Diana Palmer

Long, Tall Texans Most Wanted 03. Případ ztracené sekretářky

PRVNÍ KAPITOLA

Jako smyslů zbavená vrazila Kit Morrisová do Lassiterovy detektivní agentury, krátké černé vlasy v mokrých slepencích v obličeji a modré oči vytřeštěné a zarudlé. Vysokou, štíhlou postavu halil šedý kostým doplněný měkkou bílou blůzkou a drahým hedvábným šátkem s modrým vzorkem. Nyní však vypadala jako promoklé kotě.

Dnes zrovna Tess Lassiterová zastupovala svého muže Dana, takže byla první, kdo Kit uviděl, když vpadla do kanceláře. Kit a Tess byly staré přítelkyně, znaly se už dávno předtím, než si Tess vzala za muže svého nadřízeného Dana Lassitera.

Kit a Tess měly hodně společného. Ne že by Kit měla sebemenší šanci, aby se provdala za svého šéfa. Vlastně bývalého šéfa. I když v daném okamžiku by ho Kit raději postavila ke stromu a proklála jeho černé srdce plnicím pérem, než aby s ním šla do kostela.

„Co se ti stalo?“ vykřikla Tess. „Proboha, Kit, ty ale vypadáš!“

„A jak bych měla podle tebe vypadat! Vysadil mě z auta na Travis Street!“

„To je pět bloků odsud,“ poznamenala Tess. „A kdo vlastně, Kit?“

„Tebe nic nenapadá?“ zanaříkala Kit. „Přece on! Můj šéf! Tedy bývalý šéf,“ vztekle se opravila a pohodila hlavou, aby dostala neposedné vlasy z očí. „Ten idiot mě unesl z dopravního inspektorátu, právě když jsem si chtěla dát prodloužit řidičák!“ zvolala.

„Unesl tě?“ Tess musela potlačit smích.

„Přesně tak! Nechtěla jsem s ním jít, tak mě popadl a odnesl do auta,“ zasténala. „Nestačila jsem ani zaplatit poplatek za žádost! Budu tam muset jít znovu a vystát další hodinovou frontu!“

„No tak, Kit,“ chlácholila ji Tess.

„A to jsem u něj skončila před dvěma týdny! Už u něj nedělám! Takhle se mnou mluvit nebude!“

„Jak?“ zeptala se Tess konejšivě, aby svou nejlepší přítelkyni uklidnila.

Kitiny oči zahořely jako dva modré plameny. „Léta pro něj otročím.“ Zajíkla se. „Píšu mu diktáty, vláčím se s ním po světě, snáším jeho nechutné rozmary… a on má tu drzost… drzost prohlásit, že si nezasloužím svůj plat! Jako by to byly nějaké peníze! Umíš si to představit?“

„To že Deverell řekl?“

„Logan Deverell je lump a mizera.“ Kit doutnala jak sopka. „Bídák jeden! Červ!“ Nadechla se a vybuchla: „Bahno lidstva! Nebo ještě něco mnohem ubožejšího – prostě nenalézám slov!“

„A kdy ti to vlastně provedl?“ opatrně na ní vyzvídala Tess Lassiterová.

„Těsně před tím, než jsem odešla, když jsem mu řekla, co si myslím o jeho novém objevu,“ utrousila Kit, snažíc se skrýt své nejniternější pocity. Nová známost Logana Deverella byla hlavním důvodem, proč odešla z práce. „Myslí to s ní vážně, víš?“

„Ale proč tě unášel?“

Kit rozhodila půvabnýma rukama. „Kdo ví? Každopádně se mě snažil přemluvit, abych se vrátila a já mu řekla, že nikdy. Myslela jsem, že mě uškrtí. Zahrnul mě výrazy, které jsem od něj slyšela poprvé v životě, a sdělil mi, že jako sekretářka stojím za starou belu, a že nechápe, proč je tak benevolentní a chce mě znovu přijmout.“

Tess měla chuť vstát, obejmout přítelkyni a nechat ji vyplakat na svém rameni. Ale i když Kit bylo všelijak, tvářila se bojovně. Držela bradu zpříma a snažila se zachovat důstojnost. Tess ji nechtěla nalomit.

Jen se domýšlela, jak její přítelkyně trpí. Kit Logana Deverella už několik let milovala. Ten hlupák ji ale vnímal jen jako inventář kanceláře.

„Proč ti tedy proboha nabízel to místo zpátky?“ zeptala se Tess.

„Nevím. Pohádali jsme se dřív, než mi to stačil vysvětlit. Zuřil jak šílenec. Přestala jsem uvažovat, prostě jsem vystoupila z auta a šla.“

„On tě vysadil do deště?“ zasténala Tess. „Jak se mohl opovážit?“

„On mě ani tak moc nevysadil, já spíš vyskočila,“ přiznala rozpačitě Kit. „Nevidí si na špičku nosu! Vždyť já ho mám tak ráda!“ Zatvářila se, jako by jí někdo vrážel nůž do srdce. Svět se s ní zatočil. „Proč jsem se nenarodila jako blonďatá sexbomba!“

„Co to je za ženskou, ta jeho nová?“ vyzvídala Tess.

„Betsy Corleyová,“ řekla ochraptělým hlasem. „Neznám.“

„Ale já jo. Alespoň jsem o ní slyšela. Kdysi jsem se spřátelila s jedním pánem z našeho domu, kterého obrala o všechno, co měl.“ Kit se musela zhluboka nadechnout, aby se uklidnila. „Logan se rozhodl, že se s ní ožení,“ dodala a posměšně se zasmála.

„Tomu nemůžu při nejlepší vůli uvěřit, Kit,“ účastně zaúpěla Tess.

„Alespoň mám díky tobě a Danovi práci,“ hlesla Kit. „Spálila jsem za sebou mosty…“

„V tom případě ti jen prospěje, že jsme z tebe udělali detektiva,“ suše utrousil Dan Lassiter. Přistoupil k dívkám a vzal svou ženu kolem ramenou. Usmál se na ni a pak jeho tmavé oči sklouzly ke Kit. „Jsme moc rádi, že tě tu máme, navíc když nám Helena zmizela za Haroldem do Jižní Ameriky. Harold dělá stavaře u svého otce, a jestli si vzpomínáš, musel tam odjet za prací. A Helenin bratr Nick se stěhuje zpátky do Washingtonu, aby jeho nová žena mohla spravovat svůj majetek v Thorn College. Rozjíždí vlastní agenturu. Přišel jsem vlastně o dva detektivy, takže budu muset najmout ještě jednoho. Jsem moc rád, že se nechceš vrátit k bývalému šéfovi.“

„Raději bych se spustila do lvího chřtánu, než se vrátila k Loganu Deverellovi,“ zamumlala Kit, aby zamaskovala, jak trpí. „Jsem vám moc zavázaná, že jste mi dali šanci.“ Shrnula vlasy z čela a promnula v ruce látku kostýmu, aby zjistila, jak je mokrý. Nebylo to tak strašné, jak čekala, zdálo se, že pomalu schne.

„My víme,“ usmál se Dan. „Ale taky je pravda, žes nás příjemně překvapila. Jestli existuje něco jako rozený detektiv, jsi to určitě ty. Vedeš si u nás jako ryba ve vodě.“

Rozzářila se. „Myslíš to vážně?“

„Samozřejmě.“

Kit vyloudila na tváři úsměv. „Abych pravdu řekla, vždycky jsem si myslela, že by ze mne mohl být docela dobrý detektiv, protože strašně ráda strkám nos do cizích věcí.“ Vzdychla. „Opravdu jste mi zachránili život, když jste mě najali,“ pokračovala. „Neměla jsem už ani na činži. Potom, co jsem vyletěla z jeho kanceláře jako fúrie, těžko můžu čekat, že mi Deverell pošle odchodné. Nedala jsem ani týdenní výpověď.“

„Přesto si myslím, že ti Logan Deverell odchodné neupře,“ podotkl Dan. „Není mstivý.“

„Měl jsi ho vidět před několika minutami,“ zamručela Kit.

Dan povytáhl obočí a zadíval se do prázdna. „Ale když o tom přemýšlím,“ hloubal nahlas, „třeba se –“

Než stačil dopovědět větu, rozlétly se dveře a dovnitř vtrhl vysoký snědý muž v šedém plášti do deště.

„Lítám kvůli vám po celém městě jak idiot,“ zahulákal. Jeho hlas se kanceláří převalil jako hřmění hromu v dálce. Zabodl pohled do Kit: „Vy bláznivá ženská, mohla jste se zabít, takhle si vyskočit z auta uprostřed největšího provozu! Co tu ksakru děláte?“

„Nekřičte na mne!“ zaječela Kit. „Řekl jste, ať nestrkám nos do vašich věcí, tak jsem vás poslechla,“ a pozorovala s uspokojením, které ji trochu vyvádělo z míry, jak jí před očima tuhnou rysy jeho širokého obličeje. „Můžete si najít někoho jiného a řvát pro změnu na něj. Dan říká, že jsem výborný detektiv.“

Logan Deverell nadzvedl husté obočí a tázavě se zahleděl na Dana. „Opravdu jste to řekl?“

„Bohužel,“ odvětil Dan. „Za těchto okolností bych vám radil, abyste se k ní raději choval slušně.“

Logan si změřil Kit od hlavy k patě a rty se mu zúžily. Zřejmě by měl poslechnout. Vypadala, že prožila otřes a je zcela vyvedená z míry. Za ta léta, co pro něj pracovala, ji viděl v takovém stavu poprvé. Byla vždycky klidná a výkonná. Pochopitelně když nepočítá den, kdy práskla dveřmi poté, co trhla všechny rekordy v chrlení nemístných výrazů. Když za ní přišel do její kanceláře, kde si vyklízela stůl, hodila po něm knihu a obvinila ho, že si ji plete se svým počítačem.

Dnes se Logan přestal ovládat kvůli kousavým narážkám, jaká je Betsy pijavice. Ještě teď litoval, že si nedával větší pozor na jazyk. Dobrých sekretářek bylo jako šafránu. Kit mu nikdo nenahradí. Strašně ji potřebuje, ale pochopitelně nebude takový blázen, aby jí to řekl. Doufal, že ji umluví, aby se vrátila, ale pak utrousila nějaký klep o Betsy, který někde zaslechla. Žádná ženská mu rozhodně nebude mluvit do jeho života!

„Trvám na tom, co jsem řekl,“ pravil nahlas. „Nemáte se mi co plést do soukromí. Ale omlouvám se vám, že jsem vás sem nechal jít pěšky v dešti.“

„Nemusíte se omlouvat,“ opáčila Kit. „Neměla jsem se od vás nechat zatáhnout do auta!“

Zatvářil se překvapeně. „Chtěl jsem vás jen požádat, abyste se vrátila ke mně do práce.“

„Nechci se k vám vrátit, pane Deverell,“ řekla mrazivě. „Tady se mnou alespoň nejednají jako s kusem nábytku. Tady jsem člověk, živá bytost a dokonce nadaná a schopná, a kdybych umřela, Dan a Tess mě budou postrádat.“

„Pracovali jsme spolu tři roky,“ připomněl jí.

„Tři roky je na můj vkus moc dlouho,“ prohodila a pomalu začala nabývat půdu pod nohama. „Určitě si snadno najdete nějakou náhradu.“

„Žádná z těch, co za vás zaskakuje, nezná pravopis,“ řekl vztekle. „Neumí zakládat ani mluvit do telefonu. Jen jedna z nich je trošku k něčemu a tu sehnala moje máti. Na poslední přírůstek do kanceláře je můj bratr přímo alergický. Představte si, že mu řekla, ať si sám uvaří kávu!“

„Váš bratr si měl sám vařit kávu už několik let!“ podotkla suše.

„A máti se zas ztratila,“ nakvašeně adresoval Deverell Danovi. „Budete ji muset vypátrat. Bratrovi se zmínila o cestě do Benátek.“

„Hračka,“ zasmál se Dan. „Jen mi řekněte, kde ji naposledy viděli.“ Chvilku studoval Kit. „Mohl bych na to nasadit Kit. Ta Tansy zná.“

„Máti se taky nemohla smířit s vaším odchodem,“ zamračil se Logan na Kit. „Asi proto zmizela.“

„Jen do toho, hoďte všechno na mne,“ máchla Kit rukou. „Já můžu za to, že ta vaše kraksna v zimě nestartuje, já můžu za to, že se vám rozbil kávovar, a kvůli mně se na oknech usazuje prach a židle v kanceláři vrzají. A zřejmě kvůli mně je v létě horko a v zimě zima!“

„Zarazte,“ zabručel Logan a vrazil velké ruce do kapes. Vyvádělo ho z míry, když se na ni díval, což se mu nikdy předtím nestávalo a vůbec se mu to nechtělo líbit. „Nevadí, když se nehodláte vrátit, budu se muset obejít bez vás. Zrovna jsem si vzpomněl, že mi na agentuře slíbili sekretářku, která umí pravopis, psát na stroji i mluvit do telefonu.“

„Opravdu takovou mají?“ zeptala se sarkasticky.

„Samozřejmě. Slyšela jste dobře. Našli mi dokonce dvě, takže mám tři dohromady s tou, co mi sehnala matka. Jedna z těch dvou nových umí pravopis. A ta druhá, mimochodem dlouhá jako bidlo, umí mluvit do telefonu. Bohužel ho najde vždycky až po pátém zazvonění.“

Kit zvedla obočí. „Jak to?“

„Na stůl není moc vidět pod nezodpovězenými dopisy a nezaloženými fascikly,“ odpověděl nejisté. „Ale s tím si nedělejte starosti, slečno Morrisová. Než jsem vás najal, taky jsem to zvládal. A jak si určitě ráčíte pamatovat,“ dodal ledově, „já jsem vás vlastně ani nenajal.“

„To máte pravdu,“ souhlasila. „Najala mne vaše matka, protože má na rozdíl od vás výborný čich na zaměstnance!“

„O tom by se dalo diskutovat,“ pronesl škrobeně.

„Neměl byste se vrátit do kanceláře, dřív než se vám tam nahromadí další fascikly?“ poznamenala.

Jeho široký obličej ztuhl ještě víc. „Vtipné,“ vyštěkl. „Moc vtipné. Tak do toho, staňte se detektivem. To je přesně váš styl, starat se o všechny, jen ne o sebe!“

„O vás se někdo starat musí!“ vyjela. „Tý blonďatý nádheře jde jen o to, vyrazit z vás, co se dá –“

„A daří se jí to,“ skočil jí do řeči. „V posteli i mimo postel,“ dodal s chutí, propichuje ji pohledem, jako by věděl, co se v ní odehrává a chtěl zarazit nůž co nejhlouběji.

Povedlo se. Zajel až k srdci. Ale Kit měla ve skrývání citů několikaletou praxi. Podívala se na něj a vůbec nezareagovala. Jen nápadně zbledla v obličeji.

Ten pohled ho zasáhl. Připadal si jako hlupák. Nebyl to zrovna příjemný pocit, zvlášť když se Dan a Tess stojící opodál tvářili, jako když každou chvíli vyprsknou smíchy.

„Jdu tedy do práce,“ oznámil přítomným. „Dane, až najdete mou matku, pošlete mi účet,“ dodal a obrátil se k odchodu. Kit už nevěnoval jediný pohled.

Kit se kousla do spodního rtu a zadívala se na jeho široká záda. Vypadá jako stodola, vztekle jí blesklo hlavou. Jen svaly a emoce. Kdyby už tak byl za dveřmi!

„Kdyby mohl pohled vraždit,“ lakonicky utrousila Tess.

„Na toho pohled nestačí,“ řekla Kit unaveně. „To by chtělo bombu. A ani ta by s ním nehnula, i kdyby ho zasáhla rovnou do hlavy!“ zakřičela za ním.

Ignoroval její poznámku, a to ji málem připravilo o rozum. Dveře se za ním s prásknutím zavřely.

„Za ty roky, co s Tess kamarádíte, jsem tě neviděl vyvedenou z míry, dokud tě Logan nevylil,“ poznamenal Dan. „Vždycky jsem si myslel, že svého šéfa zbožňuješ.“

„Bejvávalo,“ zamručela. „Co mám dělat dnes odpoledne, šéfe?“ zeptala se rychle, aby změnila námět hovoru.

„Slyšelas Logana. Najít Tansy.“

Z hrdla se jí vydralo zasténání. „Ale stará Deverellová mizí beze stopy alespoň dvakrát za měsíc,“ zaprotestovala. „A vždycky se zas vynoří.“

„Obvykle v nemocnici nebo v base,“ připomněl jí uštěpačně. „Loganova matka šíleně ráda komplikuje druhým život.“

„To je pravda. Jestli máš chuť do práce, do toho,“ zvolala Tess. „Jen ať si Tansy cestuje, alespoň nezkrachujeme.“

„Když ji pohřešovali minule, způsobila skandál v novinách Newport News ve Virginii, protože tvrdila, že ji unesl létající talíř,“ zavzpomínal Dan. „Museli jsme složit kauci, aby ji pustili z ústavu pro duševně choré.“ Zasmál se. „Tansy prostě miluje rozruch. Rozhodně není cvok.“

„Většina sedmdesátiletých ženských má dost rozumu na to, aby seděly doma. Tansy je bílá vrána. Možná že není cvok, ale chová se tak,“ podotkla suše Tess. „Pamatujete, jak se předloni plachtila na Miami a nabrnkla si toho potentáta ze Středního východu, co ji chtěl připojit ke svému harému?“

„Jak by ne. Museli jsme zorganizovat únos, abychom ji od něj odtrhli, ta řádila! Ale jak se někdy říká, všichni zajímaví lidé sedí občas v base nebo v blázinci. Tansy je závan svěžího vzduchu. Svobodná duše bez zábran.“

„To se o jejím synáčkovi rozhodně říct nedá,“ suše podotkla Kit.

„Máš pravdu, Logan je trochu sešněrovaný. Na rozdíl od Christophera Deverella,“ ozval se Dan. „Chris je trhlý jako jeho matka a oba z Logana strašně rádi dělají pitomce.“

„Jinými slovy,“ dokončila Tess, jako by četla manželovy myšlenky, „zřejmě se jedná o záměrné zmizení. Jestli se Tansy dozvěděla, že ti dal padáka, mohla to být její pomsta. Měla tě ráda.“

„A jak,“ usmála se Kit, když si vzpomněla, jak dobře spolu vycházely. Kromě toho Tansy podezírala, že ví, co k Loganovi cítí. Ale když si uvědomila, že to není nic platné, hned zas posmutněla. Jak prázdný život má před sebou bez svého náladového šéfa!

Chyběly jí směšné maličkosti. Chybělo jí, jak poléval kávou důležité doklady, obracel kancelář vzhůru nohama a řval na ni, vbíhající do místnosti s rolí papírových ručníků, jako na svou spásu. Chyběly jí večery, kdy ho doprovázela na večeři. Obvykle jen proto, aby zapisovala poznámky, ale jí stačilo ke štěstí, když si oblékla nejlepší šaty a trávila čas ve společnosti muže, který byl sice totálně zabedněný, ale přesto jí ve svém večerním obleku svým zjevem vyrážel dech.

„Kit?“

Tessina otázka ji vrátila do přítomnosti.

„Promiň. Přemýšlela jsem, kde bych měla začít hledat Tansy.“

„Zavolej nejdřív Chrisovi,“ navrhl Dan. „Já zatím vezmu paní Lassiterovou na oběd.“

„Přesněji řečeno vezmeme na oběd miminko.“ Tess se uchichtla. „Ještě kojím. Nedělej si starosti, jestli se trochu zdržíme. Nerada ho nechávám celý den samotného, i když je mu teprve pět měsíců.“

„Asi bych byla stejná,“ odpověděla Kit.

Dívala se za nimi, jak odcházejí, a malounko jim záviděla, jak z nich vyzařuje, že patří k sobě. Takhle si představovala sebe a Logana Deverella, ale on dal přednost té odporné intrikářce. Ta ho pěkně oholí, kdyby to jen tušil! Ale tentokrát nebude mít po ruce Kit, aby ho jako vždy opečovávala. Až zas ukápne kafe, nebo i slzu, bude muset nastoupit někdo jiný. Nelituje toho, říkala si, vůbec ničeho nelituje.

Hned se pustila do práce. Nejdřív ze všeho zavolala Christopherovi Deverellovi, jak jí Dan poradil.

„Máti je zas fuč,“ oznámil jí mile. Bylo mu jen dvacet sedm let, tedy o dva roky víc než Kit – ale o osm let míň než Loganovi. On, Kit a Tansy jako by patřili k jiné generaci. Pochopitelně Loganovi by to v životě nikdo neřekl.

„To vím, proto ti volám,“ odvětila Kit téměř vesele. „Musím ji najít.“

„Logan má v kanceláři pěkný binec. Asi dva dny řval jak tur a odmítal najmout kohokoli jiného.“

„Já vím,“ poznamenala. „Potřebovala jsem změnu. Degenerovala jsem u něj, jak jsem musela pořád dokola dělat to samé.“

„Kecy,“ zahlaholil. „Mohla ses užrat žárlivostí nad sladkou slečnou Corleyovou. Všichni víme, co k Loganovi cítíš, Kit. Všichni, až na Logana.“

Ani se nesnažila protestovat. Chris ji měl dokonale přečtenou. „Chce si ji vzít.“

„Ten toho napovídá. Určitěji včas prokoukne. Logan není padlý na hlavu. I když se tak často chová.“

„Je moc hezká.“

„Vždyť ty taky.“

„Já jsem pro něj jen kus nábytku kráčející po kanceláři, naprogramovaný na zakládání spisů a psaní na stroji,“ podotkla pochmurně. „Nechybím mu. Už si za mne našel náhradu. Dokonce tři.“

„Tu nejlepší mu našla matka. Je to naše sestřenice ze San Antonia a umí psát na stroji. Ty druhé dvě… hm,“ řekl nezávazně. „Dejme tomu, že to není přesně to, co chtěl. Melody, naše sestřenice, je z nich sice nejlepší, ale nezná pravopis a je nervózní, když má mluvit do telefonu.“

„Ani se jí nedivím, když jí nasupený šéf neustále dává najevo, jak je nemožná,“ utrousila. „Nemáte v San Antoniu ještě víc příbuzných?“ Matně se jí v hlavě vybavily záhadné narážky na lidi, u kterých by se Logan v životě neukázal.

„Jen Emmetta. Nikdy se o něm před Loganem nezmiňuj. Ještě pořád ho trápí noční můry z jeho poslední návštěvy u něj.“

„Díky Bohu už Logana neuvidím, takže se mu těžko budu moci o někom zmiňovat,“ pronesla odměřeně.

„To si myslíš. Logan je bez tebe jako tělo bez duše. Nikdy by si to nepřipustil, ale připadá si bez tebe jako slepý.“

„Doufám, že zakopne o květináč a vypadne z okna.“

„Nebuď ošklivá,“ vyčinil jí. „Nemáš pocit viny, když ho necháš jen tak napospas kanceláři, kde chybí tvoje maličkost?“

„Ne. Nejvyšší čas, aby poznal svět.“

„Podle čerstvých zpráv od Melody se zřejmě brzy pokusí prohodit oknem jejich novou sílu.“

„Doufám, že máš v zásobě nějakého slušného právníka, který ho bude obhajovat. Já se hlásím jako hlavní svědek té ženské. Klidně brnkni.“

„Ty ostudo!“ zachechtal se.

„Já tvého bratra nenávidím. Darovala jsem mu tři nejlepší roky života a nestála jsem mu ani za pohled, dokud jsem mu neřekla, že jeho nová přítelkyně jde jen po jeho prachách a oškube ho dohola.“

„Mělas to říct raději Tansy. Ta by si s tím už poradila.“

„To těžko,“ namítla. „Podle Tansy se člověk nemá plést druhým do jejich věcí. Myslí si, že každý má právo dělat chyby. A má pravdu,“ dodala. „Až ten chudák přijde kvůli svému pokladu o dům, auto i flek, budu mu dvakrát denně telefonovat, jen abych mu sdělila, že jsem mu to říkala!“

„Předtím, než mu nabídneš, že si od něj necháš zadarmo diktovat, abys mu pomohla zpátky na nohy, nebo až potom?“

Povzdychla si. Chrise neoklame. „Kam podle tebe Tansy zmizela?“

„Do Benátek. Viděli ji, jak si v Miami zamlouvá letenku.“

„Bezva. Jméno společnosti?“

Řekl jí je a dodal číslo letu i dobu startu. Poděkovala mu a rozloučila se s ním, aniž se zmohl na odpověď. Soustředila se plně na svůj nový úkol. Nesmí se podat sebelítosti, tím nic nevyřeší.

Za několik minut věděla, že si Tansy Deverellová opravdu koupila lístek do Benátek. A že žena, která nastupovala do letadla, nebyla Tansy. Osoba, kterou Loganova lstivá matinka přiměla, aby letěla místo ní, zapomněla v letištní hale kulhat. Tansy nyní trochu kulhala po nehodě, která ji potkala na rogallu.

Kit se zasmála. Dan měl zřejmě pravdu, je rozený detektiv. Zvládne to levou rukou. Vrátila se a zamířila ke specialistům na pátrání. Když šlo o to, získat nějakou informaci, byli úplní přeborníci ve vynalézavosti a většina jich dokázala najít jehlu v kupce sena.

Naneštěstí najít jehlu bylo snazší, než objevit Tansy. Nezjistili nic.

„Bohužel,“ zavrtěla hlavou Doris. „Ale hledá se hůř, než lední medvěd ve sněhové bouři. Jestli někomu zaplatila, aby letěl místo ní, muselo to být v hotovosti. Budeš muset najít letušku z toho letadla a vytáhnout z ní popis a to nebude žádná legrace. Tyhle lety do Benátek bývají plné. Málokdo si zapamatuje všechny obličeje.“

Kit zaskřípala zuby. „Co si počnu? Dan mi dá padáka!“

„Ještě ne,“ odvětila Doris s úsměvem. „Dan dává padáka zásadně až v pátek.“

„Děkuju za útěchu.“

„Mám pro tebe jméno taxikáře, který si vzpomíná na starší dámu, co kulhala.“ Doris se zaculila a podávala jí proužek papíru.

„Ty jsi anděl!“

„Nelíbej mě,“ bránila se Doris. „Jsi už jako Adams,“ vrhla kradmý pohled na rozložitého Adamse, pohrávajícího si s kapesním nožem dva stoly před ní.

„Adams se chová jako normální chlap,“ usmála se Kit. „A stál by za hřích.“

Adams ji zaslechl a zvedl hlavu. Vstal, urovnal si vázanku a vrhl směrem k ní zářivý úsměv.

„Je jako sršen. Budeš litovat,“ vydechla Doris.

„Nešla byste se mnou na oběd, Kit?“ pronesl s pečlivě protahovanou výslovností a povzbudivě se na ni usmál.

„To by bylo senza,“ odvětila, „ale musím jít vypátrat jednoho taxikáře. Co třeba někdy jindy?“

Doris si začala roztržitě pohrávat s perem. „Já bych byla na oběd volná,“ pronesla jakoby sama k sobě.

O Adamse se začaly pokoušet mdloby. Neuběhly ani dvě minuty a hned o něj jeví zájem dvě najednou. Třeba se jeho karta konečně obrací. Kit je moc pěkná a malá Doris k nakousnutí, i když jí začínají šedivět vlasy a nosí brýle. „Co takhle kuřecí hamburger, Doris?“ rychle se zeptal. „Zvu tě!“

Doris se na něj oslnivě usmála. „Moc ráda!“

Kit se s úlevou a s uspokojením dala na ústup. Doris i Adams byli oba ve středních letech a žili sami. Proč ještě nikoho nenapadlo, jaký by z nich byl pěkný párek?

Párek. Uvědomila si, že nic nejedla. Kvůli Loganu Deverellovi ještě pojde hlady. Jestli neumře na zápal plic z toho pobíhání v mokrých šatech. Nejdřív ze všeho si zajde domů, převlékne se a něco sní. Pak se vydá hledat svého taxikáře.

DRUHÁ KAPITOLA

Taxikáře našla celkem snadno. Ano, dobře se pamatuje na starší paní, která kulhala. Tenkrát ji přece vezl na autobusové nádraží.

Vřele mu poděkovala a řítila se na nádraží. Jedna z pokladních si vzpomněla na prošedivělou kulhající ženu. Kupovala si místenku na autobus do San Antonia.

Kit zaúpěla. Nemůže se zdržovat nějakým převlékáním a jídlem. Než by dorazila do San Antonia, Tansy by byla dávno v tahu.

Sklesle se vrátila do kanceláře, aby Danovi sdělila, co je nového.

„Chris se zmiňoval o nějakém příbuzném ze San Antonia, který se jmenuje Emmett, ale nevím, jestli má stejné příjmení jako Logan a Chris.“

Dan se ušklíbl. „Hračka. Mám v San Antoniu známého, kterému jsem kdysi prokázal službičku. Výborná příležitost, aby mi ji mohl oplatit.“

„Budu tam muset jet?“ zeptala se váhavě. „Samozřejmě ne. Logan chtěl jen vědět, kde je. Nemusíme tam za ní jezdit. Aspoň zatím ne,“ dodal a tajemně se usmál.

Kit dostala nový úkol, zdaleka ne tak zajímavý, jako najít postarší jehlu v kupce sena. Jeden muž dal sledovat svou ženu, aby zjistil, zda mu nenasadila parohy. To nebyl pro Kit žádný problém, zvlášť když přišla na to, že dotyčná měla zřejmě nákupní horečku.

Právě se plížila kousek za ženou a v duchu si blahopřála, jak je nenápadná, když před ní přímo ze země vyrostl Logan Deverell a zahlaholil: „Kde je Dawsonův spis? Takový skvělý detektiv a neumí dát věc na své místo!“

Kit měla tisíc chutí praštit ho po hlavě. Žena, kterou sledovala, by musela být hluchá, aby ho neslyšela. Samozřejmě. Vyslala směrem ke Kit znepokojený pohled a zmizela v nejbližším taxi.

„Podívejte, co jste mi provedl,“ zaječela Kit. „Neuvědomujete si, že jsem ve službě? Sledovala jsem tu ženskou, máte oči?“

„Chci Dawsonův spis,“ opakoval. „Žádná z těch samozvaných sekretářek nemá ponětí, kde trčí. Musíte se mnou. Jinak přijdu o nejlepšího klienta.“

„A co je mi do toho?“ vyprskla.

Vrhl na ni nasupený pohled. Tmavé oči se mu zúžily vztekem. „Utíkají mi kvůli vám peníze,“ utrousil a rychlým pohybem si povytáhl dokonale bílou manžetu od košile, aby viděla na zlaté hodinky, topící se v hustém černém porostu mužného zápěstí.

„Já jsem pracovala na svém případu. Vy jste mě přepadl. Když už jsme u toho přepadení –“

Začal ji za sebou táhnout. „Nemohla byste na dvě minutky zmlknout?“ prohodil. „Vždyť po vás nechci nic, jen abyste našla ten spis. Co je na tom tak těžkého?“

Zatímco se snažila zformulovat odpověď do jednoslabičných slov, kterým by snad porozuměl, dostrkal ji do svého šedého Lincolna.

Jsem cvok, nic jiného, projelo hlavou Kit, když strkal klíčky do zapalování a sahal po volantu. Urazil mě, vyrazil z práce, ponížil a já se nechám jako ovce odvléct do jeho kanceláře, abych pro něj pracovala ve svém volném čase! Vlastně v Danově čase, připustila.

„Už jste našli matku?“ zeptal se, když se rozjeli.

„Pracuje se na tom,“ odpověděla.

Povytáhl neklidné obočí. „Myslel jsem, že je to snad váš případ.“

„Byl. Než se mi ztratila na autobusovém nádraží.“

Uchechtl se. „Mou matku nikdo v žádném autobuse nedostane živou, ani mrtvou.“

„Podle mého radši umře, než aby se nechala někým pořád komandovat. Nemá v San Antoniu nějakého příbuzného?“

„To má,“ zlostně blýskl očima. „Emmett bydlí v San Antoniu, vlastně pěkný kus za ním. Ale tam by rozhodně nejela. Celá rodina se San Antoniu na hony vyhýbá. Nikdo by se Emmettovi nevydal na milost, ani kdyby po něm šla policie, ledaže by se dočista pomátl!“

To musí být pěkné číslo, napadlo ji. Dalo se to čekat, vždyť byl Loganův bratranec. Zřejmě to měli v rodině.

„Kde bydlí?“ zeptala se a pohotově vyndala bloček a propisovací tužku. „Řekl jsem vám, že tam nejela!“

„Udělejte mi tu radost.“

Pokrčil rameny. „Jmenuje se E. G. Deverell.“ Řekl jí adresu. Zapsala ji a bloček pečlivě uložila do kabelky. Konečně má něco, o co se může opřít. Připadala si jako opravdový detektiv.

„Neříkejte, že vás baví vydělávat si špehováním lidí.“ Po očku se na ni podíval a znovu se vrátil k řízení. „Koupil jsem do kanceláře nový počítač. Má hard disk se šedesáti megabajty a spoustu softwéru, včetně nového textového editoru. Taky jsem koupil laserovou tiskárnu a novou verzi vašeho oblíbeného tabulkového procesoru.“

Tenhle systém se z něj marně snažila vypáčit celý rok. Namítal, že ho nepotřebují a že ví o lepším způsobu, jak utratit peníze.

