Diana Palmer

Long, Tall Texans 24. Pozvání na ranč

PRVNÍ KAPITOLA

Meredith Johnsová se znepokojeně rozhlížela po návštěvnících halloweenského večírku, oděných v pestrobarevných kostýmech, kteří nad sebou ztráceli kontrolu. Meredith si na večírek oblékla kostým, který si nechala ušít v době, kdy studovala na střední škole. Měla sice dobře placené zaměstnání, ale na takový luxus jako je halloweenský kostým jí nezbývaly peníze. Každý měsíc musela pečlivě hlídat své výdaje, aby mohla zaplatit pravidelné platby za vodu, elektřinu a plyn a náklady na bydlení v domě, ve kterém bydlela se svým otcem nebyly zrovna nízké.

Uplynulých několik měsíců bylo pro ni dosti stresujících a cítila se vyčerpaná. Potřebovala vypadnout z domu, jak jí na rovinu řekla Jí 11, jedna z jejích kolegyň. Meredith váhala. Její otec se právě vrátil po třech dnech domů. Ale Jill tak dlouho naléhala, až si Meredith nakonec oblékla jediný kostým, který doma měla, a vypravila se večírek, který Jill pořádala ve svém bytě. Teď svého rozhodnutí litovala.

Chtěla z hlavy vyhnat všechny problémy a znepokojovalo ji násilnické chování jejího otce. Oba ještě drželi smutek, ale její otec nesl tu tragédii mnohem hůře než ona. Dával si vše za vinu. A to byl důvod, proč se náhle rozhodl odejít do důchodu a začal pít. Meredith se ho ze všech sil snažila donutit, aby šel na léčení, ale on tvrdošíjně odmítal. Nedávno dokonce kvůli pití skončil ve vězení, ale o tři dny později byl opět doma s novou láhví whisky. Až večírek skončí, musí jít hned domů. Otec ji varoval, aby se nevracela pozdě.

Popíjela pomerančový džus a její šedé oči byly plné smutku. Alkohol nesnášela a připadalo jí, že do téhle společnosti nepatří. A navíc její kostým přitahoval nechtěnou pozornost mužů. Stejně jako její dlouhé světlé vlasy.

Vzdálila se od opilého kolegy, který ji táhl směrem k ložnici a vyhledala Jill. Vymluvila se na bolest hlavy, poděkovala za „hezký“ večer a rychle vyběhla ze dveří. Jakmile byla na ulici, zhluboka se nadechla svěžího vzduchu a s odporem si vybavila cigaretový kouř, který v bytě vytvářel hustou mlhu. Původně si myslela, že se na večírku dobře pobaví. Mohla by potkat muže, který by ji pozval na romantickou večeři a věděl by si rady s jejím otcem. Jak jen mohla být tak naivní. Na schůzce nebyla už hodně dlouho. Muž, kterého naposledy pozvala domů na večeři vzal rychle do zaječích, jakmile se seznámil s jejím otcem.

Když zamířila směrem k domovu, zaujal její pozornost podivný hluk šířící se z druhého konce ulice. Litovala, že si nevzala na sebe kabát.

Pažemi se objala kolem ramen a doufala, že zakryla své vnady natolik, aby odradila případné dotěrné kolemjdoucí. Ale tmavě červená sukně byla velmi krátká a štíhlé nohy obepínaly černé síťované punčochy. Hedvábnou halenku zdobilo boa ze zářivě růžového peří. Zvlněné vlasy jí lemovaly tvář pokrytou tenkou vrstvou make-upu. Na večírek se vydala jako kabaretni tanečnice, ale vypadala spíše jako prostitutka.

Když zahnula za roh, uviděla tmavé stíny sklánějící se nad postavou ležící na zemi.

„Hej! Co to tam děláte?“ zakřičela a rozběhla se k nim. Mávala rukama a výhružně křičela.

Její odvážný útok je vylekal. Vyskočili a utíkali pryč, aniž by se ohlédli. Nejlepší obranou, pomyslela si pobaveně, je nečekaný útok.

Doběhla k muži ležícímu na zemi a v příšeří pouličního osvětlení ho pečlivě prohlédla.

Otřes mozku, pomyslela si, když se rukama dotkla jeho hlavy a ucítila na prstech vlhko. Krev. Útočníci ho udeřili do hlavy a pravděpodobně okradli. Pod sakem objevila na opasku u kalhot připevněný mobilní telefon.

„Aha,“ řekla s triumfálním úsměvem a vyndala ho. Vytočila 911 a nahlásila operátorce místo a zdravotní stav pacienta.

Potom se posadila na chodník vedle muže a vzala ho za ruku.

Zasténal a snažil se pohnout.

„Nehýbejte se,“ řekla přísně. „Budete v pořádku, ale nesmíte se hýbat dokud nepřijede lékař.“

„Hlava… bolí mě.“

„Máte tam pořádnou bouli. Jenom klidně ležte. Není vám špatně? Nejste ospalý…?“

„Je mi špatně od žaludku,“ zasténal.

„Ležte klidně.“ Zvedla hlavu a zaslechla blížící se zvuk sirény. Ten muž měl štěstí, protože nemocnice byla odsud nedaleko a zranění hlavy často bývají osudná.

„Moji… bratři,“ zašeptal muž. „Hartovi… ranč v Jacobsville v Texasu.“

„Postarám se o to, aby byli informováni,“ slíbila.

Stiskl m pevné uiku.jako by bojoval, aby neztra-iil vědomí. „Ne… neopouštějte mě,“ prosil ji. „Zůstanu s vámi. Slibuji.“

„Jste můj anděl strážný,“ zašeptal. Dlouze, přerývaně se nadechl a znovu upadl do bezvědomí. To nebylo dobré znamení.

Vtom se za rohem objevila sanitka a dálková světla osvětlila Meredith a neznámého muže. Ze sanitky vyběhla lékařka a řidič a spěchali k ležícímu muži. Meredith vyskočila na nohy.

„Má poranění hlavy,“ řekla jim. „Pulz je pomalý, ale pravidelný. Má žaludeční nevolnost, jeho pokožka je chladná a vlhká. Vypadá to na slabý otřes mozku…“

„Připadáte mi povědomá. Neznáme se odněkud?“ zeptala se lékařka. Náhle se jí rozjasnila tvář. „Už to mám! Vy jste Meredith Johnsová!“

„Ano, jsem,“ odpověděla potěšené Meredith. „Nečekala bych, že jsem tak slavná.“

„Promiňte, ale znám vašeho otce.“

Meredith si povzdechla. „V poslední době tráví na ambulanci hodně času.“

„Co se tady vlastně stalo?“ chtěla vědět lékařka. „Viděla jste někoho?“

„Křičela jsem na dva chlapy, kteří se nad ním skláněli, abych je zahnala,“ vysvětlovala. „Nevím, jestli to byli zrovna ti dva, kteří ho udeřili. Jak na tom je?“ otázala se, když lékařka muže prohlédla.

„Určitě utrpěl otřes mozku,“ souhlasila. „Nemá žádnou zlomeninu, ale na hlavě má pořádnou bouli. Převezeme ho do nemocnice. Pojedete s námi?“

„Asi bych měla,“ řekla Meredith a čekala dokud ho nenaložili do sanitky. Byl stále v bezvědomí. „I když nejsem vhodně oblečená,“ dodala váhavě.

Lékařka se na ni podívala. „A kam jste se takhle nastrojená vydala? Tuší vůbec váš šéf, že jste náměsíčná?“ zeptala se s úsměvem.

„Jill Baxleyová mě pozvala na halloweenský večírek.“

Žena pozvedla obočí. „Večírky u Jill jsou proslulé tím, že se často vymknou kontrole. Nevzpomínám si, že bych vás někdy na vánočním večírku viděla pít alkohol.“

„Můj otec pije dost za nás za oba,“ odpověděla Meredith. „Já nepiju ani nekouřím a asi bych se měla nechat vyšetřit, proč jsem vlastně na ten příšerný večírek šla. Odešla jsem brzy a právě cestou domů jsem toho muže našla.“

„Tak to měl velké štěstí,“ prohodila lékařka, když ho naložili do sanitky. „Kdybyste ho včas nenašla, hrozilo nebezpečí, že by zemřel.“ Meredith se posadila na lavičku vedle zraněného muže. Bude to dlouhá noc, pomyslela si znepokojeně a otec se bude zlobit, když se vrátí domů pozdě. Její matka ráda chodila na večírky, kde často zůstávala až do rána a bavila se s jinými muži a otce to trápilo. Ani raději nepomyslela na to, že se vrátí domů až k ránu. Ale jak by mohla toho muže opustit? Byla jediná, komu řekl jméno své rodiny. Slíbila, že s ním zůstane. Nemohla ho nechat samotného.

Lékař, který měl službu muže prohlédl a stanovil diagnózu otřes mozku. Skoro celou cestu do nemocnice byl muž v bezvědomí. Probral se jenom na pár vteřin, aby pohlédl na Meredith. Usmál se na ni, pevně stiskl svojí velkou rukou její štíhlé dlouhé prsty a znovu ztratil vědomí.

Na oddělení bylo rušno a staniční sestra přemluvila Meredith, aby místo ní zavolala do Jacobsville a informovala jeho rodinu o tom, co se mu přihodilo.

Meredith se posadila ke stolu, na kterém byl tele Ion a ze zásuvky vyndala telefonní seznam. Vyhledala telefonní číslo, pomalu ho vytočila a čekala. Asi po pěti minutách vyzvánění se ozval ospalý hluboký hlas: „Hartův ranč.“

„Dobrý večer, omlouvám se, že vás vyrušuji tak pozdě v noci, ale volám jménem pana Lea Harta,“ řekla. Jméno muže zjistila z řidičského průkazu, který našla v jeho peněžence, kterou zloději naštěstí neukradli. „Je v houstonské všeobecné…“

„Co se stalo?“ vyštěkl netrpělivě ten muž. „Je v pořádku?“

„Přepadli ho na ulici a utrpěl slabý otřes mozku,“ vysvětlovala rozechvěle.

„Kdo jste?“

„Jmenuji se Meredith Johnsová. Pracuji…“

„Kdo ho našel?“

„Já. Zavolala jsem záchrannou službu jeho mobilním telefonem. Požádal mě, abych zavolala jeho bratrům a řekl mi vaše jméno a místo, kde bydlíte…“

„Jsou dvě hodiny ráno!“ zdůraznil rozzlobeně.

„Ano, uvědomuji si to,“ omlouvala se.

„Ale k přepadení došlo před chvíli. Vracela jsem se domů, když jsem ho z dálky zahlédla ležet na chodníku. Potřebuje, aby –“

„Já jsem jeho bratr Rey. Budu v nemocnici za půl hodiny.“

„Ale pane, to nemůžete stihnout. A když budete řídit rychle…“ vyhrkla ze sebe.

„Mám letadlo. Vzbudím pilota a hned poletíme. Zatím díky za zavolání,“ rozloučil se a zavěsil.

Meredith se vrátila zpět do čekárny. O deset minut později jí dovolili vejít do ordinace.

„Je při vědomí,“ sdělil jí lékař. „Ale pro jistotu si ho tady necháme přes noc. Dovolala jste se někomu z rodiny?“

„Jeho bratr je na cestě. Bude tady za půl hodiny,“ řekla.

„Nechcete u něho zůstat? Řádí chřipka a polovina personálu je nemocná. Neměl by být sám,“ požádal ji unaveně.

„Ano, zůstanu,“ souhlasila.

Lékař s úsměvem upřel zrak na její kostým.

„Halloweenský večírek,“ vysvětlovala. „A příště, až mě zase pozvou, si raději zlomím nohu!“

O čtyřicet minut později se do ordinace jako neřízená střela vřítil vysoký muž s černými vlasy a pronikavýma tmavýma očima. Měl na sobě světlé džíny a kovbojské boty. Tmavě hnědé semišové sako ozdobené třásněmi měl přehozené přes bezovou hedvábnou košili. Klobouk se širokou krempou, který částečně zakrýval výhružný výraz jeho očí, byl od firmy Stetson, proslulé ruční výrobou klobouků. Na první pohled vše nasvědčovalo tomu, že len muž pochází ze zámožné rodiny.

Když spatřil na vyšetřovacím lůžku svého bratra, který byl stále v bezvědomí, zbledl. Chladným pohledem si přeměřil Meredith a jeho oči spočinuly na jejím kostýmu.

„Tak teď jsem teprve pochopil, co jste dělala na ulici ve dvě hodiny ráno,“ zabručel. „Co se vlastně přihodilo? Pocítila jste snad vinu a zavolala pomoc, když vám došlo, co jste provedla?“ dodal sarkasticky.

„Podívejte,“ promluvila a zvedla se ze židle.

„Nejsem zvědavý na vaše výmluvy,“ okřikl ji, otočil se ke svému bratrovi a položil širokou dlaň na jeho mohutný hrudník. „Leo! Leo, to jsem já, Rey! Slyšíš mě?“ zvolal znepokojeným hlasem.

Leovy oči se pootevřely. „Reyi?“ zašeptal.

„Co se ti stalo?“ vyzvídal opatrně Rey Hart.

Leo se pousmál. „Cestou po ulici jsem přemýšlel o tom novém krmení pro dobytek a nedával jsem pozor, co se kolem mě děje,“ zamumlal unaveně. „Ucítil jsem ránu do hlavy a klesl jsem k zemi, aniž bych někoho zahlédl.“ Vtom sebou trhl. „Sakra! Moje peněženka je pryč a mobil taky.“

Meredith se mu chystala vysvětlit, že má telefon a peněženku u sebe, ale dřív než mohla promluvit, Rey Hart se na ni nevraživě podíval a vyšel ven z ordinace.

Meredith stála vedle Lea, který znovu upadl do bezvědomí, a přemýšlela, co má dělat. O pět minut později Rey Hart vešel dovnitř v doprovodu vysokého muže v policejní uniformě. Tvář policisty jí připadala povědomá. Určitě ho předtím už někde viděla, jenom si nedokázala vzpomenout kde.

„To je ona,“ upozornil Rey policistu a ukázal na Meredith. „Vyveďte ji odsud. Pokud budete potřebovat podepsat nějaký protokol, stavte se.“

„Dobře,“ pronesl policista klidným hlasem. Nasadil překvapené Meredith pouta a vyvedl ji z ordinace dříve než mohla protestovat.

„Zatýkáte mě?“ vykřikla udiveně. „Ale proč? Nic jsem neprovedla!“

„Ano, já vím. Všechno jsem to už slyšel,“ řekl policista znuděně, když se mu snažila vysvětlit co se stalo. „Každý tvrdí, že je nevinný. Ale abych byl upřímný, takhle oblečená a sama na ulici uprostřed noci, co jste čekala? Máte jeho telefon a peněženku?“

„Jsou v mé kabelce.“

Stáhl jí kabelku z ramene a vedl ji ven z budovy. „Způsobila jste si tím hodně nepříjemností. K přepadení jste si vybrala nesprávného muže.“

„Tak aby bylo jasno, já jsem ho nepřepadla. Napadli ho ti dva muži, kteří se nad ním skláněli. Do tváře jsem jim bohužel neviděla.“

„Nabízení sexuálních služeb je vážný zločin,“ zdůraznil.

„Nenabízela jsem žádné sexuální služby! Jenom jsem se vracela z halloweenského večírku v kostýmu kabaretní tanečnice!“ vykřikla vztekem a bezmocností, že bude potrestána, protože pomohla zraněnému člověku. Přečetla si jeho jmenovku na košili. „Strážníku Sandersi, musíte mi věřit!“

Neodpověděl. Vedl ji před sebou až na parkoviště před nemocnicí, kde ji posadil na zadní sedadlo policejního vozidla.

„Počkejte,“ řekla, než zabouchl dveře. „Vyndejte z mé tašky peněženku a podívejte se do ní. Teď hned,“ trvala na svém.

Váhavě se na ni podíval a udělal, oč ho požádala. „Přemýšlel jsem, odkud vás znám, Johnsová,“ zabrblal a oslovil ji jenom příjmením, což dělalo hodně lidí u ní v práci.

„Pana Harta jsem neokradla,“ pravila důrazně. „A mám alibi na dobu, kdy byl přepaden,“ dodala a nadiktovala mu adresu své kolegyně Jill.

Přesvědčila strážníka, aby zajeli za Jill. Když si s ní promluvil, vrátil se k autu. Otevřel zadní dveře a sundal Meredith pouta. Meredith vystoupila a zachvěla se, když ucítila na těle závan chladivého vzduchu. Přestože znal strážník pravdu, styděla se před ním.

„Je mi to moc líto,“ omlouval se jí. „Nepoznal jsem vás. Jediné, co jsem věděl, bylo to, co mi řekl pan Hart, a ten byl velmi rozčilený. Musíte ale uznat, že dnes večer nevypadáte příliš profesionálně.“

„Uvědomuju si to. Pan Hart si dělá starosti kvůli

svému bratrovi a nezajímá ho, co se přesně stalo,“ zdůraznila. „Přihnal se do ordinace a uviděl bratra ležet na lehátku a mě v tomhle kostýmu. A jeho bratr si náhle vzpomněl, že se mu ztratila peněženka a telefon. Viděl mě poprvé v životě a tak ho nemůžu odsuzovat za to, že si o mně myslí to nejhorší. Ale ti dva muži, kteří ho přepadli, by ho určitě okradli, kdybych se tam včas neobjevila.“

„Můžete mi ukázat přesné místo, kde jste ho našla?“ požádal ji.

„Samozřejmě. Bylo to na konci chodníku, tímhle směrem.“

Vedla ho a on ji následoval a s baterkou v ruce prohledával chodník a trávu. Ukázala na slehlou trávu na okraji chodníku a Sanders místo pečlivě prozkoumal. Jediné, co našel byl zmačkaný obal od bonbonu a nedopalek cigarety.

„Vy asi nevíte, jestli pan Hart kouří, nebo jestli má rád sladkosti?“ zeptal se jí.

Zavrtěla hlavou.

„Bohužel ne. Pověděl mi jenom příjmení a jméno města, kde bydlí.“

„To nevadí. Zeptám se na to jeho bratra. Počkejte zatím tady a já zavolám jednoho z našich techniků, aby sem přijel a nález zaevidoval.“

„Dobře,“ souhlasila a oběma rukama si přitáhla límec u halenky k sobě.

Ochlazovalo se. „Ten technik bude mít radost, když ho uprostřed noci vytáhnete z postele, aby se přijel podívat na nedopalek cigarety a obal od bonbonu,“ poznamenala pobaveně.

„Překvapilo by vás, co tyhle kluky z technického oddělení dokáže vzrušit,“ zasmál se.

„Doufám, že ty dva násilníky brzo chytíte,“ řekla stroze. „Lidé by se neměli bát chodit v noci po ulici. Ani po setmění, pokud jdou sami a oblečeni jako já,“ dodala a ukázala na své šaty.

„To máte pravdu,“ přitakal strážník a zavolal na stanici, aby si vyžádal technika. Meredith by už šla nejraději domů, ale nemohla odejít dokud nenapsala svoji výpověď. Seděla na předním sedadle s rozsvíceným světýlkem přímo nad hlavou a během pěti minut sepsala vše, co věděla o napadení Leo Harta.

„Můžu se teď konečně vrátit domů?“ zeptala se a podala papír Sandersovi. „Bydlím s otcem a bude se zlobit, že se vracím tak pozdě. Půjdu pěšky. Je to odsud kousek.“

Zamračil se.

„Váš otec je Alan Johns, že?“ otázal se. Rysy ve tváři mu ztvrdly. „Mám vás doprovodit?“

Většinou byla odvážná a zvládala pozdní návraty domů statečně. Ale dnes večer už zažila tolik nepříjemností.

„Nevadilo by vám to?“ špitla vystrašeně.

„Bez problémů. Nastupte si.“

Zavezl ji před dům a doprovodil ji ke dveřím. Dům byl ponořen do tmy. Úlevně si vydechla. „Kdyby byl otec vzhůru, světla by byla rozsvícená. Děkuji vám za doprovod,“ usmála se.

„Když bude potřeba, zavolejte,“ řekl. „Obávám se, že se ještě ohledně té nešťastné události sejdeme. Rey Hart mi několikrát zdůraznil, že jeho bratr je generální prokurátor. Nebude mít klid, dokud se celá záležitost nevyřeší.“

„Nedivím se mu. Ti chlapi jsou nebezpeční a pravděpodobně se pohybují po okolí a vyhlížejí další oběť.“

„Omlouvám se za ta pouta,“ změnil téma a na jeho tváři se objevil úsměv.

„Je to moje chyba. Neměla jsem v tak výstředním kostýmu chodit po ulici,“ řekla a opětovala mu úsměv. „Už se to nikdy nestane. Ještě jednou díky za doprovod,“ rozloučila se s ním a vešla do domu.

Rey Hart seděl v nemocnici u postele svého bratra až do východu slunce. Když ho viděl, jak tady bezmocně leží, uvědomil si, jak moc pro něho Leo znamená. Leo byl známý šprýmař a vždy oplýval dobrou náladou.

Vzpomínky na ženu, která přepadla jeho bratra ho doháněly k zuřivosti. Nebyla příliš vysoká a nechápal, že dokázala uhodit do hlavy tak vysokého muže jako byl Leo. Znechuceně si vybavil její křiklavé oblečení. Nebyl prudérní, a když mu bylo pětadvacet, zapletl se se ženou, která, jak později zjistil, byla soukromá call-girl. Byl do ní bláznivě zamilovaný a naivně se domníval, že ona ho také miluje z celého srdce. Jakmile se dozvěděl, čím se živí a že věděla, že pochází ze zámožné rodiny, rozešel se s ní a zanevřel na ženy. Stejně jako jeho bratři byl opatrný, pokud šlo o ženy. Kdyby se mu podařilo najít kuchaře, který by uměl péct jeho oblíbené čokoládové sušenky, nikdy by nedovolil žádné ženě, aby překročila práh jejich domu.

Nostalgicky zavzpomínal na jejich poslední hospodyni. Podařilo se jim najít ženu v důchodu, která dříve pracovala jako pekařka a která se k nim nastěhovala, aby jim téměř každý den pekla jejich milované sušenky. Ale po půl roce onemocněla a její zdravotní stav se zhoršoval až jim před měsícem oznámila, že při jejím chatrném zdraví je pro ni práce na ranči příliš namáhavá. Odešla od nich a doposud za ni nenašli náhradu. Málokomu by se líbilo bydlet na ranči daleko od města a celé dny péct čokoládové sušenky. Dokonce ani inzerát, nabízející nadprůměrný plat žádné zájemce nepřilákal.

Uprostřed noci si Rey na židli asi na dvě hodiny zdřímnul. Byl zvyklý usínat v nejrůznějších pozicích a místech. Rančer by dokázal spát i v sedle, pomyslel si pobaveně.

Když vešel Sanders do pokoje, bouchnutí dveří

ho probudilo.

„Právě končím službu,“ oznámil strážník Reyovi. „Napadlo mě, že se za vámi ještě zastavím, abych vám řekl, že jsme prohledali místo činu a našli jsme nějaké stopy. Detektivové dnes začnou hledat další svědky. Muže, kteří napadli vašeho bratra určitě brzo dopadneme.“

Reyova tvář se zachmuřila. „Muže?“ podivil se. „Vždyť už ji máte. Před pár hodinami jste ji přece zatkl!“

Strážník Sanders odvrátil oči. „Museli jsme ji propustit,“ vypravil ze sebe ztěžka. „Měla alibi, které bylo potvrzeno. Sepsala výpověď a odvezl jsem ji domů.“

Rey se postavil a nevěřícně na něj zíral. „Vy jste ji snad nechal odejít?“ opáčil chladně. „Kde je mobilní telefon mého bratra?“ zeptal se.

Strážník se ušklíbl. „Slečna Johnsová ho má i s jeho peněženkou ve své kabelce,“ řekl. „Když jsem odcházel, zapomněl jsem si ty věci od ní vzít. Ale cestou domů se u ní zastavím a věci vyzvednu…“ dodal omluvně.

„Pojedu s vámi,“ ozval se Rey. „Vsadím se s vámi, že ta ženská je komplicem těch chlapů, kteří přepadli Lea. Určitě podplatila někoho známého, aby lhal a poskytl jí alibi.“

„Mýlíte se. Ona taková není,“ namítl Sanders. Rey ho rozzlobeně přerušil. „Nechci už o ní slyšet ani slovo! A teď konečně pojďme,“ zabrblal a popadl klobouk. Ve dveřích se ještě otočil a znepokojeně pohlédl na spícího bratra. Jediné, co si v tu chvíli přál bylo, aby ta žena skončila ve vězení.

Rey nastartoval auto, které si vypůjčil v půjčovně na letišti a rozjel se k domu, kde bydlela Meredith. Strážník Sanders mu ukazoval cestu. Městská čtvrť, ve které bydlela nepatřila zrovna k výstavním a dům vypadal omšele. Reyovo podezření jenom zesílilo. Ta žena pocházela z chudé rodiny a k penězům si pomáhala okrádáním lidí na ulici.

Rey došel v doprovodu strážníka ke dveřím a zabouchal na ně.

Musel ještě párkrát zaklepat, pokaždé silněji a netrpělivěji, než přišla otevřít.

Vypadala neupraveně a byla bledá. Na tváři si přidržovala mokrý kapesník a přes kostým, který si ještě nestačila svléct, měla obnošený tmavě zelený župan.

„Co ještě chcete?“ zašeptala chraplavým hlasem. „Vypila jste toho hodně?“ zeptal se Rey Hart pohrdavým tónem.

Meredith se zachvěla.

Strážník Sanders okamžitě věděl, co se stalo. Hbitě prošel kolem Reye a Meredith a vešel do obývacího pokoje.

„Asi jste měla náročnou noc. Při vaší profesi jste pořád v nebezpečí,“ prohodil Rey arogantně a pohledem přejel její šaty částečně zakryté županem.

Neobtěžovala se odpovědět. Tvář ji nesnesitelně bolela a pálila.

O dvě minuty později se vrátil Sanders s rozespalým, vysokým mužem v poutech, který začal Meredith sprostě nadávat. Rey Hart na něj šokované zíral a potom pohledem ulpěl na Meredith, ktei á sebou polekaně trhla pokaždé, když ten muž na ni zařval. Mezitím strážník zavolal na policejní stanici, aby mu poslali policejní vozidlo.

„Prosím nedělejte to,“ prosila ho Meredith. „On jenom…“

„V žádném případě ho tady s vámi nenechám. Tentokrát zůstane ve vězení déle než tři dny,“ pronesl strážník nekompromisně. „A vy, slečno Johnsová, pojedete ihned do nemocnice a necháte se prohlédnout. Bolí vás to hodně? Pojďte ke mně, ať se na to můžu podívat,“ vyzval ji ohleduplně.

Rey stál tiše opodál a sledoval jak si Meredith rozechvěle sundala obklad z napuchlé tváře. Když spatřil oteklé oko a růžovofialovou modřinu táhnoucí se od oka přes tvář až ke spodní čelisti, zhrozil se.

„Můj bože,“ vyhrkl. „Čím vás uhodil?“

„Pěstí,“ odpověděl místo ní Sanders. „A nestalo se to poprvé. Slečno Johnsová, musíte se podívat pravdě do očí,“ pronesl vážným tónem. „Váš otec už není tím mužem, jakým býval. Když se napije, neví co dělá. Až se příště zase napije, může vás zabít a nebude si na to pamatovat!“

„Nepodám na něj trestní oznámení,“ špitla sklesle. „Jak bych mohla? Vždyť je to můj otec! Nikoho jiného už nemám…“

Policista se na ni soucitně podíval. „Nemusíte podávat trestní oznámení,“ sdělil jí stroze. „Podám ho sám. Raději zavolejte svému šéfovi a připravte ho na to, že se tam několik dnů neukážete. S takovouhle tváří by vás v práci s radostí nevítal.“

„Hmmm,“ zamumlala a po tvářích jí stékaly slzy. Pohledem sklouzla na svého rozzuřeného otce a posmutněla. „Nikdy takový nebyl, opravdu,“ omlouvala ho. „Byl to ten nejmilejší a nejhodnější otec.“

„Bohužel tím už není,“ poznamenal strážník Sanders. „Počkám s vaším otcem před domem na policejní vůz…“

„Ne,“ zasténala tiše. „Ušetřete nás té ostudy! Nesnesla bych, aby ho všichni sousedé viděli a slyšeli… znovu opilého!“

Zaváhal. „Tak dobře. Počkáme v domě a svezeme vás do nemocnice.

„Já ji tam odvezu,“ nabídl se Rey bez rozmýšlení. Nedůvěřoval té ženě a ani nevěřil její směšné historce. Ale bylo mu jí líto. A možná, že přece jen zachránila Leovi život. Kdyby ho včas nenašla, mohl zemřít.

„Ale…“ namítla.

„Nejdříve se převlékněte. Nechci, aby mě někdo s vámi viděl na veřejnosti v tom příšerném oblečení!“

DRUHÁ KAPITOLA

Meredith si přála, aby v sobě našla sílu bojovat. Dlouhé světlé vlasy jí splývaly do tváře a v jejích šedých očích se zajiskřilo. Bylo jí špatně od žaludku a celé tělo ji bolelo. Kéž by ji ti muži nechali samotnou a mohla si jít lehnout do postele. Jenomže místo toho bude muset jet do nemocnice.

Když přijel policejní vůz, Meredith se otočila, aby neviděla nepříčetný výraz ve tváři svého otce. Raději zavřela dveře, aby nebyla svědkem toho, jak ho odvádějí. Ale v poslední době se to stávalo poměrně často, takže to sousedy asi už nepřekvapilo.

„Jdu se převléct,“ oznámila stroze.

Rey sledoval jak vyšla ze dveří a dal si ruce do kapes. Pozorně se rozhlédl po pokoji. Tmavý nábytek byl odřený a dřevěnou podlahu nepokrýval ani kousek koberce. A všude byly knihy – neuvěřitelné množství knih ve dvou velkých knihovnách a v papírových krabicích na stole a na židlích. Zvláštní, pomyslel si. Podle starého nábytku a holé podlahy by usuzoval, že se jim nedostává peněz. Vedle okna zahlédl stojan na CD a překvapilo ho, že mezi nimi dominovala klasická hudba. Podivná rodina, napadlo ho. Proč mají tolik knih a skoro žádné jiné vybavení? A kde je matka té ženy? Možná, že svého manžela opustila a to byl důvod, proč se dal na pití. Věděl, jaké to je, když v rodině chybí matka – jeho matka opustila rodinu, když on a jeho čtyři bratři byli ještě malé děti.

O pár minut později se Meredith vrátila a až na zhmožděnou tvář by ji nepoznal. Béžový pulovr a hnědou sukni částečně zakrýval dlouhý tvídový kabát. Dlouhé vlasy měla sčesané do drdolu a na tváři nebylo stopy po nevkusném nalíčení. Nízké hnědé boty bez podpatku ladily se sukní a v ruce držela zánovní kabelku.

„Tady máte mobilní telefon a peněženku vašeho bratra,“ řekla a podala mu věci. „Zapomněla jsem je dát strážníkovi Sandersovi.“

Vzal je od ní a dal si je do kapsy. Zajímalo by ho, jestli by věci odevzdala na policii, kdyby sem nepřijel. I přesto, co mu o ní řekl policista jí nevěřil. „Půjdeme,“ vyzval ji důrazně. „Zaparkoval jsem před domem.“ Na chvíli zaváhala a pak ho následovala k autu.

Rey jí nečekaně otevřel dveře na straně spolujezdce. Vklouzla dovnitř a zapnula si bezpečnostní pás. Jeho bratr, Simon Hart, byl generálním prokurátorem a Rey vlastnil ranč. Vybavila si, jak elegantně byl jeho bratr Leo včera večer oblečen a očima sklouzla k drahému klobouku, koženým botám a hedvábné košili, které měl Rey na sobě. Ani se nedivila, že má o ní takové mínění, když ji viděl v tom nevkusném kostýmu.

Seděla unaveně vedle něj a v ruce držela kousek ledu zabalený v kapesníku. Znovu si ho položila na tvář a doufala, že chladivý obklad zmírní otok a palčivou bolest.

„Před několika lety jsem také dostal přes tvář při hádce,“ ozval se jeho hluboký hlas. „A horší bolest jsem snad nezažil. Musí vás to určitě hrozně bolet.“

Polkla, udivena jeho zájmem. Cítila, jak ji v očích tlačí slzy, ale nerozbrečela se. Takovou slabost si nemohla dovolit.

