizovat svatební přípravy.“

„Večer zavolám Shelby a požádám ji o pomoc. Souhlasíš, Arabello?“

„Budu ráda,“ přisvědčila Arabella se sklopenýma očima. „Jste si jistá, že jí to nebude vadit?“

„Určitě ne. Před mnoha lety jsme byly s její matkou nejlepší přítelkyně.“

Obrátila se k Ethanoví.

„Už nikdy Arabelle nedovol, aby zas odešla,“ varovala ho.

S neskrývanou touhou se na Arabellu zadíval. „Ne. Tentokrát ne.“

Arabella se snažila potlačit nervozitu. V Ethanových očích četla skutečnou touhu a zmocnila se jí nejistota.

Jestli mě nebude milovat, bude mi to stačit? uvažovala. Uspokojí mě život po jeho boku bez lásky? A pokud jeho vášeň za čtyři roky nepolevila, dokážu se já, panna, stát ženou, která ji uhasí?

Všiml si strachu v jejích očích a špatně si ho vyložil. Odtáhl ji stranou a váhavě se zeptal: „Máš strach si mě vzít?“

„Svatba je velký životní krok,“ vytáčela se. „Mám nervy na pochodu.“

„Dám ti všechno, co budeš chtít,“ ujistil ji. „I modré z nebe.“

Odvrátila pohled k Miriam a jejímu snoubenci. Vypadali jako šťastný a zamilovaný pár.

Ne jako my dva, blesklo Arabelle hlavou, napjatí a nervózní v přítomnosti toho druhého. Bázlivě našlapujeme, abychom snad nemuseli čelit velkým problémům, které před námi stále stojí.

„Nechci modré z nebe,“ namítla. „Spokojím se s dobrým manželstvím.“

„Pocházíme z podobného prostředí a máme hodně společného,“ prohlásil rozhodně. „Podaří se nám to.“

Shelby Jacobsová-Ballengerová přišla nazítří ráno, aby si promluvila s Arabellou, Coreen a Mary.

Byla to krásná žena, mnohem hezčí než Miriam, a v okolí kolovala spousta klepů, že její vztah s manželem Justinem časem vybledl a zevšedněl.

Pokud to ale byla pravda, nic z toho se neodrazilo v jejím vrcholně šťastném výrazu. Čišela z ní spokojenost, vypadala stále mladě a ani narození dvou synů nezničilo její štíhlou postavu.

„Nedokážu ani vyjádřit, jak moc si vážíme vaší pomoci,“ řekla Arabella a usmála se na Shelby. „Nikdy v životě jsem nic podobného neorganizovala, a po pravdě řečeno mi to nahání hrůzu.“

„Ráda vám pomůžu,“ odpověděla Shelby a zářivě se usmála. „Miluju svatby. Ta moje byla nezapomenutelná – bohužel v záporném slova smyslu. Ale i se špatným začátkem je to zázrak. Justin a mí chlapci jsou to nejdůležitější, co jsem od života dostala.“

„Jak se vám daří najít si v tom kolotoči trochu volného času?“ zajímala se Arabella.

„Máte pravdu, že to s předškoláky není snadné,“ zasmála se Shelby, „ale moje švagrová Abby je poklad. Většinou se teď zdržuje doma, a tak je občas hlídá. Víte, že čekají třetí dítě? Justin se zmínil, že si hodlá s Calhounem promluvit a zeptat se, jak daleko chtějí zajít!“

Všichni se zasmáli. V okolí Jacobsvillu bylo dobře známo, že Calhoun s Abby by si nejradši pořídili kupu dětí.

„Tak se na to podíváme.“ Shelby vytáhla notes. „Nejdřív vám zhruba nastíním, jaké jsou možnosti, a pak probereme podrobnosti.“

Zabralo to větší část dopoledne. Shelby odešla těsně před obědem a Arabelle se z toho všeho točila hlava.

„Nechci se vdávat,“ zasténala a obrátila se ke Coreen. „Je to moc složité.“

„Můžeme s Arabellou utéct a vzít se tajně, aby to nikdo nevěděl,“ navrhl Ethan.

Coreen do něj zabodla planoucí pohled. „To už udělali Mary s Mattem. Vám to nedovolím. Budete mít pořádnou svatbu v kostele!“

„Ale mami!“ vyjekl Ethan a zatvářil se otřeseně.

„Nebude to tak složité. Nevěstu a šaty už máme, takže už zbývají jen pozvánky a hostina.“

„No, v nejhorším můžeme hosty obvolat a na zahradě uspořádat piknik s grilováním,“ ušklíbl se.