„To je od vás milé,“ podotkla. „Pro novou sekretářku to bude dobrý dárek. Vlastně sekretářky,“ opravila se a zlomyslně se usmála. „Tři, viďte?“

Vydal neurčitý zvuk. „Nevím, o co vám jde!“ vybuchl. „Nebylo to přece poprvé, co jsem s vámi vyběhl. Ale předtím vám to nevadilo!“

„Předtím si žádná vaše ženská nedovolila chovat se ke mně jako ke služce.“ Neklidně poposedl. „Chtěla snad po vás jen kávu.“

„Omyl,“ řekla. „Požádala o kávu, ale pak se jí zdála moc silná. Když jsem jí poradila, aby si došla do restaurace v přízemí a dala si kávu tam, dostala hysterický záchvat a mrskla šálkem po mně. Nazvala mě přitom několika jmény, která po ní nemůžu opakovat. Pak jste se objevil vy a v tu ránu se začala rozplývat v bezmocných slzách.“

„Ona naopak tvrdí, že vy jste hodila kávu po ní,“ opáčil a přimhouřil jedno oko. „A o vás se nedá říct, že byste byla zrovna kliďas.“

„Ale jsem, jenom když nejste v dohledu vy,“ odsekla nabroušeně.

Když viděl, jak se tváří, musel potlačit úsměv. Jak mu tyhle šarvátky s ní scházely! Tři ženy, které musel najmout místo ní, se ho bály. Chudák Melody měla ze svého vzdáleného bratrance beznadějně nahnáno, což se dalo říci i o jejím vztahu k pravopisu. Ale rychle psala a byla výkonná.

Harriet, to bidlo, uměla zakládat spisy a dělat výplaty, ale nenáviděla všechny ostatní v kanceláři a hulila jak tovární komín.

A pak tu byla Margo, která znala pravidla pravopisu nazpaměť a snažila se ho svést.

Ale Logan měl oči jen pro Betsy, která mu přiváděla krev do varu a zrychlovala puls. Nechtěl se ženit, ale byl to jediný způsob, jak se okouzlující Betsy zmocnit. Kapituloval tedy, i když mu rozum velel jinak, a od chvíle, kdy ji požádal o ruku, se mu všechno začalo rychle vymykat z rukou. Nebyl ani o krůček blíž tomu, aby Betsy dostal do postele a navíc přišel o Kit. Neměl si ani s kým promluvit. Betsy ho sotva poslouchala a víc ji zajímalo, kam půjdou, koho uvidí a s kým se setkají, než co dělá on.

„Betsy nemohla vaše místo ohrozit,“ řekl nahlas. „Nezatahuju osobní život do práce. Měl jsem za to, že to víte.“

Věděla, že se chce s Betsy oženit, a nemohla se s tím smířit. Nejen že ztrácí jediného muže, kterého kdy milovala, ale navíc ho ztrácí kvůli osobě, která mu chladnokrevně vyřízne srdce a bude s ním vesele křepčit kolem ohýnku z jeho stodolarových bankovek. Dostane z něj každý cent. Zvědavě se na něj zadívala. Jak jen může tak chytrý člověk tak totálně zhloupnout, když jde o ženskou?

„Nebudete v té detektivní agentuře šťastná,“ naléhal.

„Omyl, jsem šťastná,“ poopravila ho. Blazeované se usmála. „Jednají tam se mnou jako s člověkem. Když udělám něco dobře, dokonce mě pochválí. A když něco zkazím,“ vrhla na něj významný pohled, „nikdo na mne nehuláká nechutné výrazy a nevyhrožuje, že mi nacpe kabelku do chřtánu.“

„Pěkná nuda.“

Potlačila smích a podívala se stranou.

„Ksakru, vždyť vám to schází,“ zahučel a usmál se na její odvrácený obličej. „Naše každodenní bitky vás držely nad vodou. Jak ráda jste mi dělala naschvály. Pamatujete na ty Brazilce, se kterými jste se v kanceláři snažila půl hodiny domluvit španělsky?“

„Tvrdil jste, že tak mluví.“

„Měla jste vědět, že státní jazyk v Brazílii je portugalština. To jste si na mně smlsla.“

„To byla krása,“ zaculila se. „A jak jsem najala tu sekretářku, co neuměla anglicky, poslala jsem ji za vámi, abyste jí diktoval a zatím jsem si šla na dvě hodiny na oběd.“

„Málem jsem vám zlomil vaz,“ konstatoval lakonicky. „Půl hodiny tam seděla, kývala a vrhala na mne nyvé úsměvy, než mi došlo, že nerozumí ani slovo.“

„Ale holky odvedle rozuměly. Prý jste byl velmi výmluvný. Jedna chtěla dokonce volat policii.“

„Staré zlaté časy,“ pronesl zasněně. „Teď mám dvě pomocnice, které si klekají na kolena a děkují Bohu, jakmile se za mnou zavřou dveře a jednu, která se mě snaží povalit na mém vlastním stole.“

„Strašné.“

„Nesnažte se předstírat, že mě litujete. V takovém prostředí se nedá pracovat.“

„Aspoň víte, jaké to je.“

Zabodl do ní pohled. „Nevzpomínám si, že bych vás honil po kanceláři a snažil se vás povalit na stůl!“

Tím hůř, měla na jazyku. Ale nahlas řekla jen: „Ne, to jste nedělal.“

„Věřila byste, že jsem ji vážně chtěl zažalovat pro ohrožení zdraví?“

„Když vám to tak vadí, proč ji jednoduše nevyrazíte?“

„Protože umí pravopis, Morrisová.“ Vybuchl.

„Umí pravopis! Což je pro ty druhé dvě španělská vesnice!“

„Můžete se obrátit na zprostředkovatelnu práce, aby vám poslali někoho, kdo pravopis umí.“

„Přesně to jsem udělal. A oni mi poslali Margot v průhledné košili.“

Schovala obličej do rukou, ale smích neudusila.

„Vraťte se,“ zachroptěl. „Zvýším vám plat. Dostanete nový stůl. Opravím to zatracené okno, co nejde otevřít.“

„To zní lákavě,“ připustila. Jenže těžko by snášela ve své blízkosti Betsy. „Ale moje nové místo se mi příliš líbí, než abych s ním hned praštila.“

„Doufám, že vás Dan nenutí do ničeho nebezpečného.“

„Jak se to vezme…“ spustila oklikou.

„A jsme tu!“ Zastavil, pomohl jí z auta a jemně ji odtáhl k výtahu a nahoru do kanceláře.

„Prosím,“ otevřel jí dveře. „Najděte ten spis!“

Zhluboka se nadechla a vkročila do místnosti, jejíž podlahu pokrýval přepychový koberec. Skvrna od kávy, kterou po ní Betsy před třemi týdny mrskla, tu ještě byla. Nikdo ji nevyčistil. Kávovar stál prázdný a zanesený špínou. Tři stoly téměř nebylo vidět pod haldami pořadačů a nevyřízené korespondence. Všude se válely počítačové diskety bez obalů. Jedna z žen měla šedivé vlasy a byla nápadně vysoká. Kouřila a kam oko dohlédlo, ležel popel. Další telefonovala, podle tónu zřejmě s osobou mužského pohlaví. Líbezně se na Logana usmála a předklonila se, aby ukázala, co se dalo.

„Dobrý den, Margo,“ řekla Kit sladce.

„Dobrý! Odkud víte, jak se jmenuju?“ podivila se dívka a hned se vrátila k telefonu.

„Moc vtipné,“ procedil Logan skrz zuby.

Kit zamířila ke třetímu stolu, který vypadal poměrně normálně a za nímž seděla nenápadná osůbka s ustrašeným výrazem, prohledávající pořadače.

„Bohužel pořád nic,“ vyslala k Loganovi omluvný pohled. Vypadala asi na dvacet, venkovská dívka se zranitelným obličejem. Kit zalila náhlá vlna sympatie.

„Počkejte, pomůžu vám,“ řekla soucitně. Odložila si kabelku, sklonila se nad hromadou a v několika vteřinách vytáhla spis, po kterém Logan tak toužil. „Tady je.“

Chňapl po něm a zabodl pohled do mladé ženy.

„Jak jsem mohla tušit, že bude schovaný pod deskami?“ bránila se plačtivě. „Jsem tu nová!“

„Jsem Kit Morrisová,“ představila se Kit a hned jí nabídla tykání.

„Melody Cartmanová,“ odvětila. Vrhla pohled směrem k Loganovi, který začal telefonovat. „Ty jsi tu pracovala, viď? Nedivím se, že jsi šla pryč! Vidíš tamhle Harriet? Před deseti lety přestala kouřit. Teď zase začala. Udělá tři krabičky denně a ve stole má flašku skotské!“

„Ne, že bych se jí divila,“ řekla Kit zadumaně. Logan byl pohroužený do svého spisu a nevnímal, že se o něm mluví.

„Margo se ho nebojí. Ta má chlapy ráda. Hlavně když mají prachy. Navíc má úděsnou přítelkyni. Myslí si, že jak se objeví, všeho necháme a budeme ji obskakovat. Pochopitelně ne před ním. Jakmile se objeví ve dveřích on, hned je vtělená dobrota.“

„Alespoň pochopíš, proč už tu nepracuju.“

„Je to můj vzdálený bratranec. Je stejně strašný jako jeden můj příbuzný. Kdybych to tušila, nikdy bych se nedala od Tansy k téhle práci přemluvit. Ale společnost, pro kterou jsem pracovala, zkrachovala a do San Antonia se nechci za žádnou cenu vrátit. Musím tu vydržet.“

„Poslouchej,“ Kit zvýšila hlas, „v detektivní agentuře, kde teď dělám, potřebujeme detektiva…“

„Sklapněte, Morrisová,“ zlověstně zavrčel Logan a praštil telefonem. „Moje lidi mi krást nebudete.“

Vzdálil se a Melody zaúpěla. „Vidíš to? Jsme jeho otroci. Patříme mu! Nikdy nás nepustí z drápů!“

„Všechno bude zas v pořádku. Vysvětlím ti svůj systém na zakládání. Pak už tyhle problémy mít nebudeš.“

Melody se usmála hnědýma očima a shrnula si z čela husté světlé vlasy. Byly krásně dlouhé a lemovaly sladký kulatý obličejíček posetý pihami. Kit si ji hned oblíbila. „Tuším, že Harriet nosí v kabelce nějakou elektrickou zbraň,“ pronesla Melody nevinně. „Nechceš si ji půjčit? Než odejdeš, můžeš ho oddělat. Přísahám, že všechny budeme mlčet jako hrob!“

Kit se zachechtala. „To ti věřím, ale nestojí mi za ty komplikace. Jdeme na to.“

Za půl hodinky měla Melody její zakládací systém v malíčku a pro všechny případy jí Kit dala na sebe telefon.

„Nebude mít radost, že ti to říkám, ale ve skříni je zdravotní popelník. Vlastně dva. Kdysi kouřil doutníky.“

„Teď už doutníky nekouří.“

„Já vím.“

„Kouří cigarety. Ty tenké hnědé.“

„Marihuanu?“ vykřikla Kit. Melody se zasmála. „Ty máš nápady. Jak se jim jen říká? Asi doutníčky!“

„Doufám, že ne tady?“

„Ale ano. Mezi ním a Harriet mě za chvíli sklátí zápal plic.“

„Ať si vezmou ty popelníky.“

Melody se rozesmála. „Když to navrhnu, třeba mě vyrazí sám!“

„Jsi moc velký optimista. Teď, když znáš můj zakládací systém, jsi pro něj perla k nezaplacení.“

„Povídali!“

„Když zvládneš pravopis, zbaví se Margot,“ zašeptala.

Melody zamrkala. „Přihlásím se do kursu!“

„Budu ti držet palce!“

Kit vrazila do Loganovy kanceláře bez zaklepání, jak si za ty tři roky zvykla. Ale hned si uvědomila, že to byla chyba.

Zatímco byla zaujata Melody, do kanceláře se musela nějak dostat Betsy. Křehká plavovlasá Betsy, spočívající teď odevzdaně v Loganově náručí.

Když je Kit uviděla, něco se v ní zlomilo. Loganova tmavá hlava se skláněla nad Betsinou světlou hlavou, jeho paže ji vroucně tiskly a ústa měl žíznivě přisátá na její rty.

Rychle zvedl hlavu a v jeho očích postřehla zbytky touhy a servilní odevzdanosti.

„Co se děje?“ zachroptěl.

Kit ze sebe nevypravila ani hlásku. Otočila se na podpatku, práskla dveřmi a snažila se vymazat z hlavy Betsin triumfální pohled. Betsy věděla, co Kit k Loganovi cítí. Všichni to věděli, jen Logan ne.

Sáhla po kabelce, rychle se rozloučila s Melody, mávla na Margo a Harriet a už byla u výtahu.

Ten pitomý výtah určitě trčí v přízemí, pronesla sama k sobě. Zuřivě mačkala tlačítko Dolů a už se chtěla pustit po schodech, když se k ní připojili Logan a Betsy.

„Svezeme vás,“ zahlaholil žoviálně. „Zrovna jedeme na oběd.“

Kit se stočil pohled z Betsy, jako vždy dokonale upravené, elegantní a hrdě se nesoucí v šedých hedvábných šatech a hermelínovém kožichu, na Logana v modrém obleku s úzkým proužkem a ručně vyrobenou hedvábnou vázankou. Vypadali jako stvoření jeden pro druhého. Musela se asi pomátnout, když doufala, že by zrovna ona mohla zaujmout někoho jako je Logan. Byla jen z učitelské rodiny a nebyla obdařena ani zvláštní krásou, ani nadáním. On měl v žilách královskou krev a haldy peněz. Pohrdala Betsy, že jí jde jen o společenskou prestiž a peníze, ale to samé by si mohl on myslet o ní, kdyby ho začala otevřeně svádět jako Margo nebo Betsy. Ale měla by od něj alespoň pokoj. Už by jí nikdy nepřišel na oči. Betsy by se o to postarala.

„Doufám, že jste Logana neobtěžovala těmi hloupými klepy, co o mně kolují,“ ledově se usmála Betsy. „Já nelovím muže pro peníze. Nemám to zapotřebí. Já mám své peníze.“

Pochopitelně. Peníze Billa Kingsleye. Kit se vzpěnila krev v žilách, když si na toho starého chudáka vzpomněla. Musela to být snadná kořist pro tu blonďatou zmiji. A teď byl na řadě Logan, trpělivě čekající, až ho schramstne.

„Ale některé ženy loví muže pro peníze,“ řekla potichu. Studovala chladně svou sokyni. „Jednomu sousedovi se to stalo, když vyhrál v loterii. Jmenoval se Bill Kingsley.“

Betsy zbělela jako křída. „Toho bohužel neznám.“

„To asi ne. Bydlel tenkrát v našem domě.“

„Ve vašem domě? Určitě už u vás nebydlí, když vyhrál,“ pokusila se říct Betsy laskavě, ale nepodařilo se jí skrýt, jak je nervózní.

„To jste uhádla. Nevyhrál zas tolik, ale bylo to víc, než kdy měl. Když se to dozvěděl, šel oslavovat do baru za rohem a platil tam za všechny. Tam se seznámil s mladou ženou, která se k němu začala mít a nechala se od něj zvát na večeře. Byla mladá, hezká a on byl úplně sám a starý. Zamiloval se do ní. Odměnila se mu tím, že ho obrala do posledního penny. Vysála z něj i úspory. Když ho potom nechala, nevěřil, jak mohl být tak hloupý. Nemohl se s tím vyrovnat. Spáchal sebevraždu.“ Kit nespustila oči z Betsina bílého obličeje. „Na jejím místě bych se zadávila hamižností. A zasloužila bych si to.“

„Betsy s tím nemá nic společného!“ vybuchl Logan.

„Samozřejmě ne,“ mile se usmála Kit. „Říkala jsem snad něco takového?“

„Nech ji, Logane,“ řekla chlácholivě Betsy, která se zatím vzpamatovala. „Máme toho tolik, a chudinka Kit nemá nic. Ani nikoho, kdo by ji měl rád.“

Jak dojemné, pomyslela si Kit. Betsy na ni vrhla úsměv, který by nadzvedl mrtvého.

„Kam vás máme vzít, drahoušku?“ zavrkala.

„Nechci vás zdržovat. Skočím si na autobus. Přeju vám příjemný oběd. Díky.“ Kit se usmála a odtančila.

„Morrisová, zpátky…!“

Ignorovala jeho příkaz a pokračovala dál. Dusila se vztekem nad Betsiným hereckým výkonem. Ta ženská byla špatná jako noc a neměla vůbec žádné výčitky svědomí. Zničí Logana stejně jako předtím Kingsleye. Jak ji jen zastavit? V Loganových očích je ztělesněná nevinnost. Musí existovat způsob, jak ji zastavit a zachránit ho!

Lámala si tím hlavu celou cestu do kanceláře, kde musela Danovi vysvětlit, kde byla.

„Promiň,“ omlouval se Dan, když se konečně přestal svíjet smíchy. „Ale je to historka k popukání…“

„Je to pravda!“ Kit rozhodila rukama. „Nikdy se ho nezbavím! A jeho vlastní zaměstnankyně – dokonce příbuzná! – mi nabízela zbraň a slibovala, že mi dosvědčí nevinu, když ho za ně odprásknu!“

„Kit, jsi si jista, že ses zachovala správně, když jsi nechala kancelář napospas osudu?“ zeptal se. „Logan se z toho nikdy nevzpamatuje.“

„Aťsi. A doufám, že mu Margot udělá dítě.“

„Zaraz!“ Podal jí kus papíru vytržený z bloku. „Na nějaký den tvé problémy vyřešíme. Vezmi si tohle.“

„Co je to?“ vykoktala, když si přečetla adresu.

„Emmettova adresa. Poletíš příštím letadlem do San Antonia a budeš dělat, co ti řeknu. Je tam Tansy Deverellová.“

„Tralalá! Unesu ji a budu z Logana tahat výkupné…“

„Pokud budeš mým zaměstnancem, budeš se muset krotit.“

„To byl jen takový nápad.“ Složila papírek do úhledného čtverečku. „Mrzí mě, že jsem ztratila tu ženskou, co jsem sledovala.“

„Vždyť za to nemůžeš. To je v pořádku.“

Zamyšleně si pohrávala s papírkem: „Nějak se to všechno zamotává. Měla jsem souseda, kterého Betsy Corleyová obrala o všechno.“ Vzhlédla. „To samé má v plánu s Loganem, svítá? A on je tak zaslepený, že nevěří, že by ona byla schopna něčeho špatného. Povede ho na jatka a on bude věřit, že je v nebi. Přesně jako chudák Bill.“

„Ty asi nemáš o Loganově inteligenci valné mínění, viď?“ zeptal se jemně.

Pokrčila rameny. „Mám k tomu snad nějaký důvod? Už tři roky se chová jako hlupák.“

„Choval se jako blázen,“ připustil Dan. „Mrzí mě, žes tolik zkusila. Třeba u nás najdeš novou chuť do života.“

Usmála se. „Možná. Můžeš mi říct ještě něco k té adrese, kromě popisu cesty?“

„Jen to, že Tansyin synovec je údajně pěkné číslo. Asi si budou s Tansy dobře rozumět.“

„Chris v bledě modrém,“ poznamenala.

„Hm… to bych zrovna netvrdil,“ odpověděl pomalu. „Nevadí, prostě tam zajedeš a uvidíš. Kdyby se ti něco stalo nebo kdybys měla problémy, brnkneš a já tě odvolám na jiný případ. Platí?“

Měla pocit, že před ní něco tají. Co to jen může být? Povytáhla obočí. „Hořím zvědavostí.“

„A máš proč. To si piš.“ Uchechtl se. „Podle toho, co jsme vyslídili, zvědavost je přesně ten pocit, který Emmett u ostatních vyvolává.“

Dala ruku v bok. „Emmett?“

„Většinou mu tak nikdo neříká, pokud si nechce vykoledovat pěknou nakládačku. Než se sblížíte, budeme mu radši pracovně říkat pan Deverell.“

„Neměla bych investovat do nějaké té elektrické novinky na obranu žen…?“

„Lístek máš u Doris.“

„Rozkaz, generále.“ Zasalutovala a odkráčela. Doris už na ni z dálky mávala. Adams stál poblíž a křenil se.

„Pozor na domorodce. Když se na chlapa ze San Antonia usměješ, už se ho nikdy nezbavíš.“

„Budu na to pořád myslet. Tak nashle. Měj se hezky, Adamsi,“ dodala a líbezně se na něj usmála.

Adams, který jako by přes noc vyrostl a zmužněl, se zazubil.

„Ruce pryč,“ zašeptala Doris. „Patří mně.“

Adams zaslechl její hlasitý šepot a rozzářil se štěstím. „Držím ti palce,“ zašeptala Kit Doris. Mávla a zamířila ke svému stolu, aby si vyndala věci na cestu.

San Antonio bylo velkoměsto. Mohlo se pochlubit miliónem obyvatel a nejzajímavějšími pamětihodnostmi z celé země, včetně Alama a Pasea Del Ria.

Než se pustila do práce, zamířila do nejbližšího hotelu, poručila si pořádný oběd a dala si na čas, aby ho vychutnala a odpočinula si. Pak si najala auto a vydala se hledat adresu.

Ocitla se na jihovýchodním okraji města, vlastně už za městem. Na adrese, kterou dostala, našla rozlehlý ranč, včetně pastvin s ropnými vrty, stříkajícími do výšky a bílé ohrady. Krávy spokojeně spásaly hustý porost, sem tam přerušovaný trnitými kaktusy, dodávajícími místu rázovitý charakter.

Podívala se znovu na papírek s adresou, jestli se nezmýlila, ale byla na správném místě. Nikdo jí neřekl, že Deverellův příbuzný z Texasu pěstuje dobytek.

Pustila se po dlouhé, špinavé a klikaté příjezdové cestě k elegantnímu dvoupatrovému domu ve viktoriánském stylu v dálce a přemítala, co Tansy řekne, když se před ní vynořili tři válečně pomalovaní skrčci v jelenici s luky a šípy a válečnými čelenkami z kuřecích per.

„Stůj, bledá tváři,“ zahlaholil jeden z nich. „Jsi náš zajatec.“

Asi by neměla zastavovat, blesklo jí hlavou, ale

byli tak rozkošní. Tvářili se krutě a zlověstně – jako by děti školou povinné mohly někomu nahnat strach.

Všichni vypadali jako kluci, ale z jednoho z nich se vyklubala holčička. Naskákali na zadní sedadlo a přikázali jí, ať pokračuje v jízdě.

„Jsme Deverellova tlupa,“ pokračoval mluvčí. „Já jsem Guy. To je Polk. Tohle Amy.“

„Táta se kvůli nám nemůže oženit. Jsme divoši jako naši poro… zu… ro…“

„Pozoruhodní,“ napověděla Amy.

„Díkan! Pozoruhodní předci, tak je to.“

„Byli to Komančové!“ šeptla Amy.

„Jen jeden, Amy, jen jeden,“ opravil ji Polk, „a to byla naše prapraprababička. Co to meleš…!“

„Říkal jsi, že jsme Indiáni,“ řekla Amy plačtivě. „Proto na sobě máme tyhle hadry!“

„Za dva dny je Den díkuvzdání,“ vysvětloval mluvčí Guy.

„A zítra, tedy v pondělí, máme hrát ve školní hře, takže zkoušíme.“

„Uneseme ředitele Deera a budeme za něj chtít výkupné!“

Senzační děti, táhlo Kit hlavou. Moje krevní skupina. Moc by mě zajímalo, jestli vědí, jak se unášejí finanční poradci.

„Tady zastav,“ ozval se Guy. „A chovej se rozumně, cizince.“

Amy se k němu naklonila. „Cizinko,“ opravila ho.

John Wayne je sice o třídu lepší, ale celkem vzato ujdou. Potlačujíc smích, vystoupila z vozu a nechala se s rukama nad hlavou hnát třemi hrůzu nahánějícími domorodci k předním dveřím.

„Zaklepej!“ poručil Guy.

Poslechla. V dálce uslyšela těžké kroky, které se rychle blížily, a pak se čísi hluboký hlas na něco zeptal. Dveře se otevřely a Kit se překvapeně zadívala do světle zelených očí v nepřátelském osmahlém obličeji, patřícímu vysokému svalnatému muži v džínách.

„To mě podržte,“ zamumlal a podíval se na svou rodinku. „Další zajatec! Sem s ní, kluci, chystejte ohýnek.“

Poslední věc, kterou Kit zaregistrovala, než sebou praštila o zem, byl údiv, který na chvilku rozjasnil jeho nelítostnou tvář.

TŘETÍ KAPITOLA

Když otevřela oči, zas před sebou uviděla ten tmavý vyzáblý obličej, ve kterém se teď pro změnu blýskaly bílé zuby. Zelené oči se na ni šibalsky usmívaly.

„Vítejte mezi živé,“ pronesl hluboký hlas. „Ne… nesmíte mě upálit,“ vykoktala. „Prosím?“

„Odpal, Emmette,“ ozval se pronikavý starší hlas. „Nebuďte směšná, Kit,“ uchichtla se Tansy Deverellová, „můžete se spolehnout, že vás nikdo neupálí. Něco ti řeknu, Emmette, ty děti jsou ještě horší, než jsi byl v jejich věku ty! Musíš s tím něco udělat!“

„Doufám, že nechceš, aby nás poslal pryč?“ zeptal se bojovně Guy. „Na to zapomeň! Tohle je náš domov a nikdo nás odsud nedostane. Tak řekni něco, tati.“

„Nemůžu, než souhlasit. Je ozbrojený,“ prohlásil Emmett pokorně.

„Jsi přece jeho otec!“ zakřičela Tansy.

Emmett se zamračil, podíval se na Guye, pak na Polka a nakonec na Amy. „Jejich matka to také tvrdila.“ Povzdechl. „Určitá podoba by tady byla. Jste v pořádku, slečno?“ zeptal se, když si vzpomněl na Kit, které se stále ještě točila hlava.

„Ano, jen se předtím musím trochu vzpamatovat.

Nestává se mi přece každý den, aby mě přepadli Indiáni a ohrožovali upálením.“

„Ale paní, my jsme vás nechtěli upálit doopravdy,“ ozval se Polk. „Komu by se chtělo štípat tolik dříví?“

Kit se na něj nepřítomně zadívala.

„Proč jste omdlela?“ zeptala se stroze Tansy a její modré oči potemněly. „Přivedl vás můj syn do maléru?“

„Nejsem těhotná,“ pronesla Kit. „Kdybych byla, vstoupila bych asi do dějin biologie. Váš syn má plnou hlavu toho, aby se oženil s jednou z největších harpyjí na světě.“

„Ale já vím,“ pronesla Tansy zadumaně. „Taky jsem mu to říkala. Ani nevíte, jak mě mrzí, že vás vyhodil, Kit. Bude toho litovat.“

„Nebude. Už má náhradu.“ Uculila se. „Vlastně tři. Jedna zakládá spisy a dělá výplaty, ale nosí s sebou elektrickou zbraň a hulí jak zjednaná. Druhá umí pravopis a snaží se ho svést. A třetí by hravě zvládla všechno, kdyby z něj nebyla vyděšená jako králík. A je i milá.“

„To bude Melody,“ řekla Tansy a kousla se rychle do rtů, když zpozorovala blesky v Emmettových očích.

„Melody?“ zeptal se pomalu. „Není to náhodou Melody Cartmanová?“

„Ano, tak se jmenuje.“ Kit ještě nebyla zcela ve své kůži, takže si ničeho nevšimla. „Jestli se nezadusí kouřem, může být někdy jeho pravou rukou.“

„Nesnáším kuřáky,“ pronesla Tansy a významně se podívala na Emmetta.

„Kuřáci jsou metla lidstva,“ souhlasil. Sáhl do kapsy, ušklíbl se, vyndal cigaretu a významně si zapálil. „Dobře, tatíčku, koledoval sis o to,“ ozval se

Guy. Ruka mu sjela k pasu, bleskurychle vytáhla z opasku vodní pistoli a uhasila žhavý konec.

Emmett si zoufale povzdechl a hodil mokrou cigaretu na zem. „Čert aby to vzal. To byla moje poslední.“

„A ať už to na mě nezkoušíš, brácho,“ pronesl Guy chlapácky a za hlasitého potlesku sourozenců zastrčil pistoli za opasek. Zakřenil se na Kit. „Nechceš jít s námi na králíky?“

„Ne, dík, asi bych si připadala trochu nesvá.“

„Venku nejsou kůly, ke kterým by ses dala uvázat,“ namítl Polk.

„Ale křoví je tam habaděj,“ přemýšlela nahlas Amy. „Je suché jako troud a já u sebe mám čistě náhodou Emmettův starý zapalovač.“

„Přestaneš mi laskavě říkat Emmette? Jsem tvůj otec. Máš si mě vážit.“

„Prosím ano, Emmette,“ způsobně zazpívala Amy a vytáhla z kapsy zapalovač.

Vyšlehl z něj plamen a Emmett jí ho vytrhl. „Tohle bylo naposledy. Padejte, otravové! A ne abyste zas přitáhli domů chřestýše!“

Za hlasitého chechotu se dali na ústup a Kit se pomalu vzpamatovávala.

„Nikdo z rodiny se sem neodváží,“ prohodila Tansy, když s Emmettem pomáhali Kit na nohy. „Uhádnete, proč?“ Vrhla významný pohled na Emmetta.

„Něco mě napadá,“ pravila Kit nejisté.

„Úplně je zkazil. Dělají si, co chtějí. Jediná výjimka, kterou byl ochoten udělat, byla škola. Trval na tom, že musí dostat vzdělání.“

„Aby mi nezůstali celý život na krku,“ vysvětloval Emmett. Zadíval se na Kit zářícíma zelenýma očima. „Jaký máte názor na krátké známosti? Můžeme se po obědě vzít.“

Kit vytřeštila oči: „Prosím?“

„Nevypadáte jako žena, která věří na dlouhé zásnuby. Tak dobrá. Počkáme na zítra ráno.“

„Tohle dělá každou chvíli,“ smutně pronesla Tansy a zavrtěla hlavou. „Neberte ho vážně.“

„To je to, žádná mě nebere vážně!“ Emmett zoufale rozhodil rukama. „Za jeden měsíc jsem dostal pětkrát košem.“

Přimhouřil jedno oko a druhým si Kit zkoumavě měřil.

„Třeba budu mít konečně štěstí. Nevypadáte špatně a prý umíte psát na stroji. S dětmi už si nějak poradíte a pak mi můžete pomáhat s papírováním. Budou z nás vzorní farmáři. Přemýšlejte o tom,“ pravil se zábleskem v oku. „Založíme tu dynastii. Pořídíme si ještě pár dětí a několik dobrých býků.“

„Zarazte, prosím vás. Právě jsem unikla osudu další lidské pochodně. Budete se muset porozhlédnout někde jinde. Kromě toho jsem se rozhodla, že udělám kariéru jako detektiv.“

„Další ženská detektivem.“ Zavrtěl hlavou. „Nedávno jsme tu měli taky jednu, hledala u nás nějakou pohřešovanou holku.“ Vrhl pohled směrem ke dveřím. „Dětičky se vyznamenaly. Přepadly ji na odpočívadle a přivázaly ke stromu. Naštěstí někdo zahlédl oheň z dálnice.“

Kit se už raději na nic neptala. Jen vstala a šokované se na něj zadívala, jako by přemýšlela, kdo je tady normální. „Posíláte děti často, aby pro vás unášely nevěsty?“

„Kdybych jim za to neplatil, nikam bych je nedostal, potvůrky hamižný. Prý za málo peněz málo muziky. Ale vy vypadáte povolně. Co vy na to? Mám ještě všechny zuby svoje.“ Zašklebil se, aby měla možnost přesvědčit se na vlastní oči.

„Děkuji pěkně, ale nechci si vás vzít.“

„Chápu. Ještě mě neznáte. Budu se vám dvořit, až budeme jíst maso na rožni.“ Zarazil se. „Máte vůbec ráda maso na rožni? Nemohl bych si vzít ženskou, která ho nemá ráda.“

Vyprskla. „Ano, mám ráda maso na rožni.“

„Nemůžeš si ji vzít,“ vložila se mezi ně razantně Tansy. „Vyhlídla jsem si ji pro svého syna.“

„Tak moc ráda zas Chrise nemám,“ poznamenala Kit.

„Moc dobře víš, že nemluvím o Chrisovi,“ zahučela Tansy.

„Ten druhý má oči jen pro krásnou Betsy,“ řekla se sevřeným hrdlem.

„Promiňte, ale nemluvíte o mém bratranci Loganovi?“ ozval se Emmett. „Do čeho se zase zapletl?“

Tansy vyprávěla a Kit poslouchala.

Emmett zakroutil hlavou. „Zřejmě to máme v rodině. Všichni Deverellové mají s ženskýma problémy. Já taky. Moje bývalá se nemohla dočkat, až si ji vezmu, jen aby měla brzo děti. Ale když přišly, prohlásila, že má všeho dost a vzala roha s jedním montérem.“

„Nechtěla se nikdy vrátit?“ zeptala se Kit.

Pokrčil rameny. „Ozvala se, ale ztratil jsem její telefon. Taky dobře,“ dodal, ale záblesk v zelených očích prozradil, že mu to tak jedno není. „Měla dětí po krk… pane na nebi!“

„Některé ženy se nenarodily jako matky, Emmette,“ ozvala se Tansy. „Ale určitě by se našla spousta takových, které by tu tvou havěť zbožňovaly. Kdybys jen neměl tak strašnou pověst. Každý se vašemu domu kvůli těm děckám na sto honů vyhne. Rostou pro kriminál.“

„Hodné děti si neužijí žádnou srandu, Tansy.“

Uchechtl se. „Já to musím vědět. Mne vychovávali na vojenské akademii. Několik let mi trvalo, než jsem zapomněl na rozkazy a naučil se užívat si života.“ Zatvářil se melancholicky. „Víš, že jsem strávil víc nocí na záchytce, než vyhlášený městský ochlasta?“

„Tvé hříchy se ti vrátí a budou tě pronásledovat,“ pronesla věšteckým hlasem Tansy.