Pohlédl na ni. „To mi ani nic neřeknete?“ Podařilo se jí dostat hlas pod kontrolu. „Děkuji, že mě odvezete do nemocnice,“ prohodila klidně.

„Když jdete večer ven, obvykle se oblékáte stejně jako včera?“ otázal se.

„Už jsem vám řekla, že jsem byla na halloweenském večírku, a ten kostým je jediný, který doma

mám,“ odsekla.

„Chodíte ráda na večírky?“ zeptal se sarkasticky.

„Tenhle byl první… za poslední čtyři roky,“ podařilo se jí ze sebe vypravit. „Prosím… bolí mě to,

když mluvím.“

Mrkl na ni a zůstal zticha. Nelíbila se mu. Nevěřil jí. Proč se o ni vlastně stará? Možná proto, že mu připadala zranitelná.

Když přijeli k nemocnici, doprovodil ji k recepci. Tam Meredith vyplnila vstupní formulář a potom šla na ošetřovnu. Rey se zatím posadil v čekárně na lavici mezi ženu, která držela křičící batole a staršího muže. Nesnášel nemocniční prostředí.

Meredith se se zamračeným výrazem ve tváři vrátila o půl hodiny později a v ruce držela lékařský předpis.

„Co vám pověděl lékař?“ zeptal se zdvořile. Pokrčila rameny.

„Předepsal mi něco… na bolest,“ sdělila mu a mávla rukou s předpisem.

„Tenkrát mě poslali k plastickému chirurgovi,“ prohodil, když prošli dveřmi.

Meredith mlčela.

„Měl jsem roztříštěnou kůstku ve tváři, která by nesrostla,“ pokračoval.

„Já… nepůjdu… na žádnou zatracenou… plastickou operaci!“

Obočí se mu vyklenulo. „Vaše tvář by mohla zůstat zdeformovaná.“

„No a co?“ zamumlala a zachvěla se bolestí. „Stejně za nic nestojí.“

Zachmuřil se. Nebyla sice hezká, ale její tvář měla přitažlivé rysy. Nos měla krátký a rovný a pod velkýma šedýma očima vystupovaly vysoké lícní kosti. Její ústa byla široká a plná.

„Měla byste za plastickým chirurgem určitě zajít,“ nedal se odbýt.

Ignorovala ho. „Můžete… mě dovézt k lékárně?“

„Jistě.“

Ukázala mu cestu a Rey na ni počkal, než si léky vyzvedla. Potom ji dovezl zpět k jejímu domu.

„Kdybyste něco potřebovala, najdete mě v nemocnici u Lea,“ řekl.

„Děkuji, ale nepotřebuji vaši pomoc,“ ušklíbla se.

„Jste jako já,“ zabrblal a rty mu zvlnil laskavý úsměv. „Hrdá a odmítající nabízenou pomoc.“

„Nemusíte si dělat starosti. Zvládnu to sama. Je mi opravdu… líto vašeho bratra. Bude v pořádku?“ zeptala se u dveří.

Přikývl hlavou. „Nechají si ho v nemocnici na pozorování dva nebo tři dny. Určitě vám bude chtít poděkovat za vaši pomoc.“

„To není třeba. Pomohla bych každému.“

Povzdechl si. Najednou pocítil zodpovědnost za to, co se jí přihodilo. Zhluboka se nadechl. „Omlouvám se, že jsem vás nechal zatknout,“ vypravil ze sebe.

Stiskla rty až jí zbělely. „To bych do vás neřekla… au, to je bolest.“

„Co?“

„Vy asi nejste zvyklý omlouvat se lidem, že?“

upřesnila.

Zamračil se na ni.

Odvrátila se od něj a odemkla. „Opravdu to zvládnu sama. A děkuji za svezení.“

Vešla do domu a zabouchla za sebou dveře. Rey nastoupil do auta a odjel do nemocnice.

Pozdě odpoledne se Leo probudil a s chutí snědl

večeři.

„Není to vůbec špatné,“ mumlal Leo mezi sousty. „Ale chybí mi tady naše sušenky.“

„Kdo byla ta žena, která mě našla?“ změnil náhle téma.

„Ty si na ni pamatuješ?“ zeptal se Rey překvapeně.

„Vypadala jako anděl,“ řekl zasněně. „S dlouhými světlými vlasy a ohromnýma očima. Posadila se v té zimě na chodník, držela mě za ruku a povídala si se mnou dokud nepřijela sanitka.“

„Byl jsi v bezvědomí.“

„Ano, ale na chvíli jsem se probral. Dokonce se mnou jela do nemocnice,“ dodal. „Celou cestu mě ujišťovala, že budu v pořádku. Vybavuju si její příjemný hlas.“ Usmál se. „Jmenovala se Meredith.“

Rey znejistěl. Leo si obvykle cizích žen moc

nevšímal.

„Meredith Johnsová,“ upřesnil Rey.

„Je vdaná?“ zeptal se hned Leo.

„Nevím,“ odvětil Rey a najednou se cítil svým bratrem bezdůvodně ohrožen.

„Nevíš náhodou, kde bydlí?“ pokračoval Leo. „Rád bych jí poděkoval za to, že mi zachránila život.“

Rey vstal ze židle a přešel k zatemněnému oknu a zahleděl se upřeně mezi žaluzie. „Bydlí nedaleko místa, kde tě přepadli,“ řekl po chvilce, protože by svému bratrovi nedokázal lhát.

„Kde pracuje?“

„Nevím,“ odpověděl Rey.

Hlavou se mu honily nadávky, které na ni křičel její otec. Tvrdila, že byla tak oblečená na večírek, a dokonce našla někoho, kdo jí poskytl alibi, ale Rey jí stále nevěřil. Co když to všechno byla jedna velká lež? Co když je prostitutka? Nechtěl, aby se jeho bratr s ženou takové pověsti zapletl. Potom si vybavil její tvář plnou modřin a měl výčitky kvůli svému podezření.

„Zeptám se některé zdravotní sestry,“ vyrušil ho Leo.

„Nemusíš,“ vpadl mu do řeči Rey. Otočil se k němu s rukama v kapsách. „Pokud ti na tom tak moc záleží, zítra ráno se zastavím u ní doma a přivezu ji sem.“

„A proč ne ještě dnes večer?“

Rey netrpělivě vydechl. „Když se vrátila včera v noci pozdě domů, její otec ji zbil. Dnes ráno, než jsem přišel za tebou jsem s ní byl u lékaře.“

Leovy oči se zúžily.

„Její otec ji zbil? A ty jsi ji po tom všem odvezl zpět domů?“ zvolal rozzlobeně.

„On není doma. Odvezli ho do vyšetřovací vazby,“ vysvětlil. „Meredith má zhmožděný obličej a do práce se vrátí až za pár týdnů.“ Pokrčil rameny. „Ale nevím, jak to finančně zvládne, když její otec nepracuje,“ dodal zdráhavě a raději mu nesdělil svůj názor na to, jak si ona vydělává.

Leo se opřel o polštář. V jeho tmavých očích se zračila únava.

„Dnes večer zavolám Simonovi,“ oznámil mu Rey. „Místní policie sice bude po útočnících pátrat, ale když jim zavolá sám generální prokurátor určitě se budou snažit víc.“

„Našel jsi moji peněženku a telefon?“ zeptal se

Leo.

„Měla je u sebe ta žena a dneska mi je dala.“

„To rád slyším. Nevěřil jsem, že by měla něco společného s tím přepadením. Hlavně sem nezapomeň Meredith zítra ráno přivézt.“

Reyovi se vůbec nezamlouval Leův nápad sejít se s Meredith, ale neměl žádný důvod mu to zakázat. Spíš by u něho svými sarkastickými narážkami na Meredith vzbudil podezření.

Rey se ubytoval v hotelu asi pět minut jízdy autem od nemocnice. Když odcházel z nemocnice, zanechal na recepci telefonní číslo, aby mu mohli okamžitě zavolat, kdyby bylo potřeba.

Dříve než se odebral do postele, zavolal Simonovi.

„Leo byl přepaden?“ vykřikl zděšeně Simon. „A proč jsi mi nezavolal hned včera večer?“

„Byl jsem příliš rozčilený, abych někomu volal,“ namítl Rey, „a potom se vyskytl nečekaný problém. Ale Leo je v pořádku.“

„Chytili už ty zločince?“

„Ne. Nejdřív jsem si myslel, že pachatele mají, ale byl to omyl,“ dodal, aniž by mu sdělil podrobnosti o Meredith Johnsové. „Přepadli ho dva muži a jen zázrakem ho nezabili. Naštěstí byli vyrušeni dříve, než ho mohli okrást. Možná bys měl zavolat šéfovi místní policie a sdělit mu, že máme enormní zájem na vyřešení případu.“

„Ty po mně chceš, abych zneužil své postavení k osobnímu prospěchu?“ vyštěkl Simon.

„Sakra, ano, chci!“ vykřikl Rey. „Proboha, Simone, vždyť jde o našeho bratra! Když v obytné čtvrti přepadnou tak statného muže jako je Leo, potom se to může stát komukoliv. Ta oblast není zrovna bezpečná.“

„To máš pravdu,“ souhlasil Simon. „Zmíním se o tom policejnímu komisaři hned zítra. Potom zajedu do Jacobsville, vyzvednu Caga a Corrigana a pojedeme navštívit Lea.“

„Fajn, ale teď se jdi vyspat a nedělej si starosti o Lea. Je v pořádku. Neodešel bych z nemocnice, kdybych měl o tom pochybnosti. A pozdravuj Tiru a chlapce,“ dodal Rey a zavěsil.

Když si lehl do postele, myšlenkami se vrátil ke svým bratrům. Simon a jeho žena Tira měli dva chlapce, kteří se podobali Tiře, ale měli Šimonovy tmavé oči a vlasy. Corrigan a Dorie měli chlapce a děvče. Cag a Tess měli jednoho chlapce, ale často mluvili o tom, že mu brzo pořídí sourozence. Rey a Leo byli hodnými strýčky, ale neměli žádný zájem následovat příkladu svých bratrů.

Potom si vzpomněl, že zítra bude muset splnit Leovi jeho přání vidět Meredith Johnsovou a vůbec se na to netěšil. Kéž by jen tušil proč.

Příští ráno po snídani odjel Rey k domu Meredith Johnsové. Zaklepal na dveře, a když Meredith přišla po chvíli otevřít a pohlédla na něj, zhrozil se. Její levé oko bylo tak oteklé, že místo něho měla jenom úzkou štěrbinku.

„Leo by vás rád viděl,“ sdělil jí stroze. „Chce vám poděkovat za vaši pomoc. Vzpomněl si, že jste s ním jela v sanitce do nemocnice. Mně jste se o tom nezmínila,“ dodal dotčeně.

„V tu chvíli mě to nenapadlo,“ vysvětlovala. „Měla jsem strach co se stane, když se vrátím domů pozdě a na nic jiného jsem nemyslela.“

„Víte něco o otci?“ zeptal se.

„Obviní ho z ublížení na těle,“ řekla sklesle. „Nemohu si dovolit zaplatit právníka. Bude mít obhájce, kterého mu přidělí soud a ve vězení zůstane pravděpodobně několik týdnů.“ Vzhlédla k němu. „Vaše matka ho opustila?“ zeptal se. Odvrátila tvář. Bylo pro ni těžké o tom hovořit. „Tak nějak,“ zamumlala. „Svezete mě, prosím vás?“ zeptala se ho. „Další autobus jede až za půl hodiny.“

„Samozřejmě,“ odvětil.

„Dojdu si jenom pro sako a tašku.“

Zmizela v pokoji a hned byla zpátky.

„Tak váš bratr se už probral z bezvědomí?“

„Ano,“ řekl tiše. „Dnes se za ním přijedou podívat ostatní bratři,“ dodal, když se blížili k autu. Otevřel dveře a pomohl jí posadit se.

„Ostatní bratři?“ podivila se.

„Je nás celkem pět bratrů.“

„Teď si vzpomínám, že jste mi řekl, že váš bratr je generální prokurátor.“

„Ano. Jmenuje se Simon,“ upřesnil.

Pohledem sklouzla k jeho štíhlým dlaním na volante.

„Co vaše tvář?“ otázal se.

Pokrčila rameny. „Ještě pořádně bolí. Bude to ještě pár týdnů trvat, než bolest ustoupí, ale budu v pořádku.“

„Měla byste zajít k plastickému chirurgovi.“

„Proč?“ zeptala se popuzeně. „Už jsem vám řekla, že o to nestojím a ani si to nemůžu finančně dovolit, tak mi to pořád nepřipomínejte.“

Odmlčel se a soustředil se na jízdu.

Když vešli do pokoje, kde ležel Leo, stáli u jeho postele tři neznámí muži. Muž u okna byl velmi vysoký, statný s tmavými vlasy a chyběla mu levá paže.

Muž stojící uprostřed byl štíhlý a přitažlivý a muž stojící nejblíže ke dveřím měl fascinující černé oči a ve tváři měl výhružný výraz.

„Tohle je Cag,“ ukázal Rey na muže s černýma očima. „Corrigan,“ kývl směrem ke štíhlému muži, „a tamhle to je Simon,“ usmál se na jednorukého muže. „Tohle je Meredith Johnsová. Žena, která zachránila Lea.“

„Jsem rád, že vás poznávám,“ ozval se Leův veselý hlas a nespouštěl z ní oči.

Rozpačitě se usmála, protože všichni upřeně hleděli na její pohmožděnou tvář.

Simon Hart se zamračil.

„Co se vám sakra stalo?“

„Její otec,“ začal místo ní vysvětlovat Rey. „Vrátila se pozdě domů a on ji zbil.“

Leo náhle vypadal stejně vyděšeně jako jeho bratři. „Kde je teď?“ zeptal se.

„Ve vězení,“ špitla Meredith. „Zůstane tam několik týdnů a snad se během té doby zbaví své závislosti na alkoholu.“

Leo se podíval na Simona. „Možná bys mohl najít způsob, jak mu pomoci, aby se vyléčil, než ho propustí.“

„Zkusím to,“ prohodil Simon. „Rád vás poznávám, slečno Johnsová. Jsme vám velmi vděční za záchranu Lea.“

„Ale to nestojí za řeč,“ odpověděla a stiskla pevně kabelku. Cítila se nejisté mezi tolika muži.

„Pojďte ke mně,“ vyzval ji Leo a natáhl ruku. „Oni sice vypadají jako drsní muži, ale v jádru jsou to hodní chlapi. Nemusíte se jich bát. Ochráním vás.“

„Nepotřebuje naši ochranu!“ vyštěkl Rey. Ostatní se na něj nevěřícně podívali. Tohle nebyl Rey, kterého znali.

Odkašlal si a vsunul si ruce do kapes. „Promiňte. V noci jsem toho moc nenaspal,“ omluvil se.

Meredith přešla k posteli. Leo vzal její studenou malou dlaň do své a starostlivě na ni pohlédl.

„Už jste byla u lékaře?“ zeptal se.

„Váš bratr mě tam včera odvezl,“ odpověděla sotva slyšitelným hlasem.

„Máte na mysli Reye, ne? Jmenuje se Reynard, ale říkáme mu Rey,“ upřesnil.

Rty jí rozvlnil melancholický úsměv. „Vypadáte dnes mnohem lépe. Bolí vás ještě hlava?“

„Ještě trochu, ale vidění je jasné a nejsem už dezorientovaný,“ citoval s úsměvem slova ošetřujícího lékaře.

„To je skvělá zpráva. Byl jste na tom dost špatně.“

„Nebýt vás, bylo by to mnohem horší,“ řekl. „Doslechl jsem se, že prý zůstanete několik týdnů doma dokud se vám tvář nezahojí,“ dodal. „Mimochodem, umíte vařit?“

Udiveně zamrkala. „Samozřejmě,“ vyhrkla.

„A chléb byste uměla upéct?“

Zamračila se. „Chléb?“

„Abych byl přesnější, čokoládové sušenky,“ prohodil.

„Ano. Zvládnu upéct sušenky, rohlíky i chléb,“ řekla sebejistě.

Leo vrhl zkoumavý pohled na Reye, který jenom nevěřícně kroutil hlavou, aniž by se opovážil cokoliv říct. Věděl, co bude následovat.

„Nechtěla byste si udělat pracovní dovolenou na rozlehlém ranči v Jacobsville, kde by vaší nejdůležitější povinností bylo péct každé ráno čokoládové sušenky?“ zeptal se Leo a ve tváři mu zářil dobrosrdečný úsměv.

Rey a ostatní bratři z ní nespouštěli oči, v očeká –

vání její odpovědi. Rey se mračil, jako by se mu ten návrh nezamlouval. Určitě si stále tajně myslel, že je prostitutka.

Na pár vteřin se zamyslela nad jeho postojem a rozhodla se, že Leovu nabídku přijme a Reyovi ukáže, že opravdu nelze posuzovat knihu podle obalu. Srazí tomu nafoukanému kovbojovi hřebínek.

Pousmála se a obrátila se k Leovi. „Pane Harte, velmi ráda za vámi na ranč přijedu!“

TŘETÍ KAPITOLA

„Báječné!“ vykřikl nadšeně Leo. „Nebudete svého rozhodnutí litovat.“

„Kromě pečení můžu také dělat veškeré domácí práce,“ nabídla se. „Alespoň si odpracuji svůj pobyt na ranči.“

„Samozřejmě dostanete plat,“ prohlásil Leo. „Bude to pracovní dovolená.“

„Ti dva blázni to myslí se sušenkama naprosto vážně,“ zabrblal Simon. „Uvidíte, že za pár dní se vám bude o těch jejich sušenkách i zdát.“

Rey a Leo se na svého bratra znechuceně podívali.

Meredith se zeširoka usmála. „Nevadí mi to,“ ujistila ho. „Náhodou vařím velmi ráda.“

„Nebude to těžká práce,“ slíbil jí Leo a otočil se k Simonovi. „My prostě čokoládové sušenky milujeme. A postaráme se o to, abyste se u nás cítila jako doma. Cokoliv budete potřebovat, zakoupíme –třeba novou troubu…“ dodal rozpustile..

„Musím si ale nejdříve zařídit pár věcí ohledně mého zaměstnání,“ řekla.

„Nevadí,“ ujistil ji Leo. „V nemocnici zůstanu nejméně ještě den,“ dodal netrpělivě.

„Zůstaneš tady dokud tě nepustí,“ řekl ostře Rey. „Otřes mozku může být záludný.“

Leo se zašklebil. „To vím taky.“

„Ozveme se vám, až budeme připraveni k odjezdu,“ otočil se Rey k Meredith.

„Dobře.“ Držela Leovou ruku a jemně ji stiskla k pobavení všech bratrů kromě Reye. „Brzy na shledanou.“

„Ještě jednou díky,“ řekl jí Leo vděčně.

Obdařila ho milým úsměvem, odtáhla ruku a poté, co se rozloučila s ostatními bratry vyšla s Reyem na chodbu.

„Všiml jsem si, že se Leovi líbíte,“ prohodil Rey cestou na parkoviště.

Jeho poznámka ji potěšila.

„Váš bratr se mi také líbí.“

Ta slova ho vyvedla z míry a snažil se nedat své rozladění najevo. Kéž by jen tušil, proč si nepřeje, aby si Meredith oblíbila zrovna Lea.

Nasedli do auta a rozjeli se směrem k jejímu domu. „Máte sourozence nebo nějaké příbuzné?“ zeptal se.

„Dvě sestřenice, které žijí blízko Fort Worthu,“ řekla. Podívala se z okénka a nepřítomně si třela prsteníček na levé ruce. „Jaké je Jacobsville?“ změnila téma, aby se vyhnula jeho dalším nepříjemným otázkám.

„Je to malé městečko,“ odpověděl. „V jeho okolí se nachází hodně rančů. Jsou tam rozlehlé pastviny a úrodná půda. Díky dostatku vláhy sklízíme nadprůměrnou úrodu.“ Sotva postřehnutelný úsměv změkčil tvrdé rysy jeho tváře. „Většina farmářů v té oblasti se snaží pracovat podle ekologických zásad.“

„Upřednostňuji bio potraviny,“ prohodila.

„A co zvířata? Nebojíte se jich?“

„Právě naopak, miluju je. Ráda bych si pořídila kočku, ale nejde to, protože otec trpí alergií.“ Unaveně povzdechla a opřela si hlavu o opěrátko. Do-l kla se konečky prstů tváře a trhla sebou.

„Opravdu nechcete navštívit plastického chirurga?“

Zavrtěla hlavou.

„Nemohu si to dovolit. A i kdybych mohla, děsí mě představa operace.“

Zaváhal a pokrčil rameny. „Jak myslíte.“

„Za pár týdnů se to zahojí.“ Dotkla se opět rozpačitě tváře. „Nejsem si jistá, zda mé rozhodnutí pracovat u vás na ranči je správné. Až mě uvidí vaši zaměstnanci, možná si budou šuškat, že mě bijete!“

Od srdce se zasmál.

„Tak to by nikoho z našich lidí ani ve snu nenapadlo. Obzvláště,“ dodal, „pokud umíte výtečně péct. V širokém okolí jsme proslulí závislostí na čokoládových sušenkách.“

Mrkl na ni a zaujal ho její klasický styl oblékání. „Nevypadáte jako žena, kterou jsem potkal v nemocnici, když jsem šel navštívit Lea.“

„Mám ráda tenhle styl a výstřední oblečení nesnáším,“ přiznala.

„Kolik vám je vlastně let?“

Podrážděně zvedla obočí.

„Je vám víc jak jedenadvacet?“ vyzvídal.

„Je mi dvacet tři, vlastně skoro dvacet čtyři,“ odpověděla.

„A jste vdaná?“

„Ne, nejsem,“ řekla zdrženlivě a hleděla upřeně před sebe. „Posledního půl roku jsem měla hodně starostí s otcem. Měla jsem dokonce strach nechat ho doma samotného.“

„Zdá se být nebezpečný, když se napije.“

Zaváhala a položila dlaň na kabelku.

„Každou noc trávil s láhví vodky. Myslela jsem si, Že to zvládnu sama a zařídím mu léčení. Ale nepodílí i lo se mi to. Nejhorší na tom je, že si myslí, že ne-m; i s pitím problémy.“ Otočila se k němu. „Jsem vašemu bratrovi velmi vděčná za jeho pomoc. Jak velký je váš ranč?“ otázala se se zájmem.

„Nebudete tomu možná věřit, ale svou rozlohou patří mezi největší v celé oblasti,“ odpověděl.

„Kde vlastně pracujete?“ zeptal se zvědavě. „Jste zaměstnána u úklidové firmy, nebo pracujete jako kuchařka v restauraci?“

„Myslíte si, že nejsem dost kvalifikovaná, abych dělala něco jiného?“

Soustředěně hleděl před sebe na vozovku.

„Vůbec vás neznám, slečno Johnspvá,“ konstatoval bezstarostně. „Ale připadáte mi jako domácí typ.“

Necítila se natolik silná, aby na jeho narážku pohotově zareagovala. Ale jednou, slíbila si, mu to vrátí i s úroky.

„Pracovala jsem jako pokojská a poslední rok pracuju u jedné úklidové firmy,“ zalhala, aniž by se cítila provinile.

„Nejste ani trochu ctižádostivá?“ vyzvídal. „Ženy jsou v dnešní době velmi ambiciózní,“ dodal a tvář se mu zachmuřila.

„Vyznělo to hořce. Opustila vás snad ambiciózní žena?“

„Bylo jich několik,“ řekl úsečně a rysy ve tváři mu ztvrdly.

Po očku na něj mrkla. Rey nebyl vyloženě hezký, ale byl typ muže, který ženy určitě přitahuje nejen svojí svižnou, vznešenou chůzí. Meredith zaujaly jeho krátké černé vlasy vyčesané z čela a vystouplé lícní kosti. Na rozdíl od Lea, v jehož společnosti se cítila uvolněně se v blízkosti tohoto muže cítila nejistá a nervózní.

„Jestli chcete před odjezdem do Jacobsville navštívit otce, požádám Simona, aby to zařídil,“ navrhl klidným tónem.

Strnula. „Nechci ho vidět dokud nebude střízlivý,“ skoro vykřikla. „Oba dva potřebujeme čas, abychom se vzpamatovali z té nešťastné události.“

„Uhodil vás jenom do tváře?“ zeptal se nečekaně.

„Udeřil mě ještě do zad a do pravého boku. Mám tam modřiny, ale nebolí to.“ Zhluboka se nadechla. „Jsem tak unavená,“ zamumlala.

„Klidně odpočívejte a zítra vám zavolám, jakmile budu vědět, kdy Lea propustí z nemocnice.“

Zastavil před domem a doprovodil ji ke dveřím. Když odemykala, ulpěl na ní pohledem. Uvědomil si, že je to nejzranitelnější žena, kterou kdy potkal. Ale vycítil, že obvykle taková není. Je nezávislá, odvážná a samostatná.

„Nebylo to poprvé co vás otec napadl, že?“ zeptal se náhle.

Překvapeně k němu vzhlédla. „Ne. Ale předtím to bylo více ponižující než bolestivé.“ Zamračila se. „Jak vás to napadlo?“

Vypadal znepokojeně.

„Na střední škole jsem měl pár přátel, jejichž otcové byli alkoholici a násilníci. Lidé, které někdo zbil mají odlišné držení těla. Nedokážu to vysvětlit, ale když někoho takového potkám, okamžitě to poznám.“

„Chcete vědět, co to přesně je?“ zeptala se ho váhavě. „Je to pocit marnosti a zbytečnosti. Vědomí, že ať děláte cokoliv, nemůžete se ubránit rozzuřenému člověku, který je rozhodnutý ublížit vám. Protože víte, že když se budete bránit, bude to mnohem horší,“ dodala. „Ale je to můj otec. Miluji ho a je mi ho líto.“

Vrazil si ruce do kapes u kalhot a pohlédl na její dlouhé plavé vlasy. Napadlo ho, jak by asi vypadala ve spodním prádle z černé krajky a vzápětí ho ta myšlenka vyděsila.

„Na ranč pojedete se mnou a s Leem. Simon přijel mým autem z Jacobsville,“ promluvil klidným hlasem.

„Pojedu v autě, nebo mě dáte do kufru?“ zažertovala.

Pousmál se a jeho nitro ovládly smíšené pocity. „Asi vás posadím na zadní nárazník.“

Pokrčila nos. „Pěkné. Opravdu pěkné. Tak se mi zdá, že budete bezvadný šéf.“

„Pokud ovšem nepřipálíte moje oblíbené sušenky,“ namítl veselým tónem.

„Raději se budu zdržovat v blízkosti vašeho bratra,“ podotkla. „Ten mě před vámi ochrání.“

Její slova ho rozladila, ale nedal to na sobě znát. „Leo rád ženy škádlí,“ varoval ji. „Ale stejně jako já není muž na ženění,“ dodal úmyslně.

Oči se jí rozšířily údivem. „Ach, to je obrovské zklamání! Přijala jsem práci na ranči kvůli perspektivě sňatku s bohatým mužem!“

Zkřivil rty v úšklebku. „Sarkasmem si u mě nezískáte žádné body. Aby bylo jasno, potřebujeme kuchařku, ne spřízněnou duši.“

„Mluvte za sebe,“ opáčila. „Myslím, že se vašemu bratrovi líbím.“

„Právě jsem vám řekl…“

Otevřela dveře a nedovolila mu dokončit větu. „Váš bratr není malé dítě, abyste mu zasahoval do života. Není vaším majetkem a já také ne. Budu si dělat co se mi zlíbí.“

„Sakra…!“

„Nepřekvapuje mě, že jste s takovým šarmem stále svobodný,“ prohodila cynicky a vešla do domu.

„Dokážu být milý, ale jenom když mám k tomu důvod,“ řekl ledově. „Ujišťuju vás, že vy to nikdy nepoznáte!“

„Díkybohu!“

Rey pevně sevřel ústa a zamířil k zaparkovanému autu. Meredith prudce zabouchla dveře a opřela se o ně zády a celá se chvěla zlobou.

Následující den dopoledne jí Rey zavolal, aby jí oznámil, že ji vyzvednou v jednu hodinu.

Sbalila si kufr a čekala. Jakmile spatřila, že velké luxusní auto vjíždí na příjezdovou cestu, vyšla před dům a zamkla.

„Nechceme po vás, abyste pracovala u koní,“ prohodil Rey, když uviděl jak se na cestu oblékla. Měla na sobě vybledlé džíny, kostkovanou flanelovou košili a vysoké boty.

„Takovou práci bych ani nepřijala,“ ujistila ho. „Ale myslela jsem si, že nebudete chtít, abych pracovala v šatech a zástěře jako hospodyně ve filmech,“ dodala ironicky.

„Vařte a uklízejte třeba v hedvábném kostýmu. Nejdůležitější je, že budeme mít každé ráno na stole čerstvé sušenky,“ řekl Rey, vzal jí kufr z ruky a uložil ho do zavazadlového prostoru.

„Dobrý den,“ pozdravil ji s úsměvem Leo a vyklonil hlavu z otevřeného okénka na místě spolujezdce. Mezitím Rey otevřel zadní dveře a pomohl Meredith nastoupit.

„Dobrý den,“ řekla. „Jak se máte?“

„Cítím se mnohem lépe až na občasnou bolest hlavy.“ Zkoumavě na ni pohlédl. „A co vaše tvář? Ještě bolí?“

„Ano. Zdá se mi, že bolest zatím nepolevuje,“ pravila přívětivým tónem a pohodlně se usadila do koženého sedadla.

„Možná jsme měli s sebou vzít nějakou ošetřovatelku,“ zamumlal Rey, když nastoupil do auta a nastartoval.

Meredith si odkašlala. Leo se otočil k bratrovi. „Žádnou pečovatelku nepotřebuju!“ vyštěkl.

„Ani já ne!“ přidala se Meredith.

Rey pomalu vyjížděl na hlavní silnici. „Viděl jsem několik obětí dopravních nehod, které nevypadaly tak příšerně jako vy dva.“

„Nedovolte mu, Meredith, aby vás urážel,“ vyzval ji kurážně Leo. „Až budeme spolu sami, prozradím vám jeho slabé stránky, takže si s ním příště hravě poradíte.“

Nenapadlo ji, že by její nový šéf mohl mít nějaké slabé stránky.

„Pocházíte z Jacobsville?“ zeptala se Meredith, aniž by komentovala Leovu poznámku.

„Ne, narodili jsme se v San Antoniu,“ řekl Leo. „Ranč v Jacobsville jsme zdědili, a protože tam na nás čekala spousta práce, přestěhovali jsme se tam natrvalo. Do Houstonu a San Antonia je to pár kilometrů a ranč je na samotě, což nám vyhovuje. Život ve velkoměstě není nic pro nás.“

„Mně se ve městě také nelíbí,“ přivřela oči a vybavila si obrovskou zahradu plnou rozkvetlých květin u domu své babičky, která žila na venkově nedaleko Fort Worthu. „Bylo mi to líto, když jsme se kvůli otcově práci museli přestěhovat do Houstonu.“

„Kde váš otec pracuje?“ zeptal se Leo.

„Je v důchodu,“ řekla stručně, aniž by se o jeho práci rozpovídala podrobněji.

„Simon hovořil s policejním ředitelem,“ přerušil je Rey. „Zaručil mu, že se postarají, aby se vašemu otci dostalo pomoci a propustí ho, až bude ze závislosti na alkoholu vyléčený.“ Krátce se ohlédl přes rameno. „Bude lepší, když s ním nebudete několik týdnů v kontaktu, dokud nepřekoná abstinenční příznaky.“

„Až budete se Simonem mluvit, poděkujte mu za jeho pomoc,“ řekla tichým hlasem a otřela si zpocené ruce o džíny.

„Vy a váš otec jste asi vášniví čtenáři,“ poznamenal Rey. „Tolik knih pohromadě jako u vás doma jsem nikde jinde neviděl. Dokonce ani v naší knihovně není tolik svazků. A to všichni rádi čteme.“

„Každou volnou chvilku trávím s knihou v ruce,“ přiznala se. „Máme doma televizi, ale skoro vůbec ji nepouštíme,“ dodala. „Doufám, že brzo dopadnou ty muže, kteří vás přepadli, pane Harte,“ sklouzla pohledem k Leovi.

„Leo,“ opravil ji. „Jmenuju se Leopold, ale nikdo mě tak neoslovuje,“ upřesnil s úsměvem. „S našimi zaměstnanci se snažíme udržovat přátelský vztah.“

„Kolik lidí pracuje na ranči?“ vyzvídala zvědavě.

