Diana Palmer

Nelsonova pověst svůdce

PRVNÍ KAPITOLA

Byl to přitažlivý muž a dobře o tom věděl. Mezi místními ženami měl vyhlášenou pověst a obvykle neodmítal jejich pozvání. Zkoumavý pohled, který na něj upírala žena sedící u baru s jeho nevlastním bratrem Dwightem a jeho snoubenkou Winnií, ho však pěkně dráždil.

Nevypadá to, že by mě právě odsuzovala, pomyslel si a přejel oceňujícím pohledem její postavu. Černé vlasy měla spletené do velkého copu, který jí volně splýval po dlouhé šíji. Pod bílou pletenou vestou se dráždivě tyčila vysoká, pevná ňadra a její štíhlý pas přecházel do ladné křivky plných boků a dlouhých elegantních nohou v přiléhavých džínách.

Neznal ji, ale věděl, že je už nějakou dobu u Winnie na návštěvě. Pryor ve Wyomingu byl malým městem a místní tamtamy fungovaly rychle.

Napil se whisky a pak zamyšleně pohlédl na svou skleničku. Poslední dobou hodně piju, pomyslel si. Občas se mu stalo, že si po probuzení nepamatoval jméno ženy, vedle které ležel v posteli. Potřeboval bych nějakou změnu, řekl si hořce. Dále Braniganová se mu v jedné slabé chvilce dostala pod kůži a teď se ho snažila uhnat. Nevypadala špatně, ale příliš mu připomínala všechno, na co chtěl zapomenout.

Uplynulý půlrok byl pro něho těžký příliš mnoho pil a měl příliš mnoho pletek se ženskými, tak to aspoň říkali jeho sourozenci. Moc na ně poslední dobou nedal tím spíš, když věděl, že to nejsou opravdoví sourozenci.

Podle Dwighta byl na nejlepší cestě do pekla. Podíval se na něho, a když viděl kyselý výraz na jeho tváři, široce se usmál a zvedl sklínku, aby se opět napil. Prázdný pohár položil na stůl, ale další, který mu nabízel ochotný barman, odmítl. Nezarazil ho Dwightův pohled, ale zvláštní výraz, který se náhle objevil na tváři neznámé ženy sedící s jeho bratrem a Winnií.

Nebyl to vyzývavý, flirtující pohled, jak si v prvním okamžiku myslel, přesto když se jejich oči potkaly, ucítil, jak mu tělem proběhl proud oživující energie. Zvláštní. Něco podobného ještě nezažil. Možná je to tím pitím, řekl si cynicky.

Rozhlédl se kolem. V baru bylo plno, ale nebylo tu dnes mnoho žen. Naštěstí chyběla i Dale, která by se na něho určitě přisála a dokonale by mu zkazila náladu. Často si v pátek večer udělal výlet do Billingsu, kde bylo víc příležitostí trochu si užít, ale dnes večer na to neměl náladu.

Zaslechl odpoledne poznámku jednoho ze svých mužů, která nebyla určená pro jeho uši, a přišel o dobrého mechanika. Měl v povaze se bít, když dostal vztek. Se studeným úšklebkem si připomněl, že to je vlastnost, kterou pravděpodobně zdědil po otci. Po svém skutečném otci, ne po muži, který se po jeho narození oženil s matkou a žil s ní více než dvacet let. Před šesti měsíci jsem se jmenoval Gene Nelson a každý věděl, že jsem synem Hanka Nelsona, pomyslel si hořce. Pak náhle Hank umřel a z jeho poslední vůle se Gene dozvěděl, že ho adoptoval, když mu byly čtyři roky.

Uvědomil si, jak křečovitě svírá pravou rukou okraj pultu, a povolil sevření. Zaplatil a zamířil k východu.

Dwight na něho zavolal a on na chvíli váhal. Jeho mladší nevlastní bratr byl teď majitelem ranče Triple N. To byla největší rána pro jeho hrdost. On byl nejstarším synem, on měl být hlavní dědic! Teď ranč patřil Dwightovi a z něj se stal druhořadý člověk. Bylo těžké si na to zvyknout.

Posunul si švihácky stetson do čela, napřímil se a s nečitelným výrazem na tváři zamířil k bratrově společnosti.

„Ještě ses s Genem nepotkala, viď?“ zeptala se s úsměvem Winnie své přítelkyně Allison. Winnie byla drobná, velmi přitažlivá blondýnka. Barvou vlasů ladila s Dwightem, který podobně jako jejich sestra měl zářivě světlé vlasy a modré oči.

Oba je zdědili po otci i po matce. Gene jediný z rodiny měl černé vlasy a zelené oči. Proč si toho nikdy před tím pořádně nevšiml?

„Ne, ještě jsme se nepotkali,“ přisvědčila Allison mírně. Pohlédla na Gena svýma velkýma oříškově hnědýma očima a on ucítil, jak se mu tělem rozlévá příjemné teplo. Ještě nikdy jsem nepotkal ženu s takovýma očima, napadlo ho.

„Dobrý den, pane Nelsone,“ řekla zdvořile.

Zadržel na okamžik dech. On není’Nelson. Jenže to je jediné mé jméno, které znám, pomyslel si zuřivě.

„Vracíš se na ranč?“ zeptal se váhavě Dwight.

„Ano.“

„Tak se pak uvidíme.“

Gene znovu pohlédl na příjemnou oválnou tvář neznámé ženy. Nebyla to vyslovená krasavice, i když měla krásné a výrazné oči a ústa. Přesto z ní vyzařovalo zvláštní, osobité kouzlo. Díval se na ni déle, než bylo zdvořilé, a náhle si ke svému úžasu uvědomil, že zčervenala. Zvláštní, u ženy jejího věku, pomyslel si. Musí jí být určitě přes dvacet.

„Gene, přijdeš zítra večer na piknik?“ zeptala se Winnie.

Pořád ještě zíral na Allison.

„Možná,“ podotkl a pak se zeptal svým hlubokým, přitažlivým hlasem Allison: „Jste tady u Winnie na návštěvě?“

„Ano, na pár týdnů,“ zamumlala. V jeho přítomnosti náhle znervózněla. Ještě nikdy jsem nepotkala někoho tak přitažlivého, uvědomila si. Nenapadlo ji, že Gene cítí to samé. Připadal si jako ve snu a vůbec tomu nerozuměl. Odvrátil pohled a netrpělivě potřásl hlavou, aby zaplašil to zvláštní kouzlo.

„Už musím domů,“ oznámil jim všem a rozloučil se.

Allison Hathowayová mlčky sledovala jeho vzpřímenou štíhlou postavu mizející ve dveřích. Vypadal jako kovboj, jak je ukazují v televizi, vysoký a štíhlý, se širokými rameny, úzkými boky a dlouhýma svalnatýma nohama.

Ve svém životě přišla dosud s muži překvapivě málo do styku a tohle zvláštní krátké setkání na ni hluboce zapůsobilo. Na tvářích jí dosud zůstával ruměnec.