„Proto se musím oženit. Jinak jich bude pořád víc.“

„Pěstuješ si je.“

„Musím přece pracovat, nemyslíš?“

„Nemyslím, že musíš vymést každé rodeo od Texasu do Montany. Jednou si přerazíš hnáty.“

„Potřebuju peníze, abych to tu udržel. Budu muset dát předělat vodu a elektriku. Nemůžu všechno dělat sám.“

„Stačí říct a můžeš dělat správce u starýho Teda Regana.“

„Teď je jen o pět let starší než já. Ještě není ani ve středních letech.“

„Všichni mu říkají starej Regan. Nevím proč, možná kvůli předčasně šedivým vlasům. Ale kdybys chtěl, můžeš u něj správcovat.“

„Nechci se stěhovat do Houstonu. Líbí se mi, kde jsem.“

„Pro děti by to bylo k nezaplacení. Čistý vzduch, borovicové lesy a milí lidé.“

„A co holky?“ zeptal se a nadzvedl obočí.

„Žádná si tě nevezme, dokud ty ďábly nezkrotíš.“

„Právě proto se musím oženit. Chlap sám na tohle nestačí. Já jsem jeden a oni jsou proti mně tři!“

Kit tiše poslouchala. Emmett byl něčím mezi Chrisem a Loganem. Líbil se jí, ale cítila, že je stažený do své ulity a že to, co zatím předvedl, je jen malá část jeho osobnosti.

„Můžete si najmout společnici,“ navrhla.

Strhl z hlavy svůj bílý stetson a přidržel si jej na hrudi. „Dámo!“ zvolal. „Tento typ ženy sem nemohu přivést!“

Rozesmála se. „Jste stejně nenapravitelný jako Chris!“

„Hodně jsem se od něj naučil,“ souhlasil. Posadil klobouk zas na hlavu. „Snad bych získal k dětem nějakou guvernantku, ale hned první den by ji umučily k smrti. Našla by hada v posteli nebo pavouka ve vaně nebo něco mnohem horšího. Tohle nemůžu žádné nevinné chudince provést. Mám hospodyni, ale teď je zrovna nemocná.“

„Daly by se sehnat ženy, které mají protiteroristický výcvik.“

„Nechci doma generála.“

„Víš to určitě? Představ si, jaká by to byla psina, kdyby večer nastupovaly do lajny,“ ozvala se Tansy.

Chvilku uvažoval. „Ne,“ zavrtěl nakonec hlavou. „Zlomilo by jim to srdíčka.“

„Jestli to bude tímhle tempem pokračovat, moc dlouho už srdce mít nebudou. Musíš něco udělat, Emmette!“

„Teď zrovna nemám čas. Řekněte nám, co vás k nám přivádí.“ Emmett se obrátil ke Kit. „Hledám Tansy.“

Tansiny oči se rozšířily. „Ten Logan nedá pokoj!“

„Dělá si starosti.“

„Ať se stará o sebe. Nemůžu vytáhnout nos z domu, aby mě nedal sledovat. Má nahnáno, že změním poslední vůli a odkážu všechny peníze cizímu foxteriérovi.“

„To není pravda.“ Kit se zakuckala smíchy. „Bojí

se, že si vezmete za muže nějakého dvacetiletého gigola a umilujete ho k smrti.“

„Děkuju za lichotku,“ starší žena se potěšené usmála. „Emmette, neznáš nějaké dvacetileté gigoly, které bych si mohla vyzkoušet?“

„Měla by ses stydět. Takové milé, decentní dámě by něco podobného vůbec nemělo vyjít z úst.“

„Nevím proč. Vzpomeň si, jak ses vloni tahal s tou rodeovou fanynkou, co tě málem zabila a ještě z tebe vytáhla, co se dalo.“

„Byla moc hezká,“ zavzpomínal zasněně. „Ale capouchové ji nenáviděli. Když jsem ji sem poprvé přivedl, napadlo ji, že s nimi půjde na procházku. Prosil jsem ji na kolenou, ať to nedělá, Bůh nade mnou je mi svědkem. Když jsem ji viděl naposledy, tlačila jako zběsilá auto směrem k dálnici a ti zatracení haranti se váleli smíchy v blátě.“

„Co jí provedli?“ zeptala se Kit napjatě.

„Nemám tušení. Nikdy mi to neřekli.“

„Kit, že tu s námi zůstaneš přes noc?“ zeptala se Tansy.

Kit se rozšířily oči. „N… ne, ne!“ zakoktala. „Mám zpáteční lístek do Houstonu na dnes večer.“

„To nechte na mně,“ připojil se Emmett. „Zařídím vám letenku na zítra odpoledne. Udělám maso na rožni, zazpívám vám serenádu při kytaře a kouzelný texaský měsíc nám bude svítit do oken.“

„Jen to ne!“ zakvílela Tansy.

„Přestaň s tím,“ zabručel. „Chodil jsem na hodiny.“

„Nezpívej. Myslím to s tebou dobře.“ Tansy na něj výmluvně zamrkala.

Zhluboka si povzdechl. „Další zpěváčka kariéra udusaná v zárodku kritikou. Tak já vám zahraju, Kit. Zvláštní jméno – Kit. Kde jste k němu přišla?“

„Nevím,“ hlesla. Nikdy o svých rodičích nemluvila. Bylo to její citlivé místo a poslední člověk, kterému by o nich mohla vyprávět, byl tenhle Texasan s divokýma očima. „Nevzala jsem si žádné věci…“

„Půjčím vám pyžamo,“ navrhl Emmett.

„Můžeš si vzít nějakou moji noční košili,“ řekla Tansy a odstrčila Emmetta. „Necháš toho? Člověk by řekl, žes v životě neviděl ženskou!“

„Neviděl. Chris vždycky vykládal, jak je bezvadná a když ji máš ráda i tyje to se zárukou. To by byla dokonalá máma pro moje děti.“

„Bude si brát Logana. Problém je jen v tom, že on o tom zatím neví.“

„Být tebou, raději bych mu to honem řekl, aby neostrouhal.“

„Já Logana nebaštím!“ ozvala se Kit.

Emmett sešpulil rty a hvízdl. „To zní podezřele kanibalisticky. Když už jsme u těch kanibalů, slyšely jste, že Horno erectus byl kanibal a požíral svůj vlastní druh? V nalezištích z pozdního pleistocenu vědci objevili ohlodané opečené kosti…“

„Sklapni!“ přerušila ho Tansy. „Nezačínej s tím před tou chudinkou. Není maniak na prehistorické kultury jako ty.“

„Dělal jsem antropologii a jako vedlejší obor jsem měl paleontologii,“ vysvětloval Emmett. „Dinosauří kosti a tak. Víte, že archeologové objevili zkamenělý spojovací článek mezi ptáky a ještěrkami? Druh zvaný archeopteryx –“

„Počkej s tím na pak, Emmette. Co to má společného s Betsy?“ skočila mu znovu do řeči Tansy.

Emmett je sledoval pohledem, než zašly do obývacího pokoje. Nebyla špatná, ta sladká maličká. Byla jen o deset let mladší než on a děti si ji hned oblíbily. Najednou si vzpomněl, co Tansy říkala o Loganově mladé sekretářce a krev v žilách se mu zpěnila. Ale zapudil myšlenku na Melody z hlavy. Díky Bohu ji nemá na očích. Loganova kancelář je daleko. A tady je Kit, která se mu moc líbí. Začal si hvízdat a zamířil do stodoly, aby nakrmil koně.

„Prostě se s tebou pokorně nevrátím a bašta,“ pronesla Tansy u večeře.

„Správný křesťan má být pokorný,“ pípla Amy. Byli už všichni vymydlení, ale pořád si byli podobní jako vejce vejci. Ledakdo by Amy s krátkými vlásky mohl považoval za kluka.

„Máš pravdu,“ řekla Kit a usmála se na ni. Amy jí úsměv oplatila. „Jsi milá. Vezmeš si Emmetta? Hlasovali jsme a nejsme proti. Pochopitelně budeš muset dodržovat pravidla.“

„Správně,“ ozval se Guy. „Úderem jedenácté do postele. V neděli nesmíš hrát karty. Když si táta přivede do obýváku ženskou, nesmíš ho špehovat, i když to vypadá slibně…“

„Guy!“ vybuchl Emmett.

„A hlavně, až začne pít, nepleť se mu do cesty, ať na tebe nespadne,“ dokončila Amy.

Emmett si zakryl rukama obličej.

„Měl by ses stydět!“ zahučela Tansy. „Zvrhlíku! Jsi opravdu černá ovce rodiny.“

„Není černý, tetičko,“ ozval se Polk. „To je špína. Takhle vypadá vždycky, když se vrátí od koní.“

Kit si musela rychle zakrýt ústa ubrouskem, ale v očích nad ním zatančilo tisíc malých čertíků.

Emmett vzhlédl, a když zachytil pohled těch modrých rozesmátých očí, hned o několik let omládl. Zamrkal a začal se usmívat.

Pozor, projelo Kit hlavou. Rychle se přestala usmívat. Takovouhle komplikaci nemůže potřebovat.

„Jsi sama proti sobě, Kit,“ povzdychl si Emmett. „Říkala jsem ti, že není pro tebe,“ připomněla mu Tansy.

„V Houstonu je ženských,“ začal.

„Pracuju na tom tři roky. Jez maso, je mimochodem docela dobré. Vyprávěla jsem vám někdy o ruském vévodovi, se kterým jsem se seznámila loni v Paříži u Maxima? Byl to jeden z posledních Romanovců a pamatoval obléhání Zimního paláce.“

Emmett se podíval na své maso napíchnuté na vidličce a začal viditelně blednout. „Všude hořelo. Některé vojáky hodili do ohně…“

Emmett si zakryl ústa rukou, upustil vidličku na talíř a byl pryč.

„Nic nevydrží,“ řekl Guy znechuceně. „Hrůza.“

Polk kývl.

„Co s ním uděláme?“ Amy si povzdechla.

„Minule jste ho měli zas na svědomí vy. Jak jste přinesli na lopatce na smetí tu „neživou“ věc.“

„Jo,“ zachechtal se Guy. „Tenkrát to nestihl ani do koupelny!“

„Měla bys ho vidět na rodeu, když uvidí krev,“ ozvala se Amy. „Zezelená, pak zbělá a žaludek mu jde do háje.“

„Pokud zrovna nekrvácí on sám,“ zahloubal se Guy. „To je síla, co? Vlastní krev je mu šumafuk. Naše celkem taky, i když musí volat záchranku, ale někdy stačí, aby něco zaslechl, a hned zezelená.“

„Tak se mluví o tatínkovi?“ pokárala je Tansy, ale zradily ji rychle mžikající oči.

Když se Emmett vrátil, v očích mu plála pomsta.

„Skvělá večeře, tatínku. Můžeme se jít dívat na kurs kříšení utopenců?“ zeptal se Guy.

Druzí dva také něco zamumlali a ve chvíli byli všichni tatam.

„Vy příšery!“ volal za nimi. „Počkejte já vám ukážu!“

„Proč jim to dovolíš?“ zeptala se Tansy. „Víš, že před nimi nesmíš ukázat žádnou slabost, jinak je konec.“

„Kdo si s tím začal,“ řekl a vztekle si Tansy přeměřil.

„Nemohla jsem si pomoct,“ vyprskla. „Ty jsi ale případ, Emmette.“

Zvedl vidličku a přinutil se, aby snědl kousek masa. Kupodivu v něm zůstalo.

Kit poslouchala jejich dialog, aniž se ho sama zúčastnila. V životě potkala málo tak zajímavých lidí, jako byl tenhle muž. Byla zvědava, čím ji ještě překvapí.

Když Lassiterova detektivní kancelář druhého dne ráno otevírala, seděl na schodech před ní Logan Deverell.

„Chci mluvit s Kit,“ oznámil Danovi. Dan nadzvedl obočí. „Nejde to. Je mimo, honí tvou matku.“

„Kde mimo?“

„V San Antoniu.“

„To snad ne! Jak jste ji tam mohli pustit?“ Dan zachoval klid. „Vždyť je to jen tvůj bratranec, Logane.“

„Nejde jen o bratrance, má u sebe ještě tři malé vrahy, co nenávidí ženy! Upálí ji na hranici. A když ji nechají na pokoji, odtáhne ji Emmett k oltáři… Musím tam jet a zachránit ji!“

A byl pryč. Dan za ním nevěřícně zíral. Přistoupila k němu Tess.

„Logan?“ zeptala se. Kývl.

„Kam zmizel?“

„Do San Antonia, aby zachránil Kit před Emmettem.“

Vytřeštila oči. „Prosím?“

„Vypadá to, že Emmett číhá na první volnou ženu, která mu přijde do rány a chce ji odvléct k oltáři, ale jeho tři děti mu ženitbu poněkud komplikují. Logan ji chce zachránit.“

„Já myslela, že chce najít Tansy?“

„Ta už se našla. Je u Emmmetta.“

„Kit taky, volala mi včera večer a blábolila něco o tom, že ji unesli bílí Indiáni a chtěli ji upálit na hranici.“

Usmál se na ni. Pak se shýbl a něžně ji políbil na tvář. „Musím si dát silnou kávu a pak mi to budeš muset zopakovat. Dáš si se mnou?“

Přivinula se k němu. „Ráda.“

Ohlušující bušení na přední dveře probudilo Kit, vyčerpanou tak, že zaspala. Byli s Tansy a Emmettem vzhůru dlouho do noci. Emmett jí zpíval serenádu. Měl skřípavý hlas jako pilník na nehty, ale hrál obstojně na kytaru a Kit byla spokojena. Mluvili o rodeu – jeho životní vášni – a o jeho plánech do budoucna. Nemluvili radši o dětech, které se obezřetně schovávaly za záclonami a pod židlemi a měly uši ve střehu. Otec je třikrát poslal do postele, ale dávaly najevo okázalý nezájem. Potřebovaly zjistit, co si o nich všichni přítomní myslí.

Bušení utichlo, ale ozval se známý hlas.

„Kde je?“ zahlaholil Logan.

„Kdo se opovažuje dobývat se do mého domu v tuto nekřesťanskou hodinu!“ zavrčel Emmett. „Budeš zticha nebo na tebe mám pustit děti!“

„Jen to ne, proboha,“ děsil se Logan.

Z chodby se ozvalo přidušené hihňání.

„Tansy stejně ještě spí. Přesněji řečeno spala, než jsi nám začal bourat barák nad hlavou.“

„Nehledám Tansy. Kde je Kit?“

Kit poskočilo srdce v hrudi. Nevěřila svým uším. Že by se táhl tu dálku jen kvůli ní? Mluvil s Tess Deverellovou a dozvěděl se, že je u jeho bláznivých příbuzných v San Antoniu? Dělá si o ni starosti?

Posadila se v posteli, zrovna když se rozletěly dveře a objevil se v nich Logan. Naštěstí byla až po krk upnutá v cudné flanelové košili, kterou jí půjčila Tansy.

„Tak tady jste!“ zahřměl.

„Bože, to je obrázek,“ vzdychl Emmett, když ji spatřil. „A jak by ses teprve vyjímala v mojí posteli…“

„Ven!“ zařval Logan, vystrkal bratrance ze dveří a práskl za ním. „Zpustlíku! Je to ještě dítě!“

„Budeme se brát…“ ozvalo se za dveřmi.

„Jen přes mou hnijící mrtvolu!“

Ozval se neurčitý zvuk, jako když se někdo začíná dávit a kroky se rychle vzdalovaly.

„A je to…,“ řekl Logan uspokojeně. „Nesmíte si ho vzít. Nemiluje vás. Je jen na ženské. Tak málo jich snese ty jeho haranty, že se přilepí na první, která se jim líbí.“

„Nejsem padlá na hlavu,“ pravila ledově. „Co tu děláte? Přál jste si, abych našla Tansy. Tak jsem vám ji našla.“

„To vidím. Ale nechápu, proč se musíte hned k té ďábelské rodině nastěhovat.“

„Jak to mluvíte o svých příbuzných!“

„Všichni to říkají. Lidi se jim z dálky vyhýbají, aby navěky nezmizeli někde v houští. Co Emmettovi utekla žena, nechá děti dělat, co si zamanou. Rostou jak dříví v lese. On se musí honit na rodeu, aby si dokázal, že je ještě chlap! Nemůže se smířit s tím, že ho opustila.“

Kit začala vidět bezstarostného Emmetta v novém světle. Už jí nepřipadal tak bezstarostný.

„Chudák,“ řekla potichu.

„Chudák, ďábel to je! A navíc to není váš problém. Vraťte se domů!“

Oči jí vzdorně zaplály. „Už pro vás nepracuju. Nemůžete mě komandovat jako dřív!“

„Ne? Já vám ukážu, co já všechno můžu, slečno Morrisová,“ řekl a vykročil směrem k ní.

Kit strnula. Nikdy se ještě s Loganem neocitla v tak důvěrné situaci, ani když spolu byli na služební cestě a museli sdílet v hotelu jedno apartmá. Tehdy byla vždy v popředí práce a jako ženu ji vůbec nebral na vědomí, ani když se vyparádila a zmalovala jako filmová hvězda.

Najednou si připadala jako nahá. Jeho oči zvědavě přejížděly po jejím těle, jako by se snažily proniknout látkou noční košile. Za uplynulé tři roky zaregistrovala v jeho životě tolik žen, že za sebou musí mít nejednu zkušenost a to ji zneklidňovalo. Ženské tělo pro něj nemůže být žádným tajemstvím.

Sevřela křečovitě přikrývku a přitáhla si ji až po bradu. Když přistoupil k její posteli a zadíval se na ni, zčervenala jako rak.

V jeho obličeji se něco změnilo. Nadzvedl huňaté obočí a upřel pohled na něžnou křivku jejích rtů.

Nikdy předtím ho nenapadlo chtít ochutnat malá drzá ústa slečny Morrisové. Ale teď se jeho mohutné tělo přestávalo ovládat. Betsy zmizela kamsi do dáli a celý mozek mu zaplavila neskutečná touha zmocnit se úst bývalé sekretářky.

„Vypadl byste laskavě odsud?“ vypískla.

Váhavě se pohnul směrem ke dveřím, ale neodešel. Přisedl k ní na postel, vzal ji za semknuté pěstičky a osvobodil je ze zoufalého sevření.

„Čeho se bojíš?“ zeptal se hlasem, jakým k ní ještě nikdy nepromluvil. Byl to hluboký chraplavý hlas, hladící jak samet. Podívala se mu do očí z větší blízkosti než kdy jindy a začala se v jejich tmavohnědých hlubinách utápět.

Začala přerývaně dýchat a on zřejmě také, soudě podle nestejnoměrného zvedání mohutné hrudi pod šedočerným oblekem a bílou košilí. Voněl zvláštní exotickou vůní, omamující její smysly a byl jako vždy dokonale oholen. Elegantní Deverell nebyl nikdy neupravený nebo rozcuchaný. Kit si ho nedokázala představit v džínách a flanelové košili jako Emmetta.

„Odpověz mi, Kit.“

I to bylo nové – poprvé v životě uslyšela na jeho rtech své jméno. Vždycky to bylo jen samé Morrisová sem, Morrisová tam. Zoufale pátrala v jeho očích. „Nebojím se vás,“ řekla nepřesvědčivě.

Její zranitelnost ho totálně vyvedla z míry. Jejich bitky je proslavily po celé budově, ve které jejich kancelář sídlila. Kit snadno vzplála a uměla si prosadit svou a on přímo miloval výbuchy, které u ní svým rýpáním vyvolával.

Ale teď nebojovala. Seděla, vydaná mu napospas jako nějaké cizokrajné kotě, velké modré oči rozšířené strachy a přece… dalo by se říci vstřícné. Má nádhernou pleť a její ústa určitě chutnají jako teplé maliny, blesklo mu hlavou.

Tělo se mu vzedmulo touhou. Když bral do rukou její tvář a pomalu se skláněl nad jejími rty, měl v hlavě úplně prázdno.

Ucítila jeho dech, kávu s mátou a jemný dotek jeho úst na svých pootevřených rtech a zalapala po dechu.

Všiml si, jak se celá rozechvěla. Všechno, na co teď myslel, co viděl a čím žil, byla jemná křivka jejích rtů. „Neublížím ti,“ šeptal a sunul se blíž. „Umím být jemný, i když jsem ti to nikdy nedával najevo.“

Jeho ústa na jejích rtech na ni působila jako elektřina. Tolikrát o tomhle okamžiku snila a najednou je to tady, je tak blízko, že cítí jeho živočišné teplo a bušení jeho srdce. Měla pocit, že se chvílemi vznáší a hned zas propadá do prázdna.

Slyšela, jak zatajuje dech, tichý nenápadný zvuk, který nemůže signalizovat nic než předehru k něčemu prudkému a ničivému. A i když zoufale toužila po jeho dotecích, věděla, že se nemůže poddat jeho šílenství. To mu nesmí dovolit…! Ztuhla.

„A co Betsy?“ řekla rychle.

Ruce se mu zastavily a zvedl hlavu. Jeho oči ji nechápavě pozorovaly.

„Nezapomeňte na Betsy!“ vypravila pracně ze sebe, bráníc se útoku na své vyhladovělé smysly. „Vzpomeňte si na Betsy, pane Deverell.“

Pane Deverell. Je přece Kitin šéf a Betsy je jeho nastávající. Jak na to mohl zapomenout? Svraštil obočí, pomalu se vzpamatovával a z mlhy před ním se začal vynořovat Kitin bílý obličej.

Rychle ji pustil, vyskočil z postele a otočil se k ní zády, aby zakryl své pocity. Tohle se mu ještě nestalo. Srdce mu splašeně bušilo do žeber a neurčitě si uvědomoval, že síla, která ovládla jeho tělo, není nic jiného, než vášnivá touha. Co se to s ním děje? Nechce přece Kit. Proto ji vyhodil. Betsy byla teplá, měkká a povolná a její tělo mu slibovalo ráj na zemi, jestli se mu ji ovšem někdy podaří vmanévrovat do postele. Kit byla mladá a nezkušená, je víc než pravděpodobné, že ještě nikoho neměla. Bože! Jeho tělo znovu prudce zareagovalo na novou představu.

Kit znovu přes sebe přetáhla přikrývku a odvrátila obličej stranou. „Ráda bych se oblékla, jestli vám to nevadí,“ vykoktala.

„Prosím? Ano. Zajisté.“ Vyšel pokorně ze dveří a Kit děkovala Bohu za zázrak.

Nemohla uvěřit tomu, co se málem stalo. Příště si musí dávat větší pozor. Přece se jasně vyjádřil, jaký je jeho vztah k Betsy a jaké s ní má úmysly. Nemohla pochopit, proč se tedy snažil líbat ji. Bylo jí naprosto jasné, že mu už nikdy nesmí dát příležitost, aby se k ní dostal tak blízko a pokusil se o něco podobného.

Tři dlouhé roky žila neopětovanou láskou. Znala dobře Betsy a nepřála si, aby jí Logan padl do spárů, ale snad by se tomu dalo zabránit i nějak jinak. Rozhodně se nemůže nechat vtáhnout do beznadějného vztahu, i kdyby ho tím měla zachránit před finančním krachem. Byl by to bezpečný způsob, jak ho ztratit navěky. Až by se nabažil její nezkušenosti, Betsy by ho hravě přilákala k sobě nazpátek. Byla to deprimující představa, ale musí uvažovat reálně. Nesmí už o něm snít. Musí se smířit s tím, že on nebude mít v jejím životě žádné místo.

Navlékla se do džin a trika a sešla do jídelny, kde seděla celá rodina, včetně Logana, u opulentní snídaně.

„Ten ale umí vařit, co říkáte?“ Tansy se rozplývala nadšením nad vdolky. „Minul ses povoláním, Emmette, měl ses dát na kuchaře.“

„To by mi nesmělo všechno padat z rukou.“ Uchechtl se. Pak upřel pohled na Logana. „To předtím byla od tebe pěkná rána pod pás.“

Logan ani nevzhlédl od míchaných vajíček. „Máš pravdu. Jestli si přeješ, půjdu se oběsit.“

Emmett se domníval, že svému serióznímu bratranci špatně rozuměl a nevěnoval jeho poznámce pozornost.

Zato Kit ano. Logan byl jako vyměněný. Upřela na něj pohled a když zvedl hlavu, spatřila v jeho očích něco, co jí vehnalo do tváří ohnivý ruměnec.

Logan ucítil, jak se mu ruka s vidličkou chvěje. Co se to s ním ksakru děje? Dnes ráno se přece ještě dokonale ovládal. Opravdu? Nezatelefonoval Betsy, že odjíždí do San Antonia, ani jí nenabídl, aby jela s ním. Nezavolal dokonce ani do kanceláře, takže nikdo nevěděl, kde je. Vytáhli by Chrise, aby ho zastupoval, ten by panečku běsnil. A proč se sem vlastně táhnul? Přece aby Kit zachránil před Emmettem.

Tato hrozba vypadala jako značně opodstatněná. Emmett Kit neustále zasněně pozoroval a sem tam utrousil nenápadnou narážku, jak skvěle se bude jeho nastávající mít. Děti ji začaly přemlouvat, aby s nimi šla na lov, čímž se jí podle Emmetta dostalo té nejvyšší pocty.

„S díky odmítám.“ Zaculila se. „Necítila bych se ve své kůži, kdybych byla celá prošpikovaná šípy.“

„Ty máš ale nápady,“ bránil je Emmett. „Loví s takovými elektronickými pistolkami. To jsou jen hračky, víš? Nikdy by mě nenapadlo pustit je ven s opravdovými zbraněmi!“

„A řekl ti už někdo, že když jsi v dosahu rádiového signálu, můžeš s nimi zapálit dynamit?“ prohodil jakoby nic Polk, což způsobilo, že jeho otci zaskočila sušenka.

„Ven!“ poručila Tansy všem třem, protože už stejně dojedli.

„Neřekl jsem přece, že jsme to někdy udělali,“ zakňoural Polk na svou obranu. „Ten chlap se nenechal přemluvit, aby nám ho prodal.“

„Co jsem komu udělal!“ zanaříkal Emmett.

„Nechceš je dát naverbovat k námořníkům?“ navrhl Logan. „Věk bys mohl zatajit.“

„Nikdy bys takhle nemluvil, kdybys měl sám děti,“ opáčil Emmett. „Vlastní maso, vlastní krev…“

„Když už jsme u té krve, už zas honí kočku,“ poznamenala Tansy.

Emmett zamumlal cosi neslušného a šel na ně zařvat z okna. Když se vracel, vypadal, jako by o pár let zestárl.

Vrhl se na kolena před Kit a začal ji zapřísahat: „Už nemůžu dál. Proboha, slituj se nade mnou a vezmi si mě. Polepším se. Nebudu nikam chodit, budu ti každý den vařit maso na rožni, nosit snídani do postele a spravovat ranč starýho Regana. Všechno na světě. Jen mě jim nenechávej na pospas!“

Kit vyprskla smíchy. Pak zavrtěla hlavou. „Děkuji za nabídku, ale vážně to nejde. Mám teď jinou práci. Musím pátrat po nezvěstných.“

Přemítavě se na ni zadíval, sešpulil rty a přimhouřil oko. „Pátrat po nezvěstných? Zajímavé. Co kdybys kvůli mně jednou udělala výjimku? Nemohla bys mě někam schovat, aby mě mí potomci nenašli?“

„Zbabělce zbabělá,“ plísnila ho Tansy. „Postav se a začni se konečně chovat jako otec.“

„I to už jsem zkoušel, Tansy,“ řekl dobromyslně a elegantně se vyšvihl na nohy. „Ale jakmile jsem sáhnul po rákosce, jeden zařval, aby mě zmátl, druhý si za mne sedl na bobek a třetí mě přes něj přehodil do řeky. Od té doby jsem se na ně neodvážil vztáhnout ruku.“

„Nemusíš je zrovna bít,“ namítla Tansy. „Jsou i jiné výchovné metody. Můžeš jim zakázat televizi.“

Pochybovačně si ji změřil. „Tu už dávno nemáme. Dětičky se do ní strefovaly míčem. Díky Bohu u nás máme dobrovolný sbor hasičů.“

„Emmette, nejsi ten chlap, kterého jsem znával,“ potřásl hlavou Logan.

„Pochybuju, že jsem někdy byl. Co ode mě odešla, jde to se mnou čím dál tím víc z kopce.“ Zřejmě mluvil o své bývalé manželce. „Protože je mám na krku, každá normální ženská se mi obloukem vyhne. Třeba bych je mohl někam zamknout, než nějakou dostanu na radnici. S tebou jsem to bohužel nestihl,“ smutně prohodil směrem ke Kit. „A dokud nebude ruka v rukávě, nesmí tušit o jejich existenci!“

„Nechat se terorizovat od tří malých dětí,“ ušklíbl se Logan. „To se mi nechce věřit.“

„Tak si to s nima vyzkoušej,“ vybídl ho Emmett.

„Mě vynech. Já letím prvním letadlem po obědě do Houstonu.“

Emmett položil kávu na stůl. „Proč tu nezůstaneš do zítřka?“

„Správně, proč ne?“ přizvukovala Tansy. „V poslední době se vůbec neužijeme. Buď vyděláváš nebo lítáš po světě anebo se taháš s tou svou mondénou.“

V očích mu zasršely blesky. „Betsy laskavě vynech.“

„Kdo chce kam, pomozme mu tam,“ odvětila Tansy. „Mohl bys letět zítra se mnou. Stejně už musím domů. Jen jsem tu zaskakovala za hospodyni.“

„Moje hospodyně,“ prohodil Emmett, „je jediná žena na západ od Pecos, která se mých dětí nebojí.“

„Musela na menší operaci, ale zítra zas nastoupí,“ vysvětlovala Tansy. „No tak, Logane,“ naléhala. „Neuškodí ti, když jeden den vysadíš. Stejně domů dorazíš pozdě a nic už neuděláš.“

Nechtěl přiznat, jak moc touží zůstat. Jeho city ke Kit se měnily každou minutou. Nechce ji opustit.

„Ty tu taky zůstaneš, Kit,“ přikázala Tansy. „Stejně už je moc pozdě, asi bys to nestihla.“

„Ale mám lístek…“

„Platí i na zítra,“ přidal se Emmett a vrhl na ni líbezný úsměv. „Vezmu tě na koncert. Touhle dobou jich místní symfonický orchestr dává několik. Co bys říkala Aaronu Coplandovi?“

„Fanfára pro tebe!“ vykřikla Kit nadšeně. „Toho přímo miluju!“

Logan byl mírně řečeno vyveden z míry. O hudbě s Kit neprohodili za celé tři roky ani slovo. Vůbec netušil, že má ráda Coplanda. Byl to i jeho oblíbený skladatel.

„A Stravinský?“ zeptal se jakoby mimochodem. „Jeho věci jsou dost odvážné. Spousta lidí jim nemůže přijít na chuť.“

„Já ho mám ráda,“ přiznala Kit.

„Já taky,“ ozval se Emmett. „Podle mého názoru jeho Pták ohnivák dokazuje, jak je geniální.“ Odmlčel se. „Jdu to obtelefonovat. Jeden hostující orchestr dává charitativní koncert a tuším, že mají hrát i Stravinského. Jdu to zjistit.“

Když se vrátil, zavrtěl hlavou. „Bohužel máme smůlu. Ale ve městě má představení lidový soubor z Mexika. Měli byste chuť na mexický balet?“

„A co děti?“ namítla Kit.

„Chodí strašně rády na koncerty a milujou hudbu,“ odvětil Emmett. „Budou sedět jak myšky. Nerozeznáte je od vzorných slušných dětiček.“

Tansy se nadechla: „Já je tedy rozhodně poznám.“

„První noc, co u nás spala, si ode mě vypůjčili lasa a přivázali ji k posteli,“ okomentoval Emmett její poznámku. „Rozšířila jejich slovník o pár nových výrazů.“

„Však ty taky,“ uchichtla se Tansy. „Tady je tak živo, Kit. Měla by sis přece jen Emmetta vzít. Nikdy bys už nepoznala, co je nuda.“

„Alespoň než vyrostou,“ upřesnil Emmett. „Ber to sportovně. Jen jedno slůvko – ano.“

„Zas takový sportovec nejsem, ale stejně děkuju pěkně. Chci ještě pár let zůstat sama.“

„Škoda času, čekat tak dlouho na něco, co se nemusí nikdy splnit,“ jemně podotkla Tansy.

Kitiny oči byly výmluvnost sama, když Tansy prosily, ať Loganovi nevyzradí, co k němu cítí.

„Jak myslíš,“ starší žena se na ni mile usmála. „Už si nebudu hrát na kuplířku, jen jsem tě chtěla upozornit, že mám syna zralého na ženění, který si o tobě myslí, že jsi skvělá…“

„Nikdy jsem nic takového neřekl!“ vyletěl Logan ze židle a jeho vysedlé lícní kosti zahořely.

„Chris, miláčku, Chris, ne ty,“ dobírala si ho Tansy. „Ty jsi přece už rozhlásil celému světu, že se nemůžeš dočkat, až přemluvíš krásnou Betsy, aby ti dovolila podporovat ji po celý život podle jejích představ.“

„Betsy má svoje peníze,“ odsekl Logan.

„To tedy má,“ poznamenala Kit a celá se uvnitř rozhořela nad tou nespravedlností.

„Jestli máš něco na jazyku, Morrisová, vem s tím,“ vyzval ji Logan.