„Máme jich kolem šedesáti,“ odvětil. „Nemáme sice veterináře na plný úvazek, ale zaměstnáváme několik účetních, počítačové programátory, obchodní zástupce, zemědělské techniky… Chov dobytka je v dnešní době náročné a složité odvětví.“

„Máte také psy a kočky?“

„Jistě,“ řekl důležitě Rey. „Chováme ovčácké kolie, které hlídají stáda na pastvinách a ve stájích jsou kočky, které chytají krysy a myši.“

„Měli jsme jednu kočku i v domě,“ přidal se Leo. „Patřila Cagovi a Tess, kteří si ji vzali do nového domu. Hlavně, že už tam s námi nebydlí Herman,“ prohodil směrem ke svému bratrovi a zasmál se.

Rey se poškrábal na bradě.

„Asi byste pro nás nechtěla pracovat, kdybychom ještě měli Hermana.“

„Kdo je Herman?“ chtěla vědět.

„Herman byl Cagův bílý hroznýš,“ upřesnil. „Vážil padesát kilo a Cag ho choval v teráriu ve svém pokoji. Když se oženil s Tess, Hermana prodal. Takové velké a nebezpečné zvíře nelze chovat doma, pokud máte děti.“

„Hodně lidí si ale to nebezpečí neuvědomuje,“ ozvala se Meredith. „Znám malou holčičku, která podstoupila plastickou operaci, protože ji ve tváři pokousal hroznýš královský, mazlíček jejího otce.“

„Herman nekousal, ale Tess málem dostala infarkt, když u nás pracovala a našla ho v pračce.“

„Brrr,“ otřásla se Meredith. „Hadi nepatří k mým oblíbeným zvířatům. Naštěstí jsem se s nimi setkala jenom v zoologické zahradě.“

„Kolem ranče se vyskytují chřestýši,“ upozornil ji Rey. „V otevřené krajině jsou hadi vždy nebezpečím. Musíte být opatrná a vždy dávat pozor, kam šlápnete.“

„Budu na to pamatovat.“

„Ubytujeme vás v bytě vedle garáží, kde bydlela Tess, než se s Cagem vzali. Doufám, že se vám tam bude líbit,“ řekl jí Leo.

„Je mi jedno, kde budu bydlet,“ prohodila. „Jsem vám vděčná, že jste mi tu práci nabídli. S mou hrozivě vypadající tváří bych do práce nemohla chodit. Šéf by se za mě určitě styděl.“

„Na ranči na vás nikdo nebude zírat s otevřenými ústy,“ uklidnil ji Leo. „A ty modřiny vám během pár týdnů zmizí.“

„Já budu v pořádku, ale vy se musíte ještě pár dní šetřit. Otřes mozku je nevyzpytatelný,“ varovala ho.

„Jsem si toho vědom,“ řekl Leo. „Jednoho našeho zaměstnance kopl ve stáji do hlavy kůň a o tři dny později zemřel. Tenhle zážitek mi z paměti nikdy nevymizí.“

„Musím natankovat,“ ozval se Rey, když dojeli na okraj města a zabočil k benzinové stanici. „Chcete koupit něco na pití?“

„Vezmi mi kávu,“ poručil si Leo. „A co si dáte vy, Meredith?“

„Dám si také kávu. Bez cukru a smetany prosím.“

Rey vystoupil z auta a šel k čerpacímu stojanu.

Leo si natáhl paži přes sedadlo řidiče a upřel pohled na Meredith.

„Nemáte to s Reyem snadné, že?“ otázal se.

„Nemá mě rád,“ přiznala se zahořklým úsměvem. „Abych řekla pravdu, on mě také pěkně vytáčí. Vypadá to, že si o mně myslí to nejhorší. Je dokonce přesvědčený, že jsem vás přepadla.“

Leo se zachichotal.

„Vždyť nejste dost vysoká, abyste mě mohla udeřit,“ podivil se. „Ale Rey nemá ženy moc rád. Má špatnou zkušenost s jednou mladou ženou. Byla to velká láska a později se ukázalo, že ta žena pracuje jako call-girl,“ vysvětloval a ani si nevšiml, jak Meredith při těch slovech strnula. „Dokonce už koupil snubní prstýnky, vybral místo na svatební cestu a potom se dozvěděl tu krutou pravdu. Dost ho to sebralo a trvalo roky, než se z toho vzpamatoval.“

„Tak to se nedivím, že mě považoval za prostitutku, když mě viděl v tom nevkusném oblečení.“

Leo se zamračil.

„Stěží si vybavím, co jste měla ten večer na sobě. Nějaký kostým?“

„Byla jsem na divokém halloweenském večírku, odkud jsem raději utekla, a když jsem se vracela domů, zahlédla jsem ty muže jak se nad vámi sklání,“ vysvětlovala. „Rozběhla jsem se k nim. Křičela jsem a zběsile mávala rukama, abych je vystrašila.“

„Na ženu jste opravdu odvážná!“

Pokrčila rameny.

„Mám s tím zkušenosti,“ řekla. „Naučila jsem se to od mého… od nejlepšího kamaráda mého bratra,“ poopravila se. Bylo příliš časné mluvit o té tragédii. „Učil karate v armádě. Tvrdil, že k zastrašení útočníka stačí křik. Nejprve jsem tomu nevěřila, ale přesvědčila jsem se, že měl pravdu. Opravdu to funguje.“

„Ale ne pokaždé,“ namítl Leo ponuře, „většina mužů je silnějších než ženy a při osobním střetu byste prohrála. Nemůžete pokaždé počítat s tím, že když zakřičíte a zamáváte rukama, útočník uteče.“

„S vámi jsem měla štěstí,“ řekla a usmála se na něj. „Jsem ráda, že jsem se nemusela s těmi chlapy prát.“

Pokývl hlavou. „Příště v podobné situaci raději zavolejte pomoc.“

„Kdybych běžela pro pomoc za lidmi na tom večírku, asi bych neuspěla,“ pravila smutně. „Polovina z nich byla opilá a druhá polovina by se nikdy pravděpodobně ani neobtěžovala přejít přes silnici, aby třeba pomohli přepadené stařence!“

Odmlčela se a pečlivě vážila slova. „Jedna kolegyně z práce mě přesvědčovala tak dlouho, až jsem se rozhodla na ten večírek jít. Vzala jsem si na sebe starý kostým, jediný, který jsem doma měla a myslela jsem si, že se budu dobře bavit, přestože nepiju alkohol ani nekouřím. Když začal být jeden z hostů dotěrný a obtěžoval mě, rozhodla jsem se odejít, což bylo pro vás štěstí.“

„Já na večírky nechodím,“ řekl. „Dobře se bavit pro mě neznamená nutně se opít.“

Meredith pohlédla ven z okénka. Rey právě vcházel do obchodu. „A Rey? Napije se rád?“ vyzvídala.

„Pije málokdy a s mírou. Jinak byste měla vědět, že dokáže být občas pěkně protivný a vzteklý, ale v jádru je to starý dobrák.“

„Nemá mě rád,“ připomněla mu.

„Vsaďte se, že změní názor. Jenom mu dopřejte trochu času,“ řekl jí Leo. „Teď je nejdůležitější, že můžete být u nás na ranči dokud se vám nezahojí tvář. Není to pro nás oba jednoduché, ale zvládneme to,“ dodal důvěrně.

„Díky za vaši podporu,“ řekla chraplavým hlasem. „Jste ke mně tak laskavý.“

„Laskavý, hodný, upravený, střízlivý, upřímný a neuvěřitelně přitažlivý,“ zahlaholil s ironickým úsměvem.

„Když vás srovnám s vašimi bratry,“ začala, „jste –“

Dveře se otevřely dřív, než mohla větu dokončit a Rey podal šálek s vonící kávou nejdříve jí a potom Leovi.

„Opatrně, je horká,“ upozornil je a usedl za volant. Z kapsy u saka vyndal plechovku s limonádou a postavil ji do držáku na nápoje.

„Studený kofein,“ zabručel Leo. „Proč si nedáš kávu?“

„Piju kávu každý den na snídani,“ odsekl Rey popuzeně.

„Já také a přesto nemám přesný časový rozvrh, kdy kávu pít,“ opáčil Leo.

Rey se na něj výhružně podíval a nastartoval. „Vidíte ten jeho pohled?“ upozornil ji Leo.

Meredith v tu chvíli napadlo, zda svým ukvapeným rozhodnutím neudělala největší chybu ve svém životě.

ČTVRTÁ KAPITOLA

Hartův ranč vypadal přesně tak jak si ho Meredith představovala. Rozhlehlé pastviny, na kterých se pásl dobytek, byly ohraničené dřevěnou ohradou s ukrytými dráty elektrického vedení a kromě krav a býků pobíhali na pastvinách i koně. Vedle obytné části stála obrovská zděná stodola, do které by se vešlo dopravní letadlo. Dům jí stylem a vznešenými oblouky připomínal španělskou architekturu. Všude kolem byl upravený trávník a odborně zastřižené keře lemovaly příjezdovou silnici. U domu se nacházela dvě uměle vytvořená jezírka. Jedno menší s fontánkou ve stylu baroka před domem a větší jezírko, na jehož hladině se v listopadovém slunci pohupovalo několik divokých kachen, bylo na zadní zahradě.

„Chováte v jezírku zlaté rybky?“ zeptala se nedočkavě, když Rey zaparkoval auto před vchodem do domu.

„Ano, plave jich tam asi třicet,“ odpověděl a váhavě se pousmál nad její zvědavostí. „Nainstalovali jsme tam vyhřívací zařízení, takže přežijí i krutou zimu.“

„Máte zlaté rybky i v jezírku, kde hnízdí kachny?“ otázala se znepokojeně.

„Pár jich tam je, ale když se tady objevily kachny, natáhli jsme tam sítě, protože si kachny na rybkách pochutnávaly,“ zasmál se Leo.

„Aha.“ Povzdechla si. „Na jaře tady musí být překrásně,“ řekla zasněně s pohledem upřeným na jezírko obklopené keři růží.

„Je tady nádherně v každém ročním období,“ upřesnil Leo.

„Zbožňuju růže,“ pronesla Meredith. „Kdybych měla více volného času, líbilo by se mi trávit ho pěstováním květin na zahradě.“

„Předpokládám, že vám úklid domácností zabere dost času,“ zamumlal Rey sarkasticky, když vystoupil z auta a zamířil ke dveřím.

Když byl Rey dostatečně daleko, Leo na ni vrhl tázavý pohled. „Pracujete jako hospodyně?“ zeptal se tlumeným hlasem.

„Ne,“ řekla. „Bohužel váš bratr je o tom přesvědčen.“

„Připadáte mi jako záhadná žena, ukrývající tajemství.“

„A ne jedno,“ odvětila. „Ale ne taková, za která bych se styděla,“ dodala pohotově, aby si o ní nepomyslel něco špatného.

„Zajímalo by mě, proč vás Rey nemá rád,“ vyhrkl Leo nečekaně. „Hlavně, že tady budete v bezpečí. Věřte mi, že až se vám zahojí tvář a váš otec bude vyléčený ze závislosti na alkoholu, váš život se úplně změní.“

„Kéž byste měl pravdu.“

Všiml si jejích posmutnělých očí a zamračil se. „Meredith,“ začal pomalu, „jestli si potřebujete o svém trápení promluvit, kdykoliv se na mě můžete obrátit. Dokážu lidem naslouchat, aniž bych je odsuzoval.“

Jejich pohledy se střetly.

„Netlačte na mě, Leo,“ řekla tiše. „Ještě nedokážu o svých problémech hovořit. Jsou příliš čerstvé. Příliš bolestné.“

„A netýkají se jenom vašeho otce,“ pronesl vážně.

Pokrčila rameny. „Možná.“

„Tak dobře, nebudu naléhat. Doufám, že se vám bude u nás líbit.“

Vtom vyšel z domu Rey následován starší, prošedivělou paní v hnědobílé kostkované zástěře.

„To je paní Lewisová,“ řekl jí Leo. „Ačkoliv je kvůli artróze už v důchodu, přemluvili jsme ji, aby se vrátila a pekla nám sušenky dokud za ni nenajdeme náhradu. Později vám všechno v kuchyni ukáže,“ dodal.

Rey otevřel zadní dveře a pomohl Meredith vystoupit. „Paní Lewisová, dovolte, abych vám představil Meredith Johnsovou, naši novou kuchařku. Meredith, seznamte se s Annií Lewisovou,“ představil je Rey.

„Těší mě, slečno Johnsová,“ řekla přívětivým tónem paní Lewisová a potřásla si s Meredith rukou.

„Odnesu vám kufr a paní Lewisová vás zatím provede po domě,“ pravil Rey.

„Nespěchej tak, vždyť právě přijela,“ protestoval Leo.

„Ale dům si snad prohlédnout může,“ namítl Rey.

Rey mrkl na Meredith, která se na něj zle podívala a následovala Annii Lewisovou, která byla natolik ohleduplná a nevyzvídala, co se Meredith přihodilo.

„Dům je rozlehlý a uklízení zabere hodně času,“ upozorňovala ji paní Lewisová, když vedla Meredith dlouhou chodbou a postupně otevírala dveře do jednotlivých pokojů. „Díkybohu, Rey a Leo ne

jsou nepořádní, ale nanosí dovnitř spoustu bláta, prachu a zvířecích chlupů! Když jsem u nich nastoupila, tyhle koberce byly bezové.“ Kývla hlavou k podlaze, kterou pokrývaly koberce, jejichž barva bezovou ani trochu nepřipomínala.

„Jinak byste měla vědět, že často jezdí služebně pryč i na více dnů. Ale nemusíte se bát, protože předák a několik zaměstnanců bydlí v malém zahradním domku na konci zahrady.“

„Nezdržím se na ranči dlouho,“ odpověděla Meredith tiše. „Zůstanu tady jenom do doby, až mi zmizí ty modřiny.“ Dotkla se letmo tváře.

„Tady vám nikdo neublíží,“ uklidnila ji paní Lewisová.

Meredith se pousmála.

„Můj otec se opil a zbil mě,“ vysvětlila, co se přihodilo, když ve tváři paní Lewisové zpozorovala zvědavý pohled. „Je hodný a laskavý, ale postihlo nás hrozné neštěstí. Nedokázal se s tím vyrovnat a tak začal utápět žal v alkoholu.“ Povzdechla si. „Tolik jsem se snažila mu pomoci. Ale bylo to nad mé síly a teď je ve vězení.“

Paní Lewisová mlčky objala Meredith, které po tváři stékaly dlouho zadržované slzy, kolem ramen a konejšila ji.

Rey, který Meredith právě hledal, se zastavil ve dveřích svého pokoje a jeho oči se setkaly se zamlženým pohledem paní Lewisové. Ta mu vážným výrazem očí dala jasně srozumitelné znamení. Rey chápavě přikývl a vydal se opačným směrem.

Večeře, kterou Meredith připravila byla výtečná. Upekla také spoustu sušenek a ve spíži našla nejrůznější zavařeniny. Jako hlavní chod podávala dušené hovězí maso na zelenině s rýží a míchaný salát.

Když všichni dojedli, přinesla keramické misky plné kousků čerstvého ovoce ozdobeného nízkotučnou šlehačkou.

„Je to opravdu chutné,“ pochválil Rey večeři. „Často míváme roštěnou nebo přírodní řízek s brambory.“

„Občas se to dá, ale obojí obsahuje hodně cholesterolu,“ zdůraznila s úsměvem, když dojídala salát. „Hovězí maso je sice zdravé a obsahuje hodně železa, ale nemělo by se jíst častěji než jednou týdně.“

„Jako by promluvil odborník na zdravou výživu,“ zasmál se Leo.

„Moderní ženy se zajímají o zdravou výživu,“ řekla výmluvně. „Když mám u vás pracovat, jsem zodpovědná za vaše zdraví a proto vám budu vařit zdravě.“

„To je v pořádku,“ prohodil Rey, „jenom mi nedávejte na talíř tofu a fazole.“

Vyklenula obočí. „Nenávidím tofu.“

„Tak to nejste sama,“ úlevně vydechl Leo a namazal si máslem další sušenku. „Když jsem byl naposledy u Brewsterových na večeři, měli zrovna salát z tofu,“ dodal znechuceně. „Snědl jsem olivy a sýr a zbytek jsem nechal.“

„Janie Brewsterová si myslí, že by měl tofu jíst,“ přidal se Rey. „Také Leovi doporučuje terapie, protože nemá rád ryby a Janie tvrdí, že to má nějaké spojení s jeho strachem z hluboké vody.“ Mrkl na svého bratra. „Janie studovala psychologii v ročním kursu na vyšší odborné škole.“

„Její teprve dvacet a myslí si, že všechno ví,“ prohodil Leo.

Meredith vstala, aby všem dolila kávu. Měla pocit, že Janie zajímá Lea více, než si chtěl přiznat.

„Je potřeba nakoupit nějaké potraviny,“ řekla, když servírovala desert. „Paní Lewisová mi napsala seznam.“

„Vezměte si auto a zajeďte si do města,“ navrhl jí Leo bezstarostně.

Prsty pravé ruky si pohrávala s vidličkou. „Několik měsíců jsem neřídila.“

„Vy snad neumíte řídit auto?“ zvolal šokované Rey.

„Jezdím autobusem,“ špitla, aniž by mu pohlédla do očí.

„Proč?“ nedal se odbýt Rey.

Připomněla si ten osudný den, kdy bývala mohla řídit. Vzpomínky byly otřesné…

„Meredith, zavezu vás do města,“ řekl Leo, když z jejího chování vycítil, že musela prožít traumatizující zážitek.

„Tak to ať tě ani nenapadne,“ namítl rozhořčeně Rey. „Jsi na tom po zdravotní stránce hůře než ona.“

Pocítila úlevu a neubránila se úsměvu. „Zajedete nakoupit místo mě?“ otázala se ho s upřeným pohledem.

Při pohledu do jejích uhrančivých očí pocítil hluboko v nitru mrazivé chvění. Nepohnul se a jeho oči se vpíjely do jejích.

Leo, který si všiml, že jeho bratr nespouští z Meredith oči, si odkašlal a Rey rychle strčil vidličku s ovocem do pootevřených úst.

„Přineste mi ten seznam a já pojedu nakoupit,“ nabídl se Rey, když polkl sousto. „Jsem jediný, kdo se může procházet po městě, aniž by přitahoval zvídavé pohledy kolemjdoucích!“

Leo si namazal další sušenku. „Jestli toužíš po pozornosti kolemjdoucích, tak se projdi po pěší zóně bez kalhot.“

„Neřekl jsem, že toužím po pozornosti,“ zabrblal Rey vztekle.

Leo sklouzl pohledem k Meredith a usmál se. „Bez kalhot vypadá strašně,“ prohodil. „Má nej-chlupatější nohy v celém okolí.“

„Ty tvoje nejsou o moc lepší,“ vrátil mu to Rey.

„Máte štěstí, že nežijete ve Skotsku,“ prohodila Meredith.

Leo vyprskl smíchy, když si představil svého bratra ve skotském kiltu. Reyovi zacukaly koutky úzkých úst, ale jinak neměl náladu na žertování. Hlavou se mu honily vzpomínky na to, jak viděl Meredith plakat v objetí paní Lewisové. Byla tak tajemná. Bylo jí dvacet tři, skoro dvacet čtyři. Většina žen v tomhle věku má vážný vztah a mnohé jsou dokonce už vdané.

Srdce mu poskočilo. Byla snad vdaná a tajila to? Nenápadně se podíval na její prsteníček. Ale snubní prsten neměla a ani to nevypadalo, že by ho někdy nosila.

Potom ji přejel pohledem. Měla pěkně tvarovanou postavu a neoslňovala úsměvem tak afektovaně jako Janie Brewsterová, když byl Leo v její blízkosti. Meredith byla na svůj věk až příliš zralá a vážná. Co když před nimi skrývá něco špinavého ze své minulosti? Slitovali se nad ní, ale neudělali chybu? Co když byla ve spojení s muži, kteří přepadli Lea? Co když právě ona všechno naplánovala až do úplného konce?

Rey jí stále nedůvěřoval. Bude mít oči pořád otevřené, i když při pohledu na ni se mu nebezpečně zvyšoval krevní tlak.

Dny na ranči ubíhaly a bolestivé modřiny pomalu mizely Meredith z tváře.

Jedno slunečné odpoledne seděla na kamenné lavici u jezírka a pozorovala zlaté rybky, prohánějící se v tmavé vodě. Představovala si, jaké by to bylo sedět tady v létě pod rozpáleným sluncem, obklopená rozkvetlými růžemi.

Uvědomovala si, jak moc jí chybí domov. Litovala, že všechny věci bezmyšlenkovitě prodala. Některé si měla ponechat. Třeba Mikeovu baseballovou čapku. Tu, kterou nosil ve volném čase. Stýskalo se jí po matčině sbírce malých hedvábných čínských krabiček. Všechno vyhodila. Tenkrát se jí to zdál nejrozumnější způsob, jak přerušit veškerá pouta s minulostí.

Z rozjímání ji vyrušil hluk přijíždějící dodávky. Rey a Leo se vraceli z Denveru, kde strávili dva dny a navštívili tam zemědělskou výstavu.

Když vystoupili z vozu a vyndali zavazadla, zamávali jí.

Meredith vstala a vydala se k nim.

„Nemáte chuť na kávu a třešňový koláč?“ přivítala je s úsměvem.

„Mňam, už se těším,“ zvolal nadšeně Leo.

Rey přejížděl očima Meredith. „Modřiny se vám už ztrácejí,“ poznamenal. „A máte zdravější barvu ve tváři.“

„Často chodím ven,“ přiznala se. „Baví mě pozorovat rybky v jezírku.“

„Možná bychom měli pořídit velké akvárium do domu,“ pronesl Rey a nevšiml si tázavého pohledu svého bratra.

„Existují studie o tom, že pozorování rybek uklidňuje a zmírňuje stres,“ poučila je Meredith.

„Tak to bychom měli vyzkoušet,“ zachichotal se Leo. „Zejména v období, kdy tržní ceny dobytka klesají a ceny krmiva rostou.“

„Bolí vás bok?“ zeptal se zamračeně Rey.

Rozpačitě se zasmála. „Ach, ano. Jak jste na to přišel?“

„Všiml jsem si, že na pravou nohu trochu napadáte.“

Rozpačitě si pohladila bok. „Když mě otec uhodil, spadla jsem na tvrdou podlahu,“ řekla.

„Ve vaší koupelně je vana s masážními tryskami,“ připomněl jí Rey. „Koupele vám pomůžou zmírnit bolest.“

„Už jsem to vyzkoušela,“ usmála se. „Taková koupel je pro mě opravdu přepych. Doma máme jenom sprchu.“

Rey se na ni dlouze podíval. „Jestli chcete, pokusím se zjistit něco o vašem otci.“

Tvář se jí rozjasnila. „To by bylo báječné.“

Neubránil se úsměvu. Potěšilo ho, když viděl, jak jí v očích zasvítily jiskry. Byla přitažlivá a nechápal, jak je možné, že tak šikovná a hodná dívka je dosud svobodná.

Aniž by si to Meredith uvědomovala, nespouštěla z něj oči. Líbila se jí jeho vznešená chůze, ale nejvíce ji zaujaly jeho uhrančivé tmavě hnědé oči s černými okraji kolem panenek. Byl drsný, ale zároveň smyslný. Když pohledem ulpěla na jeho úzkých rtech, proběhlo jí hlavou, jaké by bylo políbit ho.

Její myšlenky ji vyděsily, odvrátila oči a omluvila se, že musí udělat kávu.

Leo nevěřícně zíral na svého bratra. „Zdá se mi, žes na ni udělal dojem,“ zamumlal, když Meredith vešla do kuchyně.

„Nech toho,“ okřikl ho podrážděně Rey a zamířil do svého pokoje. Položil kufr na podlahu, svlékl si tmavý oblek a košili a oblékl si seprané džíny a flanelovou, pracovní košili s dlouhým rukávem.

Když oba bratři vešli do kuchyně, vonící káva a třešňový koláč už byly připravené na stole.

„Vy si s námi kávu nedáte?“ zeptal se Rey, když viděl, že odchází.

„Musím dát ještě prádlo do sušičky,“ omluvila se. „Když budete něco potřebovat, křikněte na mě,“ řekla a bleskově vyšla ze dveří.

Rey se zachmuřil. Proč s nimi nechtěla posedět u kávy?

„Znervózňuješ ji,“ odpověděl Leo na jeho nevyřčenou otázku. „Vycítila, že jí nedůvěřuješ.“

Rey uždiboval kousek koláče. „Vůbec ji neznám,“ namítl a podíval se na bratra. „Vyžadujeme od našich nových zaměstnanců reference a ověřujeme si jejich minulost,“ dodal přísně. „Nemyslím si, že bychom u ní měli udělat výjimku, i když je u nás jenom na přechodnou dobu.“

„Takže chceš o ní vědět víc, než víš teď,“ zasmál se Leo.

„Možná ano,“ přiznal se Rey. „Ale mohla by nám uškodit, pokud není ženou, za kterou se vydává. Vždyť tě mohli zabít,“ zašeptal. „Jestli je ve spojení s těmi chlapy co tě přepadli…“

Leo se zašklebil.

„Nelíbí se mi, když se narušuje soukromí cizích lidí,“ protestoval. „Ale máš pravdu. Bylo by příliš riskantní, kdybychom ji neprověřili.“

„Hned zítra ráno zajdu do detektivní agentury,“ řekl Rey a lokl si kávy.

Kdyby Meredith zjistila, co mají v úmyslu, rozzlobila by se a určitě by od nich okamžitě odešla. Nemohli si ale dovolit riskovat. Leo se rozhodl, že pokud se ukáže, že má Meredith pro svá tajemství závažné důvody, neprozradí je Reyovi.

Soukromému detektivovi trvalo několik dní, než vypátral všechny potřebné informace.

Když jim byla zpráva doručena, Rey se právě účastnil jednodenního školení o novém počítačovém programu, který si nechali nainstalovat minulý týden. Leo převzal obálku od poslíčka a odnesl ji do kanceláře. Dříve než ji začal číst, zavřel za sebou dveře.

Když dočítal poslední řádky, prudce vydechl. Konečně se dozvěděl pravý důvod, kvůli kterému její otec propadl alkoholu. Nedivil se jí, že nechtěla mluvit o své minulosti. Dokud to nebude nevyhnutelné, Reyovi se o té zprávě nezmíní. Jeho bratr rád činil příliš unáhlené závěry.

Vložil zprávu zpět do obálky a tvář mu posmutněla. V té zprávě bylo jedno známé jméno. Mike býval policistou v Houstonu. Byl také kamarádem Coltera Bankse, texaského rangera a bratrance Hartových, který pracoval v Houstonu. Svět je opravdu malý.

Vzal obálku a uložil ji pod jiné písmeno do registrační skříně, kde měli údaje o zaměstnancích. Kdyby se Rey vyptával, jak probíhá pátrání, zalže mu, že soukromý detektiv na tom průběžně pracuje, ale má naléhavější případy.

Když se Rey tu noc vrátil ze školení, byla Meredith v domě sama. Leo odešel na večeři k Brewsterovým. Nejspíše ho pozval otec Janie, aby si promluvili o chovném býkovi, kterého jim Brewsterovi chtěli prodat.

Právě zapnula myčku na nádobí a chystala se v kuchyni zhasnout, když slyšela vcházet Reye.

Zastavil se ve dveřích. Měl na sobě světle šedý oblek, který zdůrazňoval svalnaté linie jeho vysokého těla a v ruce držel klobouk. Meredith si vedle něj v džínách, červeném tričku a bez bot připadala jako otrhanec. Vlasy měla neupravené a tvář nenalíčenou. Nenapadlo ji, že by některého z bratrů ještě ten večer viděla.

Reyovy tmavé oči sklouzly k jejím útlým chodidlům a ve tváři se mu objevilo nepatrné pousmání. „Nerada nosíte boty, že?“

Ušklíbla se.

„Hmmm,“ zamumlala. „A není to zdravé, protože klenba chodidla nemá podporu,“ dodala a bloudila očima po jeho postavě. „Dáte si kávu a něco k jídlu?“

„Ano, rád,“ řekl. „V letadle jsem snědl jenom pár arašídů,“ prohodil znechuceně.

„Udělám vám pořádný šunkový sendvič.“

„Díky,“ poděkoval, odsunul židli od stolu a ob-kročmo se na ni posadil. Odhodil klobouk na vedlejší židli a rukou si pročísl vlasy. „Udělejte mi nejprve kávu, Meredith. Musím ještě na zítra připravit podklady pro našeho účetního a bez šálku kávy bych asi usnul.“

„Nepočká to?“ zeptala se. „Vypadáte unaveně. Měl byste jít raději spát.“

Jejich pohledy se setkaly. „Nepotřebuju vaši mateřskou péči,“ namítl nerudně.

Meredith se začervenala a obrátila se zpět ke kuchyňské lince. Beze slov, chvějícíma se rukama nasypala kávu do kávovaru.

Rey si v duchu tiše nadával za to, že ji tak hrubě okřikl. Nabídla se, že mu připraví jídlo a on se zachoval jako hrubián.

Vstal ze židle a postavil se za ni. Rukama ji objal kolem pasu a otočil si ji k sobě. „Omlouvám se,“ řekl hlubokým hlasem.

Na rukou ucítil dotek jejích studených prstů. Zadržela dech a tělem jí projela vlna horka. Přitáhl si ji k sobě a impulzivně sklonil hlavu. Rty se dotkl jemné kůže na jejím krku.

PÁTÁ KAPITOLA

Meredith se podlomila kolena a zatočila se jí hlava. Jenom doufala, že tím opojným vzrušením neklesne na zem k jeho nohám.

Chvěla se touhou a prsty zajela do jeho hustých vlasů. Pocit, který zažívala, když jeho hedvábné vlasy klouzaly mezi jejími prsty jí připadal naprosto úžasný.

Jeho ústa pomalu přejížděla výše až k bradě a jejich dotek ji rozechvíval. Zuby ji jemně kousl do brady a potom ochutnal jazykem její spodní ret. Mezitím ji jeho silné ruce hladily po zádech.

Byl zkušenější než ona a věděl, že ji přitahuje, ale Meredith nevěděla, jak na jeho svádění reagovat.

Vzal její ruce a položil je na knoflíčky své košile, aby mu je rozepnula. Když zaváhala, Rey si je rozepnul sám a její dlaně vklouzly dovnitř na jeho pevné a teplé svaly. Meredith strnula, ale vycítil, že po něm touží stejně jako on po ní.

„Ochutnejte moje ústa, stejně jako to dělám já, a nesnažte se bojovat proti svým pocitům,“ vyzval ji a jazykem jí pootevřel pevně sevřená ústa.

Jako by ta slova slyšela z mlhy. Zavřela oči a nevnímala co jí povídá, ale její tělo ho poslouchalo.

Jenom matně si uvědomovala, co s ní Rey provádí, protože jeho dráždivé polibky ji zahnaly mimo realitu.

Cítila, jak jeho ruce sklouzly k jejímu zadečku, dlaněmi ho pevně sevřel a přitáhl si ji na své boky. Když se spodní částí bříška dotkla jeho pulzujícího mužství, zastyděla se a zalapala po dechu.

Na chvíli zaváhala a potom zvědavě otevřela oči. Ústa měla oteklá a měkká. Fascinovaně mu pohlédla do očí. Cítila se naprosto bezmocná v jeho objetí.

Její nevinnost v něm probouzela ochranitelské pudy. Nevzpomínal si, že by někdy líbal tak nevinnou dívku. Její nezkušenost mu vůbec nebyla na obtíž, právě naopak. Labužnicky si ji vychutnával.

Vzal její hlavu do dlaní a jejich rty se znovu spojily. Meredith si nejdříve vychutnávala slanou chuť jeho rtů a pak k jeho překvapení postupně váhavě zkoušela své polibky prohlubovat. Jeho ústa byla něžná a vstřícná.

Sténala a rukama ho hladila po tmavém ochlupení, které hustě pokrývalo jeho širokou hruď.

Zvedl hlavu a pátravě se zadíval na její přivřené oči. Doufal, že Meredith nevycítila jeho pochybnosti.

Ještě bylo příliš brzo na to, aby jí důvěřoval. Vždyť ji pořádně neznal. Vypadala sice jako neviňátko, ale stále měl před očima ten nevkusný kostým, který měla tu noc na sobě a v hlavě mu zněly nadávky, kterými ji častoval její otec.