„Nemyslel jsem si, že dneska tak brzy skončí,“ prohlásil Dwight s lítostivým úsměvem. „Poslední dobou se mně i Marii spíš vyhýbá tedy, pokud se zrovna nechce pohádat.“

„Pořád se to nezměnilo?“ zeptala se Winnie a položila soucitně dlaň na ruku svého snoubence.

Dwight zavrtěl hlavou. „Gene o tom vůbec nechce mluvit. Marie už toho má opravdu dost a já vlastně taky. Máme ho pořád rádi, ale on je přesvědčený, že už k nám do rodiny prostě nepatří.“

Allison vůbec nerozuměla, o čem ti dva mluví.

„Je o hodně starší než ty?“ zeptala se Dwighta.

Zvedl obočí, překvapený jejím zájmem.

„O šest let. Má třicet čtyři,“ oznámil jí a pak pokračoval měkčím tónem, „ale není to muž pro tebe, Allison.“

„Prochází teď těžkým obdobím,“ připojila se Winnie. „Cítí se hodně zraněný a může ublížit každému, kdo se k němu příliš přiblíží.“

„Je mi líto, že s tím musím souhlasit, ale je to pravda,“ dodal Dwight. „Gene jde poslední dobou od zlého k horšímu. Zeny, pití a rvačky. Dnes odpoledne uhodil našeho mechanika a vyhodil ho.“

„Ten muž si to zasloužil,“ řekla Winnie tiše. „Vzpomeň si, co o Genovi řekl.“

„Nic by o něm neřekl, kdyby se Gene sám nezačal chovat jako idiot!“ vykřikl zlostně Dwight. „Místo aby se dál choval na ranči jako šéf, začal ze sebe dělat ublíženého. Vrhl se do každodenní práce s dobytkem, kterou nenávidí, a já se musím starat o papíry a organizaci, což nepatří zrovna k mým silným stránkám. On má pro takovéhle věci nadání a mě zase baví práce s dobytkem a s technikou. Ta zatracená poslední vůle obrátila naše role a teď z toho máme oba dva problémy.

Já neumím řídit lidi a Gene nechce. Jestli to takhle půjde dál, tak ranč brzy zbankrotuje. Gene se každý víkend opije a morálka všech našich lidí očividně upadá. Někteří z nich chtějí sami odejít a někteří se ještě rádi nechávají vyhodit.“

„Ale… vždyť měl jen jednu sklenici,“ poznamenala Allison nesměle.

Dwight souhlasně přikývl. „Dnes ano. Je to zvláštní, Allison. Pohlédl na tebe, položil skleničku a už dál nepil. To je poprvé po dlouhé době, co se zastavil po první whisky.“

„Předtím vlastně skoro nepil,“ vzpomněla si Winnie.

„Cítí se hrozně dotčený,“ povzdechl si Dwight. „Nemůže to překousnout. Ale přiznám se, že mu rozumím. Umím si představit, co bych dělal já, kdybych byl na jeho místě!“

„Je hrozně osamělý,“ poznamenala Winnie.

„Hodně lidí je dnes samo,“ řekla Allison měkce, „a když prožívají bolest, mohou nechtěně někomu druhému ublížit.“

Winnie se usmála nad jejím zápalem.

„Ty bys dokázala najít omluvu i pro těžké recidivisty. Proto jsi tak dobrá ve své práci.“

„Byla jsem,“ opravila ji Allison. Zasmušile sklopila oči. „Nevím, jestli se k ní ještě dokážu vůbec vrátit.“

„Potřebuješ čas,“ odpověděla Winnie a z jejího tónu bylo jasně slyšet, jak má svou přítelkyni ráda. „To je všechno, Allie. Chce to prostě čas.“

„To mám asi společné s tvým nastávajícím švagrem,“ poznamenala Allison, povzdechla si a napila se zázvorové limonády. „Doufám, že máš pravdu.“

Jenže toho rána se jí opět zdál hrozný sen, který ji poslední dobou pronásledoval. Probudila se celá zpocená a přitom ji mrazilo podél páteře. Snažila se neslyšet zvuk výstřelů a výkřiky lidí.

Vstala, oblékla si přes svou bílou noční košili župan a zamířila do kuchyně. Winnie už byla vzhůru. Její matka byla ještě v posteli, ale Winnie byla odjakživa ranní ptáče.

Allison vlály dlouhé černé vlasy kolem hlavy, v očích měla bolest a její tvář byla takřka bílá.

„Zase se ti zdál nějaký hrozný sen,“ hádala Winnie soucitně. Allison se pokusila usmát. Vzala si šálek černé kávy, který ji Winnie nabídla, a posadila se ke stolu.

„Už je to lepší,“ řekla tiše.

„Jsem tak ráda, že jsi u nás,“ poznamenala Winnie. Měla na sobě drahý hedvábný župan. Manleyovi na tom byli finančně vždy o hodně lépe než Hathowayovi, ale jejich matky byly nejlepší kamarádky. A jak Winnie s Allison dorůstaly, zdědily to po nich.

Dokud děvčata chodila do školy, žily obě rodiny v Bisbee v Arizoně. Pak se Manleyovi přestěhovali do Pryoru ve Wyomingu, protože Winniin otec začal pracoval pro velkou těžařskou společnost. Hathowayovi ve stejnou dobu přesídlili do Střední Ameriky a Allison jela s nimi.

Posledních několik týdnů však připadalo Allison jako zlý sen, z kterého se nemůže probudit. Najednou byla na světě sama. Když přistála ve Státech, rozhodla se zavolat Winnii, a ta pro ni přiletěla do Tucsonu. V těch prvních hrozných dnech Allison celé hodiny proplakala. Teď už se konečně začínala cítit trochu lépe. Včera poprvé v sobě našla sílu vyrazit někam mezi lidi.

Byla šťastná, že se jí podařilo uniknout slídilům z bulvárních plátků a z televize, kteří ji pronásledovali až do Tucsonu. Rozhodla se zůstat co nejvíce nenápadná, aby je opět nepřivedla na svou stopu.

„Dneska večer musíš se mnou na piknik,“ přemlouvala ji Winnie. „Neboj se,“ dodala rychle, když viděla, jak Allisonina tvář zkameněla úzkostí, „budou tam jen kovbojové a Dwightovi známí z rodea. Nikdo tě nebude obtěžovat.“

„Dwightův bratr říkal, že možná přijde,“ vzpomněla si Allison.

Winnie zaúpěla.

„Proboha, snaž se od něho držet co možná nejdál! Máš za sebou jednu tragédii, nemusíš se řítit po hlavě do další.“

„Já vím,“ řekla Allison a vzala do studených dlaní šálek kávy, aby se zahřála.

Na chvilku zavřela oči. „Myslím, že jsem teď hodně zranitelná. To je tím, že jsem tak osamělá. Nikdy v životě jsem vlastně nebyla sama.“

Když si to uvědomila, otevřela oči a úzkostně pohlédla na Winnii.