„Jak je libo.“ Odhodila ubrousek a bojovně se postavila. „Ta vaše krásná blonďatá pijavice může za to, že se zabil můj soused, příjemný starý pán, kvůli pitomému losu do loterie. Zabil se, protože ze sebe udělal blbce a nechal ji, aby ho obrala do posledního penny! Proto má peníze, pane Deverelle. A teď přijdou na řadu vaše penízky,“ dodala chraptivě. „Ovine si vás kolem svého rozkošného prstíčku a slíbí vám to krásné tělo. Ale to nedostanete, dokud

její jméno nebude figurovat na nějakém cáru papíru. A ani pak ho nedostanete. Ale ona dostane vás. Staženého z kůže a vykrváceného, ale budete její.“

Otočila se na podpatku a vykráčela. Rezervovaný výraz na Loganově širokém, tmavém obličeji jí prozradil, že nebere vážně ani slovo z toho, co mu řekla.

S balvanem nemá smysl diskutovat.

Za několik minut se k ní venku připojil Emmett. Kouřil cigaretu a rozhlížel se na všechny strany.

„Vypadá to tu celkem bezpečně,“ pronesl a strčil volnou ruku do kapsy. Pod širokým okrajem klobouku probleskoval jeho úsměv. Stáli uprostřed stezky, vedoucí ke vzdáleným pastvinám. Studený, jednotvárně hnědý obzor se rozpínal, kam oko dohlédlo a připomínal blížící se zimu. „Musím dávat pozor, kde si můžu zapálit,“ postěžoval si. „Dětičky si pořídily radar, kouřové detektory a spoustu všelijakých vodních pistolí. Asi mají pravdu. Měl bych s tím přestat.“

„Řekla bych, že to plicím moc neprospívá.“

„Moje řeč. V místnosti nekouřím, protože to je pro ostatní moc nebezpečné.“ Odklepal popel. „Je to zvláštní, Indiáni znají tabák po celá staletí, ale kouřili ho vždycky jen při slavnostních příležitostech. To máš jako s meskalinem. Zpravidla takovými věcmi šetřili, protože je považovali za posvátné. To jen naše kultura zneužívá, co se dá. Zvlášť přirozené zdroje.“

Otočila se k němu a zadívala se na něj. Když nic nepředstíral, vypadal úplně jinak. Vážně, klidně a velmi, velmi mužně. Kdyby nechovala tak silný cit k Loganovi, asi by se do něj bezhlavě zamilovala.

„Nevytahoval jsem se zas?“ zeptal se a povytáhl obočí.

Zasmála se. „Vůbec ne. Jen mě napadlo, kolik máš tváří. A mám pocit, že tu pravou ještě neznám.“

Pokrčil rameny. „Většina nás je pěkně složitá.“ Dlouze studoval její obličej. „Ty nejsi záludná, viď? Máš upřímný a poctivý obličej. Vsadil bych se, že vracíš čtvrťáky, které najdeš na zemi, respektuješ dopravní značky a nikdy nelžeš.“

„Snažím se,“ opravila ho. „Vedli mě od malička k tomu, abych nepodváděla.“

Všiml si, že se po těch slovech do sebe stáhla.

„Jak máme v řeči narazit na tvoje rodiče, jsi hned celá nervózní.“

„Opravdu? Jak velký je ten ranč?“

Zaváhal, ale asi jen na minutu. S úsměvem začal popisovat velikost ranče a seznamoval ji s jeho provozem, dokud nevyšel z domu nakvašený Logan a nepřipojil se k nim. Vyřizoval si telefonáty a dosud se nevzpamatoval z toho, jak vztekle ho Betsy zpražila jen kvůli tomu, že se neozval dřív. Neměl rád vzteklé a agresivní ženy. To, co mu Betsy právě předvedla, byl chladný, vypočítavý egoismus. Musel si to přiznat přes fyzické okouzlení, které v něm stále přetrvávalo.

„Víte, kde jsou děti?“ zeptala se najednou Kit. „Neměla bych se jít po nich podívat?“

„Budou ve stodole s novými koťaty,“ řekl Emmett. „V poslední době tam jsou pečení vaření. Rozkošná koťátka, hrajou všemi barvami, mají krásně dlouhou srst a modrá očička. Starej Walt se jich chtěl zbavit, ale máme ve stodole myši, tak mě napadlo, že bychom si je mohli nechat.“

Má v sobě lidské teplo, které musí přitahovat ženy jako světlo můry, pomyslela si Kit. U Logana je nepocítila nikdy, ani když měla dvakrát třikrát během doby, kdy pro něj pracovala, chřipku či virózu.

Nikdy nebyla „chudinka Kit.“ Spíše to bylo: „Kdy se vám zas uráčí přijít do práce?“

„Pomůžu ti je hledat,“ nabídl se Logan a vsunul se nenápadně mezi ni a Emmetta. „Škoda, že s námi nemůžeš jít,“ mile se usmál na bratrance. „Ale já vím, jak to chodí.“

„Ještě ne, víš starou belu,“ záhadně poznamenal Emmett a zablýsklo mu v očích. „Ale brzo na to přijdeš. Co s tím baletem?“

Kit se zarazila. „Abych pravdu řekla, moc se na něj necítím, ale stejně děkuju. Třeba Tansy s Loganem…?“

„Se mnou nepočítej,“ odpověděl Logan.

„Tak až přijedeš příště,“ Emmett na Kit významně zamrkal. „Kdyby sis mě vzala, chodili bychom za kulturou pořád.“

„Ale teď právě jdeme hledat děti a koťata, díky,“ odpověděl za Kit Logan a vzal ji pod paží. „Jdeme.“

„Jak myslíš, nejsem padlej na hlavu,“ řekl Emmett. Vrhl spiklenecký pohled na Kit, dotkl se klobouku a pohvizduje si odkráčel.

„S vámi nikam nepůjdu,“ zasyčela Kit na Logana.

Pustil ji, složil velké ruce za zády a mlčky si ji prohlížel. Měl na sobě bílou košili s dlouhými rukávy, kravatu a tmavošedé kalhoty od obleku. Rukávy od košile měl vykasané k loktům a místo polobotek měl na sobě vysoké boty. Husté černé vlasy měl rozcuchané větrem, což širokému obličeji dodávalo divoký výraz. Proti tmavému nebi vypadal jako předek obyvatel této země.

„Kdo byli vaši předci?“ zeptala se zčistajasna.

„Jeden z nich asi sloužil jako důstojník pod Santa Annou,“ zavzpomínal a musel se usmát, když zpozoroval její užaslý výraz. „Slyšela jsi, že nepřátelští vojáci někdy znásilňovali ženy a drancovali v místních vesnicích? Jedna moje prababička měla tu smůlu, že byla sama v celém domě, když táhli okolo. Kromě mexické krve mám zřejmě špetku francouzské a britské krve.“

Jemná připomínka, že jeho původ je ještě podivnější, než její. Uhnula pohledem a vykročila. „Jste tak snědý.“

„To je většinou od sluníčka. Hodně jezdím ke Středozemnímu moři.“

„Já vím.“

Vydal se za ní ke stodole. Na listopad bylo teplo. Shodila svetr a zůstala v bílé košili s dlouhými rukávy, ke které si vzala džíny a vysoké boty.

„Vypadáš dnes, jako by ses na západě narodila,“ poznamenal. „Nežila jsi náhodnou taky na ranči?“

Trhla sebou. „To už je dávno. Hele, tamhle jsou děti…!“

Chytil ji za ruku a otočil k sobě.

„Tví rodiče se rozvedli, viď?“ řekl potichu.

On o tom ví. Nikdy nezjistila, odkud nebo od koho to má. Věděla, že její místo vyžadovalo podrobné prověření prostředí, ze kterého pochází, a že ho objednával dávno předtím, než Danova detektivní agentura vůbec existovala.

Ať už se v její minulosti hrabal kdo chtěl, rozhodně se mu podařilo objevit to pravé. Ani se nanamáhala zapírat. Jeho oči prozrazovaly, že to nemá smysl.

„Byl to strašný rozvod,“ promluvila a odvrátila obličej stranou. „Pořád se hádali. Nerada na to vzpomínám. Po rozvodu si oba někoho našli, ale strávili se svými novými partnery jen pár let. Oba dva už zemřeli.“

Vzal ji do náruče. Byla teplá, vláčná a bylo krásné ji utěšovat. Mělo to být varování, že se mu jeho city opět vymykají z rukou, ale lehkomyslně to přehlédl.

„No tak, malá,“ utěšoval ji. Vyndal kapesník a jemněji utřel zarudlé mokré oči. „Vysmrkej se.“

Poslechla ho a zaškytala. „Když já nikdy nebrečím.“

„Já vím. Ani když na tebe řvu.“

Osušil jí obličej a kapesník jí vrazil do ruky. „Nech si ho. Mám jich spoustu. Tansy mi je doma nacpala do všech šuplíků, jelikož podle ní jich má každý mužský mít nekonečnou zásobu.“

„Proč o ní pořád mluvíte jako o Tansy a ne jako o mamince?“ zeptala se zvědavě.

„Někdy mi přijde, že není dost dospělá, aby mohla být moje máma,“ usmál se zamyšleně. „Je báječná. Ne že bych s ní měl proto míň starostí.“

„Neznám ženu, která by se v jejím věku dala na plachtění.“

„Já taky ne.“ Odhrnul jí rozcuchané vlasy z očí. „Máš pleť jako mléko, Kit. Je skoro průsvitná.“

Zčervenala. „Moje… maminka měla taky takovou.“

„Opravdu? Myslel jsem, že jsi z farmářské rodiny, nebo ne?“

„Ano. Pocházím od El Pasa,“ řekla smutně. „Rodiče byli chudí farmáři. Všichni mí předci, co se pamatuju, byli chudí.“

„Bohatství nebo chudoba není žádná zásluha, Kit,“ namítl.

„Ale otevírá a zavírá dveře.“

Nepřel se. „Vím, že se vzpomínky nedají úplně vymazat,“ řekl. „Ale určitě si nepomůžeš, když se je snažíš zahrabat tak hluboko.“

„Říkala jsem si, že to tak bude nejlepší.“

„Možná. Už je ti líp?“

„Ano. Děkuju vám, pane Deverell.“

Vzdychl. „Kit, nedokázala bys mě po třech letech oslovit trochu míň formálně?“

Dlouho pátrala v jeho tmavých očích.

„Známe se přece už dlouho,“ naléhal. Dotkl se jejího spodního rtu a zarazilo ho, jak je měkký, teplý a plný. Nemohl od něj odtrhnout oči. Když uviděl, jak se její rty lehce pootevřely, uvízl mu dech hluboko v hrdle.

Krev se mu rozbouřila v žilách. Vzal ji rukama kolem pasu a přitáhl k sobě. Neviděl nic, jen její ústa a když se k nim skláněl, věděl, že toho bude nadosmrti litovat.

„Co Betsy?“ zaprotestovala a zapřela se rukama proti jeho široké, tvrdé hrudi.

„Kašlu na Betsy,“ odsekl a dotkl se jejích měkkých rtů.

Kit na okamžik ztuhla, ale brzy se vzpamatovala. Dotek Loganových horkých rtů ji vynesl do samého nebe. Zavřela oči a poddala se ohni, spalujícímu její tělo od hlavy po paty. Ten ví, jak na ženy, uvědomovala si jako v mlze.

Tolik dlouhých, dlouhatánských let mučivé, nenaplněné touhy, a najednou se její sen naplňuje. Nezdá se jí to? Loganovy paže ji objímají a jeho ústa hladově drtí její rty.

Věděla, že na tenhle okamžik nikdy nezapomene. Přitiskla se k němu a zasténala. Tlak jeho úst povolil a jeho rty ji začaly jemně laskat, čímž zlomily poslední odpor, který by snad mohla ještě mít před konečnou kapitulací.

Vzdala se ráda. Pootevřela ústa a vpustila ho dovnitř. Přivinul ji k sobě tak těsně, že ucítila napjaté svaly jeho stehen, ploché břicho a teplo široké hrudi.

Zhluboka vzdechl. Pomalu mu ovinula paže kolem pasu a jako bez vůle se poddala jeho vedení, předjímajíc každičké přání jeho mužného těla. Tyčil se proti ni jako hora a celý svět kromě nich dvou se propadl někam daleko. V životě si nepřipadala tak bezpečná.

Jeho jazyk jí lehce a škádlivě vnikal do úst, až najednou začal pravidelně pulsovat, vyvolávaje ve spodní části jejího těla dosud nepoznané intenzívní pocity…

Strnula a pokusila se vyvléci ze sevření, ale silné paže ji odmítly pustit. Rytmus se začal zrychlovat a byl stále naléhavější. Vzepjala se v jeho rukou, jak slepě zatápala po bližším spojení, které by ulevilo mocné touze, rodící se v jejím nezkušeném těle.

Jako by vytušil, co potřebuje, ucítila najednou jeho ruce Deroucí ji kolem boků a zvedající vzhůru. Lekla se a zároveň ji zalilo vzrušení.

Chabě se pokusila protestovat. Zvedl hlavu a zadíval se jí s živočišnou převahou do očí, zatímco jeho ruce ji nekonečně dráždivě hladily po celém těle.

Její oči mu prozrazovaly všechno; strach, nezkušenost, paniku i radost z jeho blízkosti. Všechno.

„Ano,“ zašeptal chraplavě. Přikývl a pomalu vrátil rty na její ústa. Vzdala se protestů a jeho ruce ji začaly kolébat v líném rytmu, na který odpověděla přidušenými výkřiky rozkoše.

Když už nemohla vydržet vzrůstající napětí, opět ji vzal celou do náruče a drtil ji vší silou.

Začal přerývaně oddechovat a nohy mu přestávaly sloužit. Chce ji. Musí ji mít. Kousek odsud je stodola, ale plná dětí. Za nimi dům plný dospělých. Země je tvrdá a ledová a hlavně je sem odevšad vidět. Potichu zaklel a jeho velké tělo se zachvělo touhou.

Pustil ji, obličej stažený vášní a nenaplněnou touhou.

Kit k němu vzhlédla. Pořád ještě jí zmítala žádost, o jejíž existenci do té doby neměla tušení. „Nenávidím tě!“ řekla přiškrceným hlasem. Praštila ho do hrudi, silně, jednou, dvakrát, a roztřásla se, snad vztekem nad jeho opovážlivostí.

„No tak, to bude v pořádku,“ zašeptal. Znovu se k ní sklonil, vzal ji konejšivě do náruče, hladil jí vlasy a šeptal něžná slůvka útěchy.

Zmobilizovala zbytek svých sil a pokusila se uklidnit, ale z očí jí vytryskly slzy a kutálely se po tvářích dolů. Cítil, jak se celá třese. Scházelo tak málo. Nikdy by nevěřil, že se mu tohle stane a zrovna s Kit!

Otevřel oči a uviděl před sebou stodolu. Dveře byly zavřeny, díky Bohu, ale jedno dítě je právě pozorovalo z půdy. Polkl. Když vidělo, jak Logan zvedl hlavu, zmizelo uvnitř.

„Špehujou nás, haranti,“ zašeptal u Kitina spánku.

„Cože?“ Její hlas se vyděšeně zlomil. Podíval se na ni a omluvně se usmál „Děti. Pozorují nás z půdy.“ Zrudla. „Proboha!“

Pohlédl na ni a zahořely mu oči. Jak je zranitelná! Teď už to pro něj nebylo takové překvapení jako na začátku, ale pořád nevěděl, co s tím. Celé tělo ho bolelo, pálilo od jejího žáru.

„Podle toho, jak se oblékáš, by člověk řekl, že jsi vyrůstala v klášteře,“ řekl jí do ucha. „Ale líbáš jako divoch.“

„Alespoň už víš, co jsem všechno studovala po večerech,“ odsekla a odstrčila ho od sebe.

Pustil ji a pozoroval, jak se snaží opanovat se. Překvapilo ho, jak mohl takhle vyvést z míry racionální, rezervovanou slečnu Morrisovou. Betsy byla žena velkého světa, ale tenhle vrabeček neměl s muži vůbec žádné zkušenosti. Uvědomil si, že je mnohem příjemnější zaučovat Kit, než se nechat školit od Betsy, co uspokojuje ji.

„V dnešní bláznivé době je nevinnost opravdu vzácný poklad,“ pronesl, nespouštěje z ní oči.

Naježila se. „O můj poklad se nestarej, to je moje věc. A jak to vlastně můžeš vědět?“

„Máš pravdu, nevím to,“ souhlasil. „Ale kdybys se mnou byla ochotna alespoň trošku spolupracovat, dalo by se to do deseti minut zjistit. Co ty na to?“

Hned jí došlo, co jí Logan navrhuje. „Pane Deverell!“

Nevěděla, jestli má zalapat po dechu, rozesmát se nebo ho někam pořádně nakopnout. Otočila se a beze slova zamířila ke stodole.

Dveře stodoly se otevřely a objevily se v nich děti se vševědoucími úsměvy na tváři.

„Kde jsou koťata?“ zeptala se Kit.

„Jste skoro u nich, odvedu vás k nim,“ dobrovolně se nabídla Amy. „Máme s Polkem a Guyem spoustu práce. Uvidíme se potom!“

Uslyšela cupkání dětských krůčků a dveře stodoly se s hlasitým sténáním zavřely. Jenže Kit by dala krk na to, že jsou pořád uvnitř.

Vyměnila si pohled s Loganem, který se spiklenecky zašklebil.

„Nejsou rozkošná?“ zeptala se a shýbla se, aby jedno koťátko zvedla a pochovala.

„Opravdu, rozkošná,“ pravil zasněně, ale větší pozornost věnoval Kitinu vzrušenému obličeji než malým šelmám. Klekl si vedle ní a připojil se k její hře s koťaty.

Několik dlouhých minut uplynulo v tichu.

„Zatraceně!“ ozval se Guyův nakvašený hlásek. Po chvíli se objevil Guy sám a za ním jeho sourozenci. Postavili se, vrhli znechucený pohled na dospělé a důležitě odkráčeli ze stodoly.

Logan se zakuckal smíchy. „Asi čekali představení na podlaze.“

„Vědí toho na děti až moc,“ přešla jeho narážku. „Ale stejně to jsou milé děti.“

„To rozhodně ne! Proč myslíš, že se naše rodina tomuhle místu vyhýbá jako moru? Když tu byla naposledy moje sestřenice Belinda, dali jí do postele pásovce.“

Hvízdla. „To jsem ráda, že proti mně nic nemají!“

„To buď! Když jsem měl poprvé ten šílený nápad, že u nich přespím, chytili chřestýše, odstranili mu jedovaté zuby a strčili mi ho do pokoje.“

„Cos dělal?“

„Vyskočil jsem zavřeným oknem, cos myslela? Pochopitelně úplně nahý, protože vždycky spím, jak mě Pán Bůh stvořil, a vzal jsem s sebou sklo málem za dvě stě dolarů.“

Uměla si ho živě představit. „Neporanil ses, nestalo se ti nic?“

„Raněna byla jen má pýcha. Sklo na mně kupodivu skoro žádné stopy nezanechalo. Což bylo jejich jediné štěstí. Od té doby jsem se tu neukázal, až teď.“ Významně se na ni podíval. „Ale tentokrát na mne zřejmě budou hodní. Budou čekat, až se budeme líbat, aby nás mohli špehovat.“

„Jak můžeš něco takového říct!“

„A proč by se tu asi schovávali?“ zeptal se trpělivě a usmál se jejím rozpakům. „Neschovávej hlavu do písku. Rostou, spousta věcí je zajímá, a vsadím se, že Emmett jim neřekne ani ťuk.“

„To není pravda!“ vykřikla Amy, a pokračovala by dál, kdyby jí z každé strany nezakryla ústa jedna malá ručka.

„Vy smradi!“ rozzuřil se Logan. Museli se k nim připlížit zezadu. Že chvíli Logan s Kit zahlédli nějaký pohyb a už se děti krčily za trámem u dveří. „To si vypijete, vy špehouni nechutní!“

„To nás budeš muset nejdřív chytit a ty jsi už na to starej!“ zavolal Guy. Zadupali a byli pryč.

„To je pravda,“ zamyslela se Kit a kriticky se na něj podívala. „Jsi už dědek. Letos ti bude třicet pět.“

Zabodl do ní pohled. „Jak by se ti líbilo, kdyby tě někdo převálcoval v seně?“ zeptal se a významně se rozhlédl okolo. „Dětičky by mohly prodávat lístky.“

Odkašlala si. „Beru všechno zpátky. Jsi mladý. Vlastnější na vrcholu.“

„Vrchol jsem měl v osmnácti,“ podotkl. Uličnicky se usmál. „Ale ještě vydržím jet celou noc.“

V rozpacích vyskočila na nohy, očistila si rukama džíny a vykročila ze dveří, přesněji řečeno vykročila by, kdyby se nesrazila se třemi malými, teplými tělíčky. Všichni, včetně Kit, sebou plácli na zem.

„Já vám říkal, že jsou na to moc staří,“ ujelo Guyovi, když svým sourozencům pomáhal na nohy. „Když to chcete vidět, musíte pozorovat teenagery a ne staré lidi. Padáme. Jdeme k řece špehovat Joshe Landerse s Cindy Gailovou. Co myslíte, že budou dělat, až přestanou chytat ryby?“

Zarudlí vzrušením znovu zmizeli a nechali za sebou jen vyděšenou Kit, rozpláclou v blátě.

„Co jsem ti říkal?“ ozval se Logan, když k ní dorazil.

Emmett prošel kolem dětí, které kolem něj převířily jako tři malé cyklony. Neodvážil se jich zeptat, kam mají namířeno. Došel ke Kit a Loganovi.

„Co děláš na zemi?“ prohodil konverzačním tónem. „Nemůžeš najít žádnou židli?“

„Jsem na zemi, protože mě tví potomci porazili a už mě nezvedli. Špehovali nás –“ Když si uvědomila, co říká, zarazila se.

Emmett se tázavě zadíval na Logana, kterému na tváři pohrával nechutně samolibý vítězoslavný

úsměv. „Aha,“ bylo vše, co řekl. Tón, jakým to krátké slůvko pronesl a jeho posmutnělý pohled prozrazovaly, že je mu všechno dokonale jasné a že se trochu lituje.

„Jsou jen zvědaví,“ prolomil za chvíli trapné ticho a zhoupl se na podpatcích. „Vysvětlil jsem jim to nejdůležitější a poradil jsem jim, jak se mají chovat, aby nepřišli do maléru. Pokašlávali a dávali najevo okázalý nezájem.“ Uchechtl se.

„Šli někam k řece. Říkali něco o jednom párku teenagerů, co tam chytá ryby…,“ utrousila Kit.

„Pane na nebi!“

Emmett udělal čelem vzad a zmizel stejným směrem, kterým se předtím pustily děti.

„Není divu, že je tak štíhlý a má tak dobrou kondici,“ poznamenala Kit, když se dívala za jeho vzdalující se postavou. „Co tu jsem, neviděla jsem ho sedět na zadku déle než pět minut.“

„Dětičky ho nenechají posedět. Pokud je doma.“

„Rodeo je dost nebezpečné, co?“

Přikývl. „A zvlášť pro něj. Jeho otec zemřel při zápasu s býkem uprostřed ringu.“

„To muselo být pro Emmetta strašné!“

„To ještě není všechno. Brzy po pohřbu se mu zabila matka. Tenkrát se oženil.“ Řekl to trochu kousavě.

„Byl asi sám a nešťastný, to je snad pochopitelné.“

„A rozhodl se, že si pořídí rodinu, aby zaplnil barák a zahnal co nejrychleji chmurné vzpomínky. Ale žena, kterou si vzal, nebyla mateřský typ a byla taky moc mladá na to, aby se usadila. Zamilovala se po uši do úplně obyčejného chlapa, který ji zbožňoval od základní školy. Od té doby se Emmett přestal držet doma. Musel splácet hypotéku na otcovu půdu a měl úspěch na rodeu. Udělala chybu. Loni zemřel jeden zámožný příbuzný a zaopatřil Emmetta na celý život. Myslím si, že se vdávala moc mladá a neměla Emmetta doopravdy ráda.“

„Takže už na rodeo nemusí,“ řekla.

„Z finančních důvodů rozhodně ne,“ odpověděl.

„Rozumím.“ Opravdu rozuměla. Emmett byl uvnitř plný smutku. Bolest a nebezpečí, které ho obklopovaly při rodeu, ho snad na chvíli zahnaly nebo mu alespoň přiblížily jeho šťastnější dny, kdy byl otec naživu. „Ale dětem tím moc nepomůže.“

„Třebas to dělá proto, aby před nimi utekl,“ zabručel.

„Ale vždyť ho zbožňují. To je vidět na první pohled a je to vzájemné. Ale –“

„Bojí se, aby si je moc nepřipustil k tělu,“ řekl Logan v náhlém osvícení. „Bojí se lásky, protože má strach, aby zas nezůstal sám. O všechny, které měl rád, nějakým způsobem přišel.“

Kit neodpověděla. Šli dál, ale v Loganově mozku se uhnízdila myšlenka, kterou nemohl vypudit. Nebojí se on sám také lásky? Betsy byla jen dočasná záležitost. I když si připouštěl, jak ho fyzicky přitahuje, nikdy o ní nepřemýšlel jako o trvalé součásti svého života. Nenáviděla vaření a domácí práce a nikdy se neshodli, když šlo o něco důležitého. Neustále se přeli o politiku, o náboženství, vlastně o všechno na světě. Jedinou společnou půdou pro ně byl okamžik, kdy ji Logan vzal do náruče. Ale i to se mu zdálo povrchní a mělké. Někdy si byl téměř jistý, že její rozkoš je jen umělá fasáda.

Tvrdí to i Kit. Musí jí na něm hodně záležet, když se ho tak vehementně snaží zachránit. Tak dlouho se už známe, napadlo ho, že by to mohl být jen vlastnický zájem na jeho štěstí. Ale že by ji to rozladilo tak, aby odešla? Nežárlila na něj náhodou?

Strčil při chůzi ruce do kapes, vysoký robustní muž a křehká štíhlá žena. Bylo mu s ní hezky. Neštěbetala neustále, nebavila se o módě a neklevetila na úkor vážnějších věcí. Kit mluvila, jen když měla, co říci.

„Betsy byla pěkně naštvaná, že jsem ji sem nevzal,“ poznamenal.

„Mohls jí říct, ať přiletí a čekat na ni u letadla.“

Vrhl na ni zkoumavý pohled, který bohužel přehlédla. „Chtěla by spát se mnou,“ zalhal. „Emmett by vylítl z kůže. On na tyhle věci moc není.“

Zatmělo se jí před očima, když si představila Betsy v Loganově posteli. Zaťala pěsti, ale mlčela.

Nemusela nic říkat. Její gesto Loganovým tmavým očím neuniklo. Usmál se.

„Tansy je nějak krotká, co?“ poznamenala, aby odvedla rozhovor.

„To máš pravdu. Trošku podezřelé,“ dodal. „Zřejmě nečekala, že ji tak snadno vypátráš.“ Zarazil se a zahloubané se na ni zahleděl. „Musím přiznat, že jako detektiv ses vyznamenala.“

„Nejsem obyčejná písařka, jak sis mohl všimnout. Mám i mozek a sem tam ho používám.“

„Kdybych si to neuvědomoval, asi bych ti nedával na starost kancelář, když jsem pryč. Vždycky jsem tvoje schopnosti uznával, Kit.“

Srdce jí poskočilo v hrudi. „V životě jsi mi nic takového neřekl.“

„Proč bych dělal takovou hloupost?“ divil se. „Kdybych ti říkal, že je tě u mě v kanceláři škoda, dala bys výpověď a šla dělat do nějaké detektivní kanceláře nebo bůhvíkam.“ Zamračil se na ni. „Což jsi udělala tak jako tak.“

„Až potom, co po mně tvá drahá hodila vařící kafe a ty ses jí ještě zastával!“

„A co jsem měl podle tebe dělat, ty chytrá!“ Odsekával slovo za slovem. „Chtěl jsem snad dostat do postele tebe?“

Zrudla. Silně ji zasvědila pěst, jak by ji nejradši vrazila do jeho mohutné čelisti, ale ovládla se – i když scházelo málo.

„Ty beznadějná puritánko,“ pravil a tmavé oči mu zahořely. „Pro tebe a pro Emmetta je sex něco, co patří jen k manželství, co?“

„Přesně tak. Nebo by alespoň mělo,“ řekla bojovně. „Zřejmě si myslíš, že je správné, když se z nedbalosti narodí tisíce nechtěných dětí? Nebo že je správné, aby se člověk vyspal, s kým má zrovna chuť, a šířil kolem sebe strašné nemoci?“

Neodpověděl hned. „Ne,“ ozval se za chvíli. „To podle mě správné není. Já jsem pro prevenci a bezpečnost a taky se tím řídím.“

Na to už nevěděla, co říci. Znovu vykročila.

„Jak si vedou vaše sekretářky?“ zeptala se. „Nestýská se jim po vás?“

„Chris má s jednou problémy.“

„S kterou?“

„S Margo.“

„To je ta, co ukazuje prsa a zná pravopis?“ Musel se zasmát. „Tak nějak. Je na bohaté chlapy.“

Kousla se do jazyka, aby zadržela poznámku, která se jí na něj drala a týkala se jiné ženy v jeho blízkosti, která měla stejnou zálibu.

„Jen to řekni,“ naléhal na ni s úsměvem, jako by jí viděl do hlavy. Líně se protáhl. „Ta, co tak strašně hulí, má už bronchitidu, ale ještě se vždycky po ránu doplazí do práce. Ta poslední si vede celkem slušně od té doby, cos jí prozradila, kam jsi schovala nejdůležitější fascikly.“

„Já jsem je neschovala.“ Zazubila se. „Já je založila.“

„Jen blázen by založil účty za ropu pod T jako Texas.“

Zaťukala si na čelo. „To není T jako Texas, to je T jako texaské ropné rafinérie!“

„Stejně jsem holkám musel říct, ať všechno založí znovu nějak, aby se to dalo najít. Účty za ropu pod R, daňové přiznání pod D a zákazníky pod jejich příjmením.“

„Ne pod jménem společností?“

„To tě už nemusí zajímat,“ nafoukl se. „Šla jsi na lepší.“

„Nešla! Vyrazil jsi mě!“

Pokrčil širokými rameny. „Ty věci v květináčích jsme museli odstěhovat na chodbu, protože překážely.“

Zalapala po dechu. „Tam zvadnou! Byly u okna, aby na ně svítilo slunce! Ve stínu nevydrží.“

Zadumal se. „Tak proto žloutnou.“

„Chudinky moje kytičky!“

„Třeba by se daly ještě zachránit,“ prohodil. Mrknul na ni. „Mohla by ses vrátit. Přidám ti.“

„A budu koukat na to, jak tě ta tvá bledá krasotinka drezíruje!“

„Betsy není žádný tyran!“

„Zeptej se Melody, Margo nebo Harriet,“ opáčila. „Já tě varuju! Třeba je k tobě milá a sladká, k ostatním je jedovatá jak zmije – hlavně k příslušnicím vlastního pohlaví! Zacvičí s tebou stejně jako s chudákem Billem Kingsleyem a já neuroním ani slzu, až se dozvím, že spíš ve městě v útulku armády spásy!“

Tohle už bylo moc! Začal prudce oddechovat a hladina adrenalinu se mu zvýšila. To je ale panovačná ženská! Jemu nebude nikdo diktovat, s kým se smí scházet a co si má myslet!

„Do mého vztahu k Betsy ti vůbec nic není,“ zavrčel. „Žárlíš na ni, protože je krásná a ty ne!“

Nic takového jí dřív neřekl, ale zřejmě si to vždycky myslel. Kit byla zvyklá, že ji lidé přehlíželi. Věděla, že není hezká. Ale rozhodně to nebyl důvod, proč neměla Betsy ráda.

Nebránila se. Zřejmě má pravdu. Tiše pokračovala v cestě, jen oči jí posmutněly.

Logan, kráčející za ní, se vztekle praštil pěstí do stehna. Zatracený jazyk! Nejradši by si ho ukousl, ale zlá, zraňující slova už byla venku a nedala se vrátit. Ujela mu z čisté zlomyslnosti, ale neviděl způsob, jak je vzít zpátky a neztratit tvář. Kdykoli byla Kit zraněná, ztichla jako pěna. Nevztekala se, nebojovala. Vzpomněl si, jaká byla před chvílí a jak se ho snažila zachránit. Jestli ho miluje, může ji ranit snadněji, než kdokoli jiný na světě.

Pozoroval ji se stoupající touhou. Láska se těžko odmítá. Na druhé straně má před svatbou a Kit by pro něj měla být tabu. Neměl ji tak líbat. Řekla mu, že to není fér vůči Betsy a měla pravdu.

Nejhorší bylo, že ho Kit vzrušovala mnohem víc, než Betsy. Nesmí připustit, aby se tohle vyvíjelo dál. Má své zásady, i když je teprve objevuje. Také by mohl nechal Kit při tom, že nemá valné mínění o jejím vzhledu. Snad by tím zmírnil její bolest a pobláznění by časem mohlo vyústit v antipatii. On si bude brát Betsy. Musí si to pořád opakovat a snad ho přejde ta nemístná chuť na Kit.

Ale ona k němu antipatii necítila. Bylo to až příliš nasnadě, když na ni při večeři upřel pohled, pod kterým sklopila oči k talíři a tváře jí zbarvil bohatý ruměnec. Srdce v hrudi se mu rozbušilo jako o závod a uvědomil si, jakou má nad ní moc. Sklouzl očima k jejím rtům. Až příliš jasně se pamatoval, jak mu bylo, když ji líbal a držel v náručí. Snažil se tu sladkou epizodu vymazat z hlavy, ale marně. Čím víc na to myslel, tím víc si přál, aby se opakovala.

Vztekle sáhl po kávě^ ale vrazil do ní a převrhl ji, až horká vystříkla na Kitinu bílou blůzu.