I když jí nedůvěřoval, v její blízkosti ovládal své tělo s vypětím všech sil a nechtěl ji nechat jít.

„Proč jste přestal?“ podivila se zklamaně.

Pozvedl obočí a tvář mu zvážněla. „Proč jste mě nechala?“ odsekl.

Jeho chování ji rozladilo. S veškerým úsilím se od něho odtáhla a on se jí v tom nesnažil zabránit. Zatímco si zapínal knoflíčky, po očku ji sledoval, jak se snaží znovu získat ztracený klid a vyrovnanost.

„Káva už bude. hotová,“ pravil důrazně, když se Meredith nepohnula z místa.

Otočila se a nalila kávu do připravených šálků.

Rey si lokl kávy a Meredith mu ještě udělala dva silné šunkové sendviče. Zdálo se, že polibek, který ji tak vyvedl z rovnováhy, s ním ani nehnul. Připomněla si jeho vzrušené mužství, ale mužům se to někdy nechtěně stávalo. Nemělo to žádnou souvislost s jeho city k ní.

A to bylo na tom to nejhorší. Cítila v zádech jeho upřený pohled. Netušila, proč ji začal líbat, ale rád ji určitě neměl. Musí zůstat i nadále ostražitá. Instinktivně vycítila, že Rey Hart by byl na ženu, která by ho milovala, jako pes.

Při přípravě sendvičů se zklidnila a s chladným úsměvem je naservírovala na stůl.

„Musím ještě poklidit v obývacím pokoji…“ začala.

Když procházela kolem něj, chytil ji za ruku. „Posaďte se, Meredith,“ vyzval ji tiše.

Posadila se a Rey si ji významným pohledem změřil.

„Hovořil jsem se Simonem,“ řekl. „Vašeho otce propustili z vězení a převezli ho do protialkoholní léčebny. Má dobrou šanci, že se vyléčí, protože nepije příliš dlouhou dobu.“

S úlevou na něj pohlédla a nedočkavě očekávala další zprávy o otci.

„Ošetřující lékař nemá dovoleno sdělovat podrobnosti cizí osobě, ale naznačil Simonovi, že důvodem otcova pití je skutečnost, že se nedokázal vyrovnat s rodinnou tragédií. A velmi lituje toho, že vám ublížil.“ Zamračil se. „Vůbec na nic si nepamatuje, Meredith.“

Sklonila oči k šálku s kávou, chvějící se rukou ho zvedla a napila se horké kávy, až si málem spálila ústa. „V případě alkoholové nebo drogové závislosti se to běžně stává,“ zamumlala nepřítomně.

Upřeně na ni hleděl přes okraj svého šálku. „Návštěvy nejsou povoleny. Váš otec si nejvíce ze všeho přeje, abyste věděla, že je mu zoufale líto toho, co provedl.“

Pevně sevřela rty. Věděla, že její otec není zlý člověk. Dokud se nedal na pití, byl to jeden z nejhod-nějších mužů, které znala.

„Není zlý,“ opáčila tiše. „Ačkoliv vím, že to tak určitě vypadá.“

„Představte si, že i moji bratři byli párkrát v alkoholovém opojení.“ Pousmál se. „Leo dokonce drží rekord za škody způsobené v opilosti v baru Shea’s. Často se mu to nestává, ale když se utrhne ze řetězu, nezůstane to bez následků.“

„To bych do něj neřekla,“ poznamenala překvapeně.

„Když nás někdo vyprovokuje, těžko se ovládneme,“ přiznal se.

„Vy se opíjíte a demolujete zařízení barů?“ otázala se váhavě.

„Snad si nemyslíte, že piju pravidelně?“ řekl. „Velmi výjimečně si dám sklenku vína, nic silnějšího. Nemám rád alkohol.“

„Já také ne,“ přitakala.

Pohodlně se na židli opřel, natáhl si nohy a se zalíbením spočinul na její postavě. Jeho vlasy byly trochu neupravené v místech, kde se ho dotýkaly její ruce, když ji líbal a spodní ret měl ještě oteklý z tlaku jejích úst. Meredith napadlo, že musí vypadat podobně a nevědomky zvedla ruku k vlasům.

„Rozpusťte si je,“ ozval se jeho mužný hlas.

„Pro… prosím?“

„Rozpusťte si vlasy,“ vyzval ji chraplavým vlasem. „Rád bych viděl, jak vám splývají na ramena.“

Když se jí konečně podařilo zklidnit divoce bušící srdce, jeho smyslný hlas a upřený pohled způsobil, že jí srdce opět tlouklo až v krku.

„To snad nemyslíte vážně! Vždyť pro vás pracuji,“ protestovala rozechvělým hlasem.

V ten okamžik vstal Rey ze židle a přešel k ní. Postavil se před ni, vyndal sponky a její blond vlasy se rozprostřely v měkkých vlnách po zádech.

„Nerada je nosím rozpuštěné. Vadí mi, když pracuji a vlasy mi padají do tváře,“ prohodila rozpačitě.

„Líbí se mi ženy s dlouhými vlasy.“ Zapletl své prsty do jejích vlasů a vyhledal její oči. „Chodil jsem s dívkami, které byly mladší než vy, ale pokud šlo o sex, byly dokonce zkušenější než já. Překvapuje mě vaše nezkušenost, Meredith.“

Cítila na uchu jeho dech a z příjemných pocitů, které to v ní vyvolávalo, se jí podlamovala kolena a plíce zoufale volaly po vzduchu. Ruce měla zlehka opřené o jeho mohutnou hruď.

„Prosím?“

Jeho ruce fascinovaně objevovaly délku jejích vlasů. „Jste přitažlivá, Meredith. Určitě jste měla známosti.“

„Ano,“ řekla v rozpacích. „Ale ve vztazích s muži jsem poněkud staromódní.“

„V dnešní době a ve vašem věku je to žalostná výmluva,“ pravil cynickým tónem.

„Proč bych se vymlouvala? Jsem dospělá žena, nejsem promiskuitní a můžu si dělat, co uznám za vhodné,“ namítla.

Rey nevěřícně zamrkal očima.

„Divil byste se, kolik mých spolužaček nemělo přítele.“

„Předpokládám, že na střední škole,“ prohodil a stále ji hladil po vlasech.

Málem vyhrkla, že na vysoké škole, ale na poslední chvíli se zarazila. Přece ho nepřipraví o jeho falešnou iluzi, že je domácí puťka. „Ano, samozřejmě že tam.“

V jeho pohledu bylo něco víc než pouhá zvědavost. „Pracuji pro vás,“ opakovala, aby získala čas, když se k ní nebezpečně přiblížil. „No a?“

„Není rozumné spojovat práci…“

„… s potěšením?“ nenechal ji domluvit a rukama ji objal kolem pasu. „Strašně dlouho jsem nepotkal ženu, po které bych tak zatoužil,“ zašeptal a sklonil se k jejím ústům. „Zkušené ženy mě nudí. Vy,“ lehce ji kousl do rtů, „jste pro mě výzva.“

„Nechte toho,“ špitla a snažila se vymanit z jeho pevného sevření.

„Neláká vás poznat neznámé?“ dobíral si ji a nespouštěl oči z jejích.

„Nemám zájem o vaše flirtování,“ odsekla.

Po chvilce zaváhání odtáhl ruce a posadil se na židli.

„Dobře, Meredith. Sednu si, s ním sendviče a budu předstírat, že mě nepřitahujete.“

„Rozumný nápad,“ schválila jeho návrh. Natáhla se ke stolu pro poloprázdný šálek s kávou a položila ho do dřezu. Potom se omluvila a odešla do obývacího pokoje, kde naklepala polštáře na sedačce a položila časopisy a knihy, které tam Leo pohodil, na své místo. Byla ráda, že měla důvod odejít a nemusela sedět s Reyem u kuchyňského stolu.

Když se o čtvrt hodiny později znovu vracela do kuchyně, potkala Reye ve dveřích.

„Nebojte, jste v bezpečí,“ zabrblal. „Jdu se převléct a budu v pracovně. Nevíte náhodou, kde je Leo?“

„Odešel na večeři k Brewsterovým,“ odpověděla. „Řekl, že se vrátí brzo.“

„Tak to znamená, že přijde pozdě,“ zauvažoval nahlas Rey. „Janie Brewsterová si vždycky najde nějakou výmluvu, jen aby ho tam zdržela. Janie je ctižádostivá mladá dáma, odhodlaná získat Leovu přízeň. Ale má smůlu, protože Leo se s ní nechce zaplést.“

„To je mi nějaké povědomé,“ zamumlala.

„Tohle jsem nikdy neřekl,“ vyštěkl. „Řekl jsem, že se nechci ženit, a to je rozdíl.“

„Nedívejte se na mě,“ řekla bezstarostně. „Já nemám na vztahy s muži čas.“

„Dokážu si představit, jak je práce hospodyně náročná,“ prohodil ironicky.

Začervenala se. Vždyť vůbec netušil, jak probíhá její pracovní den a nejraději by mu pověděla pravdu. Ale jeho arogantní a povýšené chování ji odradilo. Stejně to brzo sám zjistí.

Dala si ruce v bok a chladným pohledem si ho přeměřila.

„A co je špatného na tom pracovat jako hospodyně? Co byste s bratrem dělali, kdybyste nemohli zaměstnat ženu, která by vám uklízela, prala, vařila a pekla? Nejspíš byste se museli oženit, nebo se naučit vařit.“

Nasupeně se na ni podíval. „Kdybych chtěl, tak bych si taky uměl uvařit.“ Odmlčel se. „ Mimochodem, ty sendviče byly vynikající,“ dodal k jejímu úžasu.

„Dala jsem tam jenom šunku a domácí jogurtový dresing,“ vysvětlovala zajíkavě.

„Dokážete dělat divy,“ poznamenal jemně. „Líbí se mi způsob, jakým experimentujete s jídlem a jak pokaždé ozdobíte talíře.“

Nečekala by, že si takové maličkosti vůbec všimne. „Naučila jsem se to v kursu,“ řekla bez rozmýšlení.

„Pokud už nebudete jíst, poklidím kuchyň.“

„Nezůstávejte vzhůru dlouho do noci,“ řekl. „Potřebujete se pořádně vyspat, když tak časně vstáváte, abyste nám upekla sušenky na snídani!“

„Dobrou noc,“ rozloučila se s ním a prošla kolem něj do kuchyně.

Několik dlouhých vteřin na ni hleděl spalujícím pohledem a v mysli měl zmatek. Nebylo rozumné líbat ji. Musí si dát pozor, aby se to už znovu nestalo. Nepotřeboval si nějakým flirtem zbytečně komplikovat život.

Od toho večera se vztah mezi Meredith a Reyem radikálně změnil. Vnímali jeden druhého, a když byli spolu v pokoji, cítila mrazení v zádech. Aniž by si toho byla vědoma, sledovala Reye uhranutým pohledem, a když ji náhodou přistihl a pobaveně se zasmál, tváře jí ozdobil tmavý ruměnec.

Leovi neuniklo elektrizující napětí, které mezi nimi panovalo a znepokojovalo ho, že Rey svým chováním Meredith provokuje.

„Tím, že s Meredith flirtuješ a snažíš se ji svést, ji uvádíš v hrozný omyl,“ obvinil Leo svého bratra, když se jednou večer sešli v pracovně.

Rey se na něj zamračeně podíval. „Copak je to zločin trochu si zaflirtovat?“

„V tvém případě ano,“ řekl Leo důrazně. „Tobě jde o vztah na jednu noc, ale Meredith je jiná, jestli ti to ještě nedošlo.“

Rey mlčky pokrčil rameny.

„Ta příhoda s otcem jihodně zasáhla. Modřiny sice za pár týdnů zmizí, ale jizvy na duši přetrvávají dlouho. Varuju tě, nezahrávej si s ní!“ zvýšil Leo hlas.

„Nejsi najednou nějaký ctnostný?“ vyštěkl na něj vztekle Rey. „Nezapomínej, že už pěkně dlouho vodíš za nos Janii Brewsterovou, a oba moc dobře víme, že o ni nemáš vážný zájem. Jediné, o co ti jde, je dostat za slušnou cenu toho zatraceného chovného býka, kterého nabízejí k prodeji! Zajímalo by mě, jestli o tom Janie ví,“ dodal zlomyslně.

V Leových očích se zablýsklo. „Janie je ještě dítě,“ řekl zuřivě. „Rád ji škádlím a nemám v úmyslu ji svádět. A ten jejich býk je mi ukradený!“

„Není dítě,“ opáčil vážně Rey. „Nepředstírej, že nevíš, jak je do tebe bláznivě zamilovaná.“

Leo byl vzteky bez sebe. „Není do mě zamilovaná! Možná se jí jenom líbím, nic víc.“

„Copak nevidíš, jak z tebe nespouští oči?“

Leo si odkašlal. „Hovořili jsme snad o Meredith, ne?“ připomněl důrazně.

Reyovy oči se zúžily do úzkých štěrbinek. „Meredith je dospělá žena.“

„Ale pracuje pro nás,“ nedal se odbýt Leo. „Nebudu se dívat, jak se bavíš na její účet.“

„Snad nežárlíš?“

Zavládlo mezi nimi napjaté ticho. „Budeme zase soupeřit o přízeň ženy?“ otázal se po chvíli Leo.

Reyova tvář zvážněla. „Nikdy bych o Carlii nepochyboval, kdybys ji přede mnou nepožádal u ruku. Myslíš, že na to můžu zapomenout?“

„Doufám, že mi brzo odpustíš,“ řekl Leo.

Rey se od něj odvrátil a tiše zaklel. Leo měl pravdu. Díky jemu včas zjistil, jaká žena Carlie opravdu je. Jenomže vzpomínky byly stále příliš čerstvé.

„Nech Meredith na pokoji,“ varoval ho Leo. „Už takhle měla v životě dost problémů. Na ranč si přijela odpočinout a nedovolím, aby odsud odjela se zlomeným srdcem.“

Rey na něj pohlédl přes rameno. „Dobře, nebudu si s ní pohrávat, když ale ona sama nezapomene, proč sem přijela,“ řekl. „Nemůžu za to, že pokaždé, když jsem v její blízkosti a otočím se k ní zády, hltá mě očima, jako kdyby mě chtěla celého spolknout. Jsem jenom člověk!“ dodal cynicky.

„Nemluv tak nahlas,“ upozornil ho Leo.

„Proč? Myslíš si, že stojí za dveřmi a poslouchá?“ prohodil Rey sarkasticky. „I slepý by poznal, že mě chce.“

„Ale to ti nedává právo, abys jejích citů zneužíval. Meredith je jiná než tvé bývalé přítelkyně.“

„Ano, máš pravdu. Je domácí typ a nemá žádné ambice. Kromě toho je neuvěřitelně nezkušená. Nikdy by mě nenapadlo, že líbat ženu může být tak příšerně nudné,“ dodal Rey chladně a snažil se skrýt své emoce, aby Leo nepoznal, jak moc ho jejich hospodyně přitahuje. „Je tak dětinská a naivní až se mi z toho zvedá žaludek.“

Za zavřenými dveřmi stála jako socha Meredith se šálkem kávy, kterou nesla Reyovi a ruce se jí chvěly. Právě vyslechla krutou pravdu, kterou se neměla dozvědět. Statečně bojovala se slzami, které ji tlačily v očích, otočila se a co nejrychleji kráčela chodbou zpět do kuchyně.

Tam si otřela slzy papírovým ubrouskem. Rey měl pravdu. Když byla v jeho blízkosti, nespouštěla z něj oči. Líbil se jí. Byl vysoký, přitažlivý a smyslný. A možná byla do něj trochu zamilovaná. Ale jak si mohl dovolit pronést o ní tak hrozné věci?

Na jednu stranu byla ráda, že znala pravdu, i když to ranilo její hrdost. Byla tak hloupá a naivní, že se zbláznila do prvního muže, který s ní začal po dlouhé době flirtovat. Rey si rád pohrával se ženami a upřednostňoval vztahy na jednu noc. Vybavila si ty vášnivé polibky, při kterých cítila závrať, ale pro něj znamenaly jenom hru. A ona brala jeho dvoření vážně!

Od zítřka se začne chovat jako profesionální hospodyně. Už nebude Reye svými nenasytnými pohledy obtěžovat. Bude zdvořilá a slušná a bude si Reye držet od těla.

Ta nemilosrdná pravda ji ušetřila strašného ponížení. Ona sama lidem tvrdila, že je vždy lepší povědět druhým pravdu, ať je jakkoliv nepříjemná. Bylo na čase, aby si vzala vlastní slova k srdci.

Když následující ráno přišli Rey a Leo na snídani, položila slaninu, vajíčka a sušenky na stůl s odměřeným, profesionálním úsměvem.

Rey na ni nevrhl ten svůj arogantní pohled, jak měl ve zvyku. Vlastně k ní vůbec hlavu nezvedl. Leo hovořil o práci, která je ten den čekala. Museli převézt nemocné krávy ze vzdálených míst na pastviny v těsném sousedství ranče, aby je prohlédl veterinář. Potom budou nahánět i ostatní dobytek na pastviny v okolí ranče, aby přes zimu nemuseli rozvážet krmení tak daleko.

„Používáte ke krmení seno z těch velkých kulatých balíků?“ vyptávala se Meredith.

„Ano,“ přitakal Leo. „Usušenou trávu balíkujeme tradičním způsobem a balíky sena skladujeme ve stodole, kde nezvlhne a neztrácí výživné látky.“

„A krmíte jenom senem?“

Leo se zasmál a namazal si další sušenku jahodovou marmeládou. „Kdepak, to by zvířatům nestačilo. Jeden náš zaměstnanec míchá speciální krmivo bez živočišných proteinů, umělých hormonů a pesticidů,“ vysvětloval. „Hovězí maso dodáváme na trh pod originální obchodní značkou Har-tův ranč s certifikátem, že se jedná o biopotraviny. Podařilo se nám proniknout do významného řetězce supermarketů a také máme inzertní stránku na internetu.“

„To je úžasné,“ pronesla Meredith.

Rey jenom mlčky naslouchal, a když dojedl sušenku, nalil si další šálek kávy z konvice na stole.

„Teď jsem si vzpomněl, na co jsem se vás chtěl ještě zeptat,“ zvolal náhle Leo s pohledem upřeným na Meredith. „Paní Lewisová mi řekla, že od doby, kdy jste přijela na ranč jsou zásoby oleje ve špižírně nedotčené. Tak… z čeho pečete sušenky?“

Ostražitě na něj pohlédla. „Z olivového oleje,“ vypravila ze sebe váhavě.

„Olivový olej?!“ Rey zalapal po dechu a s hrůzou v očích zíral na sušenky.

„Slyšeli jste někdy, jak je olivový olej zdravý?“ vyhrkla, když viděla jejich vyděšené tváře. „Lidé, kteří používají při vaření olivový olej skoro vůbec netrpí cévními nemocemi a nemají vysoký krevní tlak. Olivový olej obsahuje látky, které lidskému tělu prospívají a snižují hladinu škodlivého cholesterolu v krvi,“ poučila je Meredith.

Bratři se na sebe podívali a Meredith zpozorovala v jejich očích záblesk pobavení.

„Chutnají stejně jako sušenky, které nám pekla paní Lewisová,“ přiznal Leo.

„Řekl bych, že jsou chutnější,“ přidal se Rey.

„Už nejsme nejmladší a přece nechceme, aby se nám ucpaly cévy a dostali jsme infarkt,“ dodal Leo.

„Nebo aby nám byl voperován by-pass,“ zaúpěl při té představě Rey.

„Ten olivový olej není nakonec tak špatný,“ řekl s úsměvem ve tváři Leo a pohledem sklouzl k Meredith.

Opětovala mu úsměv. „Díkybohu. Už jsem se bála, že mě pošlete domů,“ špitla.

„Ale másla se nevzdám,“ řekl Rey přísným tónem a zapíchl špičku nože do kostky, položené na talířku vedle košíku se sušenkami. „Neznám nic lahodnějšího než čerstvou sušenku namazanou pořádnou vrstvou másla.“

Meredith se neodvažovala na něj pohlédnout. Nemohla mu sdělit, že to není máslo, ale nízkotučný margarín, který snižuje cholesterol. Naštěstí chuť margarínu byla podobná máslu. V koutcích úst jí zacukalo a nalila si další šálek kávy.

Když Leo a Rey naháněli býky na pastvinu poblíž ranče, jeden starý býk nečekaně sklonil hlavu a zákeřně nabral rohem Lea do ramene.

Leo zařval bolestí a rozzlobeně zvíře nakopl, ale býk si ho nevšímal a odklusal na pastvu, aniž by se po své oběti ohlédl.

„Ukaž mi tu ránu!“ přiběhl Rey k bratrovi a ostatní muži pokračovali v nahánění býků.

„Bude to potřebovat sešít,“ procedil Leo skrz zuby. „Zavez mě domů. Převléknu se a pojedeme k Lou Coltrainové.“

„Zatracený býk,“ zabrblal Rey, když nastoupili do nákladního auta a rozjeli se k domu.

Zaparkovali u zadního dvoru, kde Meredith právě zametala schody. Pohledem sklouzla na krvavé skvrny na Leově košili.

„Pojďte ke mně, podívám se na to,“ vyzvala ho.

Leo v rozpacích dovolil, aby mu stáhla košili z ramene a navlhčeným kouskem látky omyla zaschlou krev.

Potom důkladně prohlédla ránu. „Hned teď jeďte k lékaři. Musí se to sešít. Tady pevně držte okraje rány proti sobě dokud nepojedete do města.“

„Převléknu si ještě košili,“ namítl.

„Tím se nezdržujte. Kdo je váš lékař?“ zeptala se.

„Doktorka Lou Coltrainová,“ řekl.

„Zavolám jí, že jste na cestě.“

Rey si ji tázavě prohlížel, a potom dostrkal Lea do auta.

Když přijeli k lékařce, ve dveřích je přivítala zdravotní sestra Betty a zavedla je do ordinace.

Lou prohlédla zranění. „Pár stehů to spraví a také vám dám injekci proti tetanu,“ sdělila Leovi.

Když viděla, že Leova tvář pobledla, pohladila ho po druhém rameni. „Nemějte strach. Rameno vám znecitlivím a nebude vás to bolet.“

Leo zasténal a mrkl na bratra.

„Nesnáším injekce.“

Rey bezmocně pokrčil rameny. „Tetanus by byl mnohem horší,“ konstatoval. „A paní doktorka dává hodným pacientům ovocnou žvýkačku,“ dodal škádlivě a Leo se na něj výhružně zašklebil.

Po ošetření odvezl Rey svého bratra domů, kde mu Meredith uvařila šálek silné kávy a ukrojila mu kousek čerstvého třešňového koláče. Potom se ujistila, že se mu pohodlně sedí a pod záda mu dala malý polštářek, aby seděl vzpřímeně a neopíral se o zraněné rameno.

Rey nevěřícně hleděl, jaké péče se Leovi dostalo. „Asi se také nechám nabrat na rohy,“ poznamenal ironicky.

„To nedělejte, protože vy byste dostal šálek studené kávy,“ prohodila s vážným výrazem ve tváři.

Rey si v tu chvíli připadal jako zlobivý malý kluk, kterého postavili do kouta a nedali mu večeři. A ten pocit se mu vůbec nezamlouval.

Vrhl na ně nerudný pohled a vztekle vyšel ven ze dveří.

ŠESTÁ KAPITOLA

„Neměla jsem k němu být tak odměřená,“ pronesla Meredith zahořkle, jakmile Rey za sebou zavřel dveře. „Zdá se, že jsem ho tím vyvedla z míry.“

„Neuškodí mu, když bude vědět, že také existuje žena, která se kvůli němu nepřetrhne,“ namítl Leo.

Meredith si pohrávala s šálkem od kávy. „Myslím, že se ženám líbí.“

Vrhl na ni kradmý pohled a zakousl se do koláče. „Začal chodit s dívkami už na základní škole. Ale vážný vztah měl jenom s jednou ženou,“ dodal tiše. „Od doby, kdy se rozešli zanevřel na ženy.“

Lokla si kávy.

„Nemůžete odsoudit všechny ženy kvůli jednomu nevydařenému vztahu,“ zdůraznila.

„Ani naše matka pro nás nebyla nejlepším vzorem,“ pokračoval. „Opustila otce s pěti chlapci, aniž by pocítila výčitky svědomí. I když ostatní bratři se oženili a mají spokojená manželství.“

S úsměvem se na něj podívala. „Měla jsem bratra,“ řekla bez rozmýšlení.

„Já vím,“ odpověděl Leo a Meredith údivem pootevřela ústa. „Jmenoval se Michael Johns a pracoval u policie v Houstonu.“

„Jak… to víte?“ podivila se.

„Vzpomínáte si na Coltera Bankse?“

„Ano. Colter byl Mikeův nejlepší přítel.“

„Colter je náš bratranec,“ upřesnil Leo. „Mikea jsem znal.“

Sevřela pěsti v klíně a snažila se potlačit slzy. „Vědí o tom… ostatní?“

„Ne, neřekl jsem jim to,“ odpověděl. „Nestýkali se s Colterem tak často a Mikea neznali.“

„Co o mně ještě víte, Leo?“ otázala se tiše.

Pokrčil rameny.

„Úplně všechno.“

Prudce vydechla.

„A nemluvil jste o tom s Reyem?“

„Vím, že byste si to nepřála,“ zamumlal.

„Nechtěla jsem být tajnůstkářská. Jediný důvod je, že mě to ještě moc bolí, když o tom mluvím,“ přiznala se.

„Colter mi pověděl všechny okolnosti. Nebyla to vaše vina,“ odpověděl. „Ani vašeho otce. Začal pít, protože se cítí za tu tragédii zodpovědný?“

Přikývla hlavou.

„Po tom neštěstí jsme oba dva žili úvahami, co by se bývalo stalo, kdyby,“ přiznala se. „Vím, že se tím nic nezmění, ale nedá vám to.“

„Není dobré trápit se minulostí,“ řekl Leo.

„Nedělám to záměrně,“ opáčila.

„Důležité je, že se váš otec dostane na léčení a vám, doufám, pomůže pobyt na ranči. Změna prostředí vám jedině prospěje. Všiml jsem si, že už máte trochu veselejší výraz ve tváři,“ pronesl s úsměvem.

Opětovala mu úsměv. „Nikdy jsem nebyla na ranči a moc se mi tady líbí. Život tady není tak zběsilý jako ve městě.“

„S vaší profesí byste v Jacobsville našla uplatnění,“ zdůraznil.

Zachichotala se. „Nespěchejte na mě. Je příliš brzo uvažovat o tom, že bych opustila Houston. Jsem tady teprve týden.“ A navíc netoužila být v Reyově blízkosti, když věděla, co si o ní myslí.

„Máte pravdu. Nebudu na vás naléhat.“ Leo se protáhl a tvář se mu zkřivila bolestí. „Zatracený býk,“ zabrblal.

„Dali vám prášky na bolest?“

„Nechtěl jsem žádné. Nějaké mám doma, ale zatím se bolest dá vydržet i bez prášků.“

„Víte, že podle statistických údajů dochází k nej-většímu počtu úrazů na farmách a rančích?“ řekla.

„Kterákoliv práce může být nebezpečná,“ prohodil.

„Nezdá se vám, že váš bratr svým chováním rád provokuje? Myslím, že mě tady nechce,“ řekla a zvedla si šálek kávy k pootevřeným ústům.

„Všiml jsem si toho. Hlavně si jeho poznámky neberte příliš k srdci.“

„Snažím se. Miloval tu ženu?“ změnila téma.

Věděl, že hovoří o Carlii. Povzdechl si.

„Byl do ní šíleně zamilovaný, ale když se rozešli, jeho hrdost utrpěla více než jeho srdce.“ Na chvíli se odmlčel. „Já jsem si ji moc neoblíbil. Snažil jsem se mu ukázat, jaká ve skutečnosti je, a proto jsem se ji záměrně pokoušel svádět. Ale nebyl to nejlepší nápad. Rey mi to nikdy neodpustil. Když se snažím upoutat pozornost nějaké ženy, je tak zlomyslný, že se o ni také zajímá…“

Odmlčel se a pohlédl jejím směrem.

„Nejde o vás,“ ujistil ji, když si všiml zvlášního výrazu v jejích očích.

Přinutila se usmát. „Nezajímá se o mě,“ prohodila. „A pokud máte obavy, že bych se do něho zamilovala, tak to se nestane. Když jste spolu hovořili v pracovně, nesla jsem mu zrovna kávu. Rey mluvil dost hlasitě, takže jsem zaslechla všechno, co vám povídal. Musela bych být blázen, abych kvůli takovému muži ztratila srdce.“

„Mrzí mě to. Nechtěl jsem, abyste to slyšela,“ omlouval se.

„Jsem ráda, že znám pravdu. Alespoň nebudu brát Reyovo flirtování vážně. Kromě toho, nepřijela jsem na ranč hledat manžela.“

„Pochybuju, že by Rey představoval ideálního partnera.“ Opatrně na ni pohlédl. „Hlavně nedopusťte, aby z vás dělal hlupáka.“

Leo dojedl koláč a vypil chladnoucí kávu. „Raději se pustím zase do nějaké práce,“ poznamenal s úsměvem, vstal ze židle a zamířil ke dveřím.

Jakmile Leo odešel, vydala se Meredith sebrat čerstvá vejce. Snadná práce, napadlo ji cestou. Vejdu do kurníku, natáhnu ruku do hnízda a vyndám velká hnědá vejce, některá z nich budou možná ještě teplá.

Ale tak jednoduché to nebylo. Meredith vešla dovnitř a na chvilku se zastavila, aby si její oči přivykly na šero. Když se potom vydala směrem ke slaměným hnízdům, zahlédla cosi omotaného kolem jednoho hnízda. Mělo to šupiny a kmitající dlouhý jazyk. V šeru viděla zelené korálky, jak na ni upřeně zírají a dlouhé silné tělo bylo pevně obtočené kolem kořisti, tří hnědých vajec.

Meredith, dívka z města s prakticky žádnými zkušenostmi pokud jde o plazy, vyděšeně zaječela, odhodila košík na zem a vyřítila se jako střela ven z kurníku.

Annie Lewisová, která byla právě v prádelně, přešla k zadním dveřím, aby zjistila, co se venku děje.

„Je tam… velký, černobílý hhhhhaddddd… tam!“ křičela Meredith a celá se třásla.

„Chodí tam na vejce,“ pravila klidným hlasem Annie a otřela si ruce o zástěru. „Doneste mi klacek a já to vyřídím.“

„Nemůžete tam jít sama a snažit se tu příšeru zabít! Je nejméně metr a půl dlouhý!“

„Je to jenom užovka královská, ne chřestýš,“ řekla Annie. „A nechci ji zabít. Naberu ji na klacek a odnesu do stodoly.“

„Vy ji nezabijete?“ zvolala vyplašeně Meredith.

„Je to užovka královská, drahá,“ připomněla jí Annie. „Nezabíjíme je. Jsou užitečné, protože loví krysy a jedovaté hady,“ dodala.

„Aha,“ zachvěla se Meredith. „Nikdy jsem neviděla hada na vlastní oči. Jenom krajtu v zoologické zahradě, když jsem byla malá.“

„Tady jich je hodně. Hlavně si zapamatujte, jestli na vás nějaký bude chřestit, je to varování, že se chystá zaútočit. Určitě víte, že chřestýši jsou jedovatí.“

Meredith se znepokojeně rozhlédla kolem sebe.

„Zatím běžte do prádelny a já se postarám o hada,“ řekla jí Annie.

„Buďte prosím vás opatrná!“

Vtom zpoza rohu vyjela bílá dodávka a Rey zaparkoval před prádelnou.

„Co se děje?“ zeptal se a vyndal z auta velkou papírovou krabici s léky pro krávy.

„V kurníku je had!“ zakřičela na něj Meredith.

„Opravdu?“

„Právě ho jdu odnést do stodoly. Podle popisu je to užovka královská,“ ozvala se paní Lewisová.

„Počkejte, já tam dojdu,“ řekl Rey a položil krabici na kapotu dodávky. „Snad se nebojíte hadů?“ prohodil výsměšným tónem.

„Nikdy jsem žádného neviděla,“ špitla a tváře jí potemněly.

„Všechno je jednou poprvé,“ řekl a pohledem sklouzl k jejím ňadrům.

Nasupeně se na něj podívala, ale Rey ji ignoro-roval a zamířil ke kurníku.

O minutu později vyšel ven s hadem omotaným kolem jedné ruky a druhou rukou ho opatrně svíral kolem krku.