„Dokud je naživu někdo z naší rodiny, nebudeš nikdy sama,“ ujišťovala ji Winnie. Položila svou teplou dlaň Allison na rameno. „Všichni tě máme moc rádi.“

„Já vím,“ povzdechla si Allison. „Umíš si představit, jak jsem vám vděčná, že jsem měla kam jít? Nemohla jsem se ani vrátit do Bisbee. Když jsme odjeli do Střední Ameriky, tak táta pronajal náš dům.“ Zachvěla se. „Stejně bych se k němu bála i jen přiblížit, protože by mě určitě vyčenichal někdo od televize.“

„Však oni na tebe zapomenou,“ uklidňovala ji Winnie. „Snaží se tě najít, protože jsi spojená s prvotřídní senzací, ty jediná víš, co se tam vlastně stalo. Ale brzy se objeví nové senzace a ti čmuchalové tě pak nechají na pokoji. Zatím můžeš klidně zůstat u nás.“

„To nejde,“ nesouhlasila Allison, „ty se přece budeš vdávat a…“

„Poslyš,“ řekla důrazně Winnie, „do té doby zbývají ještě dva měsíce! A očekávám, že mi půjdeš za svědka. Můžu tě ujistit, že do té doby se z toho pro tebe stane jen smutná vzpomínka a nikdo tě kvůli tomu nebude otravovat. Budeš moct klidně začít nový život.“

„To doufám,“ povzdechla si Allison.

Když se Gene vrátil domů, narazil v obývacím pokoji na Marii. Byla velice podobná Dwightovi, až na to, že měla drobnou postavu a daleko prořídlejší jazyk.

„Dale ti už zase volala,“ řekla znechuceně. „Vypadá to, že si myslí, že je s tebou zasnoubená.“

„Nehodlám se oženit se známostí na jednu noc,“ odpověděl s cynickým úsměvem.

„Tos jí měl oznámit na začátku.“

Pokrčil rameny. „Asi jsem byl příliš opilý.“

Marie k němu popošla.

„Podívej se, co si děláš,“ řekla nešťastně. „Tohle je tvůj domov, Gene. Já a Dwight tě máme opravdu rádi “

„Nezačínej zase!“ varoval ji a jeho zelené oči zaplály hněvem. Mávla zlostně rukou.

„Ty prostě odmítáš slyšet, co ti chci říct! Piješ, honíš se za ženskými a je ti jedno, co se na ranči děje. Každý si teď dělá, co chce. Potkala jsem včera Rance s láhví whisky za bílého dne!“

„Až ho tak uvidím, tak s tím něco udělám,“ odpověděl a zamířil po schodech nahoru.

„A co mám říct Dale, jestli znovu zatelefonuje?“ volala za ním.

„Oznam jí, že jsem se rozhodl vstoupit do kláštera. Ze jsem právě složil slib cudnosti,“ poradil jí.

Zasmála se.

„To by bylo něco,“ zamumlala a vrátila se do obývacího pokoje. Aspoň se vrátil střízlivý, pomyslela si. To v pátek večer rozhodně nebyl jeho styl.

Druhý den ráno jí Dwight vyprávěl o tom, jak na Gena zapůsobila Allison.

„Cože? Pohlédl na ni a přestal pít?“ nevěřila svým uším Marie.

„Můžeš si tím být jistá,“ přesvědčoval ji. „Nemohl od ní odtrhnout oči.“

„Je hezká?“ zeptala se zvědavě.

Pokýval souhlasně hlavou. „Má pěknou postavu a je velice příjemná, ale není to žádná krasavice. Zvláštní, že si Gene všiml právě jí. Vždycky se zajímal o zkušené, protřelé namejkapované potvory. Ale zdá se, že ho Allison opravdu zaujala.“

„Jestli dokázala způsobit, že zůstal v pátek večer střízlivý, tak před ní smekám,“ řekla s nadějí. „Choval se podobně jako před tím. Bylo to pěkné vidět ho zase jednou ve své kůži. Strašně se poslední dobou změnil.“

„Já vím,“ přisvědčil Dwight. „Je to pro něho těžké. To, že se dozvěděl, jaký byl jeho pravý otec, mu pěkně zamotalo hlavu.“

„Nemůžeme za to, kdo jsou naši rodiče,“ řekla Marie přesvědčeně. „A Gene nikdy nebude jako on! Copak to neví?“

„Slyšel jsem ho jednou v opilosti zamumlat, že nikdy nebude mít vlastní děti, aby nezdědily jeho zlou krev,“ sdělil jí Dwight. Povzdechl si a dopil kávu. „Přál bych si, abychom mohli zase spolu žít v míru a klidu. Takhle to za moc nestojí.“

Marie zamyšleně zvedla svůj šálek.

„Možná najde to, co hledá, s tou novou slečnou,“ napadlo ji. „Když měla na něho takový vliv na dálku, jak by na něho asi působila zblízka?“

„Není to jeho typ,“ odpověděl Dwight a začal jí vyprávět Allisonin příběh.

„Ubožátko,“ povzdechla si Marie.

„Je to okouzlující mladá dáma,“ řekl s úsměvem. „Winnie na ni nedá dopustit. Má ji tak ráda, že nikdy nedovolí, aby se k ní Gene přiblížil.“

„Umím si dobře představit její důvody,“ poznamenala Marie. „Anděl a vyvrhel, to k sobě moc nejde. Asi to byl jen bláhový nápad.“

„Na tvých nápadech není nic špatného, ale teď se musíme dát do práce.“

„Hodně štěstí s účetními knihami,“ popíchla ho.

Dwight se zamračil. „Jestli to takhle půjde dál, budeme muset za pár měsíců ranč prodat. Kdyby byl Gene jen trochu přístupnější, požádal bych ho, aby zase převzal vedení ranče.“

„Ty bys to vážně chtěl?“

„Proč ne?“ odpověděl, „ale bojím se, že Gene nebude ochotný mě vůbec vyslechnout.“

„Nevzdávej se,“ poradila mu. „Zkoušej to a uvidíš, že se ti to podaří.“

DRUHÁ KAPITOLA

„Jseš si jistá, že se to ke mně hodí?“ zeptala se Allison nejistě při pohledu na hluboký výstřih letních šatů, které jí Winnie obstarala. Strávili celý den příjemným lenošením a teď už byl pomalu čas vyrazit na piknik k Nelsonům.

„Vypadáš skvěle,“ ujišťovala ji Winnie. „Nebyla jsi teď pár let informovaná o vývoji módy. Tyhle šaty jsou naprosto v pořádku dokonce i pro Pryor,“ dodala se škodolibým úsměvem.

Allison si povzdechla, když viděla ve velikém zrcadle svůj obraz. Mladá žena, která se z něj na ni dívala, jí připadala jako naprostá cizinka. Dlouhé černé vlasy jí volně splývaly kolem hlavy a tvořily půvabný rám kolem její oválné tváře. Použila oční stíny, aby zvýraznila své velké hnědé oči, a namalovala si rty mnohem výraznější rtěnkou, než byla zvyklá. Šaty bez ramínek s exotickým zeleným, bílým a černým vzorem jí pružně obepínaly tělo a zvýrazňovaly její dokonalou postavu. Elegantní bílé sandály vhodně podtrhovaly celkový rafinovaný dojem.