Vyjekla a sáhla po ubrousku, aby zachránila, co se dá. Zabodla do Logana, koktajícího cosi na omluvu, planoucí pohled. „Aha, učíme se od Betsy, co? Ale že nám to jde. Žádné starosti, ono se to vypere. Omluvte mne, prosím vás.“

Svým způsobem byla za nečekanou příhodu vděčná, jelikož jí poskytla záminku, aby se mohla vytratit od stolu. Všichni se na ni dívali. Děti si patrně oživovaly v hlavičkách každou senzační minutu, které byly svědky a Emmett byl zahloubaný a malinko posmutnělý. Logan se tvářil jako sfinga. Kit si připadala jak na pranýři. Než se převleče a znovu sejde dolů, bude po večeři a unikne pohledům.

Svlékla blůzu a namočila ji do umyvadla v koupelně. I podprsenku měla mokrou od kávy. To se taky vypere, pomyslela si rezignovaně. Když ji rozepínala, zavadila loktem o láhev šampónu, a ta spadla s hlasitým žuchnutím do vany. Ve zvuku padající láhve zcela zaniklo krátké zaklepání na dveře. Blížící se kroky přehlušil šramot jejích pohybů, když se natahovala pro láhev, aby ji uklidila.

Hodila podprsenku do umyvadla a začala ji máchat, když ji měkký tichý zvuk za ní přiměl, aby otočila hlavu.

Ve dveřích koupelny stál Logan, jenž se ani nepokoušel předstírat, že se nedívá. Jeho tmavé oči ještě víc potemněly překvapením a fascinovaně klouzaly po jejích ňadrech, jako by mu odedávna patřily a kochaly se jejich plnou zvedající se křivkou, tmavými tvrdými hroty a smetanovou pletí.

Tohle nečekal, když se jí neochotně šel omluvit. Když ji spatřil polonahou, zapomněl, proč vlastně přišel. Její průzračná krása ho očarovala. Opřel se o zárubeň a oči se pásly na pohledu, jaký se jim naskytl. „Žádné umělecké dílo na světě se nemůže rovnat nahým ženským ňadrům,“ pronesl potichu, aniž by sledoval jakýkoli postranní cíl. „Ta tvoje jsou nádherná, Kit. Berou člověku dech.“

Asi mluvil pravdu, jelikož jeho dech viditelně změnil rytmus. Sklouzla očima níž a všimla si, že se mění ještě něco jiného, rychle oči zas zvedla a zakryla si ňadra rukama.

„Nechci tě už uvádět do rozpaků,“ řekl mírně. „Neboj se. Jen jsem se ti přišel omluvit. Opravdu jsem rozlil to kafe nešťastnou náhodou.“

„Já vím,“ vypravila pracně ze sebe. Její hlas zazněl nepřirozeně skřípavě a ucítila, že ji tělo zabolelo novým pocitem, nenasytným hladem. Prsa se jí vzedmula, napnula se k prasknutí a srdce se rozbušilo. Má ruce jako lopaty, projelo jí hlavou při pohledu na ně. Úplně by moje prsa zakryly. Byly by teplé, trochu drsné a bylo by nádherné cítit je na holé kůži.

Polekal ji ten hloupý nápad. Zachvěla se a v očích jí začala probleskovat panika.

Logan si všiml, jak je její tělo naplněné touhou a to zvýšilo jeho vášeň. Chce ji. Bože, jak moc ji chce! A pokud ho smysly neklamou, ona ho chce stejně jako on ji.

„Už se tě někdy dotkly ruce nějakého muže, Kit?“ zeptal se jemně.

Nemohla ze sebe vydat ani hlásku. Zavrtěla hlavou.

Obdivné hodnotil očima její tělo. Musí se jí dotknout. Je to silnější než on. „Jak se říká, někdo musí být první, moje malá,“ řekl.

Znělo to téměř slavnostně. Viděla, jak se odlepuje ode dveří, pomalu vchází a zamyká za sebou.

Nemohla najít slova pro to, co cítila. Nejspíš to nejde pojmenovat.

Přeje si, aby se na ni díval. Až bolestně touží, aby se jí dotýkal. Ale zároveň ví, že se nesmí poddat citům, protože jemu jde jen o tělesnou rozkoš a bude si brát Betsy.

Měla by začít řvát jako zběsilá a vyhodit ho ven, jak jí naléhavě našeptával mozek, ale neposlušné tělo se bezmocně chvělo a s napětím čekalo, až se Logan přiblíží. A její oči mu zvěstovaly, že si může vzít, co bude chtít.

Loganovy oči byly zachmuřené jako nebe před bouří a nedalo se v nich přečíst vůbec nic. Ze širokého obličeje zmizel sebemenší náznak úsměvu. Byl vážný a slavnostní jako v kostele.

Mlčky k ní přistoupil, rázně jí od těla odtrhl ruce plaše zakrývající ňadra a složil jí je podél boků. Pak se na ni zadíval s posvátným obdivem i nezakrývaným uspokojením. Když se prsty velké mužské ruky jemně dotkly hrotu její prsní bradavky, vydralo se jí z hrdla přidušené zasténání.

„Na tomhle místě jsi nejcitlivější,“ zašeptal a přejel prsty přes tvrdý vzpřímený hrot. Dotýkal se jí, vychutnával horko, sálající z jejího mladého těla a upřeně pozoroval výraz jejích očí.

„Tebe děsí, jak citlivě reaguješ, viď?“

„Asi ano,“ hlesla.

„A myslíš, že já ne?“ zeptal se překvapivě. Sjel prsty ke své sportovní košili a jedním trhnutím rozepnul patentky.

Oči jí zaplály vzrušením, když uviděla hustě zarostlou a do bronzová opálenou hruď.

„Tady. Dotýkej se mě na stejném místě jako já tebe.“

Vzal do ruky její prsty a přitáhl je ke své hrudi.

Když přejela prstem přes bradavku nad jeho srdcem, zatajil vzrušením dech a pak se lehce usmál jejímu údivu.

„Když se žena a muž milují, jsou na tom oba stejně,“ poučil ji a zakryl velkou dlaní její pružné ňadro. „Oba jsou stejně zranitelní. Křehcí…“

Sklonil se nad ni a políbil ji na pootevřené rty s nevýslovnou něhou. Rukama hebce laskal její tělo, zkoumal a objevoval každičkou píď její nahoty od pasu vzhůru.

I Kit se učila. Zabořila se oběma rukama do jeho huňaté hrudi a přejížděla po ní v rytmu, který u ní vyvolával blažené chvění. Za chvíli jí to nestačilo a nevědomky se k němu přitiskla blíž, celá se přimkla k jeho vzrušenému tělu.

„Ne,“ šeptl. Jeho ruka jí sjela k boku a jemně ji odstrčila. „Není to vhodná doba ani místo.“ Jeho ústa znovu zaútočila na její rty.

Vzhlédla a zahleděla se do tmavých, trpělivých očí. „Bolí mě to,“ pokusila se mu šeptem sdělit své pocity.

„Já vím. Mne taky.“ Položil obě dlaně na její ňadra a něžně je hladil.

„Nejsi ty celá z hedvábí?“ zašeptal. Jeho ústa jí klouzala po hrdle, ramenou a klíčních kostech. Pomalu se sunula dolů, až se ocitla na měkkém prsu.

Dotkl se ho jazykem a vyvolal v ní nový hlad, jenž ji napnul jako tětivu.

„Drž se, malá,“ poručil jí chraptivě.

Zatímco se jako v mrákotách snažila pochopit, co tím chce říci, zvedl hlavu. Na okamžik ji nepříjemně zastudila vlhká stopa, kterou zanechal na její kůži. Pak se k ní zas sklonil, našel ústy tvrdou bradavku a začal ji dychtivě laskat.

Kit na několik vteřin ztuhla. Pak se napjala, až ucítila, jak svaly zaprotestovaly. Její tělo se vyklenulo do oblouku, malinko se stáhlo zpátky a zas se vzedmulo proti jeho ústům, jako by pro ně znamenala všechno.

Její ruce, zabořené do tmavého porostu, se křečovitě sevřely. Začínala se celá třást, jak ji rozpaloval žár. Zachvěla se jednou, dvakrát a začala sténat. Z jeho úst se vydral divoký zvuk a laskání přešlo do surovějšího, naléhavějšího tónu.

V Kitině těle jako by přeskočila jiskra. Celá se rozklepala. Někde ve středu těla vytryskla náhlá vlna rozkoše a zaplavila ji jako povodeň.

Chvění neustávalo. Nohy pod ní slábly, už se na nich nemohla udržet. Logan zvedl hlavu a zadíval se na ni, ale Kit ten pohled nevnímala, neboť byla příliš zaměstnána tím, jak se snažila popadnout dech a zklidnit srdce, kterému hrozilo, že se rozletí na tisíc kousků. Jemně přitiskl hruď na její nahá ňadra. Když na jejich rozpálenou kůži dolehl drsný povrch zarostlého těla, vzedmul se v ní další řetězec nových pocitů.

Vzal jemně do rukou její tvář a chvíli ji podržel na svalnaté hrudi, aby slyšela, jak neklidně mu tluče srdce. Uhladil jí vlasy a letmými doteky rtů jí přejel po spánku.

Hlavou jí projelo, že se mu už nikdy nebude moci podívat do očí. Její povolnost ji mátla a zahanbovala.

Zkusila se odtáhnout, ale nepustil ji. Zvedl její obličej plný studu ke svým očím a tiše v něm četl. Dlouho ji mlčky studoval. Prsty jí hladil po obličeji, znovu a znovu po něm přejížděl a zkoumal každičký kousek, jako by jej viděl poprvé v životě.

„Nic na mně není,“ hlesla raněně. „Sám jsi to říkal.“

„Někdy mě dokážeš pěkně vytočit. A pak mi ujede něco, co si vůbec nemyslím a ty to moc dobře víš.“

Hlas mu zvroucněl. „Vidíš do mě víc, než kdokoli jiný na světě, ale celého mě ještě neznáš. Ještě jsi mě neměla celého.“

Tváře jí zalilo horko.

„Líbilo se ti to, viď?“ zeptal se měkkým, konejšivým hlasem. Sklopila oči, hlas jí uvízl v hrdle.

„Myslím si, že ano. Jsi strašně nezkušená, Kit. Nemáš vůbec ponětí, co je to mužský a co je to sex. Snad už teď chápeš líp, co je síla vášně.“ Strčil jí pěst pod bradu a zvedl k sobě její tvář plnou vzdoru. „Mohl jsem si tě vzít, jak tu stojíš,“ zachroptěl. „Za pět vteřin bys ze sebe strhala všechno, co na sobě máš, jen abys mě dostala. Tolik mě chceš.“

„To je kruté,“ zajíkla se.

„To je pravda.“ Znovu vzal do rukou její obličej. Sklonil se a když ji prudce, brutálně políbil, stejně prudce od ní odtrhl ústa. „Když ti poručím, půjdeš se mnou třeba do pekla.“

Strnula v jeho objetí a zbělela jak křída.

„Hlavně proto jsi ode mne z práce utekla,“ řekl chraplavým hlasem. „Musela jsi pryč, protože jsi nesnesla pohled na mne a na Betsy! Ty mě máš ráda!“

V jejích rozšířených raněných očích se zrcadlila pravda, křičela ze dvou průzračně modrých jezírek v bílé oáze obličeje. Vrhla na něj pohled, jako by ji právě smrtelně zasáhl.

Sám netušil, co právě vyslovil. Najednou mu všechno do sebe zapadalo a uviděl tři roky, které spolu strávili, v novém světle. Celý jeho život byl spojený s Kit. Dal jí výpověď, ale ve skutečnosti nechtěl, aby odešla. Chyběla mu, šíleně chtěl, aby se vrátila. Teď ji chtěl zas jinak, a to jinak mu značně komplikovalo život, jelikož právě překročil hranici mezi přátelstvím a sexem. A ke všemu se takhle choval k ženě, která je do něj po uši zamilovaná.

„Nikdy jsem nebyl krutý,“ řekl napůl k sobě. „Každým slovem ti víc a víc ubližuju, viď?“

„Prosím tě, můžeš mi podat ručník?“ zeptala se apaticky.

„Samozřejmě.“ Otočil se, sundal jeden ručník z věšáku a podal jí ho. Zabalila se do něj a stála tam, poražená, pokořená, vyždímaná.

„Kdybys pro mne vymyslel nějakou výmluvu,“ pronesla tak tiše, že se musel hodně soustředit, aby jí rozuměl. „Co třeba bolení hlavy?“

„Proč ne.“

Zavřela oči, aby ho už neviděla. Nejradši by se před ním propadla hanbou. Co si o ní bude myslet?

Přitáhl si její hlavu na hruď, pohladil ji a zatvářil se ustaraně. „Nezlob se na mne. Neměl jsem právo se tě takhle dotýkat.“

Polkla slzy. Neřekla nic, ani se nehnula, ani se nebránila jeho laskání.

Musel zatnout zuby, jak jeho tělo opět zaplavila mohutná vlna vzrušení. Stačilo, aby ucítil její vůni a bylo to tady. „Proboha, Kit, musím se s tebou pomilovat!“ Slova mu uvízla v hrdle.

Také by chtěla, šíleně by chtěla, ale měla jistotu, že to nepadá v úvahu.

„Máš přece před svatbou,“ připomněla mu. „To, co se stalo… nebylo správné.“

Zhluboka povzdychl. „Ta tvoje posedlost tím, co je a není správné. Taky jsem býval takový, dokud nepřišla Betsy a nepřestal jsem myslet. Pak vplula do dveří a všechno se zvrtlo.“

Dotkl se rty jejích vlasů. „A ty jsi jen bezmocně seděla a čekala, až se proberu. Asi jsem tě zklamal, co?“

„Člověk si nevybírá, do koho se zamiluje.“

Musela to vědět podle sebe. Jenže Kit vycházela z mylného předpokladu, že Logan má rád Betsy a ono to bylo trochu jinak. Jen ji chtěl a znal jen jeden způsob, jak ji dostat: oženit se s ní. Ale teď už si vůbec nebyl jistý, jestli o to ještě stojí. Hlavou mu začaly vířit zmatené myšlenky.

„Nech mě, Logane,“ zaprosila a pokusila se ho odstrčit. „Jdi pryč.“

Zadíval se na ni s nezastíranou touhou. „Kdybychom byli někde jinde, požádal bych tě, aby ses se mnou pomilovala. Dovedl bych tě ochránit, Kit. Vůbec nic bys neriskovala.“

Pod tíhou jeho pohledu se zapotácela. Ale byla tu Betsy a nebylo správné spát s mužem, za kterého nebyla provdaná. Ne. To nemůže. Sklopila oči.

„I kdyby to dělali všichni na světě, já nemůžu. Já… nejsem stavěná na lásku na jednu noc.“

Zapínal si košili a napjatě ji pozoroval.

„Podle mě by nám jedna noc nestačila,“ řekl. „Umíráš po mně hlady, Kit. To není jen touha. To je šílený hlad.“

„To jsi na omylu!“ zajíkavě vykřikla a pozvedla k němu vyděšené modré oči.

„Jestli jsem na omylu,“ odpověděl tiše, „jak mi vysvětlíš, že jsem tě tak vzrušil, když jsem se jen dotýkal ústy tvého prsu? Myslíš si, že by tak reagovala každá – podle tebe normální – žena?“

Ucítila, že se o ni po jeho narážce pokoušejí mdloby. „Chceš tím snad naznačit, že jsem moc vzrušivá?“

„Přesně tak jsem to myslel, krásně vzrušivá,“ řekl ochraptěle. „Smyslná až běda, vášnivá až k zbláznění a když tě líbám, hladím a objímám, přicházím o rozum. Dal bych pravou ruku do ohně, jen abych tě měl celou.“

V tu chvíli vypadal, jako by to myslel vážně. Výraz očí i celý jeho postoj to dosvědčovaly.

„Jsi zasnoubený,“ hlesla smutně.

„To je pravda.“

Ochladla. „Betsy… tě určitě přitahuje stejně. A – když na to přijde – já bych zřejmě reagovala podobně na každého jiného zkušeného chlapa.“

„Tím bych si na tvém místě nebyl tak jistý.“

„Mohla bych poprosit Emmetta…“

„Přerazím tě, jestli tě přistihnu, jak se na něj jen podíváš!“ vybuchl a v okamžiku se změnil ve starého, panovačného a nesnesitelného Logana.

„Hm, jak zajímavé,“ pronesla mrazivě.

„Ty blázínku, to není chlap pro tebe,“ přesvědčoval ji. Nesnesl ani pomyšlení na Kit ve spojitosti se svým bratrancem.

„Chce si mě vzít. Říkal to.“

Logan stiskl rty. Zabodl do ní pohled. „Na takový nesmysl zapomeň.“

Pod jeho pohledem si najednou připadala jako malá. Ten se ale štětí, pomyslila si a zaplavil ji bezděčný příval citu. Není zlý. Miluje Betsy, v tom je ten problém. Zřejmě mu schází a Kit mu má posloužit jako náhrada. Zesmutněla, když si to uvědomila.

„Logane, je to tvůj život,“ promluvila jemně.

„Tvoje volba. Ale mám takový pocit, žes na něco zapomněl. Asi si neuvědomuješ, že bys teď měl myslet hlavně na Betsy.“

Oči se mu vzteky zúžily do tenkých čárek. „Já si se svým životem umím poradit, neměj péči.“

„Výborně. Tak proč nejdeš a neuděláš to?“

„To není špatný nápad,“ pravil nakvašeně. Vrhl na ni ještě jeden dlouhý pohled a uvědomil si, že se nemůže hnout z místa. Nohy odmítaly poslechnout příkaz jeho mozku. Byla tak sladká, když ji držel v náručí. Ale měla pravdu. Musí myslet na Betsy. Měl by se stydět, že objímá Kit, i když se přitom cítí jako v nebi.

Konečně vyrazil ke dveřím. Neřekl už ani slovo. Odemkl a když vycházel, neobtěžoval se za sebou zavřít.

O hodně později, když už Kit byla v posteli, za ní přišla Tansy.

„Logan vyje venku na měsíc,“ utrousila Tansy. „Zlikvidoval už úspěšně dobrou půlku Scotch whisky. Nemáš v tom náhodou prsty?“

„Já, ehm, trochu jsme se nepohodli. Zřejmě si myslí, že může být klidně zasnoubený s Betsy a když dostane chuť, sápat se po mně,“ procedila skrz zuby, aniž by rozváděla, jak sama přispěla ke svému pádu.

Tansy ji vzala jemně za ruku. „Řeknu ti něco, o čem asi nevíš. Kdykoli za mnou Logan v posledních třech letech přišel, nemluvil o nikom jiném než o tobě. To bylo pořád – Kit řekla tohle, Kit udělala tamto. Celou tu dobu jsi byla středem jeho vesmíru.“

„Tak proč si bude brát Betsy?“ Tansy pustila její ruku a výmluvně pokrčila rameny. „Kdo se vyzná v mužské hlavě? Snad si neuvědomil, jak moc tě potřebuje. Muž někdy potřebuje trochu popostrčit, aby se mu otevřely oči. Vsadím se, že se na tebe nikdy pořádně nepodíval. Není to absurdní?“

Loganova matka by se velice divila, kdyby věděla, jak důkladně si ji před chvílí její synáček prohlédl. Ale Kit by si raději nechala vyříznout jazyk, než aby se jí svěřila. „Jestli si tu ženskou vezme, bude to jeho konec,“ řekla místo toho smutně. „Ale on člověka neposlechne. Jako bych mluvila do dubu!“

„Bohužel on nikdy nepřipustí, že by udělal tak velkou chybu,“ ušklíbla se Tansy. „Nikdy nepřizná, když dělá něco špatně. Třeba mu malinko vadí, že se ho snažíš převychovat. Má rád pocit, že on vychovává druhé. Ale Betsy je špatná ženská, Kit,“ dodala potichu. „Zkažené vejce. Vím, v jakém je Logan nebezpečí. Jen si nevím rady, co s tím. Chtělo by to přemluvit nějaké děti, aby ji unesly.“ Zamyslela se, až se jí na čele vytvořila hluboká vráska. „Moc by mě zajímalo, jestli by byl Emmett ochotný je uplatit…“

Kit se musela usmát, když si přestavila Betsy přivázanou ke kůlu na hranici. „Není to špatný nápad.“

„Prosím tě, Kit, nenechávej ho v tom,“ žadonila Tansy. „Chris a já jsme přelétaví jako motýli. Ale Logan je jiný. Má hlubokou povahu a když miluje, dá do toho všechno. Když se takový muž zamiluje do špatné ženy, je to pro něj konec.“

„To všechno já vím,“ ozvala se Kit. „Ale když ji má rád.“

„Kdyby ji mě tolik rád, sotva by se s tebou zamykal na tak dlouho do koupelny,“ zlomyslně na ni mrkla Tansy.

„Jak to…?“

„Dětičky, jak jinak? Emmett je načapal, když se snažily otevřít dveře šroubovákem. Můžeš být klidná.“ Uchichtla se, když spatřila Kitinu zděšenou tvář. „Zdi jsou silné pět centimetrů, nic skrz ně není slyšet. Ale kdyby se jim ty dveře podařilo otevřít, věci mohly dostat moc zajímavý spád.“

Kit schovala obličej do dlaní. „Maminko moje,“ zašeptala při té představě.

„Nebuď taková, moje milá. Děláš chybu, že bereš všechno moc vážně. Co by to bylo za život, kdyby člověk občas neporušil nějaká pravidla. Nemusí to hned znamenat, že jsi povětrná ženská a vrháš se do náruče každému. Jsi milá a slušná holka a byla bych moc ráda, kdybys byla moje snacha místo Betsy.“

„K ničemu vlastně nedošlo,“ začala vykoktávat.

„A kdyby došlo, tak co? Bylas někdy dokonalá?“ Tansy se mile usmála. „Holčičko moje, máš dost zkostnatělý a značně nelichotivý názor na Boha, jestli si myslíš, že je úzkoprsý jako my lidé. Ví o nás všechno, nejen to, co je vidět na povrchu.“

„Myslela jsem, že nechodíte do kostela,“ hlesla užaslá Kit.

„Taky že ne. Na můj vkus je na světě až moc náboženství, která vedou válku jedno proti druhému, místo toho aby se snažila zalíbit se Bohu. Soudržnost mezi lidmi je moc hezká věc, ale podle mého se ještě žádný malý člověk nedostal do nebe jen proto, že chodil do kostela.“

„Asi máte pravdu,“ přiznala Kit. „Ale kam bychom se dostali, kdybychom se neřídili žádnými pravidly?“

„Tam, kde jsme. Mezi tu nejzmatenější generaci dětí, co kdy žila na téhle planetě. Chybí jí pravidla, hodnoty, hrdinové. Studovalas někdy dějiny starých civilizací, Kit?“

„Moc ne.“

„První známkou úpadku civilizace je úpadek umění. A já si myslím, že úpadek umění a kultury se už dostavil. Nahradily je počítačové hry, umělohmotné hračky, televize a videokamery.“

„Díky Bohu, že děti nemají videokameru,“ poznamenala Kit se slabým nádechem humoru, což byla známka, že se pomalu vzpamatovává.

Tansy se uchichtla. „Připomeň mi, abych jim nějakou koupila pod stromeček.“

„Chudák Emmett! Pak už by ztratil poslední naději, že se někdy ožení!“

„Už je ti líp?“ zeptala se Tansy. „Už si nepřipadáš jako chudinka?“

„Už to jde. Jste ten nejlepší lék na světě.“

„To mi ještě nikdo neřekl. Teď ale musíme do postele. Ráno svištíme do Houstonu.“ Mrkla významně na Kit. „A potom, kdo ví?“

„Tansy, doufám, že nechcete zase zmizet!“

„Děvenko moje, kdybych musela ztvrdnout delší dobu na jednom místě, byl by to zároveň můj hrob. V mém věku se člověk musí hýbat, aby neztuhnul. Až si na mne stáří políčí, bude si mě muset chytit.“ Vstala a zamířila ke dveřím. „Na tvém místě bych se zamkla,“ pronesla. „Dětičky sice nemají videokameru, ale mají Polaroid…“

Kit hbitě vyskočila z postele. Živě si dokázala představit ta umělecká díla, kdyby nechala odemčeno, i když ona nahá nespala.

Druhý den ráno u snídaně se děti tiše uchichtávaly a vrhaly významné pohledy ze zamlklého Logana, evidentně trpícího kocovinou, na nápadně plachou Kit.

„Všechny šroubováky jsem schoval, Kit, můžeš být klidná,“ mrkl Emmett uličnicky nejdřív na ni a pak na Logana. „Takže dnes ráno ti nic nehrozí.

I když na tvém místě bych se už s Loganem do koupelny nezamykal. Mají Polaroid a pilu.“

„Co je se šroubovákem?“ povyskočil Logan.

„Mluvím přece o tom šroubováku, co s ním otevírali dveře od Kitiny koupelny,“ vysvětloval ochotně Emmett.

Loganovi klesla vidlička na stůl. „Proboha!“ vykřikl a vytřeštil na děti oči.

„Když on nám to nechce pořádně vysvětlit!“ ozval se Guy a káravě se zamračil na Emmetta, jako by se díval na svého poddaného.

„Emmette, nechtěl bys laskavě jednu sezónu vynechat rodeo a věnovat se výchově svých dětí?“ zeptal se Logan úsečně.

Emmett se do něj zabodl pohledem. „Jsou to moje děti a můj život. Jezdím snad já do Houstonu a radím ti, co máš dělat?“

„Někdo by to měl udělat,“ poznamenala mile Tansy, „dřív, než si zničí život.“

„Děkuju pěkně,“ zavrčel na matku Logan.

Nasadila nepřítomný úsměv. „Ale nemáš zač, miláčku. Emmette, nepřijel bys někdy s dětmi za Loganem do Houstonu? Moc mi záleží na tom, abyste se seznámili s jeho nastávající…!“

„Nemám místo pro hosty,“ odsekl Logan.

„Ale máš,“ odporovala Tansy. „Máš přece tři pokoje pro hosty a to jim stačí.“

„Zrovna je dávám předělat.“

„Nedáváš,“ namítla.

„Zítra mají přijít řemeslníci,“ prohlásil. „A kromě toho Emmett musí do Montany na rodeo.“

„Rodeo ve sněhu?“ divila se Tansy.

„Do Arizony,“ opravil bratrance Emmett. „Ty jsi mi ale příbuzný. Já ti nabídnu pohostinství a přízeň mé krásné rodiny a ty mi odmítneš i nocleh.“

„Krásné rodiny?“ Loganovy oči se nevěřícně rozšířily. Podíval se na děti. „To myslíš je?“

„My jsme krásní,“ pravila Amy a výhružně se zamračila.

„Všichni,“ přizvukoval Guy a vyslal směrem k Loganovi strašný úšklebek.

„Na tvém místě bych radši neříkal, že nejsme krásní,“ dodal Polk.

„Jak jinak, vždyť to jsou moje děti,“ dodal blazeované Emmett. „Děti, jak by se vám líbila tady Kit jako maminka?“

„Není hezká,“ prohlásil Guy.

„Ale je sympatická,“ přerušila ho Amy. „A nemusí si každé dvě minuty vylepšovat obličej a lakovat nehty jako ta paní v blýskavých šatech, kterou sis přivedl domů tuhle v noci, jak sis myslel, že spíme,“ dodala.

Polk se zakabonil, zatímco Emmettův obličej zrudl pod opálením. „Ten ji ale táhl rychle pryč, když nás zmerčili, pamatujete?“

„Necháš toho?“ zavrčel Emmett.

Kit se zahihňala. Měla Emmetta ráda. Ale ne natolik, aby si ho vzala.

„Mohl by sis vzít tu blýskavou paní,“ napadlo Polka. „Slyšel jsem ji, jak říkala, že tvoje prachy by nebyly k zahození. Ale my jsme se jí moc nelíbili. Co to o nás říkala, Guy?“

„Drž hubu, Guy!“ Emmett se přestal ovládat.

„Byl jsi přece s mámou oddaný, Emmette, nebo ne?“ zeptala se tenounkým hláskem Amy. Oslovila otce jako vždy křestním jménem, což se mu sice nelíbilo, ale zřejmě si bude muset zvyknout, protože proti tomu nic nezmůže.

„Ano, Amy,“ řekl.

„Takže to znamená, že nejsme –“

„Amy, já tě varuju!“ zařval Emmett. „Jak myslíš, Emmette,“ pravila škrobeně. „Omluvíš nás?“

„Proč? Rozhodli jste se, že unesete náklaďák nebo co?“

Překvapeně se na něj zadívali. „Půjdeme pomáhat paní Gibbsové s koláčem. To je žena předáka,“ vysvětlovala Amy ostatním. „Dovolila nám to.“

„Pomáhej jí Pán Bůh.“

„Co jsi to za otce,“ utrousil Logan, když se za nimi zavřely dveře.

„Gibbsová má nervy ze železa a ony ji poslouchají,“ bránil se.

„Měli by snad poslouchat tebe,“ přisadil si Logan.

„Ty mi budeš něco povídat!“ vyletěl ze židle Emmett. „Zrovna ty. Měl by ses pěkně stydět, že obtěžuješ Kit, když jsi zasnoubený s tou svou Betsy. To mě by nenapadlo ani ve snu, kdybych se s tebou zasnoubil, moje malá Kit,“ dodal sametovým hlasem.

„Bože, proč mě trestáš!“ zařval Logan. Odhodil ubrousek a byl ten tam.

A Kit se opět naskytl důvěrný pohled na jeho záda, která v poslední době vídala stále častěji.

„Opravdu si tě nemůžu vzít, Emmette. Moc mě to mrzí,“ obrátila se Kit k Emmettovi.

„Já se nenechám jen tak odradit,“ poznamenal a uličnicky se zazubil. „A neříkej, že jsem tě nevaroval.“

Za dvě hodiny se rozloučili a Logan odvezl Kit s Tansy na letiště. V autě na Kit nepromluvil ani slovo a v letadle seděli každý jinde, za což byla neskonale vděčná. Byla ráda, že se dostane domů a unikne Loganovým pozornostem. Po jejich poslední bouřlivé výměně názorů nevěděla, jak se k němu chovat. Bylo jí jasné, že nechce skončit v jeho posteli jen proto, že se on potřebuje vybít a ona nemá sílu se bránit. Jediná rozumná věc, která se dá v dané situaci dělat, je zmizet do Houstonu a držet se od něj v bezpečné vzdálenosti.

To samé si myslel Logan. Začínal si pomalu uvědomovat, jak strašnou chybu by udělal, kdyby se oženil s Betsy. Ale ještě si to nedokázal otevřeně přiznat. Jeho hrdost by tím utrpěla smrtelnou ránu.

Kitino dobře míněné varování mělo přesně opačný dopad. Zatvrdil se. Celou cestu domů sám sebe přesvědčoval, že Kit nemá pravdu, a že se v Betsy nemýlil. Ale červíci pochybnosti začali hlodat. Ocitl se na křižovatce a nevěděl si rady, kudy dál.

SEDMÁ KAPITOLA

Dan fascinovaně pročítal zprávu, kterou mu Kit po návratu do práce odevzdala.

„To sis vymyslela,“ prohlásil, když dočetl. „Takové děti neexistují. Víš určitě, žes to neopsala z nějakého románu?“

„Proč tam nezajedeš a nepřesvědčíš se na vlastní oči?“ poznamenala jízlivě.

„Děkuju, nechci!“ Zavrtěl hlavou. „To je ale rodinka. Předpokládám, že se Tansy vrátila domů s Loganem.“

„Vrátila, ale nikdo netuší, na jak dlouho. Řekla bych, že zmizí znovu, jakmile jí přijde do cesty Betsy.“

„Takže kšefty budou,“ rozzářil se Dan.

Dan nasadil Kit na nový případ – tentokrát měla vypátrat muže, který zmizel poté, co ho propustili z vazby na kauci. Měl se dostavit k hlavnímu přelíčení, ale už se neobjevil. Nebyl to žádný nebezpečný zločinec, provinil se jen paděláním právních listin.

Od specialistů na pátrání, přesněji řečeno Doris, získala adresu v zábavní čtvrti. Sem se mohla odvážit jen v převlečení, které jí moc zábavné nepřipadalo.

Oběť, kterou přináším na oltář novému povolání, táhlo jí hlavou, když na sebe navlékala zelenou přiléhavou sukni pošitou flitry, černou podprsenku a černé hedvábné punčochy. Naplácala si na obličej silnou vrstvu make-upu a postříkala se od hlavy po paty sladce páchnoucím parfémem. Pak nasedla do auta, a když našla hledanou adresu, vystoupila a začala nesměle pendlovat v davu po chodníku mezi dvěma obchody s pornografickou literaturou.

„Co sem lezeš? Tohle je můj rajón. Necvaklo ti v bedně, nádhero?“

Hlas patřil odbarvené blondýně s hezkou pletí, jež byla téměř všude bezostyšně vystavena na odiv. Ucházející kus, projelo hlavou Kit.

Nervózně se rozhlédla a přitočila se k blondýně. „Jsem detektiv,“ zašeptala. „Hledám zločince. Nech mě tu, prosím tě.“

Na ženu to patrně udělalo dojem. Našpulila rty a kývla. „Detektiv? Opravdový?“

„Bohužel.“

Druhá žena ji zvědavě studovala. „Viděla jsem Pretty Woman. Nejsi…?“

Místo odpovědi jí zahlaholil vstříc veselý smích. „Ne. Ale neměla bych nic proti tomu, kdybych se seznámila s někým s přepychovým bourákem, kdo by mi posílal kytky. I když musím říct, že v tomhle povolání někdy skutečnost převyšuje fantazii!“ Obě ženy se zasmály.

„Kdo je ten frajer, kterýho hledáš?“ zeptala se žena a rozhlédla se. „Třeba ho znám.“

„Tohle je kopie fotky z jeho řidičáku,“ vytasila se Kit se svým pokladem. Radši nevysvětlovala, jak k ní přišla a šlapka se naštěstí neptala.