„Běž okamžitě ven, Ethane,“ vyzvala ho Coreen a vrhla po něm zlostný pohled.

„Jen když půjde Arabella se mnou. Napadlo mě, že by se možná ráda podívala na koťata. Od jejího odjezdu hodně vyrostla,“ dodal nedbale.

Lákalo ji to, ale nebyla si jistá, jestli s ním chce zůstat o samotě. Celý včerejší večer se mu úspěšně vyhýbala, protože ji tělo pálilo na všech místech, o která jen zavadil pohledem.

„Pojď,“ přemlouval ji. V džínsech a kostkované košili vypadal jako typický kovboj z filmového plátna.

„Tak dobře.“

Vzdala to a ke Coreenině a Maryině pobavení ho následovala ze dveří.

Cestou ji vzal za ruku a propletl prsty s jejími. Stříbrnýma očima přelétl její šedou sukni a šedožlutý svetřík se vzorem.

„S rozpuštěnými vlasy ti to moc sluší.“

Usmála se.

„Všude mi poletují a lezou mi do očí.“

Když vyšli na sluníčko, narazil si klobouk do čela. „Dneska bude pořádné horko,“ prohodil. „Co kdybychom se šli vykoupat?“

„Ne, díky,“ odpověděla rychle. Dobře si uvědomovala jeho pronikavý pohled.

„Bojíš se, že by se historie mohla opakovat?“ zeptal se tiše.

Zastavil se u vrat stodoly, obrátil se a tázavě se na ni zadíval.

„Jsme zasnoubení. Tentokrát bych se možná nedržel zpátky. Možná bychom se milovali.“

Sklopila oči k jeho hrudi.

„Chci počkat do svatby.“

Pátral v jejím obličeji po zrádných znameních, která by mu prozradila její nejniternější myšlenky

„Já taky. Ale určitě by neuškodilo, kdybychom si řekli, co jeden k druhému cítíme.“

Odvrátila oči a tváře se jí rozhořely. „Tvrdil jsi, že mě jenom chceš.“

Jemně ji od sebe odstrčil. „Proboha, copak ti to nikdy nevysvětlím?“ povzdychl si hořce.

Zkřížila si paže na hrudi. „Chtěl jsi mě i před čtyřmi lety, ale vzal sis Miriam. To znamená, že jsi ji miloval. Na rozdíl ode mě.“

„Před čtyřmi lety mi Miriam namluvila, že je těhotná,“ pronesl a při té vzpomínce napjal rysy. „Když jsem zjistil, že to tak není, byli jsme už svoji.“

Sklíčeně uvažovala. On a Miriam měli před svatbou. V době, kdy se se mnou mazlil u tůně, udržoval nejspíš důvěrný vztah i s Miriam.

Ztěžka polkla.

Pokusila se mu vytrhnout, ale pevně ji chytil za ramena.

„Ne!“ vykřikl podrážděně. „Není to tak, jak si myslíš! Od samého začátku jsem toužil po tobě. Miriam byla jen náhražka, Arabello.“

Přitáhl ji k sobě. „Tehdy odpoledne mi došlo, že pokud neudělám něco šíleného, vezmu si tě i přes všechny ušlechtilé záměry. Miriam byla svolná a při ruce.“

Sklonil k ní hlavu.

„Využil jsem ji a ona to věděla. Proto mě nenáviděla. Podvedl jsem nás všechny tři.“

Zhluboka si povzdychl. „Přišla za mnou, řekla mi, že je asi těhotná, a tak jsem si ji vzal. Tebe čekala kariéra a já si myslel, že nejsi na manželství ještě dost zralá. Proto jsem tě nechal odejít.“

Zadíval se jí zpříma do očí. „Proboha, copak nechápeš, jak draze jsem za to rozhodnutí zaplatil? Stálo mě to čtyři dlouhé roky života. A vlastně to nikdy nepřestalo!“

Připadalo jí jako věčnost, než vstřebala to, co jí právě řekl.

„Miloval ses s Miriam, protože jsi chtěl mě?“ zeptala se nejisté.

Přesně to říkala Miriam, letělo jí hlavou. Že šlo z jeho strany o fyzickou posedlost.

„Ano,“ připustil s těžkým srdcem. Prsty přejížděl po látce jejího svetříku a hladil ji po ramenou. „Nemohl jsem si tě vzít.“

Odhrnul jí vlasy z krku a přitiskl k němu své horké a vášnivé rty. „Nedokázal bych přestat, Arabello,“ zašeptal chraplavě. „Jakmile bych tě dostal, už bych to neuměl zastavit.“

Pootevřel ústa a jazykem dráždivě přejížděl po její citlivé pokožce.