Winnie pracovala příležitostně jako modelka pro místní obchodní dům a dobře znala různá kouzla, pomocí nichž se žena může udělat dokonale přitažlivou a zakrýt drobné nedostatky. Nyní svých znalostí využila k tomu, aby oblékla svou přítelkyni. Allison se skoro nemohla poznat.

„Vždycky jsem věděla, že dokážeš každému vyrazit dech, když se vhodně oblékneš,“ poznamenala Winnie, oceňujíc svůj výtvor. „Jsem ráda, žes mi k tomu dala příležitost. Uvidíš, že se teď kolem tebe budou muži slétat jako včely na med. Dwight má kamaráda, který by se k tobě dokonale hodil. Až tě uvidí, bude ohromený.“

„To mám tedy pěkné vyhlídky,“ zasmála se měkce Allison, ale potají přitom doufala, že jeden místní muž jménem Gene si jí aspoň trochu všimne. Nevěděla, jaké problémy Gene má, ale soucítila s ním, protože věděla, že se cítí zraněný. Příliš dobře věděla, jaké to je.

„Jsi naprosto dokonalá, věř mi,“ řekla Winnie, vzala ji za ruku a táhla ji z ložnice dolů do obývacího pokoje.

„Mami, pojď se podívat na Allii,“ volala.

Paní Manleyová, vysoká, mírně šedivějící žena se usmála, když je uviděla.

„Můj bože, to je ale změna!“ vykřikla překvapením. „Vypadáš dokonale, Allie. Přála bych si, aby tě mohli vidět tvoji rodiče.“

Allison posmutněla. „Já taky, paní Manleyová.“

„Promiň,“ omlouvala se žena. „Byly jsme s tvou mámou přes třicet let nejlepší přítelkyně. Je to pro mě hodně těžké a pro tebe to musí být desetkrát horší.“

„Život jde dál,“ vzdechla si Allison. Uhladila si svými dlouhými, štíhlými prsty sukni. „Není to jako sen? Nevím jak vám a Winnii poděkovat, že jste se mě ujaly. Opravdu jsem neměla kam jít.“

„Jsem si jistá, že máš dost přátel kromě nás, i když někteří z nich jsou teď hodně daleko,“ ujišťovala ji Winnie a objala ji. „Ale já jsem tvá nejlepší kamarádka. Vzpomínáš si, jak jsme v sedmé třídě v Bisbee musely každý den šplhat do kopce, abychom se dostaly ze školy domů?“

„Občas se mi po Arizoně stýská,“ přiznala Allison.

„Mně ne,“ poznamenala energicky paní Manleyová. „Věčně jsem měla hrůzu, že spadnete někde do propasti. Jsem ráda, že jsme se přestěhovali sem. Bohužel muž si to moc neužije, protože je pořád pryč.“

„Příští rok jde do důchodu,“ připomněla jí Winnie.

„To jsem zvědavá, jestli pak dokáže vydržet na jednom místě,“ zasmála se paní Manleyová. „Ale vy dvě už byste měly raději jít, ať nepřijdete pozdě.“

Winnie řídila svůj malý červený japonský sporťák, který se k ní dokonale hodil. Allison uměla také řídit, ale měla propadlý řidičský průkaz. V minulých dvou letech jej nepotřebovala.

„Než tam dorazíme, zapamatuj si, prosím tě, co jsem ti říkala o Genovi,“ řekla Winnie varovně Allison. „Nemyslím si, že by si tě pustil blízko k tělu, dává si zatracený pozor na to, aby se nezapletl s nějakou ostýchavou a nevinnou dívkou. Ale poslední dobou je opravdu zlý. Dokonce jeho bratr a sestra se mu raději snaží uhnout z cesty, pokud to jde.“

„Nemůže být tak špatný,“ namítla Allison.

„Nevěř tomu,“ přesvědčovala ji Winnie. „Mohl by ti ublížit.“

„Dobře, dám na sebe pozor,“ slíbila Allison. „Proč je vlastně tak nebezpečný? Zacházela s ním špatně matka nebo má špatné zkušenosti s nějakou ženou?“

„Žádná žena ho nezkazila a jeho matka byla světice. Všichni ji tu měli rádi. Umřela před deseti lety. Její muž byl místní rančer a měl srdce ze zlata. Jejich manželství bylo opravdu vydařené. On… umřel před šesti měsíci.“

„A co se tedy stalo Genovi? Víš to?“

„Vím, ale nemůžu ti to říct,“ odpověděla Winnie tiše. „Není to moje záležitost a nechci se stavět mezi Dwighta a Gena.“

„Rozumím.“

„Asi moc ne, ale třeba ti o tom Dwight jednou řekne víc. Nebo Marie.“

„Je Marie podobná Genovi nebo Dwightovi?“

„Dwightovi. Gene vypadá a chová se jinak. Je… mnohem tvrdší.“

„Vypadá tak. Usměje se vůbec někdy?“

„Málokdy,“ odpověděla Winnie. „Obvykle, když někoho udeří. Není jednoduché s ním vyjít. Je arogantní a trochu moc prchlivý na to, aby byl dobrý společník. Přijdeš na to brzy sama. Jenom bych byla nerada, aby tě to příliš bolelo.“

„Neboj, umím se o sebe postarat,“ chlácholila ji Allison. „Dokázala jsem přežít na pěkně tvrdých místech.“

„Já vím, ale to bylo něco trochu jiného než intimní vztah. O tom, jak to chodí mezi muži a ženami, skoro nic nevíš.“ Pohlédla vážně na Allison. „Na to, že máš pětadvacet, jsi strašně nezkušená. Nemyslím to zle. Víš, že tě mám ráda. Jsi pro mě jako sestra, kterou jsem nikdy neměla. Na mě se můžeš spolehnout, dokud jsem naživu.“

V Allisoniných očích se objevily dvě velké slzy a stékaly zvolna po její krásné tváři.

„Jsem ti moc vděčná. A doufám, že mi uvěříš, že kdyby se okolnosti obrátily, mohla by ses stejně spolehnout na mě.“

„Já vím,“ řekla Winnie a také si musela utřít oči. Zaparkovaly vedle řady aut, stojících před Nelsonovými a zamířili po cestě lemované vysokými borovicemi.a osikami k velkému kamennému domu, za kterým byly vidět majestátné obrysy vzdálených hor.