„Toho znám!“ vykřikla žena. „Každý večer tudy chodí do videopůjčovny s pornem na rohu. Jestli se nestane nic extra, objeví se tu kolem deváté.“

Kit mrkla na hodinky. „Můžu tu počkat s tebou?“ zeptala se, celá nervózní z hodnotících pohledů kolem jdoucích mužů a pasáků.

Šlapka se uchichtla. „Nejsi tu zrovna ve svém živlu, co?“

„Abych pravdu řekla, moc ne.“

Žena se na ni přátelsky usmála. „Nevypadáš, že by ses mě štítila.“

„Nikdo není tak dokonalý, aby se mohl vytahovat nad ostatní,“ pokrčila Kit rameny a zachvěla se zimou. „Jak to děláš, že ti není zima?“

„Lidi z ulice mají na konci aleje sudy s ohněm. Občas si dáme pauzu a jdeme se k nim ohřát. Nechají nás. Vyvrhelové společnosti drží pohromadě.“

Kit zalil soucit nad cizí ženou, vypadající asi na třicet. V očích měla unavený pohled. „Nebojíš se, že něco chytíš?“

„Pořád se bojím. Minulý měsíc mi zemřela kamarádka na AIDS.“ Roztřásla se. „Všechny si dáváme bacha. Moc velkýho bacha.“

„Proč to děláš?“

„Nic jiného neumím. Pořád je to lepší než doma, když mi bylo třináct.“ V očích se jí objevil děs a najednou vypadala tak křehce a dojemně, že by se nad ní Kit rozplakala. „Podívej se na toho fešáka,“ řekla najednou šlapka a pokývla směrem k davu. „Ten určitě nejde nikoho balit, na to dám krk.“

Kit sledovala její pohled a zatajila dech. Ne. To nemůže být pravda.

Ale byla. Byl to Logan, běsnící jako sopka. Zřejmě šel najisto, protože ji hned viděl.

„Doris mi to řekla,“ spustil bez úvodu. „Dan se musel pomátnout, pustit tě sem v noci samotnou! Zblbla jsi nakvadrát? Nevíš, co tu je za lidi?“

To se Kit dotklo. „Já to vím, ale ty asi ne. A neurážej mou novou přítelkyni!“

Těžko říci, koho svými slovy vyděsila víc, zda Logana nebo šlapku.

„Klidně jsi tu mohl být mezi nimi, kdyby ses nenarodil jako pracháč. A nejen ty. Rozhlédni se kolem sebe! Ti lidi nejsou na ulici z rozmaru!“

Logan se zarazil. Sjel pohledem na blondýnu, civící na Kit s otevřenými ústy.

„Ty ji znáš?“ zeptala se šlapka.

„Pracuje u mě. Vlastně pracovala, než jsem ji vylil.“

„Jestli jsi ji vylil, jsi podle mě na takovýho hezouna pěkně padlej na hlavu,“ řekla šlapka, ale usmála se. Logan také.

„Koukej, tady jde!“ prohodila chvatně šlapka a ukázala na malého snědého mužíka ve strakaté bundě.

„Hergot!“

Než se ti dva zmohli na slovo, Kit za ním vystřelila jako šíp. Když si muž uvědomil, že je pronásledován, dal se také do běhu. Kit za ním. Vysoké podpatky jí překážely. Přibrzdila, odkopla boty stranou a lapajíc po dechu pokračovala v letu. Muž se pustil přes ulici, uskakoval před auty, ale Kit se držela v těsném závěsu za ním.

„Stůj!“ zařvala na něj.

Ohlédl se a ztratil rovnováhu. S tlumenými kletbami šel rovnou k zemi, strhávaje s sebou několik kolemjdoucích.

Kit se k němu rozběhla a hbitě z kabelky vytáhla želízka. Dobře mířeným kopancem ho převalila na záda, zacvakla jednu ruku, přehodila elegantně želízka a už v nich vězela i druhá ruka.

Spokojeně se zasmála, vzrušená úspěchem a supíc námahou ho postavila na nohy. Nohy jí div neupadly zimou.

„Ty jsi od poldů, co?“ zavrčel mužík. „Ne. Soukromý detektiv,“ mile se usmála. Vydal z úst neurčitý zvuk a vztekle ji probodával pohledem.

Logan se šlapkou je dohonili a unisono se rozesmáli, když spatřili Kit s její spoutanou kořistí.

„Kam se na tebe hrabou poldové!“ obdivné vydechla šlapka. „Vypadá to jako hračka!“

„A co myslíš, že to je?“ zakřenila se Kit. Natáhla ruku a rozloučila se se šlapkou. „Díkes.“

Když osaměli, Logan drapl Kit za ruku a vlekl ji ke svému vozu.

Mužík, visící na Kit, se otázal: „Může mi někdo vysvětlit, kdo tady koho sbalil?“

„Vypadá to, že já vás a on mne.“ Kit si povzdechla. „To je můj osud. Jak vytáhnu paty na ulici, začnou odevšad vyskakovat mí bývalí šéfové jako neštovice.“

„Vy jste pro toho chlapa pracovala?“ vyptával se mužíček. „To jste měla štěstí, že se vám podařilo vzít roha!“

Logan se otočil a zaškaredil se na něj. „Dávej si pozor na jazyk.“

„Nějak jsme se dneska špatně vyspinkali,“ ušklíbl se jejich zajatec.

„Tamhle jde policajt,“ hlásil Logan.

„Já nemůžu…!“ zaprotestovala Kit, ale pozdě. Logan už ji za sebou táhl směrem k policistovi, a s ní pochopitelně i její kořist.

„Ten muž je zločinec,“ oznámil Logan a dostrkal Kit a mužíkem před uniformovaného strážce zákona. „Můžete mi laskavě říct, co s ním mám dělat?“

„Ty s ním nic dělat nebudeš… patří mně!“ zuřila Kit jako smyslů zbavená.

„Nepatřím nikomu,“ řekl rozhořčeně mužíček.

„Vy jste mě přepadla. Pane strážník, tahle šlapka mě přepadla a navlékla mi pouta! Zatkněte ji!“

„Kdo je u vás šlapka? Já jsem soukromý detektiv. Klidně vám můžu ukázat svůj průkaz totožnosti… Proboha. Vlastně nemůžu.“

Průkaz zůstal ležet doma na toaletním stolku, kam ho odložila, když pracovala na svém zevnějšku. Podívala se na policistu, přemýšlivě vraštícího čelo, zřejmě v úvahách, co s ní. Podívala se na mužíka, kterému v očích pohrával potměšilý výraz „teď ti ukážu zas já“. Sjela pohledem na Logana, jehož zřejmě ani ve snu nenapadlo, že by se jí mohl zastat.

„Hezká noc,“ poznamenala. Odmlčela se a pak vyhrkla: „Túdle nudle… čau!“

Otočila se a jen tak bosa vystartovala. Ozvalo se hvízdání a výkřiky, ale hnala dál.

„Rychle sem!“

Vrhla se za hlasem a její stará známá šlapka ji vtáhla do stínu.

„Teď jsem opravdu v maléru,“ zalkala Kit. „Musím vzít roha!“

„Nelakuj. Jdou po tobě poldové.“

„Promiň.“

„Víš, co? Obejdi blok a pak pokračuj po ulici dolů, ale dávej bacha. Já se zatím mrknu po tvým krasavci a řeknu mu, kde jsi.“

„Děkuju!“ Kit se mohla rozplynout vděčností.

„To se zvládne. Zdrhej!“

Zamávala a zmizela ve tmě.

Za deset minut si ji Logan vyzvedl na rohu. Přesvědčil policistu, aby muže odvedl v poutech na stanici a prověřil ho. Agentura zřejmě ostrouhá, protože za daných okolností Kit může těžko trvat na tom,

že muže chytila ona. Ale klient dostane své peníze zpátky, takže je naděje, že ji Dan nevyrazí.

„Tohle byl ten nejpotrhlejší blbý fór, cos mi kdy udělala!“ rozkřičel se Logan, jakmile ji usadil do auta. Pustil topení naplno a nastartoval. „Dostaneš zápal plic!“

„Hlavně to hodně rozmazávej!“ zamumlala.

„To si piš, že to jen tak nenechám. Víš, co se ti tam mohlo všechno stát?“

„Neměj péči. Mne jen tak něco nerozhází.“ Její pózu poněkud pokazilo hlasité kýchnutí. Schoulila se do sebe a roztřásla se zimou.

„Hlavně, že tě nic nerozhází. Já z tebe předčasně zešedivím.“

„Nestarej se,“ odsekla podrážděně. „Co se mi pořád do všeho pleteš, už mi nešéfuješ.“

„Moje matka si myslí, že bych se tě měl držet. Brácha taky.“

„Co je mi do nich?“

„Všichni mi nadávají, žes odešla.“

„A ty se divíš?“ zvolala.

Odkašlal si. „Byl jsem blázen, že jsem tě vyhodil,“ řekl potichu. „Jde to teď se mnou z kopce. Nemůžu najít žádný spis, když nadiktuju dopis, nikdy není hotový ten samý den a dobrá polovina klientely ode mne odešla, protože mě podezírají, že vedu bordel.“

„Cože?“

„Ta, co umí pravopis, se pokusila svést poslední tři mužské, co přišli do kanceláře,“ pronesl mrazivě. „Vyrazil jsem ji!“

„To jsi udělal moc dobře. Kdo dělá její práci?“

„Sestřenice Melody. Ta, co hulila, leží v nemocnici s akutním zápalem plic. Prý se už nevrátí.“

„Ne, že bych se jí divila.“

Zlostně blýskl očima. „To nemůžeš chvíli držet jazyk za zubama? Jinými slovy, přišla jsi mě hezky draho, když jsi odešla.“

„Když jsi mě vyrazil,“ opravila ho.

V rozpacích si zajel rukou do hustých vlasů. „Zatraceně, Kit, copak nevíš, že jsem to tak nemyslel? Dřív jsi to tak nebrala! Vyhazoval jsem tě každých čtrnáct dní, ale nikdy jsi neodešla!“

„To bylo předtím, než se objevila Betsy a totálně tě zjančila,“ poznamenala upjatě.

„Nemůže za to, že jsem se do ní zbláznil.“

„Ani za to, že tě přivede na mizinu,“ procedila vztekle mezi zuby.

„Ona není taková!“ vybuchl, přestože od té doby, co se vrátil ze San Antonia, začínal Betsy vidět novýma očima. Dokonce zjišťoval, že Kit má pravdu a že Betsy je opravdu „taková“. Ale pořád si to nedokázal otevřeně přiznat. Kdepak!

„Není taková,“ opičila se Kit. „Je mnohem horší!“ Z černých vlasů jí crčela voda a líčidla se pomalu roztěkala. Punčochy měla samou díru. Vypadala jako klaun třetí třídy.

Logan si nemohl pomoci. Rozesmál se.

„Jen do toho, ještě se mi vysmívej,“ zaječela. „Vždycky jsem ti byla jen pro smích. Když to nebyl můj kocour, byl to mužský, se kterým jsem chodila nebo něco, co jsem měla na sobě…!“

„Co vlastně dělá kocour?“

Pokrčila rameny. „Dala jsem ho jedné malé holce, která se odstěhovala do Detroitu. Kdoví, co to bylo za zvíře. Než jsem se ho zbavila, sežral mi polovinu kytek v květináčích.“

Zavrtěl hlavou a pokusil se přestat smát, ale nějak to nešlo. „Nezlob se, Kit, ale neznám kromě tebe nikoho, kdo by byl takový zajímavý člověk.“

„Vůbec mě neznáš, Deverelle,“ pronesla odměřeně. „A ani ses nikdy nesnažil, abys mě poznal. Byla jsem pro tebe jen stroj na diktování s nohama.“

„Mimochodem s moc pěknýma nohama. Nechápu, proč jsi je přede mnou tak důkladně schovávala.“

„Chraň Bůh, ještě bys mě byl obvinil, že tě chci svést,“ odsekla.

„To by byl fór století.“ Zahnul za roh a zajel autem do podzemní garáže u domu, kde bydlel. „Vždycky mi vrtalo hlavou, proč jsi tak nervózní, když jsi se mnou sama.“

„Protože pořád ječíš,“ zamračila se. „Musím být ve střehu, abych stačila včas utéct. A kam mě to vůbec vezeš? Já k tobě do bytu nechci!“

„Ale půjdeš,“ pravil nekompromisně. „ Takhle se doma ukázat nemůžeš!“

„Takhle jsem odešla z domova!“

„Doufám, že tě nikdo neviděl,“ odsekl. „Jinak by ses taky nemusela mít kam vrátit.“

„Šla jsem zadem,“ přiznala nerada. „A tady se nemám do čeho převléct.“

„Půjčím ti nějakou košili a džíny.“

„Tvoje?“ Nevěřícně vykulila oči. „Skvělý nápad! Máš doma kousek špagátu, abychom mohli přivázat nohavice k pásku…?“

„Chrisovy by ti měly jít. Máte zhruba stejnou postavu,“ vysvětloval trpělivě. „Mám pro něj tady pro všechny případy vždycky nějaké oblečení.“

„Proč máš byt a ještě barák?“ zeptala se a zrudla, když ji sjel pobaveným pohledem.

„Když nechceš trapnou odpověď, nedávej trapné otázky.“

„Spolehněte se, šéfe.“

Pomohl jí z auta a odvedl ji k výtahu, opatrněji zakrývaje mohutným tělem před nežádoucími pohledy. Měli štěstí. Chodba byla prázdná i v patře, kde Logan bydlel. Strčil ji dovnitř a znatelně se mu ulevilo.

„Počkej chvilku, já zatím –“

„Logane, to jsi ty?“ ozval se z ložnice Betsin nakvašený hlas. „Čekám na tebe už několik hodin! To jsi nemohl zavolat – co to má znamenat?!“

Betsy se objevila ve dveřích ložnice v růžovém negližé. Když uviděla Kit, oči jí div nevylezly z důlků.

„Vy!“

„Dobrý den, Betsy, jsem moc ráda, že vás zas vidím,“ pravila způsobně Kit. „Logan si mě přivedl, aby mu nebylo smutno, ale když už tu má vás…“

„Logane, jak jsi mohl?“ zanaříkala Betsy a z očí jí vytryskly krokodýlí slzy. „Jak jsi mi to mohl udělat?“

Logan potichu sprostě zaklel. Shodil kabát a houkl na Kit: „Vlez si do sprchy, přinesu ti něco na sebe! Sem, do pokoje pro hosty!“

Šoupl ji do dveří a s hlasitým prásknutím je za ní přibouchl. Uslyšela rozčilené výkřiky, ještě hlasitější výkřiky, rány, ticho a pak vzteklé prásknutí. Kit si pustila sprchu a voňavým mýdlem ze sebe smyla páchnoucí parfém a make-up.

Když se vydrhla dorůžova, sundala z věšáku nade dveřmi krémově bílý župan a vklouzla do něj. Ten bude určitě Loganův, pomyslela si. Ucítila jeho oblíbenou kolínskou, která tak dovedla rozdráždit její smysly. Přitáhla si ho těsně k tělu a přemýšlela, zda se má odvážit otevřít dveře. Určitě za nimi číhá Betsy a nemůže se dočkat, až jí ztropí scénu.

Logan se bude chtít Kit co nejrychleji zbavit, aby se mohl věnovat své drahé. Kit si nakrásně může vykřičet hlasivky a prolít moře slz, nic s ním nepohne. Logan patří Betsy, jak ostatně všichni vědí. Mohl by

Kit přispět ze staré známosti na pomoc, ale nic by to neznamenalo. Nebyla tak hloupá, aby zaměňovala soucit za lásku.

Pootevřela dveře a opatrně se rozhlédla. Logan seděl rozvalený v lenošce bez saka, bez kravaty, s košilí rozhalenou u krku. Usrkával ze sklenice nějaký nápoj jantarové barvy a tvářil se kysele. Byl sám.

Když ji uviděl, zakabonil se. „Tak vylez,“ pravil ledově. „Večer jsi mi už stejně zazdila.“

„Můžeš jít za ní,“ pípla nešťastně, žalujíc velkýma modrýma očima celému světu. „Určitě ti odpustí, když jí všechno vysvětlíš.“

„Vysvětlím?“ Lehkovážně se zasmál. Výraz v jeho očích však nebyl lehkovážný, spalovaly ji jako dva plameny. „Ty jsi snad spadla z višně! Jestli jí to připadá normální, ať si jde. Mně je to fuk.“

„Ale ty za ní musíš jít!“ namítla. „Vždyť jste zasnoubení!“

Otevřel dlaň a ukázal jí zásnubní prsten s ohromným diamantem. „Už ne. Už pět minut ne, díky tvému laskavému přispění,“ dodal se špatně skrývaným vztekem. Mrsknul prstenem na konferenční stolek.

Celá se schoulila a dlouze povzdechla. „Já za to nemůžu. Neprosila jsem se tě, abys mě přepadal při práci.“

Nasupeně se na ni zadíval. „A ty si myslíš, že jsem tě tam mohl s čistým svědomím nechat?“

„A proč ne?“ Vrazila ruce hluboko do kapes a uvědomila si nahotu svých nohou a ještě citelnější nahotu těla pod županem. „Nikdo tě nenutil, aby ses toulal v noci po městě a špehoval mě. Nechápu, proč se o mě tak staráš. Jsem už dospělá.“

Pohrával si s jantarovou tekutinou ve sklence a tmavé oči zkoumaly její obličej. „Nebyl bych si tím tak jist.“

Jako by zestárl. Viděla, jak mu široké čelo brázdí hluboké vrásky a uvědomila si, že takhle ho ještě neviděla. I když spolu strávili hodně času na cestách, všechno se mezi nimi odehrávalo v přísně formálním duchu. Nikdy si v její blízkosti nedovolil sundat sako nebo vázanku. Ještě tak vyhrnout si rukávy. V San Antoniu ho poznala po fyzické stránce blíž, než za celé tři roky.

V intimním prostředí jeho bytu ho vnímala intenzivněji než kdy předtím. Kdyby ji jen měl rád, chtěl ji, potřeboval ji, zatoužila zoufale. Kdyby tak neexistovala žádná Betsy.

„Vypadáš stejně unaveně jako já, Kit,“ pronesl potichu a zkoumavě si ji prohlížel jako ona před chvílí jeho. „Řekl bych, že jsi neměla moc příjemný večer ani předtím, než jsem se objevil.“

„Nedocenila jsem, jak to vypadá na ulici,“ přiznala a přesunula se na pohovku. Sedla si na samý krajíček a na chvíli se musela soustředit, aby neztratila rovnováhu. S rozkoší zabořila nahé prsty do koberce. Přestože byla neustále ve střehu, cítila se s ním jako doma, jako by sem odedávna patřila. To bylo od ní dost hloupé a musela se v duchu pokárat. „Někdo to má pěkně těžké, nemyslíš, Logane?“

„To bych řekl. Nemusela jsi ale při práci zacházet tak daleko.“

„Teď už to vím,“ usmála se provinile. „Nechala jsem se unést. Dan mě určitě vyrazí, až zjistí, co jsem provedla.“

„Vyloučeno. Povýší tě, protože jsi odvedla práci navíc.“ Nevesele se zasmál. Pomalu přejížděl očima po jejím obličeji. „Ty jsi dávala vždycky víc, než se po tobě chtělo. Když jsem tě potřeboval, zůstávala jsi v práci dlouho do noci a nikdy sis slůvkem nepostěžovala. Moc hezky jsem se k tobě nechoval, viď?“

„Přece si nebudeš na stará kolena kazit o sobě mínění,“ pronesla suše.

Zasmál se. „Už se stalo. Bavilo mě, jak jsi mi odmlouvala. Schází mi to.“

„Najmi si někoho, kdo se s tebou bude hádat.“

„Zkoušel jsem to. Ale jakmile jsem začal řvát, každá prchla na toaletu.“ Pokrčil rozložitými rameny. „Asi se budu muset naučit být slušný.“

„To je ale neštěstí.“

„Větší, než tušíš, miláčku.“

Nebyla u něj zvyklá na tak něžné oslovení a zdálo se, že ho dokonce myslí vážně. Proneseno hlubokým sametovým hlasem působilo přímo svůdně.

„Mohla bych za ní jít a domluvit jí,“ navrhla po krátkém odmlčení, protože se cítila provinile.

Trhl sebou. „A co bys jí řekla?“ zeptal se napjatě.

„Pravdu,“ odvětila. „To bývá nejlepší.“

„Po tom velkolepém prohlášení, žes mě přišla rozptýlit?“

„Omlouvám se,“ řekla pomalu. „Lekla jsem se, když jsem ji viděla polonahou v tvojí ložnici.“

„Mám-li být upřímný, taky jsem se vylekal. Když jsem se vrátil ze San Antonia, snažila se mě rychle dostrkat na radnici, ale nedal jsem se.“ Napil se. „Dnes večer zřejmě měla sklapnout klec. Chtěla si mě pojistit.“

Kit zrůžověla a sklopila oči.

„Ty bys to na jejím místě neudělala?“ zeptal se naléhavě. „Když hrozí těhotenství, může slušný muž udělat jen jedno.“

„Říkal jsi, že nikdy neriskuješ.“

„Normálně ne. Ale každému chlapovi se může stát, že ho svůdná žena připraví o rozum a pak se případ ztracené sekretářky přestává chovat normálně. Hodí klidně všechno za hlavu.“

Zatahala se v rozpacích za župan a nepřestávala upírat pohled k zemi. „Ty ale nevypadáš, že bys dokázal ztratit hlavu, Logane.“

Tajuplně se usmál a něžně přejel tmavýma očima po jejím těle. „Myslíš? Tak si sundej župan a já ti ukážu, jak ji ztratím.“

Kit nevěřícně vytřeštila oči. Nepřeslechla se?

Nevypadal, že žertuje. Oči mu potemněly a zvážněly. Pomalu položil sklenku na stůl a prudkým pohybem rozepnul patentky své košile. Do očí ji opět udeřila mužná, bronzově opálená hruď. Shodil košili a rozepnul pásek od kalhot. Letěl na zem hned za košilí. Boty odkopl do rohu místnosti.

S očima upřenýma na Kit se natáhl na pohovku a pod hlavu si dal polštář. „Pojď ke mně,“ řekl přiškrceným hlasem.

Měla na padesát rozumných důvodů, proč by měla utéci a zamknout se v koupelně. Usilovně se snažila alespoň najeden soustředit, ale když viděla jeho horké, roztoužené tělo, mozek jí vypověděl službu.

„Nemůžu, Logane,“ hlesla nerozhodně.

Mlčky k ní vztáhl ruku.

Jak ho miluje. V tuhle chvíli pro ni nic na světě nemůže být důležitější, ani to, že mu má patrně po sloužit jen jako náhrada Betsy. Vstala a šla. Ale když se posadila, chytil ji za ruku a odstrčil.

„Župan,“ přikázal jí tiše. „Sundej ho, Kit.“

„Ale to nejde..!“

„Jestli mě máš ráda, půjde to.“

Opustila ji odvaha. Chce po ní víc, než mu může dát. Co také od něj mohla čekat? Začala se zvedat, ale chytil ji pevně za zápěstí.

„Potřebuješ jen někoho, kdo by tě utěšil, abys zapomněl na Betsy,“ bránila se. „Ale to po mně nemůžeš chtít. Je mi líto. Já… já čekám od muže, kterému se dám, mnohem víc. Nejsem jako ona.“

Vzal ji za ruce a zadíval se jí do očí. „Nikdy jsem Betsy neměl,“ řekl potichu.

Ucítila, jak ji pálí tváře. „Vždyť jste přece byli zasnoubení.“

„Přesto až do dneška trvala na tom, že nejdřív musí být svatba.“

„Chápu.“

„Myslím si, že nechápeš. Ani já to nechápal, dokud na mne nevytáhla to negližé. Uvědomil jsem si, že jí vůbec nejde o zásady. Je obchodnice.“

Přimhouřil zkoumavě jedno oko. „Že bys toho ty nebyla schopna? Že by tě nenapadlo využívat postel, abys něčeho dosáhla?“

„Nevím, jak se to dělá,“ odpověděla podle pravdy –

„Svatá prostoto,“ usmál se a zapátral v šibalském obličeji. „Jak chceš, už tě nebudu svádět. Spokojena?“

Nebyla spokojena. Zavadila pohledem o jeho hruď. Zatoužila přitisknout se k ní a ucítit ji na své kůži. Naneštěstí ji prokoukl.

Ruka mu zajela k uzlu na pásku jejího županu a výmluvně na něm spočinula. Naléhavě jí pohlédl do očí.

„Jsi samý komplex a zásada, ale chceš mě. Když ti zajedu rukou pod župan a dotknu se tě, odevzdáš se mi. Víme to oba. Ale já to neudělám. Chci, aby ses sama rozhodla, že se se mnou chceš milovat.“

„Bohužel máš asi pravdu,“ hlesla nešťastně.

Kývl. „Musel bych být slepý, abych to nepoznal. Čeho se bojíš?“

„Všeho. Že si o mně budeš myslet něco špatného, že mě to bude celý život mrzet, že přijdu do jiného stavu, že se to všichni dozví…“

„Něco si vezmu,“ řekl rychle. „Nemusíš se bát, že bys otěhotněla. Kromě nás dvou se to nikdo nedozví. A jak bych si proboha o tobě mohl myslet něco špatného, když jsi ve dvaceti pěti panna?“

Pozvedla sklopené oči a smutně se usmála. „To říkají všichni, když chtějí dostat ženskou do postele?“

„Říkají,“ připustil neochotně. „S tím rozdílem, že většinou jde o dva lidi, kteří k sobě nic necítí. Což není náš případ. Ty mě máš ráda a já to vím. Myslíš si, že bych po tobě chtěl, aby ses se mnou vyspala jen proto, abys mě ukojila? Že by mi to svědomí dovolilo?“

Úplně ji zmátl. Mlčky ho pozorovala a v hlavě jí zavířily zmatené myšlenky.

„A co tedy… vlastně chceš?“ zeptala se za chvíli.

„Chci, abys mě milovala. Chci, abys mě objímala a milovala, až budu úplně vyčerpaný a usnu.“

„Řekni si Betsy… ta tě má taky ráda.“

Zavrtěl hlavou. „Nemá. A ty to moc dobře víš. Nikdy mě nepotkala opravdová láska. Dokud se mi neotevřely oči a neuviděl jsem tebe.“

„Ale byla by to láska jen na jednu noc.“

„Chceš si mě vzít, Kit?“ zeptal se.

Zatmělo se jí před očima. Vzrušující představa jí vehnala krev do obličeje.

„Vždyť ty si mě nechceš vzít!“ Nervózně se zasmála. „Přece si mě nebudeš brát kvůli jedné noci!“

„Není to kvůli jedné noci. Je mi třicet pět. Tobě dvacet pět. Víme, co můžeme jeden od druhého čekat, takže nás nemůže nic zaskočit.“

„Ještě před hodinou jsi byl zasnoubený s Betsy.“

„Protože jsi mě před ní tak horlivě zachraňovala, žes mě jí naháněla do náruče! Proboha, copak nevíš vůbec nic o mužských?“

„Vím, že všichni chlapi jsou jen sobci a despotové!“ odsekla.

„Nevím, kdo z nás dvou tady je větší despota.“

„Co tím chceš říct, že nevíš, kdo – pusť mě!“

Strhl ji k sobě, povalil na záda a hladově se zmocnil jejích úst. Ucítil, jak se její rty pootevírají a vztek, který jím lomcoval, rychle přecházel ve slast.

Vztáhla paže a objala ho. Ruce ji sklouzly na jeho pevná teplá záda a začaly je laskat. Přes župan ucítila, jak se mu nepravidelně rozbušilo srdce a pak, bez předchozího varování, ji na holých ňadrech zašimrala zarostlá hruď. Přitiskl se horečnatě k ní.

„Jestli chceš, abych přestal, řekni to, ale rozmysli se rychle,“ vyhrkl. „Rychle!“

Roztřásla se. „Nemůžu,“ šeptala přerývaně. „Nechci! Logane… prosím tě, dej si pozor…!“

„Dám, slibuju. Polib mě!“

Přitáhl si ji tak blízko, až ucítila, jak se jeho tělo nalévá vášní. Strhl z ní župan.

„Počkej chvilku…“ Přimkl svá ústa nenasytně k jejímu břichu, takže se nemohla ani hnout, a zatím ze sebe shodil zbytek svého ošacení. Když nad ni znovu vklouzl, nedělilo už je vůbec nic.

Z očí jí vytryskly slzy, neboť slast, kterou pocítila, byla tak sladká, pozvolná a hrozná, že cítila, že ji snad neunese. Loganova laskající ústa ji přiváděla o rozum. Jeho ruce se jí dotýkaly, jemně zkoumaly probouzející se tělo a její smysly křičely rozkoší.

„Pohovka… je moc malá,“ řekl přidušeně a odtáhl se.

Chtěl jí pomoci vstát, ale když se dotkl jejího sametového těla, zachvěl se a vykřikl rozkoší. „Nevydržím to až do postele,“ zachraptěl.

Octla se zády na koberci a jeho mohutné tělo na ni dolehlo plnou vahou. Ucítila jeho ústa na svých a ochromil ji smyslný dotek jeho teplých, drsných stehen.

„Tady,“ vtiskl jí do ruky něco teplého. „Pomoz mi.“

Našeptával jí do ucha, jak si má vést a Kit pomalu začínala chápat.

Najednou jeho polibky zvroucněly, byly naléhavější než dřív a jeho boky se pohnuly směrem dolů. Ucítila, jak do ní pomalu vstupuje a znehybněla.

„Bolí?“ zašeptal.

„Ne… ani ne,“ odpověděla přerývaně.

„Dívej se na mě.“ Pozvedl její zarudlý obličej k sobě a zadíval se do něj. Pohled na ni k nesnesení ho vzrušoval. Četl v něm oddanost, touhu a náhlé pochopení odvěké záhady.

„Chci tě,“ uslyšela jeho žadonící hlas. „Strašně moc. Vezmu si tě. Teď hned.“

Při těchto slovech se pozvolna prohnul až dolů a Kit zatajila dech při vědomí, že teď už je neodvolatelně celá jeho.

Tělo ji zradilo. Nemohla se pohnout a dech jí uvízl v hrdle. Ucítila na sobě tíhu jeho těla, ale zároveň se v ní probudily nové pocity. Vnímala horko jeho kůže, tlukot jeho srdce a rozkoš z rytmu, který jí jemně, ale naléhavě vnucoval. Zároveň se v ní zvedalo rozechvěné napětí, pozvolna smazávající všechny myšlenky, kromě naléhavého volání zastavit ho.

Sevřela jeho široká ramena a hlava jí vyletěla vzhůru.

„Logane, prosím tě…“ zašeptala. „Já… já to nevydržím… přestaň!“ zaprosila.

Odpověděl hlubokým hrdelním smíchem a jeho pohyby nabyly na intenzitě.

„Miluj mě,“ zaprosil. Ucítila, jak ji chytá za vlasy v zátylku a opět ji nutí, aby se mu podívala do očí. „Miluj mě!“

„Vždyť já tě miluju!“ Oči jí zaplály vášní, láskou a rodící se rozkoší. „Logane… nikdy jsem tě tolik nemilovala!“

Najednou viděla jeho obličej jako v mlhách a zrychlující se rytmus ji vynesl do ohlušujícího rudého zapomnění. Slyšela, že něco říká, ale nevnímala, co. Její tělo se bouřilo jako splašené, chtělo víc a víc a její hlas se připojil k jeho výkřikům a štkal a žadonil, jak stoupala výš a výš.

Jejich rychlé oddechování splynulo v jeden dech a po náhlé explozi se pokoj rozechvěl tichem.

Přelila se přes ni vlna doznívající rozkoše, jedna, druhá a její bezmocné vzlyky se smísily s jeho drsnými výkřiky. Příboj opadal a najednou se sobě ztratili.

Když se jí pomalu začalo vracet vědomí, uvědomila si, že ji pořád drží v náruči. Otevřela oči a uviděla nad jeho vlhkým ramenem strop, který se nepatrně točil.

„Nic takového jsem ještě nezažil,“ řekl užasle. Něžněji přejížděl rty po očích, nosu, ústech, tvářích, bradě. „To byla krása!“

„Máš pravdu.“ Shrnula mu z čela vlhké, rozcuchané vlasy a zasněně se zahleděla do planoucích černých očí. „Miluju tě,“ zašeptala.

„Já vím. Panebože, jak bych to mohl nevědět!“ Pomalu, vášnivěji políbil. „V životě už to nechci dělat s jinou. Byl by to hřích!“

„Myslíš to vážně?“

Láskyplně ji pohladil po hedvábných vlasech. „Byla jsi se mnou úplně pořád,“ řekl chraptivě. „Pořád! Víš, jak je to mezi milenci vzácné?“

Zalil ji nach a schovala obličej na jeho hrdlo.

Zasmál se a vzal ji kolem krku. „Jsi moje,“ zašeptal jí do ucha. „A já jsem tvůj. Tolik let se známe a až dnes jsme se milovali.“

„Nelituješ toho?“ zeptala se znepokojeně.

„Ne. Ty snad ano?“ Zkoumavě se jí zadíval do očí.

Asi by měla, ale kupodivu nic takového necítila.

„Ne.“ Dotkla se lehce prsty jeho horkých úst a užasle pozorovala, jak se blaženě prohnul.

Znovu ji políbil, vychutnávaje blízkost jejího těla, hedvábných vlasů a opojnou, prchavou vůni parfému na jejím hrdle. Potichu zasténal a znovu ho začala rozpalovat horečka, ale ovládl se.

„Ne,“ zašeptal. „Nejde to.“

„Proč?“ zeptala se.