„Neodmítla bys mě, viď, drahoušku? Byla bys moje. Jenom moje.“

Zavřela oči. Pod vzrušujícím pohybem jeho rtů se jí podlamovala kolena.

Sváděl ji slovy. Neměla by mu to dovolit, ale k tomu by potřebovala silnější vůli.

Vtáhl ji do opuštěné stodoly, opřel ji zevnitř o zavřená vrata a přitiskl se k ní vahou svého štíhlého těla. Zachvěl se touhou.

„Musíš si mě vzít,“ zašeptal. „Jestli chceš, abych tě sváděl, tak to udělám. Dostanu tě k oltáři a udělám pro to cokoli.“

„Vyděrači,“ zaprotestovala chabě.

„Polib mě.“ Sklonil se k ní a cítil, jak se její tělo začíná chvět. Přitiskl své rty na její.

Zvedla hlavu, tiše zasténala a s vášní, která ji zaplavila, mu polibek vrátila.

Po dlouhé době jí uvolnil ruce, kterými ho objímala kolem krku, a mírně poodstoupil. Tváře mu hořely a dlouhé, silné prsty, jimiž ji držel kolem zápěstí, se mu třásly.

„Dám ti měsíc, aby sis to všechno urovnala v hlavě,“ pronesl hlasem, z něhož čišely potlačované emoce. „A pak ti navléknu prstýnek. Nepočkám už ani jedinou další noc.“

Obrátil se a vyšel ven. Arabella tam zůstala a omámeně se za ním dívala, dokud jí nezmizel z očí.

Přesně za měsíc mu řekla své ano v malém kostelíku v Jacobsvillu. Obřadu přihlížel její otec a polovina obyvatel města.

Od toho dne ve stodole se jí už Ethan ani nedotkl, ale pokaždé, když na ni pohlédl, mu zajiskřilo v stříbrných očích.

Možná mě nemiluje, myslela si Arabella, ale jeho vášeň je horká a spalující jako žhavé léto.

Miriam s Jaredem už dávno odjeli ke Karibskému moři a poslali jim svatební oznámení. Přišlo sice se čtrnáctidenním zpožděním, ale zdálo se, že to Ethanoví nevadí. Měl plné ruce práce a poslední dobou trávil hodně času venku v ohradách.

Jak se Coreen vyjádřila, nejspíš to tak bylo nejlepší, protože měl náladu pod psa a jen těžko s ním někdo vyšel.

Pouze Arabella věděla, z čeho to podráždění pramení, a doufala, že ho časem dokáže utlumit.

Ethan pro ně zamluvil hotelový pokoj v rekreačním letovisku u Mexického zálivu a Arabella byla nervóznější než za celý svůj život. Všechny zábrany padnou a ona zůstane sama s Ethanem a jeho vášnivou touhou.

Nevěděla, jak se dokáže vyrovnat se vztahem, který leží v čistě fyzické rovině.

„Byla jsi krásná nevěsta,“ poznamenala Coreen a políbila ji na tvář. Pak si otřela slzy z očí. „Vím, že jste se rozhodli správně.“

„Doufám,“ přikývla Arabella. Navzdory všem obavám se cítila šťastná. Láskyplně políbila Mary a Matta a poděkovala Shelby.

„Ráda jsem vám pomohla,“ ujistila ji Shelby a pevně uchopila svého vysokého manžela za ruku.

Justin Ballenger se na ni vlídně zadíval. Jeho žena si našla cestičku do jeho srdce a zdálo se, že mu to vůbec nevadí. Usmíval se na ni a v rozzářených tmavých očích mu jiskřilo obdivem a pýchou.

„Nikdy nezapomenu, co všechno jste pro mě udělali,“ zamumlala Arabella, která se před Justinem cítila trochu nesvá. Předklonila se a políbila Shelby na tvář. „Ještě jednou děkuju.“

„Doufám, že budete hodně šťastní,“ popřála jí Shelby.

„Vaše manželství bude takové, jaké si ho uděláte,“ dodal Justin a usmál se na manželku. „Pokud do něj hodně vložíte, sklidíte dobrou úrodu. A vy to dokážete.“

„Děkuju,“ opakovala Arabella.

Oba manželé odešli ruku v ruce a Arabella se za nimi zamyšleně dívala. Ačkoli se snažila, neubránila se jisté závisti.

Ethan ji chytil za ruku a natočil k sobě. Pátravě se na ni zadíval.