„Podívejte, to je Bandita!“ vykřikl a ukazoval hada paní Lewisové. „Vidíte tu jizvu na jeho zádech?“

„Ano, je to on!“ přitakala. „Ahoj, kamaráde!“ zvolala a pohladila to odporné zvíře pod bradou.

„Jak se ho můžete dotýkat! Brrr!“ zasténala Meredith. „Vždyť je to had!“

Paní Lewisová mrkla na Reye. „Povíme jí, jak jeden čas žil v domě?“

„Raději ne,“ namítl Rey, když viděl jak Meredith zbledla. „Tak, Bandito, teď tě odnesu na bezpečné místo,“ povídal si Rey s hadem.

Meredith sevřela ruce v pěst a třásla se jako osika.

„Nebojte,“ chlácholila ji Annie. „Pokud ho nevy-provokujete, nezaútočí. Klidně se vraťte a sesbírejte vejce. A nepřipusťte, aby Rey viděl, jak jste k smrti vyděšená. Zneužil by toho, to mi věřte. Určitě byste našla gumové hady v lednici, v myčce…“

„Ach, ne!“ zakřičela Meredith s hrůzou v očích.

„Zatněte zuby a jděte pro vejce,“ vyzvala ji Annie.

Meredith se zhluboka nadechla a vrátila se do kurníku. Když sbírala vejce, zejména ta, kolem kterých byl předtím obtočen had, celá se chvěla.

Potom s košem plným vajec a klidným výrazem ve tváři vyšla ven.

Rey na ni čekal opřený o nárazník dodávky. Neodvažovala na něj dlouze hledět, ale všimla si, že v této netečné póze vynikla jeho sošná postava. Horečně přemýšlela, jaké by bylo přitisknout se k jeho svalnatému tělu a vášnivě se s ním líbat.

„Jsem na vás pyšný, Meredith. I pro dívku narozenou na ranči by nebylo snadné vrátit se do kurníku, kde byl had.“

Pomalu nabrala dech. „Jenom zbabělci utíkají před problémy,“ řekla důrazně.

Očima visel na jejích rtech.

„Před čím se snažíte utéct, Meredith? Před čím utíká váš otec?“

Přitiskla si košík na hruď. „Tím se nemusíte znepokojovat,“ hlesla.

„Pracujete pro mě,“ namítl stroze.

„Pracuju, ale za týden pro vás budu jenom milou vzpomínkou.“

„Opravdu?“ Odtáhl se od nárazníku a postavil se přímo před ni. Konečky prstů se lehce dotkl jejích úst. „Modřiny ještě úplně nezmizely,“ konstatoval. „A tvrdila jste, že máte měsíc dovolené.“

Ušklíbla se. „Ano, ale nemusím u vás zůstat celý měsíc.“

„Vsadím se, že ještě ráda zůstanete,“ pravil zastřeným hlasem, sklonil hlavu a ústy pomalu přejel přes její rty až jí to vzalo dech. Arogantně se zasmál a narovnal se. „Třeba se vám život na ranči zalíbí.“

„O tom pochybuju, protože hady zrovna ráda nemám,“ opáčila.

„Hadi se většinou ukládají k zimnímu spánku koncem října, ale letos je nezvykle teplo, takže možná ještě nějakého potkáte. Ale nemusíte mít strach, já vás před hady ochráním.“

„A kdo mě ochrání před vámi?“ zeptala se chraptivým hlasem.

„Vždyť jste plnoletá. Žádnou ochranu nepotřebujete.“

Oči jí potemněly. „Hlavně si nemyslete, že po vás šílím,“ dodala úmyslně.

Rysy ve tváři mu ztvrdly. Okamžitě mu došlo, že zaslechla jeho rozhovor s Leem. Jenomže tentokrát svému bratrovi lhal, protože nechtěl, aby věděl, že ho Meredith přitahuje.

„Ten, kdo poslouchá za dveřmi se nikdy nic dobrého o sobě nedozví, že?“ zeptal se tiše.

„Ano,“ souhlasila. „Teď mě omluvte, musím jít umýt vejce.“

Když procházela kolem něj, chytil ji za rameno a přitáhl k sobě. Sklonil se a letmo ji políbil na ústa.

„Z vaší nevinnosti se mi točí hlava. V noci, když ležím v posteli a nemůžu usnout, přemýšlím o všech možných způsobech, jak vás o ni připravit.

Ženy o mně říkají, že jsem v posteli jako divoké zvíře,“ zašeptal hlasem plným rozkoše.

„Reyi Harte!“ vybuchla a tváře jí zrůžověly.

„Když budete chtít, můžete se o tom sama kdykoliv přesvědčit.“

„Jestli si myslíte… Nikdy jsem…!“

„Ano, přivádím ženy do rozpaků, když se zmíním, jak jsem skvělý milenec,“ podotkl s hříšným úsměvem.

Nedokázala ze sebe vypravit souvislou větu. Prudce se otočila a rozběhla se splašeně do domu, až málem vrazila do zavřených dveří. Rey z ní nespouštěl oči a hlasitě se smál.

Pokud Meredith očekávala, že se jí Rey omluví za to, co řekl, čekalo ji zklamání. Kdykoliv se ocitla v jeho blízkosti, Rey ji s přimhouřenýma očima pozoroval. Neobtěžoval ji, jenom na ni uhrančivě zíral. Znervózňoval ji natolik, že se jí srdce zběsile rozbušilo pokaždé, když si všimla, že jeho tmavé oči bloudí po její postavě.

„Neuvažujete o tom, že byste změnila zaměstnání?“ zeptal se jí Rey jednoho večera, když podávala na stůl večeři. Leo měl jako obvykle zpoždění a Rey se nabídl, že prostře stůl zatímco Meredith upekla mexický kukuřičný chléb a připravila masovou náplň s pálivou paprikou.

„Uklízení není stresující jako jiná povolání,“ řekla, aniž by se na něj podívala.

„Není ale moc dobře placené,“ pokračoval, „a je to i trochu nebezpečná práce, protože nikdy nevíte, jaké muže v domácnostech potkáte. Někteří by s vámi rádi flirtovali, nebo v horším případě by vás mohli obtěžovat.“

„A vy patříte mezi ně?“ ušklíbla se.

Zamračil se.

„Ne. Jak vás to napadlo?“

„Jsem příliš stará na to, abych se vrátila do školy a studovala.“

„Na studium není nikdy pozdě. Znám lidi, kteří začali studovat ve třiceti,“ namítl.

Pokrčila rameny.

„Navíc uklízení a vaření mě baví.“

„Také se umíte postarat o zraněné lidi,“ řekl náhle. „A vyzařuje z vás obdivuhodný klid a vyrovnanost.“

„Bude se mi to hodit, až budu mít děti,“ vyhrkla.

„Ráda ze sebe děláte záhadnou ženu, že?“ pravil a díval se jí do očí.

„Je to zábavné,“ souhlasila.

„Jaká temná tajemství před námi skrýváte, Meredith?“ vyzvídal.

„Žádná, která by vás měla zneklidňovat,“ ujisti

la ho s úsměvem ve tváři. „Nejdůležitější je, že máte každé ráno na stole čerstvé sušenky.“

„Ano, to je pravda,“ souhlasil. „Musím vás pochválit. Jste vynikající kuchařka,“ dodal a položil na stůl poslední prostírání. Potom se posadil na své místo a tiše si ji prohlížel.

„Meredith,“ řekl po chvíli zadumaně, „vaše příjmení je mi povědomé. Nevím, ke komu ho přiřadit, ale jsem si jistý, že jsem ho už slyšel.“

Tak to není dobré, pomyslela si. Možná si vzpomene, že Leo hovořil o jejím bratrovi. Ještě se necítila natolik silná, aby o minulosti dokázala hovořit.

„A nemýlíte se?“ zeptala se s předstíranou lhostejností.

Pokrčil rameny.

„Určitě ne.“

Naštěstí se v tu chvíli ve dveřích objevil Leo. Meredith přinesla mísy s jídlem a posadila se ke stolu.

Druhý den ráno vešel Rey do kuchyně a v ruce držel postříbřené kovové pouzdro na pušku. Než se s chutí pustil do snídaně, odložil pouzdro na kuchyňský pult.

„Jdete na hon?“ zeptala se Meredith zvědavě.

Ostražitě se na ni podíval. „Chodím na střelnici. Provozuju střelbu na létající terč,“ opravil ji. „Sezona sice nedávno skončila, ale já trénuju celý rok.“

„Letos získal dvě medaile na světovém šampionátu v San Antoniu,“ ozval se Leo. „Střílí první ligu.“

„Jakou ráži?“ otázala se Meredith zasvěceně.

Rey zpozorněl. „Všechny. Zajímáte se o střelné zbraně?“

„Stejně jako vy jsem trénovala střelbu na létající terč,“ prohodila. „Můj bratr mě naučil zacházet se zbraněmi a pak mě bez mého vědomí zapsal na závodní střelbu. Jenomže poté, co jsem dokončila vys… střední školu, tak jsem přestala na střelnici docházet, protože jsem neměla čas,“ zaimprovizovala pohotově, aniž by si toho Rey všiml.

Sledoval ji jak malými doušky upíjí ještě horkou kávu.

„A střílet umíte?“ zeptal se jí škádlivě, jako by nevěřil tomu, co právě řekla.

„Ano, samozřejmě,“ pravila naprosto vážně.

Ve tváři mu zářil úsměv. „Nechtěla byste jet se mnou na střelnici?“ otázal se. „Můžu vám půjčit svoji osmadvacítku.“

Nabídl jí zbraň nejnižšího kalibru, protože předpokládal, že by z jiné nedokázala ani vystřelit?

„Jakou máte v pouzdře?“ nedala se odbýt.

„Dvanáctku,“ odvětil hrdě.

Drze se mu podívala do tváře.

„Ráda bych si s ní zastřílela, jestli nebudete proti,“ prohodila a kousla se do jazyku, aby se ve své nevinné póze nerozesmála.

Rey si odkašlal. Bude litovat, že to vůbec zkusila, pomyslel si zlomyslně.

„Když mi ji půjčíte, tak s vámi pojedu,“ řekla. „Ještě trochu jablkového másla?“ zeptala se veselým tónem a podala mu otevřenou sklenici a lžíci.

„Díky,“ poděkoval samolibě a namazal si sušenku máslem a potom ještě jablkovým máslem. „Leo, nepůjdeš s námi?“ obrátil se k bratrovi.

Leo se snažil zachovat vážnou tvář. „Tentokrát půjdu rád,“ odpověděl.

Tenhle střelecký souboj si nemůže nechat ujít. Věděl, že Mike Johns byl výtečným střelcem a jestli on učil svoji sestru střílet, Rey neuvěří svým očím. Přece se nenechá o takovou zábavu připravit.

Potom v tichosti dojedli snídani, a když Meredith

uklidila nádobí do myčky, šla si obléknout džíny, modrou manšestrovou košili s dlouhým rukávem a prošívanou vestu. Na hlavu si nasadila červenobílou kšiltovku a obula si vysoké kožené holínky. Vyšla před dům, kde počkala na oba bratry a odjela s „jmi na nedalekou střelnici.

Když dorazili ke střeleckému klubu, bylo tam Djel<vapivě rušno a chvíli jim trvalo, než našli volné místo na parkovišti. Bylo chladno a Meredith bylo v teplé vestě, kterou nosívala, když šla na střelnici s blikem, příjemně.

Na parkovišti se Rey a Leo pozdravili se dvěma staršími muži a představili je Meredith.

Meredith, seznamte se s našimi přáteli Jackem a gilly Joem,“ představil Rey prošedivělé muže. Jack byl vysoký a štíhlý a Billy Joe byl jeho pravý opak, malý a obézní. „Jako tým reprezentujeme náš klub na okresních, státních a národních soutěžích,“ řekl Rey

A jediný Rey získává medaile,“ Billy Joe se zařehtal a snažil se nabrat dech. „Nezávidíme mu to. Jsme rádi, že alespoň někdo z našeho klubu láme rekordy!“

To je pravda,“ přidal se Jack.

„Dost už řečí a pojďme si konečně střílet,“ vyzval; e pilly Joe. „Počkej tady, Jacku. Dojdu pro zbraně.“

Ivleredith se zamračila. Přestože nebylo tak chladno, jeho tvář měla nepřirozeně růžový nádech a silně se potil. Okamžitě poznala příznaky. Ve svém zaměstnání se s nimi setkávala příliš často.

„Měl byste ho doprovodit,“ přerušila Meredith Jackův rozhovor s Reyem.

„Promiňte?“ opáčil Jack.

právě v tu chvíli se Billy Joe zastavil u dveří své dodávky, na okamžik tiše stál a potom se zhroutil na zem.

Meredith se k němu rychle rozběhla. „Půjčte mi někdo mobilní telefon!“ volala.

Leo vytáhl svůj z koženého pouzdra připevněného na opasku u kalhot a přiběhl k ní, aby jí ho podal. Meredith už klečela na zemi vedle Billy Joea.

„Zvedněte mu nohy a sežeňte teplou deku,“ křičela na muže a současně vytáčela číslo záchranné služby. Rozepnula muži košili a kontrolovala jeho tep. „Najděte jeho peněženku a přečtěte mi z řidičského průkazu váhu a věk,“ prohodila směrem k Leovi.

Leo vytáhl peněženku a řekl jí věk a váhu muže zatímco Rey a Jack stáli vedle zhrouceného muže a pozorovali je se skrytými obavami.

„Dobrý den, tady je Meredith Johnsová. Jsem u pacienta, který zkolaboval. Věk šedesát let, váha devadesát kilo. Symptomy naznačují možný infarkt myokardu. Pulz je slabý,“ hlásila do telefonu a druhou rukou kontrolovala jeho tep, „čtyřicet tepů za minutu, dech je nepravidelný, kůže šedá, nadměrně se potí. Zahájím resuscitaci,“ informovala Meredith lékaře záchranné služby a poté, co nahlásila adresu klubu, podala telefon zpět Leovi.

Sklonila se nad mužem a začala provádět srdeční masáž a dýchání z úst do úst.

Rey ji obdivné sledoval, udiven profesionalitou, s jakou poskytovala první pomoc. Za pět minut se už po úzké silnici, vedoucí ke střeleckému klubu řítila sanitka.

„Odvedla jste skvělou práci,“ pochválila ji lékařka, když naložili Billy Joea na nosítka.

„Ano,“ přidal se Rey. „Proč jste se nikdy nezmínila, že jste navštěvovala kurz první pomoci?“

Meredith ho sjela odměřeným pohledem. „Nenavštěvovala jsem žádný kurz,“ zdůraznila, „ale jsem diplomovaná zdravotní sestra.“

SEDMÁ KAPITOLA

Rey na ni nevěřícně hleděl. Byla úplně jinou ženou, než si myslel. Byla profesionální zdravotní sestra, ne šikovná kuchařka a už vůbec ne žena z ulice.

„Tušila jsem, že to bude pro vás šok,“ prohodila a otočila se zpět k lékařce. „Díky, že jste přijeli tak rychle. Myslíte, že bude v pořádku?“

Lékařka se usmála. „Myslím, že ano. Srdeční ozvy jsou silnější, dech je pravidelný a nabírá vědomí. Zachránila jste mu život.“

Rozloučily se a sanitka se rozjela s blikajícím světlem.

„Proč nezapnuli sirénu?“ chtěl vědět Rey. „Ještě není mimo nebezpečí, ne?“

„Sirénu zapínají, jenom když jsou na silnicích dopravní zácpy,“ vysvětlovala Meredith.

„Díky, že jste zachránila Billy Joeovi život,“ děkoval Jack a potřásl jí rukou. „Je to můj nejlepší přítel.“

Rty jí zvlnil úsměv. „Mám to v náplni práce. Hlavně se nesnažte dohnat sanitku,“ varovala ho, když šel k Billyho dodávce, aby odjel do nemocnice.

„Budu opatrný,“ slíbil.

Leo prudce vydechl a zasunul telefon do pouzdra. „Jste tak rozvážná a chladnokrevná žena, Meredith.“

„Ve svém povolání musím být,“ odpověděla vážným tónem. Mrkla na Reye, který vypadal naštvaně, protože z něj udělala hlupáka. „Vím, co se vám honí hlavou, ale mám čisté svědomí, protože jsem vám nelhala. Nikdy jste se mě nezeptal, kde pracuji. Sám jste usoudil, že to víte nejlépe,“ dodala sarkasticky.

Neodpověděl. V jeho pohledu se zračilo pohrdání. „Zajedu se podívat za Billy Joem.“

„Vezmi mě s sebou,“ ozval se Leo. „Nepřidáte se k nám, Meredith?“

„Ráda,“ řekla. „Chtěla bych se sejít s lékařem, se kterým jsem hovořila telefonem. Zaujal mě svojí odborností.“

Rey se posadil za volant a Leo otevřel zadní dveře, aby Meredith mohla nastoupit.

Potom položil pouzdra se zbraněmi do zavazadlového prostoru a pohodlně se usadil vedle Reye.

V nemocnici se setkali s lékařem záchranné služby, se kterým Meredith mluvila. Byl to jejich známý Micah Steele, bývalý žoldák, který se oženil s místní dívkou. Po svatbě se vrátil do školy a vystudoval medicínu.

„Manželku a dítě jsem s sebou do pralesa brát nemohl,“ prohodil Micah s úsměvem. Byl vysoký, urostlý a docela přitažlivý. Dokázala si ho představit se zbraní v ruce. Ale v bílém plášti a stetoskopem kolem krku mu to slušelo víc.

„Kdy má Callie termín?“ zeptal se Leo.

„Každou chvíli,“ řekl. „Copak nevidíš, jak jsem rozrušený?“

„Callie to zvládne,“ namítl Rey s úsměvem.

Micah k němu stočil pohled. „Doneslo se mi, že prý místní barová asociace varovala své členy, aby tě kvůli tomu incidentu nevpouštěli do svých podniků.“

„Žádného místního právníka jsem neuhodil,“ bránil se Rey. „Byl to Matherson z Victorie,“ zamumlal. „Měl sakra štěstí, že jsem tenkrát nebyl opilý! Jinak by měl jednou tolik stehů.“

Meredith bez mrknutí a s pootevřenými ústy naslouchala jejich rozhovoru.

„Matherson obhajoval klienta, který nás obvinil z napadení,“ vysvětloval jí Leo. „Poté, co se ten chlap opil a napadl Tess, Cag ho několikrát uhodil. Ale ten ožrala přísahal, že jsme ho bezdůvodně napadli a potom falešně obvinili. Byl u soudu tak přesvědčivý, že jsme ho museli finančně odškodnit. Nebylo to sice moc peněz,“ dodal Leo vážně, „ale ta nespravedlnost vyvedla Reye z míry. Ten stejný den se v Shea’s baru trochu víc napil,“ pronesl s úsměvem, „no, a zrovna tam popíjel pivo i Matherson a Rey mu začal sprostě nadávat. Matherson si to nenechal líbit a potom najednou proletěl oknem a přistál na parkovišti.“

Micah Steele se ze všech sil snažil ovládnout, aby nevybouchl smíchy.

„Micah,“ ukázal Leo palcem na Steela, „odstranil poměrně dost střepů z Mathersonova pozadí. A kvůli tomu jsme byli znovu předvoláni k soudu!“

„Po perfektní obhajobě našeho právníka porota rozhodla, že nemusíme nahradit náklady na opravu jeho pozadí,“ přerušil ho Rey. „Rozbité okno naštěstí uhradila majiteli Shea’s baru pojišťovna,“ usmál se a podíval se na Meredith.

„Rozhodl jsem se, že se už nikdy nenapiju a agresi a vztek jsem se naučil ovládat bez pomocí násilí,“ dodal.

Pomalu kráčeli chodbou a Rey přešel k Meredith. „Proč jste mi tenkrát neřekla pravdu o vašem vzdělání?“ otázal se téměř neslyšitelně. „Příliš jsem

se ukvapil ve svých závěrech, ale vy jste mě při tom nechala.“

Ušklíbla se. „Kdybych řekla pravdu, tak bych vám pak nedokázala lhát o příčině otcova pití. Je to teprve šest měsíců a vzpomínky nejsou –“ polkla a na okamžik pohlédla stranou, „– zrovna příjemné.“

Nečekaně natáhl ruku, vzal její dlaň do své a přitáhl si ji k sobě. Leo a Micah zmizeli za rohem a chodba byla prázdná. „Svěřte se mi,“ vyzval ji jemně.

Kousla se do rtu a zvedla oči k jeho tváři.

„Ne… ještě ne,“ zašeptala. „Jednou, ale… ještě ne. Nemohu.“

„Dobře,“ řekl po chvíli. „Ale zajímalo by mě, kde jste se naučila střílet.“

„Naučil mě to můj bratr Mike,“ řekla zdráhavě.

Rey k ní sklonil hlavu.

„Mike. Mike Johns.“ Přivřel oči. „Byl nejlepším přítelem našeho bratrance Coltera a jeden z Leových známých. Zabili ho…!“

Snažila se vytáhnout dlaň z jeho sevření. Marně. Rey ji objal a držel v pevném objetí, i když se tomu bránila. Po několika vteřinách odporu položila tvář na jeho široký hrudník a z očí se jí vyhrnuly slzy.

Rey ji hladil po vlasech. „V Houstonu došlo k přepadení banky,“ vybavoval si. „Mike byl policista a byl zrovna s vaší matkou v té bance. Bylo to v sobotu. Přestože nebyl ve službě, měl služební zbraň u sebe.“ Sevřel ji pevněji, když její bolestivý vzlykot sílil. „Když došlo k přepadení, začal střílet, ale jeden z těch lupičů vystřelil jeho směrem. On a vaše matka zemřeli na místě…“

Meredithiny prsty se zaryly do jeho širokých zad. Konejšil ji, aniž by vnímal zvídavé pohledy kolemjdoucích.

„Oba muže chytli už druhý den,“ dodal. „Před měsícem proběhl soud, kde…“

Micah a Leo se k nim vraceli a vyděsil je pohled na Meredith. Oči se jí stočily nahoru, a kdyby ji Re-yovy silné paže nezachytily, upadla by na zem.

Odnesli ji na ošetřovnu, kde ji Micah probral k vědomí, ale když začala hystericky vzlykat, dal jí injekci s uklidňujícím lékem, který ji uspal. Probrala se až ve své posteli na ranči.

Otevřela oči a uviděla Reye sedícího u postele. Měl na sobě ty stejné džíny, kosily a boty, ve kterých jel na střelnici.

„Kolik je hodin?“ zašeptala.

„Uplynulo pět hodin od doby, kdy jsem vás zachytil do náruče,“ upřesnil s úsměvem. „Micah vás uspal. Spánek vám jedině prospěje.“ Úsměv ve tváři vystřídaly obavy. „Vy toho moc nenaspíte, Meredith, že?“ zeptal se.

Povzdechla si, odhrnula si vlasy z tváře a zavrtěla hlavou. „Mívám noční můry. Probouzím se zpocená a vidím matku s bratrem jak leží na podlaze v bance. Přesně jako na fotkách z místa činu.“ Zavřela oči a zachvěla se.

Rukou si prohrábl vlasy. „Dostali ty chlapy,“ připomněl jí. „Včetně organizátora té loupeže. Budou za to pykat.“

Její posmutnělé oči se otevřely. „Ano, ale to nám je nevrátí,“ konstatovala tiše. „A víte, proč se to stalo? Kvůli sázce. Kvůli pitomé sázce zabili dva nevinné lidi.“

„Také si zničili své životy,“ připomněl jí, „a životy svých rodin.“

Zachmuřila se a její pohled byl prázdný.

„Nikdy jste o tom nepřemýšlela?“ zeptal se jí. „Zločinci mají také rodiny. Většina z nich má milující rodiče, kteří se o ně vzorně starali a potom si až do konce života dávají vinu za to, co jejich děti provedli. Musí to být peklo, když vaše dítě zabije člověka a vy se za to cítíte být zodpovědná.“

„To mě vůbec nenapadlo,“ přiznala se. „Když jsem studoval na střední škole, jeden z mých nejlepších přátel byl zatčen pro vraždu. Zabil souseda, staršího muže, jenom proto, že mu chtěl ukrást peněženku. Chtěl koupit své dívce diamantový náhrdelník, po kterém toužila a neměl peníze. Usoudil, že ten muž je starý a peníze nepotřebuje, takže ho okrade. Neměl v úmyslu ho zabít.“

„Znali jste se dlouho?“ otázala se.

Přikývl. „Byli jsme kamarádi od základní školy a byl to hodný kluk. Alespoň nám tak připadal.“ Jejich oči se setkaly. „Dům jeho rodičů býval vždy plný sousedovic dětí. Otřáslo jimi, když šel do vězení. Dokonce i dětem zavražděného muže ho bylo líto.“

„Nikdy jsem ani nepomyslela na to, jaké je mít dítě nebo rodiče nebo sourozence, kteří poruší zákon. Asi bych také pocítila vinu,“ zauvažovala.

„Většina rodičů se snaží své děti vychovat co nejlépe. Ale některé děti mají v sobě skrytou agresi, některé jsou necitelné. Žádný ze zločinců nejde do vězení, protože chce.“

„Nepovažovala jsem vás za citlivého muže,“ vyhrkla a na tvářích se jí objevil ruměnec.

Obočí se mu zvedlo. „Koho, mě? Copak jsem vám neřekl, že pokaždé, když zahlédnu na silnici hlemýždě tak zastavím, abych ho nepřejel?“

Meredith vyprskla smíchy.

„Takhle se mi líbíte víc,“ řekl. Usmál se a vzal její dlaň do své. „Brzo budete v pořádku. Není divu, že jste se po tom všem, čím jste prošla, zhroutila.“

Pozorně si prohlížela jeho tvář. Nebyl typ krasavce, ale jeho ostré rysy, ze kterých vyzařovala tvrdohlavost působily přitažlivě.

Dotkl se její tváře, kde fialovožluté modřiny postupně bledly. „Jak vás jen mohl tak zbít,“ pronesl a tvář mu zvážněla. „Je mi jedno, jestli je muž opilý, ale pro bití ženy neexistuje omluva. Ženy jsou kolébkou života,“ dodal.

„Zajímavý názor,“ pravila.

„Zdědil jsem ho nejspíše po španělských předcích,“ vysvětloval. „Byli to dobyvatelé a jeden z nich se dostal až do Texasu, kde mu byla přidělena velká část úrodné půdy pod španělskou svrchovaností.“

Zpozoroval její překvapený výraz ve tváři. „Znáte legendu o Cidovi?“

„Ano!“ zvolala. „Byl to známý španělský hrdina. Cid je arabsky Sidi, což znamená lord.“

„Náš předek nebyl El Cid,“ řekl vesele. „Ale uchránil si svoji půdu před nepřátelskými sousedy do své smrti. Naše rodina ji stále vlastní a náš strýc nám odkázal tenhle ranč.“

„Je v původní velikosti?“

„Pozemek je o něco menší, než byl před několika sty lety. Mimochodem, všimla jste si starožitného stříbrného servisu v jídelně?“

„Ano. A neopovažovala jsem se ho dotknout. Je určitě velmi vzácný.“

Pousmál se. „Byl vyroben v Madridu před více než dvěma sty lety.“

Sklonil hlavu a upřeně jí hleděl do tváře.

„Váš otec dříve neměl násilnické sklony, že?“ pravil nečekaně.

„Ne. Byl velmi hodný.“ Podívala se dolů na Rey-ovu velkou, teplou dlaň, která skrývala její. Cítila se bezpečně. „Ten osudný den požádal Mikea, aby zavezl matku do banky.“ Slova jí šla přes rty velmi těžce. „Řekl, že mu na stole leží hromada písemných prací, které musí opravit, a když matka protestovala, že má Mike volno a místo toho, aby odpočíval, tak ji bude vozit po městě, nerudně ji okřikl.“ Mrkla na něj. „Zavolal mi tenkrát do práce na kliniku, která je každou sobotu otevřena pro hispánskou komunitu, aby mi řekl, co se stalo. Obvykle tam je stálá zdravotní sestra, ale ten den zrovna zůstala doma s nemocným dítětem. Sloužila jsem místo ní.“ Oči jí sklouzly k jeho široké hrudi. „Mohla jsem požádat kolegyni, jestli by nevzala službu místo mě, ale neudělala jsem to. Takže oba dva se cítíme vinni.“

„Protože vy žijete a oni ne,“ vpadl jí přísně do řeči Rey.

Zalapala po dechu. „Ne, to není pravda!“

„Jen si to přiznejte.“ Jeho tmavé oči na ni pronikavě hleděly. „Přesně tohle se stává lidem, kteří přežili letecká neštěstí, automobilové nehody, nebo ztroskotání lodi. Je to přirozená lidská reakce, když ostatní lidé nehodu nepřežijí. Pokud jsou obětmi rodinní příslušníci, příbuzní nebo přátelé, reakce je mnohem intenzivnější.“

„Jak to víte?“ zeptala se.

„Jednou o tom mluvila Janie Brewsterová,“ řekl.

Zamračila se. „To jméno mi je povědomé.“

„Janie je dcera našeho souseda. Určitě jsme se o ní ve vaší přítomnosti zmínili,“ připomněl jí. „Studuje psychologii na vysoké škole v Houstonu,“ dodal. „Je jí dvacet a žije sama s otcem. Občas k nim chodíme na večeři.“

Narovnala se a opřela o polštář. „Takže jestli umí péct sušenky, potom za mě budete mít náhradu,“ řekla chladně.

„Janie bohužel péct neumí,“ přiznal Rey. „Všechno připálí. Pokaždé si nastaví budík, ale nikdy ho neslyší, když zazvoní. Tak připeče kuře a i rohlíky jsou černé.“ Smutně se na ni podíval. „Jednou se nám pokusila upéct čokoládové sušenky.“

„Neúspěšný pokus?“

„Museli jsme si je vzít domů, protože jinak by nám její otec nedovolil přiblížit se k čistokrevnému býkovi, kterého právě nabízel k prodeji.“ Odmlčel se. „Předstírali jsme, jak jsou lahodné a Janie nám je všechny zabalila do krabičky.“

„Snědli jste je?“ vyzvídala.

Zavrtěl hlavou.

„Co jste s nimi tedy provedli?“ zeptala se a napadlo ji, že je dali psovi.

„Použili jsme je na střelnici jako terče místo hliněných holubů,“ přiznal se a v koutcích úst mu zacukalo. „Lepší terče jsme neměli, ale neodvážili jsme se přiznat, odkud je máme.“

Zakryla si tvář rukama a rozesmála se. „Ach, ubohé děvče!“

„Nebojte, nikdy jí o tom nepovíme,“ slíbil. „Potom jsme ji požádali, aby nám upekla ještě jeden plech sušenek, aniž bychom jí řekli pravý důvod.“ Povzdechl si. „Janie by klidně mohla založit firmu na výrobu terčů a určitě by prosperovala,“ zasmál se hlasitě.

Meredith bezdůvodně pocítila záchvěv žárlivosti.

„Jak Janie vypadá?“ otázala se zvídavě.

„Má dlouhé světle hnědé vlasy a jasně zelené oči. Vysoká je přibližně jako vy.“

„Nechcete se s ní oženit?“ pozlobila ho.

„Nechci se ženit,“ řekl a podíval se jí přímo do očí. „Miluju svoji svobodu. Studovala jste přírodní vědy?“ změnil raději téma.

„Ano. A také chemii, biologii a genetiku. Vystudovala jsem s dobrými známkami a hned po skončení školy jsem nastoupila do zaměstnání. Práce mě strašně baví, ale stres je někdy neúnosný.“

„To si dokážu představit. Práce na ranči je pro vás příjemnou změnou, že?“

„Ano,“ souhlasila. „A vaření je mým koníčkem. Když matka žila, často jsem doma vařila,“ zavzpomínala. „Nenáviděla domácí práce. Přišla jsem domů z práce a tam jsem nastoupila druhou směnu. Vařila jsem, uklízela, umývala nádobí.“

„Takže když jste studovala, neznala jste nic jiného než učebnice a zkoušky a od promoce vedete hektický pracovní život. Nikdy vám ho nenarušil žádný muž?“ otázal se a nespouštěl z ní oči.