Vysvětloval a pozoroval, jak její líce zalévá nový ruměnec. „A kromě toho,“ dodal lakonicky, „mám pocit, že nějaký ten den si pořádně nesedneš. Chce to čas.“

Posadila se a překvapeně zamrkala nad nezvyklým nepohodlím. Zadíval se na ni a vítězoslavně se usmál.

„Budu teď chodit jako páv,“ prohodil, zatímco se Kit natahovala po županu. „V životě by mě nenapadlo, že škrobená a upjatá Morrisová mi rozdrápe záda do krve a bude škemrat, abych nepřestával.“

„Sklapni,“ praštila ho do prsou. „Nesluší ti, když se tak nafukuješ.“

„Ale sluší.“ Posadil se a přitáhl ji k sobě. „Dostal jsem tě a už tě nepustím.“

Zatvářil se majetnicky. „Hned zítra ráno jdeme na radnici a vyzvedneme si žádost o manželství. A v prvním volném termínu se bereme.“

V očích se jí zrcadlilo leknutí. „Ale…!“

„Žádné ale. Manželství je přece počestná instituce. Nesmíme zapomínat na svou pověst. Jedna věc je užívat si, ale to, co jsme spolu právě prožili my dva, vážená Morrisová, to s tím nemá naprosto nic společného. To bylo milování, které nám seslalo samo nebe.“

„Vždyť nepřijdu do jiného stavu.“ Zajíkla se. „Dával sis přece pozor.“

„Kvůli tomu si tě nechci vzít.“

„Aha. Tak proto, žes mě… defloroval?“

„Ha ha, jak jsi to řekla? Defloroval?“

Zabodla do něj vzteklý pohled. „Jak bys to řekl ty?“

„Sladká,“ zašeptal jí do ucha. „Rozkošná. Neopakovatelná. Mohl bych takhle pokračovat až do rána.“

„Logane,“ chabě zaprotestovala.

„Nemáš hlad?“ zeptal se nečekaně. „Umím uvařit vajíčka na slanině.“

„Já umím taky vařit,“ namítla.

Usmál se na ti tak teple a zamilovaně, že ho nepoznávala. „Dáme se do toho spolu. A pak půjdem spát do mojí postele a celou noc se budeme objímat.“

Při té představě se jí podlomila kolena. Co víc by mohla chtít?

Vstal, natáhl si kalhoty a pomohl jí na nohy. „Umíš dělat topinky?“ zeptal se a vtiskl jí do vlasů polibek.

„Umím.“

Usmál se. „Dobře. Jdem na to. Rozdělíme si práci.“

Snídaně skoro o půlnoci není marná věc, napadlo Kit. Pak se spolu sprchovali, což také nebylo špatné. Ale zdaleka nejlepší byla noc, kdy ulehla s hlavou položenou na Loganovu mohutnou hruď do tmavé ložnice a zaposlouchala se do doléhajících zvuků nočního velkoměsta. Schoulila se k němu a prostoupila ji taková důvěra, láska a štěstí, že byla odhodlaná zítra zemřít, kdyby to mělo někdy skončit.

Myslel to se svatbou vážně. Nelámala si hlavu jeho pohnutkami. Měla ho příliš ráda, než aby dokázala říci ne. Logan ji prostě chce a když se na ni díval, četla v jeho očích něco… něco víc. Kdyby šlo jen o fyzické okouzlení… Také by se s tím musela vyrovnat. Ale jeho pohled jí dával naději, že pro něj není jen láskou na jednu noc. S tou myšlenkou zavřela oči a usnula za Loganova pravidelného oddechování.

Druhý den ráno ji probudil nezvyklý pohyb a cizí zvuky. Zmateně se rozhlížela. To není její byt a nemá svou noční košili. Posadila se, prohlížela si cizí pokoj a předešlá noc před ní náhle vyvstala v tak živých a divokých barvách, že ji zalilo horko. Milovala se s Loganem a celou noc spala v jeho náruči. Teď je ale ráno a bude se účtovat.

Vstala a oblékla se do Chrisových věcí, které Logan promyšleně připravil na židli u postele spolu s jejím suchým prádlem.

„Ráčíš někdy vstát a posnídat?“ dolehl k ní nevrlý hlas. „Budeš mít úplně studená vajíčka!“

„Trpělivost,“ zamumlala a vrazila do dveří.

Opíral se o krb a jeho vysoká, mužná postava jí vyrážela dech. „Včera v noci jsem byl trpělivý ažaž. Ty Chriseovy džíny ti seknou,“ dodal a znalecky studoval její štíhlou postavu. „Mohli bychom mu trochu probrat šatník, než se vrátí z dovolené.“

„Chris v nich vypadá určitě líp než já.“

„Z místa, kde stojím, rozhodně ne. Pojď ke mně.“ Zvedl ji k sobě a zašeptal: „Pusu, miláčku.“

Rozechvěle se k němu naklonila a přiložila měkká ústa na jeho drsné rty. „Dobré jitro,“ zašeptala. „Dobré.“

Vychutnával její ústa a když se mu jako ve snách vybavila hedvábná vzpomínka na minulou noc, ochromil ho pocit štěstí. Spal málo. Probudil se ještě před rozbřeskem a pak dlouho nehnuté ležel a užasle pozoroval Kit. Tolik let ji zná a nikdy si nevšiml, jak je krásná. Jak mohl být tak slepý?

„Jdeme jíst,“ zvolal.

Váhavěji postavil na nohy. „Samozřejmě bych dal přednost něčemu jinému. Mám chuť tě hodit na podlahu a znásilnit, ale je na to moc brzo. Kromě toho gentleman jako já nesvádí ženu na podlaze.“

Když si vzpomněla na pohmožděniny od koberce na zadní části těla, měla na věc trochu jiný pohled.

Uchechtl se, když viděl, jak se tváří.

„Příště si vlezem do postele,“ sliboval. „Ložnice byla moc daleko.“

„Neříkal jsi něco o trpělivosti?“

„Zřejmě na ni máš zhoubný vliv.“ Projel si kartáčem krátké vlasy. „Bolí tě to?“ zeptal se věcným tónem.

„Trošku,“ odpověděla rozpačitě. „Nemáš se zač stydět,“ řekl něžně. „To já jsem neměl být tak hrubý. Moc jsem tě chtěl.“

„Já tebe taky.“

„Ty se ale umíš krásně červenat,“ podotkl. Usmál se a nabídl jí židli u stolu. „Dnes se asi se mnou nebudeš moci milovat, viď?“

Nadechla se. „Nevím…“

„Existuje spousta způsobů,“ zašeptal. „Všechny tě naučím.“

Posadil se vedle ní a nalil kávu. Jedli a Kit se v duchu ptala, jestli je to ten samý muž, který na ni tři roky řval kvůli chybám v diktátu a špatně založeným spisům – za které si většinou mohl sám.

„Trápí tě něco?“ zeptal se.

„Jsi to opravdu ty?“ odpověděla nevěřícně. „Nevím, jestli tomu mám věřit. Tak dlouho se už známe.“

„A podíval jsem se na tebe poprvé před několika dny. Málem jsem si vzal Betsy. Proč jsi mi něco neřekla?“

„Jakmile jsem otevřela pusu, vyrazil jsi mě!“

„Jenže jsem netušil, že mě máš ráda,“ řekl potichu.

„Vyšlo by to nastejno,“ opáčila.

Odmlčel se a sklopil oči k talíři. „Choval jsem se k tobě hrozně. Byl jsem sobecký a panovačný. Máš mě dost ráda, abys to se mnou vydržela? Třeba tě jen fyzicky přitahuju. Nebylo by divu, když jsi do včerejška nepoznala jiného muže.“

Myslí to vážně? Nebo se chce ze všeho vykroutit? Lekla se a oči ji prozradily.

„Co se děje, Kit?“

„Lituješ toho, co se stalo, viď?“ vyhrkla.

„Jak se to vezme. Neměl jsem právo chtít po tobě něco takového. I když jsem tě nepřivedl do jiného stavu, dala jsi mi něco, co sis schovávala pro manželství.“

„Takže bys to dostal stejně.“

„To ano, ale ve správném pořadí. Zjišťuju, že jsem konzervativnější, než jsem si myslel. Připravil jsem tě o tu správnou svatební noc. Omlouvám se.“

„Vždyť je to jedno. Asi bych byla ještě nervóznější.“

„Jsi nervózní ještě teď.“ Vzal ji za studenou ruku a zahříval ji. „Proč vlastně?“

Nedokázala to vysvětlit. „Prostě jsem plachá. Předtím jsem s nikým nespala.“

„Jsi si jistá, že to je tím?“

Rozzlobila se. „Nemusíš si ze mě pořád utahovat.“

„Promiň. Neměl bych žertovat o tak vážných věcech.“ Sklouzl pohledem k její košili. „Dřív jsem tě občas pozoroval a říkal jsem si, jak asi vypadáš pod šaty. Pochopitelně jsem si dával pozor, aby sis toho nevšimla.“

Pousmála se. „Taky jsem tě pozorovala a přemýšlela, jak vypadáš.“

„Tak už to víš.“

„Vím.“ Zpozoroval známky touhy v jejích očích a rozechvěl se. Vstal a postavil se nad ni. Ledabyle si stáhl triko a mrskl jím přes židli.

„Logane,“ zašeptala a vztáhla k němu ruce. „Tak ráda se tě dotýkám!“

Objal ji. Jeho ústa zaútočila na její rty. „Chci tě,“ řekl přiškrceně.

Nebránila se, když ji odnášel do ložnice a spočinul vedle ní. Rozepjal jí košili, sundal podprsenku a s divokýma, nenasytnýma očima se nad ní sklonil.

„Miluj mě,“ zašeptala. „Chci tě.“

„Abych ti ublížil? Bolelo by tě to.“

„Je mi to jedno,“ odpověděla. Pohladila očima jeho zarostlou hruď. „Mám tě ráda. Nevadí mi to.“

„Musíš se ještě hodně učit o svém těle a o tom, co potřebuje, maličká.“ Upřeně se jí zadíval do očí a rozepnul jí džíny. Drsný zvuk zipu rozetnul ticho pokoje. Vklouzl rukou dovnitř. „Ukážu ti, jak to myslím.“

Jemně se jí dotkl a pozoroval, jak ucukla bolestí. Nebyl k ní hrubý, jen její tělo nebylo zvyklé na vášeň.

„Chápeš?“ zeptal se něžně. „Vzpomeň si na noc a zkus si představit, jak by ti bylo, kdybych si tě vzal.“

Zrudla a začala rychle oddechovat.

„Já vím. Asi ti přijde neomalené, že to takhle říkám. Ale tyhle věci se nedají jen tak ovládat. Nemůžu začít a pak najednou přestat.“

„Ne.“

Pohlédl na ni s bolestnou touhou. „Celý život jsem snil o něčem takovém.“

Třesoucíma se rukama nahmatala pásek od jeho kalhot a rozepjala ho. Podíval se jí do očí, lesknoucích se touhou a chytil ji za zápěstí. „Ne, to nesmíš!“ řekl přísně.

„Vždyť chceš,“ vydechla. Přitiskla se k němu a cítila, že odpor slábne. „Dobře víš, že chceš, Logane!“

Zasténal a vzdal se. Ještě mu projelo hlavou, že za jistých okolností je kapitulace vítězstvím.

K večeru ji Logan odvezl domů. Nechtěl ji pustit, ale naléhala, že má spoustu práce a musí se připravit na druhý den do kanceláře.

„V polední pauze jdeme na úřad,“ prohlásil rezolutně, když se loučili u dveří. „Už mi neutečeš.“

Zamilovaně se usmála. „Ani nápad. Nezdá se mi to všechno? Určitě je to sen. Jinak bych nemohla být tak šťastná. Ale až se probudím…“

Myslel si to samé, když hladil očima její rozzářený obličej. „Neprobudíš se.“ Sklonil se a dotkl se rty jejích úst. „Uvidíme se zítra.“

„Nelituješ toho?“ zeptala se úzkostlivě.

Dlouze se na ni zadíval. „Ani mě nenapadne.“

„Víš určitě, že si mě chceš vzít?“

„Myslíš, že už jsme se jeden druhého nabažili? Šel bych za tebou na kraj světa, copak jsi slepá? Lítáme v tom oba až po uši. Manželství je pro nás jediná spása.“

„Tvoje matka a bratr…“

„Budou skákat radostí do stropu. Hlavně matinka.“ Zachmuřil se. „Což mi něco připomíná. Kit, budeš ji muset najít.“

„Dám se do toho hned, jak se probudím. Slibuju.“

„Má nastávající Jane Bondová.“

„Co takhle Shirley Holmesová?“

Zazubil se. „Naše děti se narodí v nepromokavých pláštích a budou sledovat doktora po porodním sále.“

Zrůžověla. Představa, že by spolu měli děti, ji vzrušila. „Mám děti strašně ráda.“

„Taky jsem je míval rád, než jsem poznal Emmettovy potomky,“ odtušil. „Doufám, že nás ty naše nebudou tolik terorizovat.“ Zakabonil se. „Včera v noci jsi měla ale pěkně nahnáno, abys nepřišla do jiného stavu.“

„To ano,“ připustila. „Nechci přivést na svět dítě do nejistoty. Ty snad také ne.“

„Máš pravdu.“ Vzal ji zamilovaně za ramena. „Nejsem o nic míň konzervativní než ty, také si myslím, že by se narození dítěte nemělo ponechat náhodě. To je nezodpovědnost.“

Se zalíbením si ho prohlížela. „Člověk se těžko brání, když je zamilovaný,“ hlesla potichu. „Abych pravdu řekla, nechápu, jak jsem se mohla včera tak zapomenout. Nedokázala jsem říct ne. Nemohla jsem se ovládnout.“

„Já taky ne. Postarám se o tebe, Kit.“

„A já o tebe,“ slíbila.

Chtěl něco namítnout, ale zakryla mu ústa. „Přece není žádná hanba, když se žena stará o muže.“

Políbil jí konečky prstů. „Opravdu? Když to říkáš ty, něco na tom bude.“ Povzdechl si. „Vidím, že na sobě musím ještě pracovat.“

Usmála se a vtiskla mu rychlý polibek na bradu. „Dobrou noc, Logane.“

„Dobrou noc.“

Druhý den ráno vstala a hned se pustila do pátrání po Tansy. Ale hned ze začátku se vynořily komplikace. Tess nemohla přijít do práce, takže v kanceláři panoval menší zmatek. Když se Kit dala do hledání, objevila stopu, vedoucí do nemocnice na kraji Houstonu. A co čert nechtěl, těsně předtím, než měl přijít Logan, vpochodoval do kanceláře Emmett, následovaný svými ratolestmi.

„Emmett tvrdil, že za tebou rozhodně musíme zajít,“ zakřenila se Amy. Všechny tři děti ji obklopily a Emmett, elegantní v šedém obleku a s bílým stetsonem v ruce, se blazeované postavil vedle jejího stolu. Na děti už nebyl tak příjemný pohled. Amy na sobě měla špinavé, zmačkané šatičky, chlapci džíny s dírami na kolenou a jejich vlasy volaly po šampónu.

„Co tady děláte?“ vyhrkla Kit.

„Přijeli jsme za Tansy. Říkala, že nás vždycky ráda uvidí,“ hlásil Emmett a světle zelené oči ve vyhublém obličeji vesele zamrkaly. „A já přijel taky na rodeo. Počítal jsem s tím, že nechám děti u Tansy.“ Zakabonil se. „Ale není doma.“

„Právě ji hledám,“ řekla Kit, ale o nemocnici se raději nezmiňovala. Logan zřejmě nic netuší, takže musí nejdřív zjistit, o co vlastně jde. Třebas to je jen běžné vyšetření.

„Práskla zase do bot, co?“ vyzvídal Emmett.

„Vypadá to tak. Podívejte, kdo přišel!“

Když Logan vešel a uviděl Emmetta s dětmi, zbledl jako plátno.

„Nazdar, bratránku,“ řekl mile Emmett. Vrazil ruce do kapes. „Přijeli jsme za Tansy, ale není doma.“

„U mě být nemůžete,“ rychle prohlásil Logan. „Nemám pro vás místo.“

„Logane!“ vykřikla Kit.

„Nezlob se na něj,“ pronesl úplně klidně Emmett a mile se usmál na Kit. „Žárlí, protože nemá děti. Přemýšlela jsi už o mé nabídce k sňatku, miláčku?“

„Bude si brát mě,“ odbyl ho Logan. Vrhnul se ke Kit a vzal ji majetnicky kolem ramen. „Na podobné ptákoviny hezky rychle zapomeň.“

„Takže došlo k nejhoršímu. Měl jsem zlé tušení, když mi děti vyprávěly, co zaslechly v koupelně. Už tenkrát jsem slyšel v dálce svatební zvony.“

Kit se zapýřila a Logan vrhl na nevinně se tvářící děti vražedný pohled.

„Co si počnu? Mám už podepsanou smlouvu. Kam se chudinky podějou?“ zabědoval Emmett. „Počítal jsem s tím, že je na odpoledne upíchnu k Tansy.“

„Nemůžeš je vzít s sebou?“ navrhla Kit.

Emmett vylekaně povyskočil a děti se začaly pohihňávat. „To jsem udělal jen jednou. Obávám se, že na to nikdo z přítomných nadosmrti nezapomene.“

„Nechápu, proč,“ poznamenal Logan. „V Houstonu jsou lidi zvyklí na ledacos. Nikoho nepřekvapí, když uvidí na hlavní třídě stádo dobytka.“

Kit se musela zasmát. Emmett jen pokrčil rameny.

„Děti jsou děti,“ poznamenal a zamilovaně si prohlížel své potomky.

„Tohle nejsou děti,“ opáčil Logan. „To je tlupa zabijáků!“

„Díky, strýčku Logane,“ zašklebil se Guy.

„Někde je musím nechat,“ prohlásil Emmett.

„Na mě se nedívej,“ řekl jedovatě Logan. „Právě vezu Kit na radnici.“

Emmett se zatvářil tak bezmocně, až se ho Loganovi zželelo. „Mám nápad. Už vím, co s nimi.“ Nezmínil se, že je chce svěřit Melody, a to byla chyba. Ale stejně nikdo jiný po ruce nebyl. Kromě toho se s ní Emmett dřív nebo později stejně musí setkat, tak proč ne dnes. „Jedem.“

„Logane…!“ zaprotestovala Kit.

„Buď zticha,“ houkl na ni, „chceš, aby zůstali na krku nám?“

Kit poznala, že tady nic nesvede. Významně zamávala na Doris a následovala je ze dveří.

Melody byla zrovna v kanceláři sama, jelikož Harriet ležela v nemocnici a Margo byla už nenávratně pryč. Skláněla se nad počítačem a dlouhé medově zlaté vlasy jí padaly v pramenech dolů kolem obličeje zarůžovělého prací. Elegantní béžový kostým byl potřísněný skvrnami od kávy a tiskařské černi z Wall Street Journal.

„Mohu pro vás něco udělat…“ spustila a s úsměvem zvedla od práce něžně hnědé oči. Uviděla Emmetta a svět se s ní zatočil. Její obličej byl dokonalou studií němého šoku.

Emmett, jindy tak milý a shovívavý, se zamračil a z očí mu vyšlehly plameny. Otočil se a vyštěkl na Logana. „Jak ses mohl opovážit zatáhnout mě k téhle osobě?“

Melody naprázdno polkla a sklopila oči. „Pracuju tady,“ řekla odměřeně.

„Nikdy ses mi nepochlubil, že jsi ji zaměstnal nastálo,“ zavrčel Emmett nepřátelsky na bratrance. „Co jsi to za příbuzného, ty hnusná kryso!“

Logan se nasupil. „To je moje kancelář a ty jsi tu na návštěvě. Pracuje u mne, protože je šikovná a chytrá a já si jejích schopností vážím.“

„Schopností…, schopností na co?“ zeptal se jízlivě Emmett.

„Křivdíte mi,“ vykřikla Melody. „Strašně mi křivdíte! S vaším rozvodem nemám vůbec nic společného!“

„Váš bratr mi ukradl ženu!“ procedil mezi zuby. „Dělá se mi z vás nanic!“

Tak je to. Nikdo Kit neřekl, proč Emmett tak divně reagoval na Melodyno jméno, ale teď je to už jasné. Kit zalil soucit nad Melody, tvářící se, jako by právě utržila políček.

„Melody za nic nemůže,“ postavil se za ni Logan.

„Kvůli vám nás opustila maminka, paní?“ zeptala se tenounkým hláskem Amy.

„Ne!“ bránila se Melody a tváře jí zahořely.

„Ale odvedl ji váš bratr!“ zamumlal Guy.

„Sklapněte všichni zobák,“ vložila se mezi ně Kit. Rozčileně si stoupla před Emmetta, trochu zastrašena jeho nezvykle drsným vystupováním, ale byla rozhodnuta bránit Melody. „Žádný člověk neodpovídá za činy někoho jiného. Strašně Melody křivdíš, když ji obviňuješ z něčeho, co udělal její bratr.“

„U téhle ženské svoje děti nenechám.“

„Kdo se vás o to prosí?“ opáčila užaslá Melody.

„Jdem, děti. Můžete jít se mnou.“

„Já nikam nechci,“ zakňoural Polk. „Nesnáším dobytek.“

„Jsi syn farmáře,“ zavrčel Emmett.

„Já mám radši počítače než krávy.“ Polk zamířil ke stolu a stoupl si vedle Melody. „Chci zůstat tady.“

„A mají tu televizi,“ nadšeně vyjekla Amy a už byla v rohu místnosti a přepínala kanály. „No ne, Adamsova rodina!“ Zesílila ji a sedla si před ni.

Guy se na své sourozence zaškaredil. „Krysy. Já půjdu s tebou, tatínku,“ a postavil se vedle Emmetta.

„To je můj chlapec,“ pochválil ho Emmett. Vrhl na Melody zavilý pohled. „Amy, Polku, jdeme!“

Melody chtěla něco namítnout, ale vycítila, že to nemá smysl. Emmett jí nemohl přijít na jméno od chvíle, co ji přistihl se svou bývalou ženou Adell a jejím bratrem Randym, když jim pomáhala se zavazadly a čekala s nimi v letištní hale, než jim přiletí letadlo. To byla ale scéna. Adell proklínala Emmetta a Emmett proklínal stejnou měrou Randyho, Adell i Melody a hezky od plic, aby si všichni přítomní přišli na své. Byla to pěkná ostuda a nejvíc ze všech trpěla osmnáctiletá Melody.

Nikdy nezapomene na to strašné ponížení a na strach z Emmetta. Zmlátil Randyho tak, že se nemohl pohnout a Adell s Melody měly co dělat, aby ho postavily na nohy.

Od té doby se mu Melody vyhýbala. Odstěhovala se dokonce do Houstonu, jen aby od něj měla pokoj. Nastoupila na místo u Logana, protože věděla, že se Logan s Emmetem nesnáší a nestýkají se. V životě by ji nenapadlo, že na Emmetta narazí zrovna tady.

Amy s Polkem poslušně odcupkali k otci, ale v očkách jim plála pomsta.

„Budeš litovat, Emmette,“ řekla Amy sladce. „Moc ráda koukám na strašidla.“

„Tak se naučíš mít ráda dobytek. To platí pro oba. Jdeme.“

Nebyli u Emmetta zvyklí na tak rázné vystupování. Ale když na něj došlo, všichni tři zbystřili a dělali, co se od nich očekávalo.

Emmett se zamračil na Melody. „Jak dlouho tu hodláte dělat?“

„Jak dlouho bude chtít,“ opáčil Logan a stoupl si mezi ně. „Nic ti do toho není. Máš svůj život v San Antoniu. Jasné?“

„Přijal jsi ji, abys mě namíchnul,“ obviňoval ho Emmett.

„Přijal jsem ji, protože mě o to požádala Tansy. Jestli si vzpomínáš, Melody je naše vzdálená příbuzná. Zůstala sama v Houstonu a byla bez práce.“ Podíval se na Melody a povzbudivě se na ni usmál. „A jsem moc rád, že jsem to udělal. Je dobrá. Zatím ne tolik jako Kit, ale určitě jednou bude.“

„Chvála z tvých úst?“ žasla Kit. „Já snad omdlím.“

„Vydrž ještě chvíli,“ uchechtl se Logan. „Nejdřív musíš podepsat žádost o manželství.“

Melody seděla jako opařená. Když zazvonil telefon, mechanicky, ale trochu nejisté ho zvedla.

„Pro vás, pane Deverelle,“ oznámila Loganovi. „Volá pan James.“

„Ksakru,“ utrousil Logan. „Musím to vzít, Kit.“

„To je v pořádku.“

Vzal ji za ruku. „Pojď se mnou. Stejně před tebou nemám žádné tajemství.“ Odvedl ji do své kanceláře a zavřel za nimi dveře. Za chvilku Melody slyšela, jak Logan zvedá telefon a přepnula hovor k němu.

Emmett ji probodával pohledem. Zatvářila se nevšímavě a sklonila se k práci, ale soustředit se nemohla.

Roztřásly se jí ruce. Amy si toho všimla a plaše k ní přistoupila. „Vždyť se celá chvěje,“ řekla soucitně. Zadívala se na její odvrácený obličej a zatajila dech. Obořila se na otce. „Tys ji rozplakal, Emmette!“

„Já nebrečím,“ vykoktala Melody a utírala si mokré tváře.

„Ale brečíš!“ namítla Amy. „To nesmíš. On to tak nemyslel. Žes to tak nemyslel, Emmette?“

„Pomáhala vaší matce při útěku,“ pronesl Emmett mrazivě.

„Má pravdu,“ ozval se Guy. „Vrať se, Amy.“

„Ale –“

To už bylo na Emmetta přespříliš. „Hergot, řekl jsem snad, že jdeme!“ Zelené oči se rozhořely vzteky.

Takhle Amy ještě svého otce nezažila. Hned poslechla, trochu vyděšena planoucím pohledem v je ho vyzáblém obličeji.

Melody uslyšela otevřít a zavřít dveře, ale ani nevzhlédla. S rukama na počítačových klávesách se několikrát zhluboka nadechla a snažila se uklidnit. Bylo jí ze všeho nanic. Setkání ji zaskočilo jako blesk z čistého nebe a vyděsilo k smrti.

Za několik minut se objevil Logan s Kit. Melody byla ještě trochu pobledlá, ale jinak na ní nebylo nic poznat.

„Pan Deverell už odešel,“ hlásila Loganovi.

„Víte, jak se těžko vyrovnával se ztrátou Adell,“ řekl omluvným tónem Logan. „Nekažte si kvůli němu náladu. Za pár dní zmizí v San Antoniu a budete mít pokoj. Každopádně tady se už určitě neukáže.“

„Já vím,“ řekla Melody apaticky.

„Je plný hořkosti,“ pokračoval Logan. „Moc mě mrzí, že jste to odnesla zrovna vy. Ale už se to nestane.“

„To je v pořádku,“ řekla Melody. „Opravdu.“

„Moc dobře si vedete. Doufám, že u mě zůstanete.“

„Já taky doufám,“ poznamenala Kit. „I když se vezmeme, já se sem už nevrátím. Takže ti vlastně nic jiného nezbývá.“

Melody se musela zasmát. „Mně to zas tak moc nevadí, já to dělám ráda. Je to moc zajímavá práce.“ Vrhla pohled směrem ke dveřím a kousla se do spodního rtu. „Jestli jste si jistý, že už sem ten člověk nepřijde.“

„Ručím za to,“ prohlásil Logan. „Vrátím se ve dvě. Zvládnete to tu?“

„Buďte klidný, pane Deverelle,“ přitakala Melody.

Usmál se na rozloučenou a zmizel s Kit za dveřmi.

„Ten Emmett je ale…“ spustila rozhořčeně.

„Máš pravdu,“ souhlasil a směroval ji k výtahu. „Ještě jsem nezažil, aby byl k někomu tak hrubý. To je ale chování!“

„Co bys chtěl od Deverella. Chová se jako ostatní z rodiny,“ utrousila.

Zamračil se na ni. „Já neřvu na mladé dívky.“

Udiveně nadzvedla obočí a nevěřícně se na něj zadívala. „A co jsem podle tebe byla já, když jsem k tobě nastoupila do práce, ty hnusný otrokáři?“

„Já u tebe nejsem žádný otrokář,“ řekl důrazně a stiskl knoflík Dolů. „Pracovalo se ti u mě přímo fantasticky.“

„Kdy?“

Přísně si ji změřil. „Chceš si mě vzít nebo ne?“

„Samozřejmě chci.“

„Tak se ke mně chovej hezky.“

Vykročila směrem k němu a rozhlédla se po opuštěné chodbě. „Jak hezky by to mělo být?“ zašeptala a vrhla se proti jeho velkému tělu.

Se smíchem ji odstrčil. „To přeháníš. Ještě na to nemáme papír. Od téhle chvíle se budeme chovat, jak se sluší a patří.“

„Sosáku.“

„Dobře, když trváš na tom, abychom se milovali ve výtahu…!“

„Ne!“

S chutí se zasmál, když polekaně ucukla. „A co sis myslela? Mám na tebe slabost.“

„To už jsem si všimla. Ale také jsi vážený finančník.“

„Vážený jsem, ale mám před svatbou. Kde ten blbý výtah trčí…!“

Konečně se dveře výtahu otevřely a Kit s Loganem ohromeně pozorovali, jak z něj vystupuje zamyšlený Emmett, brumlající si cosi pod vousy a tři děti se zarudlými obličeji.

„Co se stalo?“ zeptal se Logan stručně.

„Strašidla,“ zasyčel Emmett.

„Cože?“

„Ona je navedla.“ Ukázal na Amy. „A všichni se sčuchli proti mně. Postavili se doprostřed chodníku, zastavovali kolemjdoucí a vykládali všem, že brzdím jejich přirozený vývoj a bráním jim ve vzdělání. Pak,“ dodal vztekle, „převrhli pult s hamburgery a všechen kečup, co na něm byl, skončil na klobouku jedné tlusté baby.“

Kit se opřela o zeď a rozchechtala se na plné kolo, až se nohy pod ní podlamovaly.

„Na mne nekoukej,“ řekl Logan rozzuřenému bratranci. „Já ti je hlídat nebudu. A na tvém místě bych radši nechodil Melody na oči. Nedivil bych se, kdyby po tobě hodila klávesnici, hned jak strčíš nos do dveří.“

„Starej se o sebe. Jdeme,“ zavelel dětem. „Doufám, že vás nacpe do skříně!“

„Já k ní nechci!“ křičel Guy. „Ukradla nám maminku!“

„Teď na to není čas,“ řekl Logan. „Běž, Guyi. A chovej se k Melody slušně. Stačí, jak ji rozčílil váš otec.“

„Tak jo,“ zabručel Guy. Ohlédl se na otce. „Ale jsem s tebou, tati.“

„Já vím,“ odpověděl tiše Emmett. „Běžte. A… nezlobte ji.“ Omluvně se usmál. „Asi jsem byl trošku nepříjemný.“

„Velmi mírně řečeno,“ prohodil Logan, když nastupoval do výtahu za Kit a zkrotlým Emmettem. „Vyděsil jsi ji k smrti, copak to nechápeš? Jsou už to dva roky, co jsi jí zmlátil bratra a urazil ji a pořád se klepe strachy, když tě vidí. Hezky jsi se vytáhl, bratrance,“ dodal uštěpačně a ke svému překvapení pozoroval, jak Emmett uhýbá očima. „Dřív by ses nesnížil k tomu, abys terorizoval dítě.“

„Není to přece už žádné dítě,“ pravil upjatě Emmett.

„Ale je. Nedávno jí bylo dvacet,“ pronesla potichu Kit. „A je strašně nezkušená.“

Emmett nakrčil čelo. „Dvacet?“

„Tys to nevěděl?“ divila se Kit.

Pokrčil širokými rameny. „Nikdy jsem o tom nepřemýšlel.“ Zadumal se a vyhnul se Loganovu zvědavému pohledu.

Nechali ho stát na chodníku a zamířili k Loganovu nablýskanému Lincolnu.

„Chová se tak Emmett často?“ vyptávala se Kit. „Připadal mi tak hodný a tolerantní…“

„Je to pěkné číslo,“ odvětil Logan, pomohl jí nastoupit a sedl si vedle ní. „Byl vždycky divoký, už jako malý kluk. Vzal si Adell několik dní po pohřbu své matky a přemluvil ji, aby měli hned rodinu. Zdálo se, že ho má ráda a všichni jsme doufali, že se usadí. Ale zbláznil se do rodea a nechával ji samotnou s dětmi a dobytkem, jenže ona nebyla zvyklá ani na jedno, ani na druhé. Potkala Randyho, doopravdy se zamilovala a utekla. Emmett obviňoval ji, obviňoval Melody, obviňoval děti, obviňoval všechny kromě pravého viníka – sebe samá. Nenáviděl manželství a zodpovědnost. Hledal cestu ven a Adell mu ji otevřela. Ranila jeho pýchu, ale nikdy ji doopravdy nemiloval.“

„Myslíš si, že se oženil kvůli tomu, co se stalo s jeho maminkou?“

„Zřejmě. Byl sám a Adell se domnívala, že ho má ráda. Ale bylo to jen chvilkové poblouznění.“ Zastavil před semaforem a znepokojeně se na ni podíval. „Máš mě ráda?“ zeptal se nečekaně. „Máš mě dost ráda, Kit?“

Pootevřela rty a zadívala se do jeho opáleného obličeje. „Udělala bych pro tebe všechno na světě,“ řekla potichu. „Všechno, Logane.“

To nevypadalo na přechodné poblouznění, a když k tomu přičetl pohled jejích očí, neměl důvod jí nevěřit. Naskočila zelená a vzal ji za ruku. „To je všechno, co jsem chtěl vědět.“

Což Kit moc neřeklo o jeho citech k ní. Byla by slepá, kdyby nepoznala, jak po ní touží. A podle jeho slov jim to spolu docela dobře klapalo. Ale co když Logan jednoho dne zjistí, že to, co k ní cítil, byla jen fyzická přitažlivost? Co když se zamiluje do jiné a ji nechá?