Světlo v jeho očích ji mátlo. Od chvíle, kdy řekl své ano a k překvapení všech ji nepolíbil u oltáře, ji teď vyhledal poprvé.

„Zavazadla jsem už odnesl do auta. Pojď,“ vyzval ji tiše a přimhouřenýma očima přejížděl po jejím těle. „Chci tě mít jen pro sebe.“

„Ale… copak se ani nepřevlékneme?“ zeptala se váhavě.

„Ne.“

Vzal její obličej do dlaní a donutil ji, aby na něj pohlédla.

„Chci ti ty šaty sundat sám,“ zašeptal a dotkl se jejích rtů. „Půjdeme, paní Hardemanová.“

V jeho podání znělo to jméno nově a sladce. Vzala ho za ruku a nechala se vést ven, provázena zvědavými pohledy lidí, kteří postávali kolem.

Hostina se měla konat v místní restauraci, ale bylo očividné, že se Ethan rozhodl vzdát tradičních oslav.

S širokým úsměvem pošeptal něco své usměvavé matce a v bouři rýže, konfet a blahopřání s Arabellou odjel.

Zamířili do Galvestonu v mercedesu jeho matky, protože jeho vlastní auto skončilo se skly pomalovanými mýdlem a plechovkami přivázanými všude, kam člověka jen napadlo.

„Jsme na to moc staří,“ prohodil, když spatřil její překvapený pohled. Otevřel jí dveře matčina nablýskaného vozu. „Přece proboha nepojedeme s plechovkami a okny od mýdla!“

Ušklíbla se na něj. „Někteří z nás dospívají moc rychle,“ zamumlala.

„V tvém případě ne dost.“ Nastartoval auto, projel kolem kostelíka a s pobavením se zadíval do zpětného zrcátka. Několik přátel za nimi užasle zíralo. „Moc rád bych si tě vzal i v šestnácti, ale trápilo by mě svědomí, že jsem tě ukradl z kolíbky.“

To doznání jí trochu otřáslo a nebyla si jistá, jestli je má brát vážně. Ale Ethan se nesmál.

„Nevěříš?“ zeptal se a letmo na ni pohlédl. „Počkej, až se dostaneme do Galvestonu. Nevyjdeš z úžasu.“

„Vážně?“

Přemítala, jaká asi bude jejich svatební noc, a v skrytu duše se bála, že jednostranná láska nedokáže ani jednoho z nich plně uspokojit.

Pustil hudbu, dokud nedorazili k malebnému cihlovému hotýlku na břehu moře. Přestože město leželo nedaleko, panoval tu klid a mír.

Ubytovali se v pokoji s výhledem na záliv a Arabella melancholicky pozorovala, jak po obloze poletují rackové a pokojně se snášejí na písečnou pláž.

„Převlékni se do něčeho pohodlnějšího a půjdeme se projít,“ navrhl Ethan, když vycítil její neklid. „Dneska je na koupání trochu chladno.“

„Dobře.“

Zaváhala, zda od ní Ethan očekává, že se začne svlékat před ním, ale vyvedl ji z rozpaků.

„Můžeš použít koupelnu. Převléknu se tady,“ prohodil nedbale.

Věnovala mu vděčný úsměv a vytáhla si z kufříku oblečení. Než si na sebe vzala kalhoty a šedý pulovr, už na ni čekal v džínsech a modrobíle pruhované košili.

„Půjdeme.“ Nedal jí čas, aby si uvědomila, že jsou spolu sami v prostorném pokoji s širokou, dvoulůžkovou postelí, a zavedl ji ven na pláž.

Odpoledne strávili hledáním mušlí a povídáním. Později si zašli do restaurace ve starém majáku, kde si objednali mořskou specialitu. Po setmění se posadili na dřevěné molo a pozorovali plující lodě.

Po návratu do pokoje se cítila Arabella uvolněná a tak zamilovaná, že ani neprotestovala, když ji Ethan hned u dveří objal a začal ji vášnivě líbat.

Nerozsvítil. V šeru zavřel a zamkl dveře, vzal Arabellu do náruče a odnesl ji na postel.

Zatímco ji hladil a pomalu svlékal, ztrácela se v jeho hladových polibcích. Jakmile ucítila, že se jejich nahá těla dotkla, tiše zasténala.

Zmocnil se jejích úst a něžně je laskal.

Připadalo jí, jako by se čas prudce rozběhl a už nikdy se neměl zastavit. Uvnitř ucítila žhavý plamen, který hrozil, že je oba pohltí.