„Takhle nějak to musí vypadat v nebi,“ povzdechla si Allison. „Wyoming je nádherný.“

„Máš pravdu,“ souhlasila Winnie. „Ochotně tady strávím zbytek svého života. Doufám, Allie, že teď nehodláš zalézt někam do koutka a zůstat tam celý večer. Smyslem pikniku je potkat se s různými lidmi.“

„Pro tebe,“ odporovala Allison. „Ty si budeš brát Dwighta, pro tebe je důležité poznat jeho známé.“

„Co blázníš?“ obořila se na ni Winnie. „To je přece výhoda, že nejsi zadaná. Potkáš tu určitě spoustu zajímavých lidí. Hodně z nich se živí rodeem a bude tu taky spousta kovbojů a chovatelů koní.“

„Začínám být nervózní,“ podotkla Allison. „To jsou věci, o kterých toho zrovna moc nevím.“

„Je na čase se o nich dozvědět víc,“ uklidňovala ji Winnie. „Pojď, tudy.“

„Je to opravdu nutné?“ zamumlala Allison pochybovačně. „Mohla bych se vrátit k autu a hlídat je, aby se náhodou neskutálelo s kopečka.“

„Nic takového,“ zarazila ji rázně Winnie. „Po vší té práci, kterou jsem si s tebou dala, chci předvést světu své mistrovské dílo!“

„Dobře,“ souhlasila truchlivě Allison, „jen mě předhoď v plen kovbojům!“

„Počkej,“ zarazila ji Winnie, „zapomněla jsem na tvou oblíbenou roli tiché hodné holčičky. Moc se do ní prosím tě nevžívej.“

„A co moje zlomené srdce, na tom ti nezáleží?“ protestovala s úsměvem Allison a významně si položila ruku na břicho.

„Jseš si jistá, že právě tam máš srdce?“ zapochybovala Winnie.

„Ano,“ řekla Allison vážně. „Jediná věc, kterou miluju, je jídlo, takže mám ruku na správném místě.“

„Vzdávám se,“ smála se Winnie a zamířila spolu s přítelkyní po širokých kamenných schodech na verandu, kde Dwight Nelson vítal hosty. Jeho světlé vlasy zlatě zářily v paprscích zapadajícího slunce.

„Konečně jste tady!“ zvolal radostně, objal Winnii a políbil ji.

„Ahoj, Allie, jsem rád, že jsi přišla,“ uvítal druhou mladou ženu a náhle se s údivem zarazil.

„Jsi to opravdu ty?“

Allison významně pohlédla na svou přítelkyni.

„Pokračuj v obdivování,“ vybídla Dwighta s úsměvem. „A ty si to užij,“ řekla Winnii.

„Ano, to je moje dílo,“ prozradila ochotně Winnie. „Není úžasná?“

„Je,“ souhlasil Dwight. „Kdybych neviděl první tebe “

Než stačil doříct, šlápla mu Winnie na nohu. „Zaraz včas, kovboji, dokud máš nohy v pořádku. Nezapomínej, že patříš jenom mně.“

„Vypadáš opravdu skvěle,“ přesvědčoval Dwight Allison a sehnul se, aby si otřel pošlapanou botu. Když se narovnal, objala ho Winnie kolem pasu.

„Kde je Marie?“ vyzvídala.

„Uvnitř,“ ukázal směrem ke zdi, za kterou se ozývala hlasitá hudba místní hudební skupiny, „spolu s Genem.“

„Ti dva se snášejí jako pes a kočka,“ informovala Winnie Allison.

„Naštěstí je přítomnost hostů trochu drží na uzdě,“ řekl s úlevou Dwight. „Matka strávila polovinu života tím, že je od sebe odtrhávala. Když byl Gene na rok pryč, měli jsme se tu nádherně. Teď máme všichni zažívací potíže a každý měsíc novou kuchařku.

Vlastně – když už tak mluvím o jídle, běžte se podívat, jestli tam na vás ještě nějaké zbylo. Půjdu s vámi, jste poslední hosté, na které jsem čekal.“

„To nejlepší nakonec,“ usmála se na něho škádlivě Winnie.

Když Allison viděla, jak jsou spolu šťastní, skoro jim záviděla, ale Winnii to opravdu z celého srdce přála. Následovala zamilovaný pár dovnitř na zahradu, kde stály židle a stoly a na otevřeném ohni se peklo stažené tele. Dvě ženy krájely pečeni a roznášely ji na stoly, jedna z nich, jak Winnie zašeptala Allison, byla Marie Nelsonova. Na stolech stály hrnce plné uvařených fazolí s chilli omáčkou, pánve s kuřecími řízky a talíře s hovězí roládou.

„To nádherně voní,“ povzdechla si překvapeně Allison.

„A taky to skvěle chutná,“ přesvědčoval ji s úsměvem Dwight. „Přiznávám se, že jsem před zahájením testoval vzorky. Sedněte si a dejte se do toho.“

Zavedl je k prvnímu stolu, kde bylo několik volných míst, ale jeho a Winnii odvolali nějací známí, takže tam Allison zůstala sama.

Vzala si čistý talíř a příbor, nalila si sklenici ledového čaje a usadila se. Nabrala si na talíř miniaturní porci a pustila se pomalu do jídla.

Gene Nelson, který se bavil s několika známými rančery, ji viděl přicházet, a od té chvíle neměl pokoj. Neodolatelně ho to k ní přitahovalo. Vůbec tomu nerozuměl, i když dnes večer vypadala Allison opravdu skvěle. Její šaty působily nesmírně sexy a Allison se chovala jako zkušená, sebejistá žena. Věděl, že Winnie pracuje jako modelka, a některé její známé měly velmi uvolněné chování. Jednou dokonce, ještě předtím, než se seznámila s Dwightem, sám pozval Winnii na rande – od té doby o něm

měla tak špatné mínění. Ne že by se spolu dostali příliš daleko, po první schůzce se seznámila s Dwightem a pak už se s ním odmítla setkat. Možná mě nemá tak ráda taky proto, že jsem o ni nechtěl s Dwightem bojovat, napadlo ho. Ale nebylo v tom nic osobního. Ještě nikdy mu žádná žena nestála za to, aby o ni s někým bojoval. Měl jich kolem sebe stále dost a všechny byly stejné. Skoro všechny, opravil se, když pohlédl na Allison.

Těžce si povzdechl, když viděl, jak jí vlají uvolněné černé vlasy. Sahaly jí skoro k pasu. Už je to dlouho, co byl s nějakou ženou. Cítil, jak se mu tělo napíná fyzickou touhou.

Allison ucítila jeho upřený pohled a na moment zvedla své velké hnědé oči a podívala se na něho. Pocítila něco jako závrať. Vypadá opravdu skvěle, pomyslela si. Měl na sobě přiléhavé džíny a bílou košili. Jeho černé vlasy zářily, jako by právě vyšel ze sprchy. Vypadal mužněji a přitažlivěji než jakýkoliv muž, kterého kdy viděla, a jeho upřený pohled v ní rozněcoval podivný oheň.

Nechtěla se k němu chovat vyzývavě, ale nedokázala z něho spustit oči. Díky tomu, jak žila, neměla příležitost poznat dostatek vhodných partnerů. Možná právě proto mě přitahuje první pohledný muž, kterého jsem potkala, pomyslela si.

Jestli v jejím pohledu není pozvání, tak jsem slepý, řekl si Gene a uhasil cigaretu. Omluvil se, opustil svou společnost a zamířil k Allison. Cestou si vzal čistý talíř, příbor a sklenici piva. Posadil se vedle ní a podíval se na mikroskopickou porci na jejím talíři.

„Nemáte ráda pikniky?“ zeptal se chladně, bez úsměvu.