„Nedělej si vrásky,“ usmál se na ni. „Dopadne to dobře. Slibuju, že to zvládneme.“

„Jak myslíš. Nebudu si lámat hlavu.“

Ale lámat hlavu si musela. Když vyzvedli žádost o uzavření manželství, vrátila se do kanceláře, aby dál pokračovala v pátrání po Tansy. Visela nad nimi svatba a Tansy nikde. A Tansy rozhodně nesmí na jejich svatbě chybět. Je vůbec její nastávající tchyně v pořádku? Znepokojovalo ji, že stará dáma sama vyhledala lékařskou pomoc. Tansy většinou končila v nemocnici po nějakém divokém kousku a dostávala se tam v bezvědomí na nosítkách. Tentokrát šlo zřejmě o něco jiného. Tansy se vypravila k lékaři po svých a dobrovolně. To samo o sobě bylo důvodem ke znepokojení.

Nemocnici našla raz dva. Pak seděla v autě a přemýšlela, co dál. Tansy se určitě namíchne, až se Kit objeví ve dveřích a bude vyzvídat. Ale má na vybranou?

Nechala auto na parkovišti a zamířila do nemocnice. Vyhledala Tansin pokoj a chvilku stála nerozhodně přede dveřmi. Pak se zhluboka nadechla, jemně zaklepala a otevřela.

Zadívala se do očí rozšířených strachem a bolestí. „Tak ty už jsi tu zas,“ pronesla Tansy Deverellová a Kit by dala krk na to, že mrkla.

„V celé své kráse,“ usmála se Kit.

„Jsi až moc dobrý detektiv, Kit. Tentokrát jsem si nepřála, abyste mě našli.“

„Tušila jsem to.“ Kit přistoupila k posteli, posadila se na kraj a zkoumavě se zahleděla na unavený obličej, lemovaný neupravenými stříbrnými vlasy. „Co tu děláte?“

„To ti neřeknu.“

„Jste nemocná?“

„To se dozvím, až dostanu výsledky testů.“

Kit se zatajil dech. „Jakých testů?“

Viděla na Tansy, jak je vyděšená. „Nevím, Kit.“ řekla přidušeně. „Jsem pořád unavená a hubnu. Bojím se, že mám rakovinu.“

„To snad ne!“ vykřikla Kit.

„A nechci, aby se mí chlapci trápili nejistotou. Stačí, když se užírám já. Až budu něco vědět jistě, řeknu jim to.“

Kit nevěděla, co teď. Logan s Chrisem by o tom rozhodně měli vědět, ale Tansy vypadala už takhle dost zničeně.

„To přece není fér, tajit to před nimi,“ řekla opatrně.

„Ale je, holčičko,“ prohlásila Tansy. „Jsi moc hodná. Ne jako ta prsatá kalkulačka, o které si Logan myslí, že ji miluje.“

„To myslíte krásnou Betsy?“ smála se Kit.

„To je Chriseův popis. Snad se kluk ještě vzpamatuje.“

„Mám to potěšení vám oznámit, že už se stalo. Právě jsme si byli vyzvednout žádost o manželství. Budu vaše snacha.“

Tansy k ní vztáhla ruce a radostně ji objala. „Lepší zprávu jsi mi nemohla přinést. To je skvělé!“

„Ještě mě nemá doopravdy rád. Ale já mám v sobě lásky, že stačí pro oba dva.“

„Dopřej mu čas, není zvyklý na pouta. Vždyť je to můj syn. Doufala jsem, že není úplně padlý na hlavu.“

Tansy celou tu dobu držela Kit palce. Muselo být hodně těžké, tolik milovat bez sebemenší naděje. Jak mohl být její syn tak zabedněný!

„Jdi už, Kit. Moc ráda tě vidím, ale potřebuju být sama. A neříkej nic klukům. Ani slovo,“ řekla důrazně.

„Ale…“

„Ani slovo,“ opakovala Tansy naléhavě. „Tohle je jen moje věc. Nikomu po tom nic není.“

Kit poznala, že musí poslechnout. „Jak myslíte. Ale já za vámi zas přijdu,“ prohlásila rozhodně.

„Ani jsi to nemusela říkat, vím to,“ usmála se mile Tansy. „Jsi hodná.“

„Haha. Spíš mám dobrý čich na to, s kým kamarádit.“

Tansy se zasmála, ale její oči zůstaly smutné. „Kdy budete znát výsledky?“ zeptala se Kit. „Zítra.“

„Tak přijdu zítra. Nepotřebujete něco?“

„Ani ne. Ale děkuju za optání.“

Kit se zadívala na starou dámu a všimla si, že se jí třesou ruce. „Tansy…“

„Je mi strašná zima,“ řekla Tansy. „A umírám hlady. Pořád piju a cpu se jak zjednaná, ale nemám dost. A podívej, jak vypadám.“ Zasmála se. „Kost a kůže.“ Lehla si a zavřela oči. „Život někdy člověka pěkně převeze.“

„S tím se musí vždycky počítat,“ zamudrovala Kit.

„Jak si vede Melody?“

„Nevím, jestli Loganovi do večera neuteče. Hlídá Emmettovi děti a on jí na oplátku předvádí, jak ji nenávidí.“

Tansy otevřela oči a už nevypadala tak křehce.

„Pane na nebi! Chudinka malá!“

„Vede si celkem dobře, získala na svou stranu Amy a Polka. Guy je Emmettův. Umím si živě představit, jaké jí dělá peklo.“

„Je moc mladá na to, aby mohla unést Emmettovu nenávist k jejímu bratrovi. Asi jsem o ní neměla Loganovi říkat, ale přišla právě o místo a byla tak vyděšená z Emmetta, že nechtěla žít ve stejném městě jako on. Myslela jsem, že pomůžu jí i Loganovi. Ale jestli sem Emmett začne jezdit, pak jsem napáchala víc škody než užitku. Chudinka malá!“ opakovala.

„Vůbec jsem Emmetta nepoznávala,“ přiznala se

Kit a zachvěla se při vzpomínce na něj, „Myslela jsem, jaký je to dobrák a jaká je s ním zábava.“

„Opravdu? Emmett nosí masku. Většina lidí ji dřív nebo později prokoukne. Má spoustu nepřátel.“

„Jestli se takhle chová při rodeu, nedivím se, že má úspěch. Jako by neznal slitování.“

„Vždycky byl takový. Musel pokaždé prosadit svou, kdyby měl jít přes mrtvoly.“ Tansy zavrtěla hlavou. „Musím se Melody za něj omluvit. Ale podle mě se tu Emmett hned tak neukáže. A když ano, Logan ji ochrání.“

Kit si tím nebyla tak jistá, ale mlčela. Chvilku se ještě zdržela a povídaly si, ale pak se podívala na hodinky a uvědomila si, že už měla být dávno v práci.

„Musím jít,“ řekla a sklonila se, aby Tansy políbila na vyhublou tvář. „Kdybyste něco potřebovala, víte, kde mě máte hledat. A Loganovi ani Chrisovi nic neřeknu. Spolehněte se.“

„To je slovo do pranice. Přijď zas zítra. Třeba budu mít dobré zprávy.“

Z tónu, jakým to pronesla, bylo patrné, že tomu sama nevěří. Jenže Kit byla nenapravitelný optimista a věděla, jak silná osobnost je Tansy.

„Vsadím se, že to není nic vážného. Byla by vás škoda.“ Usmála se a byla pryč, než Tansy stačila otevřít pusu.

Když dorazila do práce, chtěl Dan vědět, co zjistila.

Přemýšlela, zda má zalhat a došla k závěru, že by to nebylo moc chytré. Dan byl také detektiv a navíc mnohem zkušenější než ona. Kdyby chtěl najít Tansy, byla by to pro něj hračka. A kromě toho lhát se nemá.

Požádala ho o rozhovor mezi čtyřma očima a řekla mu všechno na rovinu.

„Tak vidíš, do jaké šlamastiky jsem zas vletěla,“ řekla schlíple. „Nevím, co dělat. Slíbila jsem Tansy, že Loganovi nic neřeknu. Ale z profesionálního hlediska je to moje povinnost.“ Nešťastně pátrala očima v jeho obličeji. „Co bys dělal na mém místě?“

„Naše agentura za svými detektivy stojí,“ pousmál se. „Musíš se sama rozhodnout.“

„Jsi hodný, žes mě ještě nevyrazil.“ Vstala a začala rozčileně rázovat po místnosti.

„Nebuď směšná,“ odtušil. „Věřím ti.“ Povzdechl si. „Doufám, že to není rakovina. Logan se tváří, jak kvůli matce zkouší, ale máji moc rád.“

„Chris taky,“ podotkla.

„Samozřejmě. Ale Logan by to snášel hůř.“

Kývla. Měl pravdu. Chladný Deverell měl kupodivu i slabé místo, a to byla jeho matka. I když občas řádil jak tajfun nad jejími skopičinami.

„Kit,“ řekl Dan a zvážněl. „Nech si to projít hlavou. Máte s Loganem před svatbou. Když před ním budeš něco takového tajit, můžeš úplně zničit váš vztah. Pochopím, když mu to řekneš. Každý na světě to pochopí a Tansy na prvním místě.“

„Nevím, proč bych mu to říkala.“ Zamířila ven, ale u dveří zaváhala. „Když mu to řeknu, zradím Tansy. A ona mi věří.“

„Je to těžké rozhodnutí. Ale nezapomeň, že jeho následky poneseš jen ty. Já ne. Ani Tansy.“

„Já vím,“ hlesla.

Kit doufala, že Loganovi nebude muset lhát. Stejně se zítra dozví, jak na tom Tansy doopravdy je. Ale takové štěstí neměla.

Logan jí zavolal deset minut před koncem pracovní doby. Hovor přerušovaly divoké výkřiky a jekot v pozadí.

„Stavím se pro tebe v šest a zajdeme na večeři,“ oznámil jí. „Haranti, nemůžete chvilku držet zobák?“ zařval. „Pane Bože, já se z nich zcvoknu! Emmett slíbil, že tu bude v pět a nepřišel! Nevím, co mám dělat!“

„Vezmi je sem,“ navrhla, aby získala čas. „Budeme je hlídat spolu.“

„Nepřeskočilo ti?“ zeptal se.

„Asi jo. Ale po Melody to chtít nemůžeme, vzpomeň si, jak se k ní choval.“

„Já vím.“ Odmlčel se. „Našla jsi matku?“ zeptal se zničehonic.

Jeho otázka jí vzala vítr z plachet. Pomalu se nadechla a zkusila se uklidnit. Věděla, že si zahrává se vztahem, který může zničit dřív, než se stačil rozvinout. Ale Tansy na ni spoléhá. Nejdřív musí myslet na ni a pak teprve na sebe a své city.

„Mám dobrý tip, jdu po něm,“ odpověděla neurčitě. „Zítra v poledne budu vědět víc,“ dodala a rychle se v duchu pomodlila, aby opravdu něco měla a aby to byla dobrá zpráva.

„Myslel jsem, že jsi lepší detektiv, Morrisová.“

„Práce detektiva je někdy pomalá, pane Deverell. Ale jak račte zajisté pamatovat, já toho zvládnu hodně.“

„To je pravda.“ Zachechtal se. „Tak přijeď sem a pojedeme na večeři odsud.“

„Dobře. Za čtvrt hodinky jsem u tebe,“ slíbila.

Srazila se s Emmettem před výtahem. Ve výtahu byl nezvykle zamlklý.

„Byl jsi na rodeu?“ vyptávala se. „Hra.“

Nic víc z něj až do kanceláře nedostala. Když vešli dovnitř, uviděli děti, jak sedí způsobně na pohovce s rukama založenýma za zády. Emmett zavřel oči a znovu je otevřel.

Černooká Melody ho probodávala pohledem. „Buďte tak laskav a odveďte si je,“ řekla odměřeně. „Pracuju jako sekretářka, ne jako krotitelka divé zvěře.“

„My nejsme zvěř,“ zamumlal vztekle Guy. „A vůbec se nebojíme toho elektronického krámu ve stole!“

„Jakého elektronického krámu?“ zavrčel výhrůžné Emmett.

Melody na něj vrhla nebojácný pohled, otevřela stůl, vytáhla černou krabičku a namířila ji na něj. Místnost se rozezněla zvukem smrtonosných paprsků z podřadného vědeckofantastického filmu.

„Až se zítra ráno probudíte, budete zelený a budete mít tykadla. A bradavice.“

Emmettovo obočí vylétlo nahoru.

„Chtěla z nás udělat Marťany, ale my jsme se nebáli, Emmette,“ řekla Amy hrdě. Její povznesený výraz malinko zakolísal, když zavadila pohledem o černou krabičku. „Ale nepůjdeme radši? Aby to na nás ještě nezkoušela.“

„Čarodějnice,“ zaútočil na Melody Emmett. „Takhle děsit malé děti.“

Melody uklidila černou krabičku na místo. „To nejsou žádné děti,“ pronesla ledově. „To je kompletně vybavená banda teroristů. Podívejte se na něco!“

Začala vyprazdňovat obsah zásuvky u stolu. Když skončila, před užaslými Emmettovými zraky se objevily šroubováky, nože, pilníky na nehty a další vybrané zboží. „Vždyť by tím mohli otevřít sejf!“

„To sotva,“ řekl rozhořčeně Polk.

„Jeden jsme udělali,“ připomněl Guy bratrovi.

„Ale byl dost starý. Kdyby se nám dostal do rukou nový…“

„To je fakt!“ přizvukovala Amy.

Melody se rozčileně zadívala na Emmetta. „Blahopřeju, pane,“ řekla. „Až vás přestane bavit rodeo, můžete za nimi jezdit po kriminálech po celých Státech.“

Emmett se podíval na své děti. Začínal chápat. Dva roky strávil tím, že se užíral nenávistí k bývalé ženě a svaloval na ni všechny své problémy. Stejně dlouho se schovával před svými dětmi.

Teď viděl, co svou nedbalostí způsobil. Místo normálních zdravých dětí vychovává rodinu potenciálních zločinců.

„Kde jste to vzali?“ zeptal se jich a kývl ke stolu.

„To se nikdy nedozvíš,“ řekla Amy a rukou naznačila, že si zamyká pusu.

„Přesně tak,“ přidal se Polk.

„To si ještě povíme,“ vyštěkl Emmett. „Jdeme. Zamluvil jsem na noc hotel.“

„Senza!“ vykřikl Guy. „Alespoň utečeme té zlé čarodějnici, než z nás všech udělá Marťany.“

Emmett je nahnal ke dveřím. Zaváhal a ohlédl se na Melody, která vypadala klidně, leč rezervovaně. „Děkuju vám, že jste mi je ohlídala,“ vypravil ze sebe pracně.

„Raději dám výpověď, než bych si to zopakovala, i kdybych měla umřít hlady,“ řekla potichu.

Jeho vyhublý obličej potemněl. „Slečna nemá žaludek na děti?“

„Většinu dětí mám ráda.“

„Nechápu, co se vám na mých dětech nelíbí,“ vybuchl.

„To stačí, Emmette,“ vložil se mezi ně energicky Logan. „Jdi už.“

„Stejně jsi ji přijal jen proto, abys mě namíchl,“ zaútočil Emmett.

„Podle tebe se proti tobě spiknul celý svět,“ poznamenal Logan. „Měl by sis víc věřit.“

„Věřil jsem Adell. Dokud se nepřihnal ten její vypečený bratříček jako Romeo,“ ukázal prstem na Melody, „a neodvlekl ji od nás pryč!“

Melody zrudla a zaťala pěsti. „Adell říkala, že už ji unavilo žít sama s třemi mrňaty mezi kopou špinavých plen,“ pronesla třesoucím se hlasem, „zatímco vy jste se tahal na rodeu s hezkýma mladýma holkama.“

Emmettovi ztuhly rysy. Neřekl už ani slovo, obrátil se a byl pryč. Práskl dveřmi, až se okna v rámech hlasitě rozdrnčela.

„Je… je to pravda,“ vykoktala rozpačitě Melody.

„Já vím,“ ozval se Logan. „Vždyť já Emmetta znám. Nezlob se, Melody. Už ho sem nepustím.“

„Děkuju,“ pronesla tiše. „Zřejmě jsem mu nadzvedla mandle.“

„To není tak těžké. Sbalte se, já zamknu. Jdeme s Kit na večeři. Nechcete jít s námi?“

Melody se usmála. „Děkuju pěkně, ale mám doma hrnec výborné polévky.“

„To není špatný nápad v takové zimě,“ podotkla Kit.

„Dobrou noc, Melody,“ ozval se Logan.

Logan vzal Kit do elegantní restaurace. Pili drahé víno a jedli vynikající steak, ale byli víc zaujati jeden druhým, než jídlem.

„Ještě dva dny,“ stěžoval si, když ji líbal na dobrou noc. „Já to nevydržím!“

„Ale vydržíš,“ zasmála se jeho nedočkavosti. „Dobrou noc, Logane.“

Ještě jednou ji políbil a neochotněji pustil. „Kdybys zjistila něco nového o Tansy, hned mi zavolej!“

Odkašlala si a uhnula očima. „Samozřejmě.“

Loganovi neunikl její podezřele provinilý pohled a zamračil se. „Doufám, že přede mnou nic netajíš?“

„Logane!“ vykřikla. „To víš, že ne.“

Vrazil ruce do kapes a zachmuřil se. „Moc mi na ní záleží, i když nadávám na její vylomeniny. Jestli něco víš a neřekneš mi to, nikdy ti to neodpustím.“

V hlavě jí zaviní šílený chaos. Chtěla mu to říci. Měla by mu to říci. Ale nešlo to. Z hrdla jí vyšlo jen podivné zasténání. „Ještě nic nevím,“ řekla za chvíli.

„Kdy to budeš vědět?“

„Brzy. Opravdu.“

Kývl, ale jeho oči zůstaly chladné. A když se otočil a zmizel ve tmě, uvědomila si nápadnou změnu v jeho chování. Srdce se jí divoce rozbušilo. Kéž by jí upadl jazyk! Neuměla lhát. Teď ji Logan podezírá a Tansy jí nikdy neodpustí, když se Logan něco dozví předčasně. Ale jak by to dokázal?

Když uléhala ke spaní, přesvědčovala se, že neexistuje způsob, jak by se mohl dozvědět pravdu. Dan by ji určitě nezradil. Ne, může být naprosto klidná.

Druhý den ráno zaskočila do práce, aby prošla spisy a vyřídila pár pochůzek. Pak neprodleně vyrazila do nemocnice za Tansy.

Hned ve dveřích poznala na výrazu staré dámy, že to rakovina není.

„Jste v pořádku, viďte?“ zeptala se vesele. „Že to není rakovina?“

„Ne,“ vydechla Tansy a šťastně se usmála. „Díky Bohu nic takového.“

Vtom se rozletěly dveře a vešel Logan Deverell, tvářící se jako bůh pomsty. „Tak tady jsi,“ uvítal Tansy. „Schováváš se v nemocnici… co je ti?“

Tansy se podívala nepřátelsky na Kit. „Tys mu to řekla! A já tě tak prosila, ať to neděláš!“

„Já mu nic neřekla,“ bránila se Kit.

„Proč jsi tady?“ naléhal Logan na matku.

„Myslela jsem, že mám rakovinu,“ odpověděla Tansy.“

Zbělel jako křída. „A…?“

„Naštěstí ne,“ odsekla.

Jeho tmavé oči se uklidnily, ale pak sjely na Kitin bílý obličej a znovu zahořely. „Ty jsi mi lhala,“ řekl bezbarvě. „Tvrdila jsi, že nevíš, kde je! Hrozila jí rakovina a já o tom nevěděl!“

Neodpověděla, nemohla. Cítila se provinile.

„Nezlob se na mne, Kit,“ spustila Tansy.

„Budu si stěžovat Danovi a doufám, že tě vyrazí!“ Rozzuřil se nad její zradou. Jak jí věřil, dokonce si ji chtěl vzít! A ona mu provede tohle! Lže mu do očí!

„Vypadni odsud!“ zasyčel na ni. „Doufám, že už mi nikdy nepřijdeš na oči! Tu svou žádost si můžeš klidně roztrhat, protože s takovou proradnou lhářkou já před oltář nepůjdu!“

Modré oči se zaplnily slzami. Mlčky se obrátila a klopýtala směrem ke dveřím.

„Ale ona za nic nemůže,“ zvolala Tansy.

Loganovu odpověď už neslyšela.

Konečně závojem slzí uviděla auto. Nasedla a rozjela se do agentury, aby Danovi vylíčila poslední vývoj událostí. Po cestě jí oči zčervenaly a napuchly, že nebyla k poznání.

Když ji Dan a Tess spatřili, zalapali po dechu. Kit ze sebe vysoukala, co se jí přihodilo, osušila si oči a mocně se vysmrkala. „Chce, abys mě vyhodil,“ řekla Danovi. „A zasloužím si to. Chtěla jsem vyhovět Tansy, ale platí nás Logan. Prý měl právo to vědět.“

„No tak, klid,“ konejšila ji Tess. „To je v pořádku.“

„Proč bych tě vyhazoval?“ divil se Dan. „Jestli odmítne zaplatit, je to jeho věc. O tolik zas nepřijdeme. Ale on zaplatí. A až se mu příště ztratí Tansy, ať si ji hledá sám.“

„Nechci, abyste kvůli mně měli problémy,“ namítla Kit.

„Jsi náš zaměstnanec, patříš tedy do rodiny. A mojí rodině nikdo vyhrožovat nebude.“

Kit se smutně usmála. „Jsi moc hodný.“

„Jak bych mohl být zlý k tak milé holce? A teď do práce, mám pro tebe nový případ. Tenhle uzavíráme.

„Jak myslíš. Děkuju.“

Zamířila ke svému stolu. Přistoupil k ní podmračený Adams. „Stalo se ti něco? Slyšel jsem, že na tebe byl Deverell zlý. Nenech se jím otrávit. To víš, život není peříčko.“ Neohrabaně se zašklebil. „Mám mu rozbít hubu?“

Modré oči se rozjasnily. „Ty bys to pro mne udělal?“

Zčervenal. „Jasan. Stačí říci.“ Podala mu ruku. „Adamsi, ty jsi ten nejlepší chlap na světě.“

Rozpačitě se usmál. „Nešla bys dneska na večeři? Známe s Doris místo, kde mají báječnou irskou kuchyni…“

Přerušil ho zvuk otevírajících se dveří. Příchozímu se naskytl velkolepý pohled na Adamse, držícího Kit za ruku a usmívajícího se od ucha k uchu.

Logan Deverell zbledl jako stěna a vztekle si je měřil.

Kitiny oči zajiskřily hněvem. Ozvala se raněná hrdost. „Přejete si, pane Deverelle? Jestli chcete mluvit s panem Lassiterem, hned vám ho zavolám. Už jsem mu oznámila, že jste nebyl spokojen s mým přístupem k případu. Bohužel si nemyslí, že by mi měl dát výpověď.“

„To je on?“ zeptal se výhružně Adams a zaujal pozici, kterou si osvojil během své praxe u teroristického komanda.

Logan se bojovně rozkročil.

„Doufám, že máte v pořádku nemocenské pojištění. Jsem přeborník v karate,“ poznamenal Adams.

„Nepotřebuju ochranku, Adamsi, ale přesto ti moc děkuju,“ usmála se a vyprostila ruku ž jeho sevření.

„Kdyby sis to rozmyslela,“ pronesl Adams a podíval se významně na Logana, „hvízdni a já přiběhnu.“

Pomalu se vzdálil a Logan zamířil s rukama v kapsách ke Kitině stolu. Hruď se mu dmula rozčilením. „Máti mi všechno řekla.“ Vypadal, že neví, jak dál. „Unáhlil jsem se.“

„Jestli to má být omluva, zbytečně se namáháš.“

„Opravdu?“ Sklouzl pohledem po jejím obličeji. „Ty jsi plakala.“

„Protože se na mne zlobila Tansy.“

„Jen proto?“

Podívala se na stůl. „Co je jí?“

„Má diabetes. Nasadili jí inzulín. Proto tak hubla, byla unavená a měla pořád hlad a žízeň. Prý bude brzy v pořádku.“

„Objevilo se to u ní najednou?“

„Zřejmě ne. Ale nerozeznala včas symptomy. Říkali, že je to ukázková cukrovka typu II, která se dá zvládnout dietou. Její vášeň pro sladké udělala své. Chybělo málo a dostala se do komatu.“

„Chudák Tansy.“

„Kdyby ji trápilo jen to. Teď má ještě výčitky svědomí kvůli tobě. Pěkně jsem to schytal,“ přiznal se a pousmál se.

Neskočí mu na vějičku. Má už všeho dost. „Chtěl jsi mluvit s Danem? Zavolám ho.“

„Ne, nepřišel jsem za Danem. Samozřejmě mu zaplatím, vždyť jsi ji našla. Nemůžeš za to, že jsi mi to neřekla, když tě o to prosila.“ Zapátral v jejím unaveném obličeji. „Jsi opravdu charakter, Kit.“

Neodpověděla. „Jestli jsi skončil,“ řekla bezbarvě, „musím jít. Mám další případ.“

„Případ nebo objev?“ kývl výmluvně směrem do kanceláře, kde zmizel Adams.

„Adams je…“

„Jako klíště,“ snížil hlas. „Když se na tebe přilepí, už se ho nezbavíš.“

„To je jen moje věc, Deverelle,“ připomněla mu. „Nemáš právo mi zasahovat do života.“

Poznal svá slova, a to byl účel. Svraštil čelo. „Předhazuješ mi, co jsem řekl? Asi si to zasloužím.“

Mlčela.

Dlouho pátral v jejích modrých očích. Kit zčervenala a uhnula očima a Loganovo srdce poskočilo láskou.

Tři roky si nenašel čas pořádně se na ni podívat. Teď odešla z jeho kanceláře i z jeho života a nemůže od ní odtrhnout oči. Betsy byla rozptýlením před nudou, ale Kit… mu je vším. Najednou ucítil, že ji miluje. Nesnesitelně. Byl na ni zlý kvůli něčemu, za co nemohla a zrušil jejich svatbu, aby pak zjistil, že ji miluje..

Ještě jednou ji pohladil očima. „Tansy by tě ráda viděla.“ Kývla. „Vím, kde ji najdu.“

„Opravdu mě to moc mrzí,“ řekl nečekaně. „Myslel jsem, že jsi mě zradila a že mě nemáš dost ráda, protože ke mně nejsi upřímná. Ujely mi… nervy.“

„To jsem si všimla.“

„Ksakru, Kit, ty si mě musíš vzít!“ vybuchl.

„Proč?“ zeptala se povzneseně a všimla si, že je celá kancelář pozoruje s otevřenými ústy.

Rozhlédl se kolem sebe a vyprskl. „Nemáte nic lepšího na práci?“

„Já ne,“ řekl Adams. „Co vy?“

Ostatní detektivové a specialisté na pátrání zavrtěli hlavami.

„Já se na to vykašlu,“ vybuchl Logan, zabořil ruce do kapes a vztekle se zadíval na Kit.

„Co pro tebe znamená jedna zrušená svatba?“ otázala se Kit. „Stejně sis mě nechtěl vzít. Byla jsem pro tebe jen náhrada za Betsy!“

Logan z ní nemohl spustit oči. Byla tak rozkošná. Vzpomínal, jak se smála, jak plakala a věděl, že jestli o ni přijde, nic v životě už mu ji nenahradí.

„Bylo to přesně obráceně, Kit,“ řekl nakonec. „Betsy byla náhrada – a dost ubohá – za tebe.“

„To není pravda,“ vydechla Kit. „Že ne?“ Obešel stůl a stoupl si nad ni. „Roztrhala jsi tu žádost?“

„Chtěla jsem,“ opáčila. „Kde je?“

Zaváhala. Pak vytáhla ze zásuvky formulář a podala mu ho. Spokojeně si ho prohlížel.

„No tak, Kit,“ řekl naléhavě, „pojď, vezmeme se.“

„Prosím tě, nech mě na pokoji.“

Zvedl ji ze židle. „Městská radnice jedenáct hodin,“ oznámil všem přítomným. „Všechny vás zveme!“

V záplavě nadšených gratulací nikdo neslyšel, jak Kit protestuje, že jde o omyl, protože ona si Deverella nikdy nevezme.

Moc si tím nepomohla. Nacpal ji do kabátu, odtáhl k autu a už si to hasili k městské radnici.

„Co Tansy?“ namítala.

„Po obřadu za ní zajdeme. Volal jsem jí a moc se těší.“

„Nemohl jsi vědět, že s tebou po dnešním výstupu ještě někdy promluvím,“ pronesla chladně.

„Vím, že mě máš ráda,“ odpověděl prostě. „Jestli jsem něco v životě pochopil, pak určitě to, že láska je věčná.“

„Moje ne. Zašla na podvýživu.“

„Já vím, Ode dneška ji budu živit, až bude jako bumbrlíček. Hned, jak řekneš ano, si tě odvezu domů a budu tě milovat, že se nebudeš moci postavit na nohy!“

Začervenala se. „Ty nestydo!“ vykřikla a rozhlédla se okolo.

„Můžeme se milovat na koberci jako poprvé,“ pokračoval, jako by se nechumelilo. „Ale tentokrát to bude něco úplně jiného.“

„Protože budu pod čepcem?“ zeptala se nechápavě.

Obrátil se k ní a spočinul na ní pohledem. „Protože jsem se konečně probudil a uvědomil jsem si, co se se mnou děje. Já tě miluju, Kit,“ oznámil jí slavnostně a zadíval se do jejího užaslého obličeje. „Asi tě miluju už od začátku. Ale zjistil jsem to, až když jsem odvolal naši svatbu a vyštval tě z nemocnice. Strašně jsem se bál, že mě vezmeš za slovo a už mě nebudeš chtít.“

„Ty že mě miluješ?“ Stále nechápala.

„A jak,“ řekl chraptivě. Nikdy by nevěřila, že člověk může vložit do dvou krátkých slov tolik citu. „Copak to nevidíš? Necítíš to?“

Cítila to. Srdce se jí rozbušilo. „Myslela jsem, že mě chceš jen do postele.“

„To taky.“

„Byl jsi na mne tak zlý.“

„Máš pravdu. Odpusť mi to.“ Políbil jí ruku. „Mám totiž Tansy taky strašně rád.“

„Já vím. Chtěla jsem tě jen ochránit. Myslela jsem, že když počkám, až budu znát pravdu, bude to pro tebe snazší.“

„Nemůžeš mě celý život chránit,“ řekl tiše. „Jsem dospělý. Mám právo vědět, na čem jsem. Neutíkám před pravdou.“

„Jen přede mnou,“ pokusila se zažertovat. „Hlavně žes mě dostala,“ usmál se. „Hra…“

„Tansy bude zas v pořádku. Moc lituje, že tě tak ošklivě podezírala a já lituju všeho, co jsem ti řekl. Snad ti to někdy vynahradíme.“

„To nemusíte.“

„Ale ano. Chceš vědět, jak ti to vynahradím já?“ dobíral si ji.

„Ne,“ odpověděla a sklouzla očima k jeho košili. „Nechám se překvapit.“

Dostál slibu. Celé hodiny ji objímal ve velebném tichu ložnice, utápěli se spolu v milostném zapomnění a všechna světla v místnosti svítila na jejich propletená těla.

Smál se jejímu údivu, kochal se její nenasytností a pronásledoval ji z jedné strany široké postele na druhou, až skončili opět na podlaze. Nabažili se sebe, až když se začalo stmívat.

Usnuli. Když se probudili, odnesl ji v náruči do vany, kde tiše leželi v pěně a jemně se dotýkali jeden druhého. Pak si v kuchyni připravili steak se salátem a s chutí se pustili do jídla.

„Tansy z nás měla radost,“ poznamenala, když později odpočívali na pohovce a schoulila se mu do klína.

„Je šťastná za nás,“ souhlasil. Sklonil se k ní a zamilovaně ji políbil. „Mám tě moc rád, Kit. Nikdy tě nepřestanu milovat.“

„Že ti to trvalo, Deverelle,“ zamumlala.

Opřel se a spokojeně si povzdechl. „A od Emmetta máme taky pokoj. Prý volal Tansy a říkal, že se po rodeu vrací s dětmi do San Antonia.“

„Kdo mu hlídá děti?“ ptala se zvědavě.

„Paní na hlídání z hotelu. Divil bych se, kdyby po dnešku nedala výpověď.“

„Moje řeč.“ Vzala ho kolem krku a položila mu hlavu na hruď. „Jsem unavená.“

„Já taky. A oba jdeme ráno do práce. Škoda, že nejsem větší pracháč. Zůstali bychom několik dní v posteli.“

Naklonil k sobě její obličej, jako by jí chtěl vidět do hlavy. „Jsem moc rád, žes to se mnou vydržela.“

Usmála se. „Vždyť jsem začala žít, až když jsem tě potkala. Nikdy předtím jsem nezažila, aby se někdo tak krásně vztekal,“ zašeptala.

„Já se nevztekám,“ naježil se.

„Ale vztekáš!“

„Já se nikdy – co to ksakru děláš?“

Povalila ho na pohovku a se smíchem se na něj posadila. „Abys viděl, kdo je teď tady pánem.“ Sklonila se k němu, vášnivě ho políbila a zajela mu rukou pod košili. „Líbí?“

„Nevím. To záleží na tom, co bude dál,“ zašeptal vzrušeně. „Tak do toho. Ukaž se!“

Uplynulo několik minut a jeho přání se mu splnilo.