Líbal ji stále žádostivěji a jakmile ji pečlivě volenými dotyky přiměl, aby rozechvěle vykřikla, zapomněla na svůj strach a zcela se mu poddala.

Když se nad ni naklonil a vnikl do ní, přijala jeho tělo s důvěrou a vyrovnaností.

Přitiskl se k ní a ona mu zaryla nehty do zad. Na okamžik pocítila prchavou bolest a pak už vnímala jen horečnatý pohyb a požitek, přerůstající v extázi a celkové malátné uspokojení.

„Ne,“ zašeptal mnohem později, když se váhavě pohnula. Pevně ji objal a přivinul zpátky ke svému zpocenému tělu. „Zůstaň tu.“

„Jsi v pořádku?“ vydechla nejisté.

„Teď ano,“ odpověděl. Něžně zavadil svými rty o její obličej. „Miluješ mě, viď?“ zeptal se. „Nemohli bychom se takhle milovat, kdybychom k sobě cítili jen touhu,“ zašeptal chraplavě. „Ne s takovou něhou.“

Zavřela oči. Takže to Ethan poznal. Není divu. Nepřekvapilo ji, že z její reakce pochopil, jak moc o něj stojí. Jemně mu vklouzla prsty do hustých, vlhkých vlasů.

„Ano,“ přiznala. „Miluju tě. Vždycky jsem tě milovala. Myslím, že na to neexistuje lék.“

„To jsem rád,“ usmál se. Jemně ji kolíbal v objetí a dlaněmi jí přejížděl po bocích a ňadrech. „Jsi moje. Už tě nikdy nenechám odejít. Budeme spolu šťastně žít do konce života a vychovávat naše děti.“

„I když mě jenom chceš?“ zeptala se sklesle.

„Chci tě,“ přisvědčil a přitom ji rukama něžně hladil po zádech. „Šíleně po tobě toužím, ale kdybych cítil jenom touhu, uspokojilo by mě jakékoli ženské tělo. To však není ten případ.“

Sklouzl dlaněmi k jejím bokům a přitiskl je k sobě. „Čtyři roky jsem se nepodíval po žádné jiné ženě. Stačí to jako důkaz lásky?“

Zatajila dech. Obrátila se v jeho objetí a snažila se vidět jeho výraz v šeru, ozářeném svitem měsíce. „Opravdu mě miluješ?“

„Celým svým srdcem,“ ujistil ji chraplavě. „Ty blázínku, copak jsi to nepochopila? Matka to viděla, Mary a Matt taky… všichni věděli, co cítím, včetně Miriam, tak proč ne ty?“

Zasmála se. Poprvé cítila odvahu a jistotu, pramenící z oboustranné lásky.

„Protože jsem byla slepá! Ach Ethane, miluju tě, miluju tě, miluju…“

Dál se nedostala. Překulil ji na záda a hladovým polibkem ji umlčel. Pohnul se proti ní a ona mu vyšla vstříc.

Zatímco mlčeli, jejich těla spolu mluvila nově objeveným a důvěrným jazykem.

„Bůh ví, jak se o tebe dokážu podělit s plnými sály publika,“ posteskl si mnohem později, když spolu pili džus, který právě vytáhl z ledničky v pokoji. „Ale zvládnu to.“

S povzdechem mu položila hlavu na teplé, nahé rameno. „Trochu ti to usnadním.“

„Co?“

„Už ti nemůžu lhát,“ odpověděla. „Časem dokážu znovu hrát na klavír, ale ne tak dobře jako předtím.“ S povzdechem ho políbila na tvář. „Můžu učit, ale ne koncertně vystupovat. A než mi něco povíš, chci tě ujistit, že toho nelituju. Radši budu mít tebe, než abych byla slavná koncertní klavíristka.“

Nedokázal promluvit. Kdyby potřeboval důkaz její lásky, tohle by mu docela stačilo.

Sklonil se k ní a něžně ji políbil na oči. „Opravdu, Arabello?“ zeptal se tiše.

„Opravdu, Ethane.“ Vrátila mu polibek na rty a současně mu postavila studenou skleničku na teplé, ploché břicho.

Vykřikl a trhl sebou. Arabella se uličnicky usmála a čekala na líbeznou odvetu.

„Ty…“ začal.

Arabella viděla jeho úsměv, slyšela láskyplnou hrozbu a postřehla jeho rychlý pohyb svým směrem.

Odložila sklenku na toaletní stolek a natáhla k němu ruce. Přivinula ho k sobě, jako by přijímala všechno, co jí osud v životě nabídne.

Ethana ve své náruči. Nekonečnou lásku. Ráj.