„Měla jsem pár schůzek,“ odpověděla. „Ale nebrala jsem je vážně. Můj otec celý život šetřil a půjčoval si, aby mohl financovat moje studium,“ řekla. „Dokonce Mike… mi na školné přispěl.“ Zhluboka se nadechla a sevřela ruce v pěst. „Zradila bych je, kdybych zneužila jejich pomoci a chodila na večírky, kde bych se opíjela a flirtovala s ostatními studenty. Nebydlela jsem na koleji a každý den jsem do školy dojížděla.“ Zpozorovala jeho tázavý pohled. „Večírek, na kterém jsem byla ten večer, kdy přepadli Lea, pořádala moje kolegyně. Její večírky nemají nejlepší pověst. Mohla jsem tušit, jak bude probíhat, ale stejně jsem se nakonec nechala přesvědčit a šla jsem tam. Byla to chyba.“

„Díkybohu za ni,“ zvolal Rey. „Zachránila jste tak Leovi život. Kdybyste se tam včas neobjevila, mohli ho zabít. Prý jste k těm útočníkům běžela, křičela jste a mávala rukama.“

„Naučil mě to Mike,“ řekla smutně. „Bála jsem se, že ta metoda nezabere, ale nevěděla jsem, jak jinak je vyrušit. Tak jsem to riskla.“

„Jsem vám za vaši odvahu vděčný.“ Zavrtěl hlavou. „Bylo to šílenství, Meredith. Mohla jste na chodníku ležet vedle Lea.“

„Ale nestalo se to.“ Schoulila se jako by jí byla zima. „Myslím, že to byl osud,“ řekla přemýšlivě.

Na chvíli mezi nimi zavládlo ticho. „Jste nejzáhadnější žena, kterou jsem kdy potkal,“ zamumlal a očima sklouzl k jejím plným rtům.

„Tomu nevěřím,“ namítla. „Nemám před vámi žádné jiné tajemství.“

„To si jenom myslíte,“ pravil tiše.

Vzhlédla k němu a viděla, jak se Rey chytil jednou rukou za dřevěné čelo postele a sklonil k ní hlavu. K jejímu úžasu se svými tvrdými ústy dotkl jejích.

Její ruce se instinktivně natáhly k jeho hrudi. Fascinovalo ji teplo jeho svalů. V životě se jí zatím nestalo, aby ji nějaký muž tak rychle vzrušil. Měla raději muže, kteří na ni příliš nenaléhali a věděla, že Rey patří k mužům, kteří mají ženy na jednu noc. Chtěla se odtáhnout.

Jenomže Rey Hart nebyl tak agresivní a dotěrný jako někteří z mužů, se kterými se kdysi sešla. Nespěchal na ni. Nenaléhal. Jednoduše se sklonil a políbil ji, jemně a dlouze. Kousl ji do horního rtu a pomalu se odtáhl.

Jeho oči se vpily do jejích a letmo ji znovu políbil. Rukama se opřela o jeho svalnatou hruď. Pod dlaněmi ucítila zběsilý tep jeho srdce a vnímala jeho zrychlený dech.

Něžně ji kousal do rtů a její ruce sklouzávaly pod jeho pažemi na záda. Toužila být k němu přitisknutá co nejtěsněji. Chtěla něco víc než pouhé polibky.

Skoro neslyšitelně zasténala a její nehty se zabořily do pevných svalů na zádech.

„Líbej mě,“ vyzvala ho chraplavým hlasem a přešla k tykání.

„Nevíš, že jsou polibky nebezpečné?“ zašeptal a usmíval se nad jejími vstřícnými rty. „Člověk se na nich snadno stane závislý.“

Znovu ji začal líbat. Tentokrát zapojil i svůj jazyk, kterým pronikl mezi její rty a chtivě jím pohyboval v jejích ústech. Meredith pocítila závrať. Její tělo bylo v jednom ohni. Vjela mu rukama do vlasů a otřela se ňadry o jeho hrudník, vyprošujíc si intimnější dotek. Atmosféra se stávala napjatější, jako před letní bouřkou.

Vtom ucítila, jak ji dráždivě hladí na břiše až se konečky jeho dlouhých prstů dotýkaly spodní části ňader. Z jejích úst unikl roztoužený vzdech.

„Líbí se ti to?“ zeptal se Rey vzrušeným hlasem a jednou rukou jí vyndal sponky. Záplava hustých vlasů jí sklouzla na záda. Potom jí rozepnul košili a odhalil sametově hebkou pokožku jejích ramen. Sklonil se a Meredith ucítila na rameni dotek jeho vlahých rtů.

Přitiskla se k němu boky. Jediné, po čem v tu chvíli zatoužila bylo, aby ji Rey pevně svíral v objetí, dotýkal se jí a nikdy, nikdy nepřestal…!

OSMÁ KAPITOLA

Právě v momentě, kdy se okolní svět začínal ztrácet v opojném zapomnění, vyrušil je hlasitý zvuk rázného kroku rozléhající se chodbou.

Pohlédli na sebe a jak se dupot blížil, Rey potichu zaklel a seskočil z postele. Přešel k oknu, odhrnul záclonu a zahleděl se do dálky na pastvinu táhnoucí se až k horizontu.

Meredith si přes sebe natáhla pokrývku a snažila se zklidnit přerývaný dech. Když si připomněla, co s Reyem právě prováděli, polilo ji horko.

Dveře se prudce otevřely a do pokoje vešel Leo s dřevěným tácem v ruce, na kterém nesl porcelánový šálek, stříbrnou kávovou konvici, stříbrnou cukřenku a konvičku na smetanu, látkový ubrousek a stříbrnou lžičku. Na porcelánovém talíři ležely lákavě vypadající malé kuřecí sendviče.

„Napadlo mě, že možná budete mít hlad,“ oznámil jí s úsměvem a postavil tác, který měl nožky, na postel. „Paní Lewisová přišla, aby uvařila večeři, a tak jsem ji požádal, aby vám udělala sendviče.“

„Mnohokrát děkuji!“ odpověděla. „Právě začínám mít hlad! A poděkujte paní Lewisové.“

Rey vydal podivný zvuk a Meredith se rychle natáhla pro sendvič. Po té poznámce, kterou prohodila o hladu se na něj neopovažovala pohlédnout.

Leo se pootočil směrem ke svému bratrovi. „Děje se něco?“ zeptal se zvědavě.

„Bolí mě trochu žaludek,“ řekl Rey, s pohledem stále upřeným z okna. „Dal jsem si k obědu čili a salsu a pálí mě žáha.“

„Tak si vezmi antacid,“ poradil mu Leo. „A napij se studeného mléka.“

„Asi to udělám.“ Rey se zhluboka nadechl a obrátil se k bratrovi. Mrkl na Meredith. „Jsem rád, že jsi v pořádku.“

„Díky za návštěvu,“ řekla a plaše se usmála, aniž by mu pohlédla do očí.

Upřel na ni své tmavé oči, ve kterých se objevily vášnivé plamínky.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se znepokojeně.

K Leovu neskrývanému úžasu na ni příliš nápadně zíral. S rozpuštěnými vlasy a milým úsměvem ve tváři vypadala jako bohyně. Měla laskavé srdce. Ohrozila svůj život kvůli úplně cizímu muži. Škoda, že nebyl ve chvíli, kdy Lea přepadli, na jeho místě.

„Leo je tvým velkým dlužníkem,“ pronesl Rey opatrně. „Ale děsí mě, že jsi riskovala svůj život, abys ho zachránila.“

„Copak ty by ses nezachoval v podobné situaci stejně?“ podivila se.

Zaváhal. „Ano,“ řekl po chvíli. „Předpokládám, že ano.“

„Teď vidím, že máš všechny předpoklady perspektivního manžela,“ pravila a tvář jí rozjasnil široký úsměv. „Jsi sexy, bohatý, jezdíš krásným autem a kromě toho máš rád zvířata.“

Jeho lícní kosti zabarvila temná červeň. „Nechci se ženit.“

„U starých mládenců je zakořeněn odpor k manželství. Ale uvidíš, že se to časem změní,“ řekla a zamrkala očima. „Když mi dáš prstýnek, ukážu ti svoji sbírku obalů od žvýkaček a víček od lahví.“ Zostra se na ni podíval.

Leo se zachechtal. „Meredith, strašně rád bych tu vaši sbírku viděl,“ zahlaholil nadšeně. „Mimochodem, všiml jsem si, že si s Reyem tykáte. Nebudete proti, když si také začneme tykat?“ Meredith ochotně souhlasila.

Rey spaloval svého bratra pohledem.

„Dokonce zvažuju, že tě požádám o ruku a ožením se s tebou,“ dodal Leo.

Zasmála se, ale nebrala ho vážně. „Je mi líto. Chci jenom Reye, nikoho jiného.“ Zamyslela se. „Škoda, že ho od tebe nemůžu koupit.“

Z Reyových tmavých očí čišela zlost.

„Když mi uděláš dobrou nabídku, třeba se dohodneme,“ vyzval ji Leo. „Ale předem tě upozor-ňuju, že neumí vařit. Kromě toho, když se rozzuří, je vzteklejší než vydrážděný chřestýš. A k jídelnímu stolu chodí v zablácených kovbojských botách.“

„Však ty taky!“ osočil ho Rey.

„U stolu se chovám slušněji než ty,“ prohodil Leo s ledovým klidem.

Rey si vrazil ruce do kapes. Mrkl na Meredith a potom nerudným pohledem přeměřil svého bratra. „Neměl bys na svého bratra žalovat.“

„Nežaluju, chci na tobě jenom vydělat,“ namítl Leo. Náhle se zachmuřil a jeho oči se rozšířily údivem, když se podíval na boty svého bratra.

Meredith sevřela rty a vyměnila si tajnůstkářský pohled s Leem.

Rey na ně nechápavě hleděl.

„Co je?“ vyštěkl vztekle.

Leovo obočí se vyklenulo a zvedl obě ruce nahoru. „Nic jsem neřekl!“

„Já také ne,“ přidala se Meredith.

Rey přejel pohledem z jednoho na druhého a konečně ho napadlo podívat se na své boty. Kovovou špičku jedné jeho hnědé kovbojské boty zakrývala bavlněná ponožka. Nevědomky ji musel sebrat zpod Meredithiny postele, když ji líbal.

Rey potichu zaklel, stáhl ponožku a odhodil ji na zem. Dříve než vyběhl z pokoje, zmrazil Meredith a Lea pohledem.

Jakmile se za ním zavřely dveře, ozval se z pokoje výbuch smíchu.

Leo to se ženami uměl a byl v jejich společnosti okouzlující. Rey se na něj neprávem zlobil, protože sám to nedokázal. Nikdy si s tím nelámal hlavu, ale teď mu to vadilo.

Meredith byla tak plachá a nevinná. Nebyl na takové ženy zvyklý. Pocity, které ho ovládaly, když viděl Meredith, nezažil od doby, kdy se seznámil s Carlií. Když ji políbil, krev se mu divoce rozproudila žilami.

Stále cítil její vůni. Kdyby se neočekávaně neobjevil Leo, pokračoval by a vysvlékl by ji do pasu. Srdce se mu rozbušilo při představě odhalených ňader. Pokožka na jejích ramenou byla tak teplá a jemná jako hedvábí. Když ji tam něžně líbal, zasténala a její prsty se mu zaryly do zad.

Meredith ho přitahovala ještě dříve, než se dozvěděl její skutečné povolání. Představovala ideální ženu, ale ty její škádlivé řeči o sňatku ho znervózňovaly. Jeho svoboda měla pro něj cenu zlata. Nechtěl se oženit! Nikdy!

Přestože měl takový odpor k manželství, dokázal si Meredith představit s jeho dětmi. Představoval si, jak mu každé ráno peče čokoládové sušenky a každý večer společně ukládají děti ke spánku.

Meredith byla vzdělaná žena a měla náročnou profesi.

Rey vystudoval management a marketing na univerzitě. Na ranči měl na starosti obchodní záležitosti, marketing a také pracoval jako personalista. Byl skutečný odborník ve svém oboru.

Teď, když poznal Meredith lépe, ji opravdu respektoval a vážil si jí. Nejenže zachránila život Leovi, ale také Billy Joeovi. Byla zodpovědná, důvěryhodná a přesto nenápadná.

Jenom se s ní netoužil oženit. A nebyl si Leem jistý. Pocítil hluboko v nitru mrazení, když si vybavil, jak se s ní Leo proti němu spikl. Leo o ní všechno věděl a tajil to před ním. Ti dva zřejmě spolu hovořili těsně po jejím příjezdu na ranč, protože Leo nebyl ani trochu překvapený, když odborně poskytovala první pomoc Billy Joeovi.

Proč si toho sakra nevšiml? Když byl v nemocnici, požádal ho, aby Meredith za ním přivezl. Že by se mu líbila? Něco podobného už tady jednou bylo. Leo se zajímal o Tess dříve, než se zamilovala do Caga, jenomže Tess to z jeho chování nepoznala. Nebo ano, ale ignorovala ho.

Rey se vydal do stodoly, aby si promluvil o kvalitě nového krmení s jedním z pracovníků. Celou cestu se mu honilo hlavou, že Leo možná myslel vážně žertování o tom, že by si Meredith vzal.

Byla natolik zoufalá a osamocená, že by si vzala Lea, vzdala se své práce a opustila otce?_Tejí otec ji zbil a třeba na ranči našla útočiště. Byl tady Leo. Úspěšný, okouzlující a vždy připravený ochránit ji.

Reye děsila představa, že by se Leo s Meredith oženil a on by s nimi žil pod jednou střechou.

Snažil se zhluboka dýchat, aby se uklidnil. Ne, Leo to určitě myslel z legrace, namlouval si. Jenom ho chtěl pozlobit. Stáhl si klobouk do očí a vešel do stodoly.

O několik dní později obdržela Meredith ohromnou kytici rudých růží od Billy Joea, kterého propustili z nemocnice. Kytici dala do skleněné vázy na stůl v kuchyni a malou kartičku s vyjádřením poděkování za záchranu života u ní nechala.

„Billy Joe se s tebou rád ožení,“ prohodil Rey kysele, když odtáhl židli, aby se posadil k obědu. „Je vdovcem už dvacet let.“

Meredith se rozpustile podívala na Lea a rovnala do proutěného košíku čokoládové sušenky.

„Na muže svého věku vypadá dobře a jedině by mu prospělo, kdyby měl v domě zdravotní sestru, která by dohlédla na jeho životosprávu.“ Mrkla na Reye. „Umí vařit?“ zeptala se.

Rey hlasitě upíjel kávu.

„A usrkává kávu?“

„To dělám schválně, abych ti ukázal, že mi jsou nějaké zásady slušného stolování naprosto ukradené,“ řekl flegmaticky Rey.

„Tak to s tebou nepůjdu do restaurace na oběd, až mě požádáš o ruku,“ namítla Meredith a položila na stůl košík se sušenkami.

Rey vypadal stále klidně. Meredith pozorně studovala výraz v jeho tváři. Nikdy nevíte, co se v muži skrývá. Na klinice často potkávala mírně a neškodně vypadající muže, kteří tam doprovázeli své ženy, které předtím málem ubili k smrti.

„Budeš se muset naučit seškrabávat bláto z bot, než vejdeš do domu,“ pokračovala. „A nesrkat polévku. A tvoje vlasy by potřebovaly nový modernější sestřih…“

„Sakra!“

Jeho pohled naháněl strach a na tvářích mu naskočily rudé skvrny.

Meredith se ani nepohnula a sledovala jak pevně sevřel ruce v pěst.

„Reyi,“ ozval se Leo a začal se zvedat ze židle.

Meredith šla k Reyovi, stoupla si přímo před něj a podívala se mu vyzývavě do očí.

Jeho čelist byla vzteky sevřená a zrychleně dýchal. „Zkoušíš mě,“ vyhrkl prudce. „Chceš vědět, jestli tě uhodím.“

„To by měla každá žena zjistit ještě před svatbou,“ řekla tiše. „Máš sice prudkou povahu, ale neuhodil bys mě,“ pravila s úsměvem.

„Kdybys byla muž, dlouho bych asi neváhal,“ odsekl.

„Ale já nejsem muž,“ odpověděla.

V očích jí kmitl šibalský úsměv. V její blízkosti se cítil příjemně a bojoval s tím pocitem ode dne, kdy ji přivezl na ranč z nemocnice, kde omdlela. Rád ji objímal a líbal. Líbil se mu způsob, jakým si ho dobírala a škádlila. Jeho mlčenlivost a vážnost odrazovala spoustu žen.

Meredith byla výjimka. Nebála se ho a změnila ho. Dokázal si představit, jak spolu večer sledují televizi a drží se za ruce.

Rey si začal mazat sušenky máslem a jahodovým džemem.

„Nesněz je všechny!“ okřikl ho Leo.

„Beru si jenom svůj díl. Ona,“ ukázal palcem na Meredith, „jich dnes udělala jenom osm. Jednu pro sebe, čtyři pro mě a tři pro tebe.“

„A proč ty máš zrovna čtyři?“ zeptal se Leo ostře.

„Protože mě požádala o ruku, tak mám jako její budoucí manžel nárok na největší část,“ řekl arogantně a podíval se na Lea pohledem, který ho umlčel.

„Nepožádala,“ protestovala Meredith. „A neřekla jsem, že chci s tebou jít k oltáři.“ Odkašlala si a tváře jí zrůžověly.

Nenasytným pohledem hleděl na její hebká ústa a záměrně si co nejpomaleji vložil kousek čerstvé hrušky do úst.

Snažila se ho ignorovat, aby nepoznal jak ji jeho gesto znervóznilo.

„Zbožňuju čerstvé ovoce,“ prohodil Rey s úsměvem. Napíchl si na vidličku kuličku hroznového vína a smyslně si jí vložil mezi rty.

Neklidně se zavrtěla na židli a ruka, ve které držela vidličku s kouskem masa se jí třásla. Samozřejmě že to neušlo Reyově pozornosti a samolibě se usmíval.

Nakonec si vzal kousek chřestu a místo toho, aby ho kousal tak ho nasával ústy za vydatné pomoci jazyka.

„Omluvte mě, musím ještě připravit dezert k večeři,“ špitla Meredith a vyskočila ze židle tak prudce, že ji převrátila. Rychle ji postavila a šla ke kredenci. Vzala sáček s pudinkem, který se připravoval za studena a z lednice vyndala nízkotučnou šlehačku, kterým pudink ozdobí.

Rey ji mezitím přestal mučit, protože konečně dojedl všechno ovoce a zeleninu.

Hovořil s Leem o nových traktorech, které nedávno objednali a o práci, kterou je potřeba dokončit před Dnem díkůvzdání a před vánočními svátky.

„Meredith, ty tady zůstaneš až do Dne díkůvzdání, že?“ zeptal se Rey. Byla k nim otočená zády.

„Ano. Pokud ovšem na Den díkůvzdání nejezdíte pryč,“ řekla.

„Celá naše rodina se schází jenom o Vánocích, ale Den díkůvzdání slavíme sami na ranči a ostatní bratři se svými rodinami,“ upřesnil Leo.

„Letos nám ale paní Lewisová neuvaří, protože přijedou její děti a vnoučata. Možná nám donese nějaké zbytky,“ zažertoval.

„Uvařím vám výtečnou večeři,“ prohodila. „Se všemi přílohami včetně sušenek,“ dodala.

Když našlehala pudink, dala ho v miskách do lednice a posadila se ke stolu.

„Nechcete si dát ještě pudink? Nebo vydržíte do večeře?“

„Za dvacet minut mám schůzku s lidmi z marketingového oddělení,“ řekl Rey a mrkl na hodinky.

„A já musím s mechanikem zkontrolovat dodávku nových náhradních dílů,“ přidal se Leo.

„Co kdybych udělala k večeři řecký salát?“ otázala se Meredith. „Dělám ho se sýrem feta, černými olivami a vejci. Včera jsem všechny suroviny nakoupila a čerstvá vejce seberu v kurníku.“

„To nezní vůbec špatně,“ konstatoval Leo.

„Hlavně dávej pozor, kam sáhneš,“ zamumlal Rey, aniž by se na ni podíval. „Tenhle týden jsem Banditu ve stodole neviděl.“

Odměřeně na něj pohlédla. „Když tam bude na vejcích, vezmu klacek a odnesu ho do stodoly,“ opáčila statečně.

Rey na ni mrkl a tmavé oči mu zářily. „Tak to bych strašně rád viděl,“ prohodil.

Já taky, pomyslela si v duchu Meredith.

Rey a Leo dopili kávu a odebrali se za svými povinnostmi.

O půl hodiny později se Meredith vydala do kurniku, aby posbírala vejce. Přes ruku měla velký proutěný košík.

Rey jí poznámkou o Banditovi sebral veškerou odvahu. Byla přesvědčená, že ten zatracený had tam na ni někde čeká.

Soustředěně se nadechla, otevřela dveře a obezřetně vstoupila do přítmí kurníku. Zatajila dech a po špičkách se blížila k hnízdům. Prudce vydechla a málem vykřikla hrůzou. V jednom z hnízd byl kolem vajec obtočený had.

Strachy se zachvěla.

Na podlaze pokryté slámou ležel silný, dlouhý klacek. Položila košík na zem a vzala klacek ze země tak, aby měla hada pořád na očích.

„Neboj, kamaráde,“ mluvila k němu. „Nic se neděje. Jenom tě vyndám z hnízda a odnesu do stodoly.“

Zatímco hovořila, natáhla klacek pod jeho stočené tělo a velmi opatrně ho zvedla. Byl klidný a nehýbal se. Jenom pronikavě syčel. Překvapilo ji, jak je těžký.

Když klacek s hadem vytáhla z hnízda, všimla si, že je hodně dlouhý a moc se nepodobal hadovi, kterého tady našla minule.

Bandita byl černobílý a tenhle byl na zádech hnědý a na břiše bílý.

Držela klacek natažený před sebe a opatrně vyšla ven. Had znuděně visel na klacku.

Nesla ho přes dvůr směrem ke stodole. Když míjela zaparkované nákladní auto, muž, který tam stál na ni šokované zíral. A potom mu údivem spadla čelist. Asi nikdy neviděl ženu, jak nese hada na klacku, blesklo Meredith hlavou.

„Přeji hezký den,“ křikla na něj zvesela.

Neodpověděl. Pokrčila rameny a pokračovala v chůzi.

Až na několik balíků sena, poskládaných na zemi, a hromadu vyloupané kukuřice byla stodola prázdná.

„Tak jsme tady, kamaráde,“ prohodila. Položila ho na dřevěnou bednu a klackem ho postrčila dolů na hromadu kukuřice.

Had zaujal výhružnou pozici a zasyčel na ni.

Všimla si, že má podivný tvar hlavy a zamračila se. Měla tvar šípu a hlava Bandity byla kulatá. Ne-dumala nad tím a hrdě vyšla ze stodoly.

Zamířila znovu do kurníku a cestou si pohvizdovala. Byla na sebe tak pyšná. Zvládla nabrat hada na klacek a odnést ho přes celý dvůr. Už se hadů tolik nebála. Rey přece říkal, že jsou užiteční. A nebylo by správné zabít ho jenom proto, že se hadů bojím, řekla si.

Když procházela kolem nákladního auta, motor běžel naplno a dveře na straně řidiče byly otevřené, ale toho muže nikde neviděla.

Meredith vešla do kurníku, odhodila klacek na zem, sebrala košík a začala sbírat vejce. Ani nečekala, že jich tam bude tolik. Alespoň jich do salátu uvaří víc.

Špenát, který koupila byl čerstvý a křupavý. Určitě jim bude salát, ve kterém bude hodně vajec, sýra a jogurtové zálivky, chutnat.

Položila do košíku poslední vejce a šla ke dveřím. Cestou se zastavila, aby pohladila jednu z velkých červených slepic, která k ní natáhla hlavu. Udivilo ji, jak je její peří měkké a hebké.

Když vyšla ven, vydala se k domu. V myšlenkách si znovu připomněla celou událost. Nesmí o tom zapomenout povědět Reyovi a Leovi…

„Meredith!“

Hlasitý hluboký hlas ji probral z rozjímání. Rozhlédla se a viděla, jak k ní běží Rey s mužem, který postával u nákladního auta.

„Ahoj Reyi,“ pozdravila ho váhavě. „Děje se něco?“

Zastavil přímo před ní. Vzal jí košík z rukou, položil ho na zem a potom ji vzal za obě ruce a důkladně je prohlížel. Dech se mu zrychlil.

„Nekousl tě?“ vyhrkl.

„Kdo?“

„Ten had! Nekousl tě?“ vyštěkl.

„Ne, samozřejmě že ne,“ odsekla. „Nabrala jsem ho na klacek, jak jsi mi to tenkrát ukázal, a přenesla jsem ho do stodoly.“

„Dones mi pušku,“ otočil se Rey k muži. „Honem!“

„Co se děje? Na co potřebuješ zbraň?“

„Ach, Meredith,“ zašeptal. Přitáhl ji k sobě a vtiskl jí polibek na ústa.

Netušila, co se děje, ale líbilo se jí v jeho blízkosti. A když ji začal líbat, ani se nepohnula a jenom sténala.

Odtáhl se.

„Omlouvám se, jestli jsem tě polekal. Ale byl to takový šok. Když se Whit přiřítil do kanceláře a řekl mi to, byl jsem tak vyděšený, že jsem si ani nestačil nasadit klobouk a rovnou jsem za tebou běžel!“ vysvětloval.

Zasněně na něj pohlédla.

„Meredith, ty vůbec nic netušíš, že?“ otázal se a pátravě se podíval do jejích jasných očích.

„Hmmm. A co bych měla tušit?“ zamumlala.

Vtom přiběhl Whit s puškou v ruce. Podal ji Reyovi.

„Díky, White.“

Odtáhl se od Meredith.

„Jdu ho zabít.“

„Zabít?“ zvolala Meredith. „Nemůžeš ho přece zabít. Tvrdil jsi mi, že pojídá krysy, že je užitečný…!“

„Miláčku,“ řekl opatrně, „odnesla jsi do stodoly hnědou mambu.“

„Ano?“ podivila se nechápavě.

„Je to jeden z nejjedovatějších hadů v Texasu!“

Bez hnutí a s otevřenými ústy na něj zírala. Srdce jí splašeně bilo. Vybavila si, jak nesla syčícího hada na klacku a o vteřinu později ležela na tvrdé zemi vedle košíku s vejci.

DEVÁTÁ KAPITOLA

„V poslední době se z toho stává zvyk,“ zabrblal Rey, když odnášel Meredith do jejího bytu. „Neřekl bych do tebe, že jsi žena, která často omdlévá,“ dodal suše a jeho pochmurný výraz nahradil úsměv.

„Vždyť jsem nesla jedovatého hada!“ zalapala po dechu.

„Nabrat jedovatého hada na klacek a odnést ho až do stodoly, aniž by tě uštknul, to je opravdu zázrak.“

„Trochu syčel,“ vzpomněla si a zachvěla se.

„Snědl tři vejce,“ informoval ji Rey. „Pravděpodobně byl příliš unavený trávením, než by se obtěžoval zaútočit. Měla jsi neskutečné štěstí.“

Opřela si tvář o jeho široké rameno a pevně se ho držela.

„Nezaútočil na tebe?“ zeptala se znepokojeně.

„Neměl šanci. Neslyšela jsi ten výstřel? Nestihl se schovat do kukuřice.“ Zasmál se. „Kdybych ho nedostal já, tak Bandita určitě. Užovky královské jsou přirozenými nepřáteli jedovatých hadů. Netěší mě zabíjet jedovaté hady, ale je příliš riskantní nechat je tady,“ dodal.

Objala ho kolem krku. „Jsem na sebe opravdu hrdá,“ zašeptala. „Netušila jsem, že si zahrávám s osudem. Ten had sice nevypadal úplně stejně jako

Bandita, ale nenapadlo mě, že to je jiný druh. O uštknutí hadem toho vím hodně, ale nerozeznám jednoho hada od druhého pokud nejsou na obrázku!“ prohodila.

„To se časem naučíš.“ Políbil ji něžně na čelo. „Ty moje statečné děvče,“ zašeptal. „Ani netušíš, jak jsi mě vyděsila, když přiběhl Whit, aby mi pověděl, co provádíš.“

Ta slova ji hřála u srdce. Zavřela oči. Nikdy v životě se necítila tak bezpečně.

Rey ale nechtěl zneužít její zranitelnosti.

Meredith předla blahem a rty se jí pootevřely. Spalovala ho nesnesitelná touha.

Sklonil hlavu a jejich ústa se hladově spojila, její paže pevně stiskly jeho ramena.

Hlasitě zasténal a zastavil přede dveřmi. Jednou rukou, aniž by Meredith postavil na zem, se mu je podařilo otevřít. Vklouzl do pokoje a nohou dveře zabouchl. Nedočkavě ji položil na postel, sklonil se nad ni a začal ji líbat.

Jednou rukou vklouzl pod její tričko a současně vtlačil pravou nohu mezi její dlouhé nohy. Jazykem zajížděl stále hlouběji do jejích úst. ‚

Obratně jí rozepnul krajkovou podprsenku a jakmile začal laskat její hladká ňadra, která do té doby nepoznala dotyk muže, trhla sebou. Když jemně sevřel malou růžovou bradavku, uslyšel ji sténat rozkoší.

Smyslný žár zachvacoval celé její tělo.

„Nevinnost je v dnešní době velmi vzácná,“ zašeptal jí do ucha. „Poděkuj své šťastné hvězdě, že tvoji poctivost respektuju. Kdybych tady ležel se zkušenou ženou, okamžitě bych zamkl dveře a ani minutu bych neváhal,“ dodal a jeho hladová ústa opět vyhledala její.

Žádostivě ji líbal a přiváděl ji k šílenství.

Rukama zlehka kroužil po obvodu kulatých ňader a Meredith se k němu smyslně vzepjala. Chtěla se ho také dotýkat. Její touha byla tak bolestná…!

Když nečekaně stiskl malou bradavku mezi palec a ukazováček, tělem jí projela vlna horka. Její krátké nehty se zaryly do jeho zad.

„Miláčku,“ zasténal, vzrušen její neočekávanou odezvou. Tričko měla náhle vyhrnuté u klíční kosti a jeho ústa – jeho ústa! – se dotkla ztopořené bradavky. Něžně ji sál a Meredith se oddávala dosud nepoznané rozkoši. Rey by si s ní mohl pohrávat jakkoliv a ona by neměla vůli, aby ho zastavila. V tu chvíli nedokázala vyslovit ani prosté „ne“. Chtěla ho.

Hladila ho po šíji, ztracena v omamném zapomnění.

Rey zvedl hlavu, aby se podíval na její poodhalené tělo. Byla krásná. Líbilo se mu, jak se její tělo svíjelo, když se jí dotýkal, a její roztoužené sténání ho vzrušovalo stejně jako její prsty hladící ho po zádech. Těšila ho její nevinnost. Milování s pannou byla pro něj úplně nová zkušenost.

Vycítila jeho uhrančivý pohled a otevřela oči. Zastyděla se a snažila se rukama zakrýt ňadra. „Dělám to správně?“ špitla cudně.

„Ano, lásko.“

Sklonil se a rty lehce přejel přes její. Cítil, jak se její ústa vstřícně otevírají a jak si ho její ruce přitahují na rozpálené tělo.

Neměl by tuhle situaci nechat zajít dál, blesklo mu hlavou. Zatímco o tom přemýšlel, pomalu se vsunoval mezi její štíhlé nohy. Opatrně si na ni lehl a dovolil jí vnímat jeho mužné tělo.

Hruď se jí prudce zdvíhala a nedostávalo se jí dechu, jak se snažila pod tíhou jeho těla pohybovat boky.

Položil levou ruku na její oblý bok a lehce ji štípl a současně se opřel o loket pravé ruky. „Meredith,“ řekl tiše, „ty mě doháníš k tomu, abych tě tady a teď svedl.“

Tělo měla v jednom ohni a cítila, jak ji opouští zdravý rozum a rozpouští se v magmatu touhy. Znepokojeně vyhledala jeho tmavé oči, které jako by vyzařovaly nějaké magnetické jiskření, kterému její tělo neumělo vzdorovat. Rukama se dotkla knoflíčků na jeho košili. Chtěla, aby si ji vzal.

Přestože mu slabiny spaloval nelítostný žár, stáhl ruku z jejího boku a pohlédl jí vážně do očí.

„Nedělej to, Meredith,“ řekl chraplavým hlasem. „Jsem sice zkušenější než ty, ale snadno můžu ztratit hlavu. A to určitě nechceš.“

Snažila se zklidnit dech a srdce jí bilo jako na poplach.