Pohlédla do bledě zelených očí, které na ni svítily z jeho opálené tváře. Měl vysoké lícní kosti a rozhodnou bradu. Jeho ústa měla dokonalý tvar jako ústa řeckých soch. Neusmíval se. Měla pocit, že ji studuje pohledem jako dosud neznámou mutaci důvěrně známého živočišného druhu. Nebylo to poprvé, co se jí nějaký muž snažil pohledem vysvléknout, ale poprvé měla pocit, že se mu to dokonale podařilo. Musela potlačit touhu strhnout se stolu ubrus a zabalit se do něj.

Byla ale rozhodnutá se mu postavit. Před tímto mužem se nechtěla krčit v koutku a zaraženě mlčet. Teď se jí hodil její smysl pro humor. Rozhodla se pro boj a těšila se na něj.

„Ptal jsem se, jestli máte ráda pikniky,“ zopakoval hlubokým, sametovým hlasem. Dovedla si představit, jak by to bylo krásné, kdyby jí tento hlas šeptal krásná slovíčka ve chvílích blízkosti, a po zádech jí přejela mučivá vlna touhy. Ale s klidným úsměvem mu odpověděla: „Mám ráda pikniky. Jenom nejsem zvyklá vidět, jak přímo přede mnou krájí řízky z pečené krávy.“

Pohlédl na ni se suverénní převahou.

„Řekněte mi něco,“ požádal ji arogantně svůdným tónem.

„Ano? A co byste si přál slyšet?“ odpověděla mu ironicky a provokativně na něho pohlédla.

Její zjevné flirtování ho trochu znechutilo. Nevěděl proč, ale očekával, že bude plachá a ostýchavá. Ale není to poprvé, co se u ženy zmýlil. Zvedl v hrané nerozhodnosti obočí.

„Dejte mi chvilku času. Zkusím něco vymyslet.“

„To vám budu opravdu vděčná,“ povzdechla si Allison. „Doufám že nejste ženatý a nemáte šest dětí. Nerada bych tento piknik promarnila se zadaným mužem.“

Bylo vidět, že oceňuje její smysl pro humor.

„Nejsem ženatý ani zadaný,“ odpověděl vyzývavě.

„To určitě nenechává spoustu žen kolem vás na pokoji,“ řekla starostlivě.

„Je to možné,“ souhlasil nedbale. „Ale vy jste určitě nepřišla sama. Dovolte mi, abych se trochu najedl, a pak se půjdu vypořádat s chlapíkem, který je tak nedbalý, že vás tu nechá klidně o samotě.“

„Bohužel,“ ujistila ho a skryla svou narůstající nervozitu pod milý úsměv, „nebudu mít příležitost uvidět vás v akci. Přišla jsem s Winnií.“

„Aspoň si neodřu klouby na rukou,“ zauvažoval Gene vážně. „Znáte se spolu už dlouho?“

„Ano,“ odpověděla. „Chodily jsme spolu do školy.“

Winnie o ní nikdy nemluvila, ale zase se s ní neznal natolik dobře, aby z toho mohl cokoliv usuzovat.

„Když jsme se spolu viděli poprvé,“ připomněl jí, „říkala jste, že jste přijela jen na pár týdnů. Jak dlouho už tady vlastně jste?“

Mile se na něho usmála. Byla ráda, že v jejich souboji nastala malinká pauza.

„Jenom pár dní. Ale můžu vám říct, že jsem se sem opravdu těšila. Neviděla jsem se s Winnií už léta.“

Nemohla mu prozradit, že délka jejího pobytu v Pryoru záleží na tom, jestli se ji tu podaří vyčmuchat nějakému zvědavému novináři. Byla ráda, že se jí po příletu do Spojených států podařilo setřást všechny čmuchaly ze stopy, a nijak netoužila po tom, aby ji znovu našli.

„Už jste si prohlédla místní okolí?“

„Ještě ne, ale moc se na to těším. Je to pěkné si na chvilku odpočinout od práce.“

Znělo mu to trochu zvláštně, jako by se do těch slov nutila a nemyslela je úplně vážně. Ale teď se mu o tom nechtělo přemýšlet. Přejel vyzývavým pohledem její postavu a zakotvil nakonec pohledem v hlubokém výstřihu.

„Co vlastně děláte myslím, když zrovna nenavštěvujete staré přítelkyně?“ zeptal se nedbale.

„Jsem sexbomba,“ odpověděla suše a potěšilo ji, když uviděla, jak ho její odpověď překvapila. Připadala si jako herečka, která má úspěch u publika. Pomáhalo jí to zapomenout na hrůzy, které v minulých měsících prožila.

„To neberu,“ řekl po chvilkovém zaváhání. „Co opravdu děláte?“ naléhal na ni.

Zvedla sklenici a napila se, aby získala čas na rozmyšlenou. Gene nevypadal hloupě. Nechtěla mu příliš lhát, koneckonců to byl Winniin budoucí švagr, ale úplnou pravdu říct nemohla.

„Pracuji v sociální oblasti,“ řekla nakonec šalomounsky.

Překvapeně na ni pohlédl, ale neuspokojilo ho to a naléhal dál.

„A co tedy děláte?“

Už ji to přestávalo bavit. Zvedla obočí a vyzývavě na něho pohlédla.

„Poslyšte, nejste náhodou potomkem španělských inkvizitorů?“

„Neumím ani slovo španělsky,“ odpověděl a klidně pokračoval ve výslechu.

„Jak jste stará?“

„Vy mi vyrážíte dech!“ zvolala a předstírala rozhořčení.

„To je žádost?“ vrátil jí to okamžitě a zkušeně se k ní naklonil.

Trochu se jí zachvěla ruka, když kladla sklenici zpátky na stůl.

Při příliš blízkém kontaktu pocítila svou nezkušenost.

„Myslím, že trochu moc pospícháte,“ odpověděla pravdivě a současně v roli.

Gene se okamžitě stáhl a zamyšleným pohledem studoval její výraz. Byla pro něho hádankou, vnímal u ní směs naprosto protichůdných rysů, které mu dohromady nedávaly smysl.

„Dobře, zlatíčko,“ řekl a hezky se na ni usmál. „Trošku přibrzdím.“

Napil se piva a pak se chvíli věnoval jídlu na svém talíři.

„A jak jste starý vy?“ oplatila mu otázku. Dobře to věděla, protože jí to Dwight řekl, ale za nic na světě by muži vedle sebe nepřiznala, že byla tak zvědavá, že se na něho vyptávala.

Zpříma na ni pohlédl.

„Bylo mi třicet čtyři. Jsem pro tebe moc starý, kočičko?“ zeptal se bezstarostně.

„Mně je dvacet pět,“ přiznala mu.

Překvapeně zvedl obočí. Myslel si, že je mladší. V tomhle věku už určitě nebude panna, usoudil a jeho srdce začalo bušit v rychlejším rytmu, když pohledem odhaloval, co skrývá pod vyzývavými šaty. Její tvary byly velice přitažlivé a byla by to pro něho dobrá kořist – jen kdyby nebyla Winniinou nej lepší kamarádkou. To trochu komplikovalo situaci.

Pozorně si ji prohlížel. Musel si přiznat, že je pro něho stále hádankou – jednu chvíli mu připadala příliš mladá, a pak najednou vypadala starší než on. A když se jí ptal na povolání, tvářila se velmi zvláštně, a to ho mátlo. Měl pocit, že před ním cosi tají a že dokáže skrývat své pocity stejně dobře jako on.