„Opravdu si nepřeješ, abych pokračovala? Nemusíš se bát, kdybys náhodou otěhotněl, vezmu si tě,“ vyhrkla bez dechu v legraci. „Slibuju!“

Zadíval se na ni, jako kdyby nevěřil vlastním uším. Vášeň z něho vyprchala a nahradilo ji pobavení. Začal se smát. „Sakra, to od tebe nebylo zrovna férové!“ obvinil ji.

„Ty se mi směješ a já jsem právě pronesla posvátný slib,“ pokárala ho a v očích se jí zajiskřilo.

„Kčertu!“ Odtáhl se od ní a posadil se na okraj postele. Rukou si pročísl neupravené vlasy. „Teď mám všude otisky tvé rtěnky a voním tvým parfémem. Chlapi se mi budou smát, když přijdu do kanceláře a budu vonět jako rozkvetlá květinová zahrada.“

Stáhla si tričko a dívala se mu do očí. „Můžeme jít do koupelny a společně to smýt,“ navrhla s hříšným úsměvem.

Zasmál se. Nikdy se ve svém životě tolik nesmál jako právě s ní. Byla stejná i před tím, než to neštěstí poznamenalo její život? Tvrdila, že se s muži moc nescházela, ale jak mohli přehlížet takové milé a hezké stvoření?

„Nevěřím ti, že trávíš víkendy sledováním televize s otcem,“ zazubil se.

„To máš pravdu. Nesedím u televize, ale pracuju.“

Zamračil se. „O víkendech?“

Posadila se, vsunula ruce pod tričko, aby si zapnula podprsenku. „Během uplynulých šesti měsíců to bylo sedm dní v týdnu,“ řekla upřímně. „Předtím jsem v práci trávila šest dní v týdnu a v neděli jsem měla volno. Obvykle pracuji deset hodin denně. Pokud sloužím na pohotovosti, tak i více.“

„Vždyť nemáš žádné volno. To také není dobré,“ namítl.

Zavrtěla hlavou. „Od doby, kdy jsem ukončila školu žiji jenom prací,“ přiznala. „A bez mužů?“ vyzvídal.

Ušklíbla se. „Scházela jsem se s jedním, kterého jsem měla ráda. Chodili jsme spolu čtyři měsíce a málem jsem se do něj zamilovala. Nikdy se mě ani nedotkl. Myslela jsem, že je nesmělý a že se na to připravuje.“ Povzdechla si. „Potom jsem ho potkala na ulici s jiným mužem.“ Pokrčila rameny. „Bral mě jako kamarádku a já jeho jako přítele. Tenhle vztah mě poznamenal a ztratila jsem odvahu a sebedůvěru.“

„V dnešním světě se podobné věci stávají často,“ odpověděl tiše.

„Předtím mě chlapci přehlíželi, a když na mě promluvili, tak jenom proto, abych jim pomohla s matematikou nebo chemií.“ Na chvíli zaváhala. „Musím se ti k něčemu přiznat. Ještě vloni touhle dobou jsem vypadala trochu jinak.“

„Není tajemstvím, jak jsi vypadala?“ otázal se zvědavě.

Vstala z postele, šla ke stolu, kde měla položenou kabelku a vyndala z ní malé pouzdro na doklady. Vytáhla z něho fotku a stydlivě mu ji podala.

Jeho oči se rozšířily údivem. „Bože!“

„Měla jsem skoro třicet kilo nadváhy a vůbec jsem je nemohla shodit. Vyzkoušela jsem snad všechny diety, které existují. Potom jsem se zúčastnila kursu o správné výživě a mimo jiné jsem se tam dozvěděla, jak správně hubnout. Proto toho také tolik vím o nízkotučných jídlech.“

Zvedl pohled od fotografie a usmál se na ni. „Přestože jsi byla obézní, byla jsi velmi hezká,“ pravil rozvážně. „Víš, Meredith, jak člověk vypadá není to, co lidi k sobě přitahuje. Mnohem důležitější je duchovní stránka tvé osobnosti, tvoje povaha a chování k ostatním lidem. Riskovala jsi vlastní život, abys zachránila mého bratra a zůstala jsi s ním, dokud jsme za ním nepřijeli do nemocnice. Jsem si vědom toho, že když jsme se poprvé setkali, nechoval jsem se k tobě slušně. Ale měl jsem spoustu času na přemýšlení, abych došel k závěru, že jsi výjimečná žena.“

Začervenala se. „Děkuji za upřímnost.“ Rozpustile se na něj podívala. „Tak nechceš se oženit v pátek? Nebo ti to vyhovuje spíše až v pondělí?“ dodala s úsměvem.

Zachechtal se. „Bohužel, nehodí se mi to, protože musím vykoupat psy.“

Povzdechla si. „Žádost o ruku se opět zamítá,“ prohodila stručně.

„No, kdyby sis lehla do postele, můžeme si o tom promluvit.“

„Kdepak, to není fér,“ odmítla jeho návrh.

Vstal. „Musím se vrátit do práce. Pojď ke mně,“ vyzval ji.

„Změnil jsi názor?“ zeptala se a přešla k němu. „Můžu dneska koupit prstýnky…“

Položil jí prst přes ústa. „Jak voním?“

„Tak to tě zajímá?“ vykřikla. „Nalákal jsi mě k sobě jenom proto, abych si k tobě přičichla‘?“

Sklonil se a nenasytně ji políbil. Ale předtím, než se mohla k němu přitulit, odstrčil ji. „Jak voním?“ trval na svém.

Přičichla si k jeho košili. „Je z tebe cítit voda po holení.“

„Ty nepoužíváš parfém?“

Zavrtěla hlavou.

„Jsem alergická na většinu silných vůní.“

„Voníš po květinách.“ Usmála se.

„To je bylinkový šampon. Lehké květinové vůně mi nevadí, ale parfémy jsou příliš silné.“

Konečky prstů zlehka přejel po blednoucích modřinách na jejích tvářích a čelisti. „Už nikdy se tě znovu nedotkne, to přísahám,“ pravil výhružným tónem.

„Nestáváš se trochu majetnickým?“ poškádlila ho.

Tvář mu zvážněla. „Myslím to naprosto vážně.“

Její oči se rozšířily obavami.

„Nikdo se tě nikdy nezastal?“ zeptal se zvědavě.

„Jenom můj bratr. Ale nikdy mě před otcem nemusel chránit. Vyzní to asi podivně, ale můj otec byl nejhodnější muž do toho tragického dne, kdy zabili matku a Mikea. Když se napije, nepamatuje si, co prováděl.“ Pohledem sklouzla k jeho hrudníku. Pohrávala si s knoflíky u jeho košile a měla nutkání pohladit ho prsty přes jeho odhalenou hruď. „Mike mi hrozně chybí,“ dodala. „Matka určitě taky.“

„Nebyly jsme si příliš blízké,“ přiznala se. „Byla velmi přitažlivá a měla milence.“ Trhla sebou. „Raději bych to nevěděla. Nedokážeš si představit, jak se otec změnil, když se to dozvěděl. Dokonce se jimi chlubila.“

„Tak to nepatřila mezi vzorné manželky,“ zabrblal.

„Ráda utrácela peníze, proto si vybírala bohaté milence.“ Její tvář se zachmuřila. „Tolik jsem se za ni styděla. Považovala se za emancipovanou ženu. Je velký rozdíl, když spíš s někým, koho opravdu miluješ, a když skočíš do postele s každým, kdo má peníze.“

Přikývl a dotkl se jejích opuchlých úst. „Její způsob života ovlivnil tvůj názor na muže, že?“

„Svým způsobem ano. Dokud ses neobjevil ty,“ přiznala se, aniž by na něj pohlédla. „Kromě té náladovosti máš i pár obdivuhodných vlastností.

Díky, žes mi dovolil přijet se sem zotavit,“ řekla náhle.

Znejistěl.

„Ta slova vyzněla jako rozloučení, Meredith.“

Povzdechla si. „Strašně ráda bych se zdržela déle, ale nejde to,“ pravila smutně. „Žena, která mě v práci zastupuje má dvě děti a nerada je dává do školky. Když se jí narodilo druhé dítě, rozhodla se, že se do práce nevrátí.“

Zamyslel se a pohladil ji po ruce. „Kdybys měla děti, zůstala bys s nimi doma?“

„Určitě. Pro vývoj dítěte je důležité, když je první dva roky s matkou. Nechtěla bych, aby se mi o dítě starala chůva,“ řekla a na chvíli se odmlčela.

„Jedna moje známá je lékařka,“ pokračovala. „Když se jí narodil chlapeček, zůstala s ním doma, dokud mu nebyly tři roky a šel do školky. Dokonce i potom si zařídila pracovní dobu tak, aby s ním mohla být každý den celé odpoledne.“

Hlavou se mu honilo, jak se jí nenápadně zeptat, jestli by si zvykla na život na ranči a s hady. Ale nedokázal ta slova vyslovit.

„Kde vlastně pracuje tvůj otec?“ zeptal se.

„Přednášel na veterinární fakultě vysoké školy v Houstonu.“

„Je veterinář?“

„Ano. Proč tě to zajímá?“

Horečně přemýšlel a zamyšleně na ni hleděl. „Bude se mít kam vrátit?“

„Bohužel nebude. Po jeho posledním alkoholovém dobrodružství mu předali výpověď. Vlastně je to pochopitelné,“ řekla smutně. „Pověsti školy by neprospělo, kdyby měla ve svých řadách alkoholika, který má násilnické sklony, když se napije.“

„Než došlo k té tragédii, napil se rád?“ vyzvídal.

„Kdepak. Po obědě si nedal ani pivo,“ pravila. „Ale během uplynulého půl roku si to vynahradil. Snažila jsem se ho dostat na léčení, ale nepodařilo se mi to. Jsem ráda, že teď konečně podstupuje od-vykací léčbu.“

„Můžu ti jenom potvrdit, že je léčba úspěšná,“ oznámil jí Rey nečekaně. „Strašně by si přál, abys ho navštívila. Pokud chceš, v neděli tě tam zavezu.“

Překvapeně zalapala po dechu. „Ty jsi s ním mluvil?“ vyhrkla.

Nepatrně přikývl. „Požádal jsem Lea, aby zavolal Colterovi a jeho přátelé to zařídili.“ Zhluboka se nadechl. „Zatím vše nasvědčuje tomu, že tvůj otec přišel k rozumu a podřídil se léčebnému režimu.“

Jeho oči potemněly. „A to, co jsem ti řekl, myslím naprosto vážně. Už nikdy tě ve vzteku neuhodí.

Až se vrátí domů, potom se rozhodneme, co dál.“

„Nemůžu tomu uvěřit… opravdu mě chce vidět?“ zachvěl se jí radostí hlas.

Něžně ji pohladil po tváři. „Má tě rád a ty jeho také. Neopovrhuješ lidmi, kteří chybují. Naopak se jim snažíš pomoci. A v neděli si uděláme výlet do Houstonu.“

„Ach, ano,“ řekla trochu znepokojeně. „Pokud ti to ovšem nevadí.“ Usmál se.

„Udělám cokoliv si budeš přát,“ zašeptal. „Rád pomůžu ženě, která mě požádala o ruku.“

Její ústa roztála ve smyslném úsměvu. „Co kdybychom si lehli a popovídali si o tom?“

„Nejde to,“ řekl nekompromisně a odtáhl její ruce ze své košile. „Musím se vrátit do práce. Byl jsem uprostřed jednání, když přiběhl Whit a v zasedací místnosti jsem nechal sedět dvanáct lidí. Měl bych se tam rychle vrátit.“

„Kdy v neděli pojedeme?“ chtěla vědět.

„Vyjeli bychom dopoledne a stavíme se ještě v kostele,“ řekl a šel ke dveřím. „A dneska už raději pro vejce nechoď,“ dodal rozpustile a vyšel ven.

Když odešel, přemýšlela Meredith, co myslel tím, že se rozhodnou co dál. Naznačoval jí snad, že má o ni zájem?

Přestože byla moderní a emancipovaná žena, dokázala si představit, že má po svém boku muže jako je Rey. Muže, který ji hýčká a ochraňuje. Znali se tak krátkou dobu, ale přišlo jí to, jako by ho znala celý svůj život a představa, že ho už brzo opustí a vrátí se domů do Houstonu, ji náhle vyděsila.

Po zbytek týdne až do neděle pracovala jako obvykle až na to, že byla velmi ostražitá, když šla do kurníku sbírat vejce. Rey ji upozornil, že hadi často putují ve dvou a pokaždé, když přecházela po trávníku pozorně se rozhlížela kolem sebe a dupala.

Pro zaměstnance Hartova ranče se díky té příhodě s hadem stala hrdinkou. Když je potkávala, uctivě ji zdravili a sundávali si z hlavy kovbojské klobouky.

„Je to opravdu zvláštní,“ poznamenala v sobotu večer při večeři a mrkla na Lea a Reye. „Zdá se, že vaši muži mají přede mnou respekt. Vůbec nechápu, proč.“

Rey se zachechtal a vyměnil si pobavený pohled se svým bratrem. „Tak to máš pravdu. A víš proč? Žádný z nich nikdy nenabral hnědou mambu na klacek.“

„Meredith, tenhle had má velmi špatnou pověst. Většinou zaútočí, aniž je vyprovokován. To, co jsi provedla je zázrak,“ dodal Leo.

„Měl někdo z tvé rodiny rád hady?“

„Jenom Mike. Před pár lety choval hroznýše královského dokud nesnědl sousedům králíka,“ řekla tlumeným hlasem.

„Brrr!“ zachvěl se Rey.

„Utekl oknem a tři týdny se neukázal. Musel mít hlad a doplatil na to ten králík,“ vysvětlovala Meredith.

„Proč soused choval králíky?“ podivil se Leo.

„Prodával je do speciálního obchodu s masem a masnými výrobky.“

Rey se zasmál od ucha k uchu. „Třeba byl ten hroznýš v minulém životě ochutnávačem králičího masa,“ zauvažoval nahlas.

Leo se znechuceně zašklebil. „Nesnědl bych králíka, ani kdybych umíral hlady. Ale hadi chutnají docela dobře. Vzpomínáš, jak jsme byli na lovu v Arizoně a náš průvodce chytil toho velkého šťávnatého chřestýše?“

„No, jasně,“ souhlasně přikývl Rey. „Chutnal jako kuře!“

Oba bratři na sebe podívali a vyprskli smíchy. „Co s ním pak Mike udělal?“ zeptal se se zájmem Leo.

„Prodal ho jednomu chovateli.“

„Mike byl zasnoubený s velmi milou a hodnou dívkou. Když se dozvěděla, že Mikea zastřelili, zhroutila se a nemohla jít ani na pohřeb,“ zavzpomínala smutně.

„Co se s ní stalo?“ zeptal se Leo.

Meredith dopila zbytek kávy. „Stala se misionářkou a odjela do Jižní Ameriky.“ Slova jí šla přes rty velmi těžce. „Měla hroznou smůlu… letěla letadlem, které si spletli s letadlem pašeráků drog a sestřelili ho. Myslím, že byla jedním z pěti pasažérů, kteří přežili, ale zpět do Ameriky se nevrátila.“

„Ubohé děvče,“ poznamenal Rey.

„Coltera to neštěstí také velmi zasáhlo,“ ozval se Leo. „Jenom mezi námi, Mikeova přítelkyně se mu líbila, ale nikdy se nepokoušel přebrat mu ji.

„Opravdu?“ podivila se Meredith.

„Mike ani jeho dívka to netušili,“ dodal Leo s úsměvem. „Colter je uzavřený a moc toho nenamluví.“

„Slouží stále u Texas Rangers?“ zeptala se Meredith. Leo přikývl.

„Nedávno ho povýšili na nadporučíka.“ Meredith vstala od stolu a začala sklízet talíře a příbory.

„Zítra mě Rey zaveze na návštěvu k otci,“ zahlaholila vesele.

„To je ale hodný kluk!“ zvolal Leo a sklouzl pohledem k Reyovi.

„Snaží se být ke mně laskavý, protože jsem jediná žena, která ho kdy požádala o ruku,“ upřesnila Meredith. „A protože mě odmítl, trpí pocitem viny.“

„Tak já se s tebou Meredith ožením třeba hned zítra,“ zareagoval pohotově Leo. „Řekni v kolik a kde, abych si stihl koupit nový oblek…!“

„Buď zticha sakra!“ okřikl ho Rey a uhodil ho kloboukem po hlavě.

„Dáš si na snídani sušenky?“ zeptala se Reye.

„Určitě,“ ujistil ji Rey, vstal a záměrně políbil Meredith přímo před Leem. „A běž brzo spát. Leo a já ještě musíme zkontrolovat stáda na pastvinách.“

„Nezapomeň si vzít bundu,“ připomněla mu s úsměvem.

Sklonil se k ní a ústy se letmo dotkl jejích. „Vždyť není chladno.“

„Ale je. Jen si tu bundu oblékni,“ trvala na svém.

Povzdechl si a než vyšel zadními dveřmi ven, sundal z dřevěného věšáku hnědou prošívanou bundu.

Leo ho s posmutnělou tváří následoval. Právě viděl něco, co by ho ani ve snu nenapadlo. Uvědomil si Rey, že je do toho rozkošného stvoření bezhlavě zamilovaný? A pokud se ve svém odhadu nemýlil, bylo to vzájemné.

DESÁTÁ KAPITOLA

Příští den dopoledne se Meredith v kostele posadila vedle Reye, který po celou dobu bohoslužby pevně svíral její dlaň ve své. V jeho blízkosti se cítila silná, sebejistá a v bezpečí.

Když na závěr bohoslužby zpívali chorál, se zalíbením na něm spočinula a Rey v tu chvíli zapomněl, co vlastně zpívají. Jeho pohled ji rozechvíval a Rey se jí omámeně díval do tváře. Áž když ostatní přestali zpívat a posadili se, probrali se ze svého zapomnění. Stydlivě se pousmáli, Rey se prudce posadil a stáhl ji dolů k sobě.

Když odcházeli z kostela, obyvatelé Jacobsville, kteří znali Reye a doslechli se o nové kuchařce na ranči, na ně vrhali pobavené pohledy.

Meredith ani Reyovi však jejich zvídavá pozornost ani trochu nevadila. Rey představil Meredith několika svým přátelům a navíc přidal informaci, že Meredith je stejně šikovná zdravotní sestra jako kuchařka a že její čokoládové sušenky jsou vynikající.

Meredith se při jeho slovech zapýřila, protože vycítila, že je na ni Rey velmi pyšný, obzvláště když líčil jak svým pohotovým jednáním zachránila život Billy Joeovi. Reyovi známí také Billy Joea znali a byl mezi nimi oblíben, takže obdařili Meredith přátelskými úsměvy.

„Začínáš se stávat populární osobností v Jacobsville,“ škádlil ji Rey. „A to jsem se nestačil zmínit o tvém dobrodružství s hadem.“

„Na tu příhodu bychom měli raději zapomenout,“ namítla tiše.

Zachechtal se.

„Kdepak. Právě naopak. Skutečnost, že mám… kuchařku, která se nebojí jedovatých hadů mi získá body navíc.“

Meredith zpozorovala jeho zaváhání, než vyslovil slovo „kuchařku“, jako kdyby chtěl místo toho slova říct něco jiného a zachvěla se. Ale pak cestou k Reyovu jaguáru kabrioletu zářila jako sluníčko.

„Je to nádherné auto,“ poznamenala, když se pohodlně usadila na měkkém koženém sedadle.

„Rád řídím rychlá sportovní auta.“

Meredith si vyndala z vlasů sponky a nechala je volně spadnout na ramena.

„Nezacuchají se ti při jízdě vlasy ve větru?“ zeptal se, když si zapnuli bezpečnostní pásy.

„Možná ano, ale nevadí mi to.“ Zvedla zrak k jeho obličeji. „Líbí se mi ten pocit, když si chladivý vánek pohrává s rozpuštěnými vlasy.“

Rey nastartoval, přidal plyn a vyřítil se na hlavní silnici. Za městem odbočil na vjezd na dálnici a jakmile vjel na dálnici, rozjel se na plný plyn.

„Tak jak se ti líbí tahle jízda?“ zvolal ve větru.

Meredith se šťastně smála a v očích jí svítily jiskry radosti. Tenhle den byl nejbáječnějším v jejím životě a úplně v tom vzrušení zapomněla na cíl jejich cesty.

Když po půl hodině jízdy zastavili před impozantní cihlovou budovou, jejíž název byl diskrétně umístěn na malém kovovém štítku vedle dveří, Meredith posmutněla. Léčebna se nacházela v rozlehlém parku na předměstí Houstonu.

Rey zaparkoval, a když Meredith vystoupila z auta, vzal ji za ruku a společně zamířili k hlavnímu vchodu. Na recepci se zeptali, kde na ně bude otec čekat a potom vyšli do druhého patra do návštěvní místnosti, kam měl v doprovodu své ošetřující lékařky přijít.

„Návštěvy v léčebně nejsou během prvního týdne léčby povoleny,“ řekl jí Rey. „Ale o tom asi při své profesi víš,“ dodal.

„Nikdo z mé rodiny ani přátel se tady neléčil,“ pronesla tiše a bylo na ní vidět, jak je nervózní.

Rey pevně stiskl její dlaň ve své. „Nedělej si starosti, všechno bude zase jako dřív,“ snažil se ji uklidnit.

Podívala se mu do očí a zhluboka se nadechla. „Doufám, že máš pravdu,“ špitla po chvíli.

Vtom zaslechli blížící se kroky a do dveří vešel její otec v doprovodu tmavovlasé ženy v bílých kalhotách a světle modré košili s krátkým rukávem.

„Vy jste slečna Johnsová? Já jsem Gladys Bartlettová, psycholožka a ošetřujícící lékařka vašeho otce,“ představila se mladá žena a potřásla si s ní rukou.

„Ahoj, Merry,“ pozdravil ji otec váhavě, a když si všiml blednoucích modřin v její tváři, trhl sebou. „Je mi to moc líto, zlatíčko,“ mluvil jako by se dusil.

Meredith odtáhla ruku z Reyova sevření, šla k otci a jemně ho objala.

Dojatý pan Johns zavřel oči a pevně svoji dceru sevřel v objetí. Rty se mu chvěly a po jeho bledých tvářích stékaly slzy. „Je mi to tak líto, dceruško,“ vzlykal.

Pohladila ho po zádech a v očích ji také tlačily slzy. „Je to v pořádku, tati,“ zašeptala a konejšila ho způsobem, kterým on utěšoval ji a Mikea, když byli malými dětmi a někdo jim ublížil. „Všechno zase bude v pořádku,“ ujišťovala ho.

„Můj syn. Můj chlapec!“ Zachvěl se. „Tvrdil jsem matce, že mám hodně práce a nemůžu ji do banky zavézt. Požádal jsem ho… Požádal jsem Mikea… aby ji tam odvezl. Kvůli mně je teď mrtvý!“

„Pane Johnsi,“ promluvila psycholožka uklidňujícím tónem, „hovořili jsme o tom spolu již několikrát. Nemůžete si dávat vinu za zločin spáchaný někým jiným. V devadesáti devíti případech ze sta by se nic nestalo, kdybyste jindy požádal vašeho syna, aby jel do banky.“

„Ale zrovna tenkrát se stalo,“ řekl chraplavým hlasem. „A nedokážu s tou vinou žít!“

„Já jsem se potýkala s tím stejným problémem,“ přiznala se Meredith. „Mohla jsem požádat některou z kolegyň, aby mě zastoupila a jet s matkou do banky.“

„A místo Mikea by zastřelili tebe,“ namítl stroze otec.

„Nikdo z nás nedokáže řídit svůj život a mít nad ním kontrolu,“ ozval se Reyův vážný hlas.

Všichni se otočili jeho směrem. Stál tam nehnuté s rukama hluboko v kapsách. „Einstein pravil, že Bůh nehraje kostky s vesmírem a měl pravdu. Dokonce i ve zdánlivém chaosu existuje zákonitý pořádek a řetězec nečekaných událostí pokaždé nevyhnutelně vede k novým začátkům. Život má svůj řád a osudy některých lidí jsou neviditelným způsobem propojeny.“

„Vy jste určitě studoval filozofii,“ konstatoval téměř neslyšitelně pan Johns.

Rey přikývl.

„Ano, mám dva semestry.“

Starší muž s prořídlými vlasy a brýlemi poodstoupil od Meredith a rty mu rozvlnil melancholický úsměv. „Kdysi jsem navštěvoval roční kurs filozofie. Kde jste studoval?“

„Mám diplom z Harvardu,“ přiznal se Rey k něčemu, o čem neměla Meredith ani tušení.

„Já jsem studoval veterinární lékařství na univerzitě v Houstonu. Jsem…“

„Jste doktor Alan Johns. Znám vás z vyprávění,“ přerušil ho Rey a oba muži si potřásli rukama. „Vaše dcera se zotavuje u nás na ranči v Jacobsville a peče nám výtečné čokoládové sušenky.“

Doktor Johns sklopil hlavu. „Pověděli mi, co jsem provedl,“ řekl a s provinilým výrazem ve tváři se podíval na Meredith. „Přísahám Bohu, že se už alkoholu nedotknu!“

„To je správné. Nebudete mít ani příležitost,“ pravil důrazně Rey. „Mám v úmyslu vás sledovat jako ostříž.“

„Promiňte?“ zakoktal doktor Johns.

Rey sklouzl pohledem na dřevěnou podlahu. „Na ranči nemáme vlastního veterináře. Jezdí k nám zvěrolékař z Victorie, protože veterináři v okolí Jacobsville mají příliš mnoho práce. Rádi bychom vás zaměstnali na plný úvazek. Platíme dobře a s bydlením si nemusíte dělat starosti.“

Doktor Johns zavrtěl hlavou.

„Mladý muži, já…!“

Rey zvedl hlavu a hleděl mu do očí.

„Udělal jste chybu, pane Johnsi. Ale lidem se to stává, nikdo z nás není dokonalý. Budeme rádi, když budete pro nás pracovat. Na ranči se vám určitě bude líbit,“ dodal.

„A co když se vaši zaměstnanci dozví, co jsem provedl?“ opáčil doktor Johns.

„Všichni to už vědí,“ řekl Rey a pokrčil rameny. „Ale nikomu to nevadí. Pracuje u nás muž, který byl závislý na kokainu a jiný, který šest let užíval heroin.“ Usmál se. „Nezneužíváme minulosti člověka proti němu pokud je ochoten tvrdě pracovat a abstinovat.“

Doktor Johns stěží ovládal emoce, které bouřily v jeho nitru. „Mladý muži, budu klidně pracovat zadarmo a ujišťuji vás, že nebudete litovat, že jste mě zaměstnali.“

„Zaměstnám vás pod jednou podmínkou. Přestanete mi říkat mladý muži,“ řekl Rey s úsměvem. „Jmenuji se Reynard Hart, ale všichni mi říkají Rey.“

„Dobře. Těší mě, Reyi,“ pravil doktor Johns.

Rey pokývl hlavou. „Jak dlouho si vás tady ještě nechají?“ zeptal se a tázavě se podíval na doktorku Bartlettovou.

„Ještě týden,“ odpověděla optimisticky žena. „Jsem moc ráda, že pan Johns má důvod těšit se na své propuštění. Věřím na zázraky, ale ve svém zaměstnání jich mnoho nevídám. Ale případ pana Johnsa je jedním z nich.“

„Mnohokrát ti děkuji, Reyi,“ vyslovila Meredith náhle své poděkování.

„Velmi rád pomohu otci ženy, která mě požádala o ruku,“ řekl nenucené a obdařil ji smyslným úsměvem, při kterém jí zrůžověly tváře.

„Ty jsi požádala Reye o ruku?“ podivil se její otec se zdviženým obočím.

„Dokonce několikrát,“ zahlaholila s předstíraným zklamáním. „Ale žádný termín svatby se mu nehodí, protože musí vykoupat své psy.“

Doktor Johns se od srdce zasmál, což potěšilo jeho ošetřující lékařku. Ta si teď byla jistá, že pan Johns se v léčebně už nikdy neobjeví.

Když se pozdě odpoledne vraceli do Jacobsville měla Meredith výtečnou náladu.

„Jsem tak šťastná, že má otec novou práci a navíc ještě práci s hospodářskými zvířaty, kterou chtěl vždy dělat.“

„Má kladný vztah k hospodářským zvířatům, že?“ zeptal se Rey.

„Vyrostl na dobytčí farmě v Montaně,“ vysvětlila. „Dokonce dělal rodeo skoro sedm let.“

Rey si úlevně vydechl. Všechno jde lépe, než si původně představoval.

„Třeba se nakonec jednou vrátí k přednášení na vysoké škole, i když asi ne v Houstonu,“ prohodil.

„Práce na ranči mu prospěje. Myslel jsi to vážně, že?“ chtěla se ujistit.

„Velmi zřídka říkám věci, které nemyslím vážně, Meredith,“ odpověděl.

Meredith si pohrávala s kabelkou na klíně. „Reyi, chci ti ještě jednou poděkovat za to, že jsi mu dal druhou šanci.“

Pousmál se. „Nenapadlo tě, že jsem měl k tomu důvod?“ zabrblal. „Až ho přijedeš na ranč navštívit, upečeš mi plech sušenek.“

„Jenom tobě? Snad i Leovi, ne?“

„Leo si může najít přítelkyni, která mu bude péct sušenky,“ prohodil. „Někde v Texasu taková žena určitě existuje.“

„Jaké jsou kuchařky manželky tvých bratrů? Také umí péct?“

„Dorie a Tess ano,“ řekl. „Ale Tira to nikdy nezkusila,“ dodal s povzdechem. „Simonovi to nevadí. Mají hospodyni, která jim i peče. Ačkoliv Simon sušenky vlastně nejí.“ Usmál se. „Měla bys ho vidět, jak to umí s klukama. Má dva syny, tříletého a ročního. Je vzorným otcem. Dorie a Corrigan mají chlapce a děvče a Cag a Tess mají jednoho chlapce. Takže jsem pětinásobný strýček! Už se těším na Vánoce, až je zase všechny uvidím.“

Letošní vánoční svátky budou pro ni smutné.

Rey zpozoroval, jak se zachmuřila a natáhl se, aby vzal její ruku do své.

„Meredith,“ řekl, „doufám, že strávíš Vánoce u nás na ranči. Odpoledne na Štědrý den pojedeme s dětmi ke Coltrainovým na večírek, který pořádají každý rok. Dětem se u nich líbí, protože tam mají velký model železniční tratě a celé odpoledne si tam pouští vláčky.“

„Velmi ráda přijedu,“ odpověděla dojatě. Milovala děti a svátky ve společnosti Reyovy rozvětvené rodiny budou pro ni a pro otce veselejší, než kdyby byli sami doma.

„Letošní Vánoce budou opravdu nádherné,“ ujistil ji tichým hlasem.

Propletla své prsty s jeho. „Až se vrátím domů, budu se mít alespoň na co těšit.“

„Je sice předčasné o tom mluvit, ale pokud se rozhodneš přestěhovat na ranč, jsem si jistý, že by se u Micaha Steela našlo volné místo.“

Sklonila hlavu a hleděla na jejich spojené ruce. „V Jacobsville se mi moc líbí.“

Ucítila, jak sevření jeho prstů zesílilo. „Meredith, mám tě rád.“

„Já tebe taky, a když mi půjčíš mobilní telefon, zavolám teď hned farářovi a domluvím s ním datum naší svatby,“ řekla škádlivě.

Rey se uchichtl. „Počkej, počkej. Manželství je důležitý životní krok. Máš ty nejlepšlí předpoklady stát se vynikající manželkou. Umíš krotil hady, poskytnout první pomoc a pečeš lahodné sušenky. Ale nevím, jak vypadáš v plavkách a zda umíš tančil?“

„V plavkách vypadám jako modelka,“ zašvitořila, „a skvěle ovládám latinské tance.“

„Já bohužel tancovat neumím. A jaké knihy ráda čteš?“ vyzvídal.

Zbytek cesty si povídali o svých zájmech, oblíbených filmech a knihách. Ke svému úžasu zjistili, že mají hodně společných zálib, rádi tráví volný čas v přírodě a mají stejný názor na politiku a výchovu dětí. To byl dobrý začátek, pomyslela si Meredith. Věděla příliš dobře, že vztahy, které začnou sexem nemají příliš dlouhé trvání.

Manželství. Ten pojem jí připadal najednou tak přirozený jako to, že Rey celou cestu do Jacobsville svíral její ruku ve své.

Následující týden se musela vrátit zpět domů. V pátek ráno si sbalila oblečení do kufru, oblékla si béžový kostým a vlasy si vyčesala do drdolu. Po snídani odnesl Rey kufr do auta a Meredith se loučila s Leem.