„Dvacet pět roků, to už nejste malé dítě,“ poznamenal.

Pohlédla na něho a v jejím výraze bylo opět něco, čemu nerozuměl. Ale pak to náhle zakryla úsměvem.

Jako kdybych viděl líčit se herečku, než vstoupí na scénu, napadlo ho.

„Ne, už nejsem dítě,“ souhlasila měkce při vzpomínce na to, co má za sebou. Přitom jí unikl skrytý význam jeho otázky.

Jeho pohled znovu zakotvil na vábivé cestičce, kterou ukazoval výstřih mezi jejími svůdnými ňadry. Představil si, jak je drtí ústy, a pocítil, jak se mu celým tělem rozlévá vzrušení.

Překvapilo ho to, obvykle na ženy nereagoval tak silně. Cítil, jak ho to k ní přitahuje, a nějaký vnitřní hlas ho upozorňoval na nebezpečí. Ale nedbal. Přál si být té záhadné, vzrušující dívce co nejblíž.

„Nemyslela sis, že jsme tě opustili?“ vyrušil ho náhle nepříjemně hlas jeho bratra, který oslovil Allison. „Vidím, že ses dala do řeči s Genem. Dej si pozor, aby se tě náhodou nepokusil rovnou zatáhnout pod stůl.“

„Přestaň, brácho,“ řekl Gene s úsměvem, ale v očích mu varovně zablýsklo. Dwight jeho pohledu dobře porozuměl.

„Bude vám vadit, když se k vám připojíme?“ zeptal se.

„Samozřejmě, že ne!“ vyhrkla Allison trochu překvapeně. Pohlédla z jednoho bratra na druhého. „Připadá mi, že vy dva se teď zrovna nemáte moc v lásce.“

Na chvíli nastalo zaražené mlčení a pak se Winnie zasmála.

„Vypadá to tak, že,“ přiznal otevřeně Gene a upřel na Dwighta rozhněvaný pohled. „Jsme synové stejné matky, ale máme různé otce.“ Zasmál se, ale jeho smích mrazil. „Není to tak, Dwighte?“

Dwight rozhořčením zčervenal.

„Allison o tom nic neví,“ připomněl bratrovi. „Nemusíš být pořád tak proklatě pichlavý.“

Gene pokrčil rameny a hleděl na svého nevlastního bratra pohledem připomínajícím ledovec.

„Nedokážu na to tak snadno zapomenout. Myslíš si, že bych měl?“

„Jsme jedna rodina,“ řekl Dwight skoro omluvně. „Nebo aspoň budeme, až přestaneš vyvádět tyhle proklaté kousky. Přivádíš tím Marii k šílenství.“

„Však ona se dokáže bránit sama.“ Gene dopil pivo a postavil pohár na stůl. Pak pohlédl na mlčící a s účastí poslouchající Allison.

„Nerozumíš tomu, zlatíčko, viď?“ řekl s krutým úsměvem. „Nemám stejného otce jako Marie a Dwight. Jsem adoptovaný. Máma ani otčím se neobtěžovali dát mi o tom vědět – až do doby, kdy otčím umřel.“

„Je mi to líto,“ řekla soucitně. „Muselo to být hrozné, dozvědět se to tak náhle.“

Gene vstal. Nesnášel litování a nenáviděl v tu chvíli vřelost v jejím hlase. Jediná věc, po které toužil, bylo její mladé a štíhlé přitažlivé tělo, ale teď nebyl vhodný čas, aby o tom přemýšlel. Přímo na ni pohlédl.

„Nestojím o soucit, díky.“

„Gene, proboha!“ vybuchl Dwight.

„Neměj starosti, nepokazím ti tvou oslavu.“ Pak pohlédl důrazně na Allison. „Držte se ode mě radši dál. Mohl bych vám přinést smůlu. Jsem chlapík se zatraceně špatnou pověstí. Zeptejte se, koho chcete.“

Zapálil si cigaretu a beze slova odešel. Allison jej s účastí sledovala pohledem.

„Musí to mít těžké,“ povzdechla si. „Dej si pozor, abys ho nelitovala,“ varoval ji

Dwight. „Lítost je to poslední, o co Gene stojí. Musí se s tím vyrovnat sám.“

„Kdo je jeho opravdový otec?“ zeptala se tiše.

Dwight se nadechl, aby jí to vysvětlil, ale náhle na volné židli vedle nich přistála jeho zmenšená dívčí kopie.

„Tak už je pryč,“ vydechla Marie Nelsonova ulehčené. „Dwighte, on je prostě nemožný! Už s ním vůbec nemůžu promluvit.“

Pohlédla na Allison a zarazila se.

„Promiňte,“ usmála se na ni. „Vy musíte být Allison. Winnie vás tak ukrývala, že jsem neměla příležitost se s vámi seznámit. Ale nemá cenu prát špinavé rodinné prádlo na veřejnosti. Omluvte mě. Gene mě vždycky dokáže pěkně vytočit.“

„Co se stalo?“ zajímal se Dwight.

„Svedl mou nejlepší přítelkyni!“ vybuchla Marie.

„Dale Braniganová přece není tvá nejlepší přítelkyně,“ podivila se Winnie. „Mezi námi, jestli někdo z těch dvou svedl toho druhého, byla to spíš ona a ne Gene. Rozhodně to není jeho chyba, že si neuvědomila, že Gene není muž pro vážnou známost.“

„Nemluvím o Dale,“ povzdechla si Marie, „ale o Jessii.“

„Gene nikdy nic s Jesií neměl,“ namítl Dwight prudce.

„Ona říká, že ano. Tvrdí, že “

„Počkej,“ zarazil ji bratr rozhodně. „Jessii bych nevěřil ani slovo. Víš přece, jak dlouho Gena uháněla, a nikam se nedostala. Mám pocit, že tohle je poslední pokus, jak ho získat. Jenže to k ničemu nebude. Gena k oltáři nedožene.“

„Já nevím, jestli si vymýšlí nebo ne,“ povzdechla Marie, i když už nevypadala tak přesvědčeně jako před tím. „Víš dobře, jak se Gene chová k ženám.“

„Jessie není jeho typ,“ pokračoval Dwight. „Víš, na jaké on letí. Na takové rafinované, svůdnické potvory.“

Marie se opřela a vzdechla si.

„Ubohá Jessie.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Dwight. „Ale ještě ses nepřivítala s Winnií.“

„Ahoj, Winnie,“ napravila to rychle jeho sestra a usmála se na ni. „Jsem moc ráda, že tě vidím. A jsem ráda, že jsi vzala Allison s sebou.“

Dobře si pamatovala, co jí řekl bratr o záhadném vlivu téhle mladé dívky na Gena. Nyní to mohla pozorovat sama na vlastní oči. Na téhle slečně Hathowayové muselo být něco zvláštního, co Gena upoutalo.

„Děkuju, že jste mě pozvala,“ poznamenala Allison, ale Marie ji zarazila. „To nestojí za řeč. Ale poslyšte, co kdybychom si my dvě tykaly?“

„Samozřejmě,“ souhlasila Allison.