„Vrátím se pozdě odpoledne,“ řekl Rey Leovi. „Kdyby bylo potřeba, zavolej mi na mobil.“

„Myslím, že to zvládneme i bez tebe,“ prohodil Leo a mrkl na Meredith. „Budeš nám chybět, Meredith. A díky za ty sušenky v mrazáku! Nezbylo tam místo na nic jiného.“

„Ještě že je ten mrazák tak objemný,“ zachichotala se. „Hlavně nezapomeňte, že jsou syrové. Návod na pečení jsem vám napsala na kousek papíru a dala na lednici,“ dodala.

„Upečeme je přesně podle tvých instrukcí,“ slíbil

Leo. „Těším se, jak si teď pochutnám na těch šesti sušenkách, které zbyly od snídaně,“ dodal a třel si o sebe dlaně s viditelným potěšením.

„Je zbytečné prosit tě, abys mi jich pár nechal, viď?“ zeptal se Rey, sedící v autě.

„Hmmm,“ zamumlal Leo.

Když se rozloučili, nastoupila Meredith do auta a Rey se prudce rozjel.

Meredith mlčela a vypadala zamyšleně. Představa, že se musí vrátit do práce ji netěšila. Bude se jí stýskat po Reyovi, Leovi a také paní Lewisové.

„Můžeš za námi přijet, kdykoliv budeš chtít,“ připomněl jí Rey, když si všiml v jak ponurém rozpoložení se právě nachází.

„Já vím.“ Upírala pohled ven z okénka na holé stromy a ubíhající krajinu. „Den díkůvzdání se blíží.“

„V té době už bude tvůj otec pracovat na ranči. Když budeš mít na Den díkůvzdání volno, tak přijeď na pár dní.“

„Možná budu mít službu,“ řekla nejisté.

Ta slova ho nepotěšila a zavládlo mezi nimi ticho. Rey pustil rádio, aby jim hudba zpříjemnila zbytek cesty.

Zaparkoval před jejich domem. Meredith šla odemknout dveře a Rey vzal její kufr a následoval ji. Když otevřela a vstoupila do chodby, připadal jí dům studený a neútulný.

Otočila se k Reyovi a její oči byly smutné. Rey měl na hlavě klobouk, takže mu neviděla do očí zastíněných krempou.

„Reyi, chtěla bych ti ještě jednou za všechno poděkovat,“ pravila rozechvěle.

Nespouštěl z ní oči. „Budeš tady sama,“ řekl tiše.

„Hlavně se pokaždé, když přijdeš domů ujisti, že jsi zamkla dveře. Zatím ještě ty chlapy, co přepadli Lea nechytli. Buď opatrná!“

„Nedělej si starosti. Postarám se o sebe,“ slíbila mu.

Vypadala tak bezbranně a zranitelně. Nechtělo se mu domů a nechat ji tam samotnou.

„Nezapomeň nosit bundu, když je chladno,“ řekla mu přísně, když viděla, že stojí venku jenom v košili.

„A pláštěnku, když prší,“ dodal s úsměvem.

„Sbohem,“ řekla po krátké odmlce.

„Ty a já si nikdy neřekneme sbohem, Meredith,“ namítl. „Na shledanou.“

Přinutila se pousmát. „Tak tedy na shledanou.“

Rey stál pochmurně ve dveřích.

„Nedaleko odsud je klenotnictví, které má otevřeno od osmi hodin,“ prohodila rozpustile.

„Opravdu?“ podivil se, potěšen její dobrou náladou.

Přikývla. „Prodávají tam dokonce i diamanty.“

Jeho oči se zatřpytily. „Tebe to ještě nepřešlo?“ otázal se. „Jednou si možná o manželství promluvíme. Mezitím musím…“

„Jestli řekneš vykoupat psy,“ přerušila ho, „tak uvidíš!“

Pobaveně se zasmál. „Musím se vrátit na ranč a dopsat rozpracovaný plán marketingové strategie pro příští rok, se kterou seznámím zaměstnance na předvánoční výroční schůzi,“ řekl a odmlčel se.

„Budeš mi chybět. A vrať se na ranč co možná nejdříve,“ dodal.

„Pročpak?“ popíchla ho.

„Potřebuju tvoji ochranu před hordou místních žen, které jsou do mě zamilované a navíc posedlé sexem,“ pravil pobaveně. „Třeba neodolám kouzlu některé z nich a…“

„Sakra!“ přerušila ho a tleskla rukama.

„Jenom jsem žertoval,“ uklidnil ji a přistoupil k ní. Dlaněmi orámoval její tvář a jeho oči uvěznily její v pasti, z níž nebylo úniku. „Pokaždé, když se tě dotýkám, ovládne mě nesnesitelná touha,“ zašeptal a sklonil se k ní. „Zemřu touhou, než se mi vrátíš.“

Meredith mlčky sledovala, jak se jeho pootevřená ústa přibližují k její tváři. Zadržela dech dokud se nedotkly jejích poddajných rtů. A potom několik dlouhých vteřin na nic nemyslela.

Vtom ji chytil za ruce a odstrčil ji od sebe. „Dost, to stačí,“ zamumlal. „Netoužím být sveden na trávníku před domem,“ vyhrkl.

„Pár kroků odsud je měkoučký koberec,“ mávla rukou směrem do chodby.

„Tak to není můj styl,“ prohodil hrdě.

Ušklíbla se na něj.

Rey se neubránil úsměvu, políbil ji a zamířil ke svému autu. „Zavolám ti.“

„To říkají všichni muži!“ křikla na něj.

„Tak mi zavolej ty, miláčku,“ řekl sexy hlasem, při kterém pocítila kdesi v nitru zvláštní chvění.

Když odjížděl, ani se neohlédl. Meredith stála ve dveřích a sledovala, jak se jeho auto ztrácí z dohledu. Vešla do domu, opřela se zády o dveře a rozplakala se.

Tři dny před Dnem díkůvzdání jí telefonoval otec. Byl nadšen novou prací a Meredith ho málem nepoznala. Připadal jí jako úplně jiný člověk. Dvakrát týdně ještě dochází k psychologovi v Jacobsville a díky terapii se mu daří mnohem lépe. Chtěl také vědět, kdy Meredith přijede na ranč.

Mrzelo ji, že otce nepotěší, protože bude muset o víkendu pracovat.

Hovořila se svým šéfem a požádala ho, zda by mohla dostat volno, ale ten její žádost striktně zamítl. Neměl za ni náhradu, takže Meredith bude mít o víkendu službu a do Jacobsville nepřijede.

Bude sloužit na klinice, kde jsou o víkendu ordinační hodiny pro španělskou komunitu. Byla tam díky své odbornosti nepostradatelná, ale nevadilo jí to. Většina těch lidí zoufale potřebovala základní lékařskou péči. Radila jim ohledně výživy a zdravého životního stylu a pokaždé, když viděla nemocné malé děti, zlomilo jí to srdce. Ti lidé byli tak chudí, že si nemohli dovolit nákladnou léčbu v soukromých nemocnicích. Rozdíl mezi bohatými a chudými byl nejvíce poznat právě v těchto minoritních komunitách.

Na Den díkůvzdání měla Meredith volno, ale neměla vůbec čas na sebe. Zároveň si uvědomila, jak je její zaměstnání časově náročné. Milovala práci, kterou dělala, ale nesnášela ten pocit viny, když výjimečně žádala svého nadřízeného o den dovolené.

Naposledy potřebovala volno, když došlo k té tragédii. Dostala den dovolené jenom na pohřeb a hned druhý den musela do práce. Raději by zůstala s otcem doma alespoň týden, ale tenkrát to nešlo.

Pobyt na Hartově ranči jí otevřel oči a umožnil poznat úplně jiný život. Klidnější, ne tak uspěchaný jako ve městě. S radostí vzpomínala na dny prožité na ranči a stýskalo se jí. A navíc jí strašně chyběl Rey a až do Vánoc ho neuvidí. Otec jí řekl, že si půjčí auto a na Den díkůvzdání ji navštíví. Ta zpráva jí trochu zlepšila náladu, ale otec se nezmínil, že by s ním přijel Rey.

Na Den díkůvzdání vstala Meredith před svítáním, aby stihla uvařit a napéct. Rozhodla se, že si s otcem pochutnají na sváteční večeři. Kromě krocana, šunky, čtyř druhů sýra na sýrový dresing, zelených fazolek a láhve francouzského červeného vína nakoupila suroviny, aby mohla připravit sladké bramborové soufflé a upéct čerstvé rohlíky a třešňový a dýňový koláč.

Když zrovna připravovala třešňový koláč, zaslechla zaskřípění brzd. Podívala se z okna a před domem stálo povědomé auto. V zástěře a rozcuchaných vlasech běžela otevřít dveře. Otec a Rey právě vycházeli po schodech na verandu.

„Přejeme ti šťastný Den díkůvzdání, Merry,“ řekl otec a objal ji.

Reyova tvář se rozjasnila. „Napadlo nás, že bys uvítala větší společnost, která by snědla všechny ty dobroty, které jsi připravila.“

„Netušila jsem, že přijedeš a neupekla jsem sušenky,“ řekla znepokojeně. „Mám jenom čerstvé domácí rohlíky.“

„Zbožňuju křupavé rohlíčky,“ pronesl a natáhl k ní ruce. „Pojď ke mně,“ vyzval ji, když viděl, jak zaváhala. „Nikdy neuslyšíš moje ano z takové dálky!“

„Půjdu se podívat na krocana, jestli se nepřipalu-je,“ prohodil otec s úsměvem a odešel do kuchyně.

Rey vtáhl Meredith zpět do domu, zavřel dveře a nedočkavě ji sevřel v náručí a jeho rty se přitiskly na její.

„Počkej, vždyť mě udusíš,“ protestovala tiše. „Přestaň si stěžovat,“ zamumlal a vášnivě ji líbal. „Já si… nestěžuju!“ vydechla, když konečně přestal.

Rey si skousl spodní ret. „Už to nevydržím. Meredith, jediné, po čem teď toužím, je, abys tni ttíi silnila!“ zasténal.

„Tady?“ vykřikla s očima dokořán.

„Dám tvému otci dolar a pošlu ho do obchodu pro cigarety!“ prohodil mezi polibky.

„Ale vždyť nekouříme,“ namítla a Rey ji umlčel svými polibky.

Meredith mu polibky divoce vracela a vnímala teplo sálající z jeho těla. V Reyově mužném objetí se cítila tak šťastná a spokojená.

„To je ten koberec, o kterém jsi posledně mluvila, že?“ řekl bez dechu s očima upřenýma na podlahu. „Nenápadně zamkneme otce v kuchyni a můžeš mě znásilnit!“

„Kdepak,“ pravila a objala ho rukama kolem krku, „neznásilním tě dokud nebudeš souhlasit, že se se mnou oženíš,“ dodala.

„Žádáš mě opět o ruku?“ ozval se jeho chraplavý hlas. „Tak dobře, hned zítra ráno zavolám farářovi,“ pokračoval mezi smyslnými polibky, kterými dráždil její ústa. „Krevní test mi udělal Micah Steel a tobě ho udělají v práci. Micah mi řekl, že by tě u sebe zaměstnal, pokud budeš mít zájem. A svatbu můžeme mít o Vánocích v Jacobsville.“

Její mysl byla zahlcena přemírou myšlenek.

„Krevní test… práce u Micaha… svatba o Vánocích?“ šeptala mezi polibky. „Mám pro tebe dokonce i prstýnek,“ vyhrkl a z kapsy u saka vyndal malou krabičku potaženou tmavě modrým sametem. Když krabičku otevřel, Meredith se z té krásy zatočila hlava. Uvnitř byl překrásný zásnubní prstýnek s diamantem. „Jestli se ti nelíbí…“

„Je nádherný!“ zvolala užasle.

Rey vzal prstýnek do ruky a navlékl ho Meredith na prsteníček.

„Právě jsme se oficiálně zasnoubili. A nezapomeň, co jsi před chvílí slíbila,“ dodal s hříšným úsměvem. „Jakmile tvůj otec za sebou zavře dveře, dovolím ti, abys mě tady na koberci znásilnila!“

JEDENÁCTÁ KAPITOLA

„Reyi, ty to opravdu myslíš vážně?“ zašeptala. „Nemůžeme otce jen tak vyhnat, když nám v kuchyni hlídá krocana!“

„Krocana si může vzít s sebou,“ namítl vesele.

Meredith se zasmála a pevně ho objala. „Připadám si jako ve snu. Nemůžu tomu, co se právě děje, uvěřit.“

„Já také ne,“ řekl a jemně přejel svojí tváří o její. „I když jsem tě od prvního dne našeho seznámení podezíral, že máš prsty v tom přepadení, stále jsem na tebe musel myslet. A tenhle týden mi připadal nekonečný. Bylo mi po tobě smutno. Nedokázal jsem se na nic soustředit a zjistil jsem, jak moc mi chybíš a jak jsem bez tebe osamocený.“ Jeho tmavé oči se vpily do jejích. „Došel jsem k závěru, že sice miluju svoji svobodu, ale ne tolik, jako miluju tebe, Meredith,“ zašeptal své vyznání.

„Také tě miluji, Reyi,“ pronesla vážně. „Cítím se bez tebe stejně osamocená jako ty beze mě a připadá mi to, jako bych tě znala celou věčnost.“

„Jsem si jistý, že naše manželství bude šťastné a spokojené,“ řekl důvěrně.

„Určitě,“ souhlasila s ním Meredith a opřela si tvář o jeho hruď a vychutnávala si lidské teplo a uklidňující tlukot jeho srdce, dokud je po chvíli nevyrušilo bouchnutí dveří. Otec vyšel z kuchyně a v jedné ruce držel krocaní stehýnko a ptal se, jestli by se už krocan neměl vyndat z trouby, než ještě víc zčerná. Meredith se v mžiku rozběhla zachránit sváteční večeři a Rey mezitím otci oznámil tu překvapující zprávu o jejich zasnoubení.

Následující týden podala Meredith v práci výpověď s dvoutýdenní výpovědní lhůtou. Její šéf byl zklamaný, že ztratí jednu z nejlepších zaměstnankyň, ale plně její důvody chápal a jako svatební dar jim věnoval krásnou křišťálovou mísu.

Přijala zaměstnání u Micaha Steela a dohodla se s ním na zkrácené pracovní době. Místo šesti dnů v týdnu bude pracovat jenom tři dny.

Vše šlo podle plánu, ale jediný zádrhel představovali Reyovi bratři. Všichni se totiž domluvili, že si vezmou na starost svatební přípravy. Ta zpráva Reye i Meredith vyděsila.

„Uvidíte, že to bude jedinečná, dokonalá svatba,“ uklidňoval je Leo. „Cag už dokonce vymyslel program na svatební hostinu.“

„Tak to nechci ani slyšet,“ prohodil Rey stroze.

„Počkej, bude se ti to zamlouvat,“ pokračoval Leo. „Podařilo se mu domluvit, aby přijela ta skvělá hardrocková skupina z Montany a na večírku zahrála hity z jejich právě vydaného CD. Dokonce minulý měsíc vyšel jejich nový singl, ve kterém zpívají o manželství,“ dodal a úsměv mu rozšířil tvář. „Občerstvení v podobě švédských stolů jsme domluvili s cateringovou firmou v San Antoniu a svatební šaty pro nevěstu jsme objednali v jednom z těch. proslulých módních salonů v Paříži…“

„Ale vždyť neznáte moji velikost!“ protestovala Meredith a zalapala po dechu.

„Zjistili jsme ji z tvého oblečení, když si byla na ranči,“ ujistil ji Leo. „Samozřejmě jsme zároveň zjis tili velikost tvých bot a další potřebné velikosti,“ vyhrkl ze sebe provinile. „Šaty budou z hedvábí a ušité na zakázku, žádná konfekce. Pro naši milou švagrovou obstaráme vše v prvotřídní kvalitě,“ zazubil se.

Meredith v tu chvíli nevěděla, zda se má začít smát nebo hystericky křičet.

„Pokud jde o svatební cestu, zamluvili jsme vám apartmá v pětihvězdičkovém hotelu,“ pokračoval a významně mrkl na Reye. „Ještě jsi snad francouzštinu úplně nezapomněl, ne?“

„Francouzštinu?“ zatvářila se Meredith nechápavě.

„Apartmá s výhledem na pláž je v Nice,“ řekl. „Na francouzské Riviéře a do Monaka je to odtud jenom pár kilometrů.“

Rey úžasem hvízdl.

„Musím uznat, že jste odvedli výtečnou práci, přestože jste byli v časové tísni a…“

„V každé situaci se snažíme pracovat efektivně,“ vpadl mu do řeči Leo a v očích mu jiskřilo. „Když jsme pro Meredith objednávali svatební šaty, tak jsme jim zadali i zakázku na společenské šaty a oblečení na běžné nošení. V novém šatníku budou převažovat světlé odstíny modré, růžové a béžové. Myslíme si, že Meredith pastelové barvy sluší.“

Rozhostilo se ticho a Meredith se snažila vstřebat Leova slova, která ji vyvedla z míry. Začínala si uvědomovat, že ty příběhy plné hrůzy, které jí o svatbách a o bratrech vyprávěla Tess byly pravdivé.

„Vy jste unesli Dorii, svázali a dali jste ji do pytle a donesli jste ji Corriganovi!“ vykřikla.

„Vždyť Corrigan neměl pod stromečkem žádný vánoční dárek,“ vysvětloval jí Leo trpělivě. „Tak jsme mu jeden dali a teď je nám za něj vděčný!“

„Vy jste ale lumpové!“

„Možná jsme darebáci, ale srdce máme na správném místě,“ namítl Leo. „Dorie je výborná kuchařka a umí dokonce i péct. A Tess, která také skvěle peče…“

„Doneslo se mi, že jste prý vydírali Callaghana, aby se s ní oženil!“ pokračovala Meredith.

„Callaghan nám může děkovat, protože je v manželství, stejně jako Tess, velmi šťastný.“

„A co Tira?“ nedala se odbýt. „Zorganizovali jste její svatbu tak, že si dokonce ani sama nevybrala svatební šaty!“

„Na to nebyl čas, protože byla těhotná,“ pronesl klidně Leo.

„Ale já nejsem těhotná!“ zvolala a tvář měla v jednom ohni.

Leo sklouzl pohledem k Reyovi a podíval se na hodinky. „Teď mě omluvte, musím jet do tiskárny na korekturu.“

„Na korekturu čeho?“ vybuchla.

„Svatebních oznámení, které potom rozešleme všem pozvaným hostům jako je například místní guvernér. Zvali jsme i viceprezidenta, ale ten se omluvil, protožeTetí do Singapuru…“ Vtom se jeho tvář zachmuřila a ze zadní kapsy kalhot vyndal dva složené listy papíru. „Tady jsou! Málem bych vám ty připravené otázky a odpovědi zapomněl dát,“ řekl a podal je Reyovi. „Ještě si je společně projdeme, než přijedou reportéři.“

Meredith a Rey si vyměnili udivené pohledy. „Jací reportéři?“ ozvala se Meredith.

„Jenom několik reportérů,“ mávl rukou Leo. „CNN, Fox, mezinárodní tisk… musím už běžet!“

„Mezinárodní tisk!“ stěží ze sebe vypravila Meredith.

„Nezmínil jsem se o tom? Minulý lýd< n |niiii s jednou japonskou firmou podepsali významnou obchodní smlouvu na dodávky hovězího masa i ‚< i věděl jsem se o tom našim lidem z oddělení pro slyk z veřejností a oni pozvali novináře.“

Mávl rukou, naskočil do auta a plnou rychlostí se rozjel k bráně.

„Svatební oznámení,“ řekla Meredith váhavě. „Svatební cesta. Můj nový šatník. Reportéři.“

Rey ji objal rukou kolem ramen. „Jenom si představ tu spoustu práce, kterou nám svojí pílí ušetřili. Ve svatební den si oblékneš šaty, řekneš ano a potom se svým novomanželem odletíš na Riviéru!“

„Ale, ale,“ snažila se protestovat a Rey ji umlčel polibkem.

I přes veškeré Meredithiny obavy proběhl svatební den perfektně. Meredith si oblékla úchvatné dlouhé svatební šaty z bílého hedvábí a krajky doplněné krajkovým závojem a kyticí z bílých růží. K oltáři ji vedl otec a Cagova manželka Tess jí šla za svědka.

Meredith měla oči jenom pro svého přitažlivého manžela. Když si vyměnili snubní prstýnky, Rey zvedl závoj, zakrývající její tvář a políbil ji s neuvěřitelnou něžností. Jeho oči byly plné něhy a Meredith věděla, že na tenhle slavnostní okamžik po zbytek života nezapomene.

Poté vzal Rey její dlaň do své a pomalu kráčeli uličkou ke dveřím. Jakmile vyšli ven z kostela, spustil se na rozesmáté novomanžele déšť rýže a okvětních lístků růží, které na ně házeli svatební hosté. Meredith se otočila, aby za sebe hodila svatební kytici, kterou pohotově zachytila Janie Brewsterová, známá svojí snahou upoutat pozornost Lea. Tváře jí zrudly, a když jeden ze zaměstnanců strčil do Lea loktem a zašklebil se na něj, objevil se na Leově tváři vyděšený výraz.

Pak se novomanželé s přítomnými hosty rozloučili, nastoupili do bílé limuzíny, která je odvezla na letiště. Ke zklamání bratrů bude svatební recepce probíhat bez nich.

Let do Francie byl zdlouhavý a únavný. Během letu se Meredith s Reyem drželi za ruce a protože nemohli spát, sledovali průběh letu na monitorech malých počítačů umístěných nad sedadly. Když letadlo po dvanácti hodinách konečně přistálo, ospale prošli pasovou kontrolou, vyzvedli si zavazadla a po celní prohlídce vešli do letištní haly. Tam na ně čekal řidič z hotelu, který držel v ruce ceduli s nápisem novomanželé Hartovi. Cestou k východu se Rey bavil s řidičem, ale Meredith byla tak unavená, že jejich živý rozhovor ani nevnímala.

„Teď mě mrzí, že jsem se neučila francouzsky,“ řekla znepokojeně, když se usadili v limuzíně. „Na vysoké škole jsem studovala němčinu a španělštinu, ale jenom dva semestry.“

„A latinu ne?“ otázal se.

„Latina se vyučuje jenom v prvním ročníku a hlavně odborné termíny. Je to sice obtížný jazyk, ale nevadilo by mi, kdyby byla jako povinný jazyk po celou dobu studia,“ odvětila. „Ach, jsem tak unavená, že sotva udržím oči otevřené!“ dodala a zívla.

„Jakmile se ubytujeme v hotelu, pořádně se vyspíme a odpočineme si,“ řekl Rey.

Po hodině jízdy přijeli k honosnému hotelu na pobřeží. Když řidič zaparkoval pod zastřešeným vchodem, vyšel ze dveří nosič v hotelové uniformě a odnesl jim zavazadla. Rey zaplatil řidiči a domin vil se s ním, že se mu ozve, až si budou chtít prohlédnout město a okolí.

Meredith následovala Reye k recepci, kde vyzvedli klíč od jejich apartmá.

Vyjeli výtahem do pátého poschodí a Rey odemkl dveře jejich pokoje. Když vešli do ložnice, nosič vyprskl smíchy.

Na ohromné manželské posteli s nebesy ležely dvě nafukovací panny v životní velikosti. Jedna měla podobu ženy s dlouhými světlými vlasy a druhá muže s tmavými vlasy. Byly položeny tak, že to vypadalo, že se oddávají milostným hrátkám. Všude kolem nich byly poházené žluté a červené růže bez trnů. Milá pozornost od Harfových chlapců, blesklo Meredith hlavou.

Rey dal nosiči spropitné a mávnutím ruky mu naznačil, aby odešel. Ze všech sil se musel ovládat, aby nevybuchl smíchy.

Když za sebou zavřel dveře ložnice, Meredith sundávala panny a růže z postele a slzy smíchu jí stékaly po tvářích.

Přišel k ní a chytil ji kolem pasu.

Teoreticky věděla o manželství vše, ale jejich první milování předčilo veškeré její očekávání.

Rey ji začal pomalu svlékat a dráždivě líbal každý kousíček její odhalené kůže. Potom ji položil na postel a nedočkavě pronikl jazykem do jejích úst, neschopen jakkoliv ovládat žhavou vášeň nabírající na síle. Přemohla ho silná touha vychutnávat si každý kousek jejího nádherného těla.

Hladil ji s horečnatostí slepce toužícího si zapamatovat každičký kousek po hmatu. Meredith odměňovala jeho dotyky tichými vzdechy a steny.

Rukama jí bloudil po těle a nacházel erotické zóny na zádech a stehnech. Rozechvívala se pod každým jeho dotykem a toužila dostat ještě víc. Celé její tělo ožívalo očekáváním toho, k čemu mezi nimi dojde. Útočná mužnost jeho těla ji vzrušovala a vzbuzovala v ní nesnesitelnou touhu.

Znovu vyhledal její ústa a dlouze ji líbal. Vášeň přecházela v pomalou, rozvážnou smyslnost, v hypnotizující spojení, při němž se jejich rty téměř nedotýkaly.

Konečky prstů kroužil kolem jejích vztyčených bradavek a postupně se přesouval k podbřišku. Uvolnila se a tělem jí procházely dosud nepoznané vlny vzrušení. Nedočkavé prsty zabloudily k Venušinu pahorku. Dráždivě pronikaly měkkými vlhkými záhyby a rozněcovaly její žár.

Rey se vzpřímil a oběma rukama rozevřel její štíhlá stehna.

Plynulým pohybem do ní vstoupil. Celou ji naplnil, jak tělo, tak i duši. Jeho polibky byly nenasytné a sladce hluboké.

Její tělo, lesklé potem, se svíjelo pod jeho horkými laskajícími dlaněmi. Jeho zprvu pomalé pohyby se stávaly rychlejšími a rytmičtějšími. Meredith ho povzbuzovala, aby se do ní ponořil co nejhlouběji, líbala ho a hladila. Pohyboval se dráždivě, smyslně a s hříšnou vášní. Vlnila se pod ním a vzrušovala ho téměř k nepříčetnosti. Její slastné vzdechy mu bouřily krev.

„Ano,“ sténal jí do ucha. „Teď, miláčku, teď, teď…!“

Vášeň ho odnesla za hranice snů, zbavujíc ho vlastní vůle, dokud nevykřikl její jméno. Vzápětí se k němu připojila a jejich jména se ve společné extázi rozletěla vesmírem.

„Jsi v pořádku?“ zašeptala, když cítila jeho chvějící se tělo.

„Já… umírám,“ zalapal po dechu.

„Reyi!“ zvolala vyděšeně a objala ho kolem krku. Spadl na ni celou svou váhou a ústa zabořil do jejího podpaží. Zvedl hlavu a zasmál se.

„Paní Hartová, vy mě chcete zničit,“ zašeptal chraplavým hlasem.

Potom v tichu leželi v objetí, ukojeni, těžce oddechujíce, ale příjemně unaveni, se smysly dosud omámenými.

Rey se náhle zvedl a Meredith ho pevněji objala. „Zůstaň ještě.“

„Jsem moc těžký,“ namítl.

„Ne, nejsi. Je příjemné vnímat teplo tvého těla.“

Sklouzl z jejího těla. Lehl si vedle ní a rukou ji objal kolem ramen. Meredith se k němu přitulila. Konečky prstů jí hladil rameno, což ji příjemně uklidňovalo.

„Jsem rád, že jsme počkali,“ řekl tiše.

„Bylo to… úchvatné!“ zašeptala a najednou se před ním zastyděla, aniž věděla proč.

„To je slabé slovo, lásko,“ namítl vyčerpaně a políbil ji na čelo.

„Jsem příšerně ospalá. Patří to k milování?“ podivila se.

„Ano, patří,“ uklidnil ji, a když na ni pohlédl, viděl, jak se jí zavírají oči.

Když se probudila, měla na sobě noční košili a byla přikrytá pokrývkou. Rey seděl u stolku, popíjel kávu z porcelánového šálku a nasával vůně čerstvého jídla linoucí se zpod stříbrných pokliček. Meredith se protáhla a ospale mžourala očima.

„Večeře?“ zeptala se.

Usmál se. „Ano, miláčku. Pojď se najíst, nebo ti nic nezbyde.“

Vyskočila z postele a posadila se na židli vedle Reye, který už zvědavě nahlížel pod pokličky.

„Mořské plody,“ řekla nadšeně. „Ty zbožňuju.“

„Tak s chutí do toho, drahoušku,“ vyzval ji Rey, natáhl se k ní a políbil ji na tvář. Jeho hlas byl plný rozkoše. „Máme před sebou dlouhou, vášnivou noc!“

A jeho slova se vyplnila.

Když se po báječném týdnu líbánek vrátili na ranč, našli dům opuštěný. Na kuchyňském stole ležel vzkaz od Lea.

„Sbohem, krutý světe,“ stálo v něm. „Došly sušenky a žádné nejsou v dohledu. Nevydržel bych bez nich a proto jsem odjel do Jacobsville, abych unesl nějakou šikovnou kuchařku. P.S. Blahopřeji vám, Meredith a Reyi. Doufám, že se vám líbil svatební dar. S pozdravem, Leo.“

„Snad by nikoho neunesl,“ prohodila Meredith.

„Samozřejmě, že ne,“ řekl Rey, ale ve tváři se mu objevil zvlášní výraz.

Meredith šla k telefonu. „Zavolám otci a zeptám se ho, jestli neví, kde Leo je.“

Vytočila číslo a zatímco telefon vyzváněl, pozorovala po očku Reye.

„Tati?“ otázala se. „Neviděl jsi Lea?“

Rey na ni gestikuloval, ale Meredith ho nevnímala, jenom pokyvovala hlavou.

„Dobře, tati. Ano, svatební cesta byla skvělá. Zítra se u nás zastav na večeři. Taky tě mám ráda! Ahoj.“

Zavěsila a povzdechla si.

„Leo odjel do San Antonia.“

„Sakra proč?“ vykřikl Rey.

„Leo prý vyšel ven z kavárny U Barbary s kuchařem v náručí a posadil ho do nákladního auta…“

„S kuchařem?“ zvolal Rey.

„Ano.“ Pokývla hlavou. „Naštěstí se mu podařilo uniknout druhými dveřmi a hned běžel pro Cheta Blakea.“

„Pro šéfa policie?“ Rey vypadal vyděšeně.

„Chetovi to přišlo strašně k smíchu a než přijel ke kavárně, Leo zmizel v oblacích prachu. Leo se snažil toho muže přemluvit, aby u něj pár dní pekl sušenky, ale kuchař odmítl. Leo se naštval a chtěl ho násilím odvézt na ranč.“ Zachichotala se.

„Otec povídal, že Leo včera volal, že se vrátí domů za pár dní.“

„To snad není pravda! Nemůžu uvěřit, že Leo něco takového provedl,“ zavrtěl Rey hlavou.

„Existuje jediné řešení,“ poznamenala. „Musíme mu najít hodnou manželku.“

Rey se neubránil úsměvu. „Obávám se, že Lea nedostane před oltář ani stádo koní,“ řekl. „Přesto se za něj Janie Brewsterová touží provdat.“

„Janie je hezká a milá,“ vzpomněla si na dívku, které se podařilo chytit její svatební kytici.

„Je sice hezká, ale neuvaří ani vodu na čaj,“ namítl Rey. „I kdyby se s ní oženil, sušenek by se nedočkal. Navíc je o hodně let mladší a někdy se chová jako dítě.“

„Třeba by ji Leo změnil.“

„Nechrne už Lea, miláčku,“ zabrblal a přitáhl si ji k sobě, aby ji políbil. „Jsme konečně doma a úplně sami. Hádej, co bych s tebou rád prováděl,“ zašeptal provokativně.

Meredith se uchichtla. „Má to něco společného s moukou, kakaem, olivovým olejem, nízkotučným mlékem a rozpálenou troubou?“ zašeptala.

Zalapal po dechu. „Miláčku!“ vykřikl a políbil ji ještě vášnivěji.

Objala ho pažemi kolem krku. „Tak,“ špitla a přitulila se k němu, „jak nutně potřebuješ ten plech sušenek, drahoušku?“

Rey se sklonil, vzal ji do náručí a postavil do chodby. „Počkej, hned ti to ukážu!“

Nakonec dostal talíř plný čerstvě upečených sušenek, sklenici jablečného másla – a ještě nízkotučný margarín. A vůbec si nestěžoval!