„To jsem ráda,“ usmála se Marie. „Jak se ti líbivé Wyomingu?“

„Je překrásný.“

„Já si to taky myslím,“ přiznala se Marie. „Winnie s tebou dělala hrozné tajnosti. Neprcháš náhodou před Černými anděli nebo nějakým podobným gangem?“ vyzvídala.

„Nic o tom nevím,“ pokrčila Allison rameny, „ale co když trpím ztrátou paměti?“

„Motorky, to pro mě není,“ přidal se Dwight. „Dávám přednost koním. Víš, že Marie byla šampiónkou při rodeových soutěžích?“

„Opravdu?“ podivila se Allison.

„Gene taky,“ připomněla Marie s povzdechem. „Jenže když si zranil ruku, musel přestat soutěžit. Má teď hodně důvodů k hořkosti. Přála bych si, aby už konečně přestal obviňovat mě a Dwighta. My ho máme oba opravdu rádi. Ale on nám teď vůbec nevěří.“

„Doufám, že časem přijde k rozumu,“ povzdechl si Dwight. „Naštěstí má teď spoustu práce, takže mu nezbude příliš mnoho času, aby se tím užíral. Dodáváme koně a býky pro rodeo,“ informoval Allison, „a to je práce na plný úvazek. Obzvlášť, když dostáváme nová zvířata nebo prodáváme odrostlá. Neumíš si představit, kolik je s tím papírování. To je má noční můra. Jednou mě to zničí.“

„Není to nebezpečné?“ zajímala se Allison.

„Práce s velkými zvířaty je vždycky nebezpečná,“ potvrdil jí Dwight, „ale dáváme si pozor. Už dlouho jsme neměli žádnou nehodu. Už jsi někdy viděla opravdové rodeo?“

„Jednou, když jsme s Winnií ještě byly malé,“ vzpomněla si Allison.

„Pamatuju si víc cukrovou vatu, kterou tam prodávali, než rodeo,“ rozesmála se Winnie. „Obávám se, že si na to nevzpomínáš o moc víc než já.“

„Máš pravdu,“ souhlasila Allison.

„Uvidíš, že tomu propadneš, jestli tady zůstaneš dostatečně dlouho,“ sliboval jí Dwight. „Neměla by už začít hrát hudba?“ napadlo ho najednou. „Řekni jim, Marie, aby odložili příbory a pustili se do toho.“

Večer byl zábavný, ale Gene se už neukázal. Když se vracely v noci domů, pociťovala Allison zklamání. Ačkoliv o mužném kovboji slyšela tolik špatných věcí, byla jím fascinována. Má rád zkušené, světaznalé ženy a ona si dnes večer hrála na to, že je právě taková. Jenže Gene odešel a nevrátil se k ní. Cítila se mizerně. I když jsem se snažila předstírat, že jsem zkušená, zřejmě to nestačilo. Muž jako on mě dokázal snadno prohlédnout. Celý večer se bavila, smála a tančila. Ale nedávala do toho své srdce. Bez Gena to prostě ztrácelo smysl.

Netušila, že muž, na kterého vzpomíná, cítí něco podobného. Musel se doslova přinutit, aby opustil piknik, protože toužil zatancovat si s Allison. Ale kdyby si s ní začal, měl by ještě víc problémů než teď. Rozhodl se zajít do baru, ale vůbec ho to tam nebavilo. Neměl chuť na alkohol ani na povolné ženy. Asi na mě leze nějaká nemoc, usoudil.

Vzpomněl si, jak Allison vypadala ve svých svůdných šatech. Připomněl si zářivý pohled jejích měkkých hnědých očí a pak zaklel, osedlal koně a vyrazil do noci. Rozhodl se zkontrolovat stáda. Bylo to něco, co již pěkně dlouho neudělal.

TŘETÍ KAPITOLA

Allison nebylo moc příjemné vyptávat se Winnie na Gena Nelsona, ale zvědavost jí nedala spát. Připadalo jí zvláštní, že ji Gene sám před sebou varoval. Na jeho divokém životě bylo něco, co ji silně přitahovalo.

„Měla bys ho nechat na pokoji,“ řekla Winnie s tichým povzdechem, když se jí konečně druhý den zeptala.

„Nevypadá jako zlý člověk,“ namítala Allison.

„Já také netvrdím, že je,“ souhlasila Winnie. „Ve skutečnosti neznám přitažlivějšího muže, než je on. Ale úplně ztratil rozum od té doby, co se dozvěděl o svém pravém otci. Slyšela jsi, co včera říkala Marie. Vůbec nepřeháněla. Gene nedělá žádné tajnosti s tím, kolik měl ženských, a navíc poslední dobou hodně pije a vyvádí. Pryor je malé město a každý ho tu zná. Proto nechci, aby ses s ním ukazovala na veřejnosti. Jak ho znám, tak by dokázal zkazit pověst i tobě, a vůbec by si kvůli tomu nedělal výčitky. Nezapomeň, že tohle je něco, co si právě teď nemůžeš dovolit.“

„Já vím,“ zamumlala Allison tiše. „A on o svém skutečném otci opravdu nevěděl?“

„Ne. Měl čtyři roky, když se jeho matka rozvedla a vzala si Hanka Nelsona. Ještě před půl rokem tady vůbec nikdo netušil, že Gene není Hankův syn.“

Allison cítila, jak se jí sevřelo srdce účastí.

„To pro něho muselo být strašné, když to zjistil,“ řekla soucitně.

„To bylo dost hrozné pro všechny,“ přiznala Winnie otevřeně. „Ale chtěla bych, abys tomu dobře rozuměla – pro Dwighta a Marii to nic neznamenalo, jenže Genovi se zřítil celý svět. On Hanka zbožňoval.“

„Není divu, že tak zahořkl,“ poznamenala Allison měkce.

„Dobře rozumím tomu, že máš pro něho pochopení,“ poznamenala Winnie suše, „ale přemýšlej raději o sobě. Pochybuju o tom, že Gene má v sobě nějaké citlivé místečko, a kdyby ses ho pokusila najít, mohl by tě pořádně zranit – i kdybys k tomu měla ty nejlepší důvody.“

„Já vím,“ odpověděla Allison. „Ale nemusíš si o mě dělat strach,“ dodala se smutným úsměvem. „Nejsem právě jeho typ. On je velmi přitažlivý a nemá o ženy nouzi. A já jsem… jenom já.“

„Pozor na to,“ varovala ji Winnie. „Na pikniku jsi vypadala úplně jinak. Gene vůbec netuší, kdo vlastně jsi, a ty mu to nemůžeš prozradit.“

Přátelsky na ni pohlédla. „Neměla bys taky podceňovat svou přitažlivost. Když jsi dobře oblečená, vypadáš skvěle. Dokážeš zapůsobit na mnoho mužů včetně Gena. Věř mi a snaž se mu úplně vyhnout. Zasloužila by sis někoho lepšího.“

Allison zamyšleně přikývla. „Ty už jsi toho pravého potkala. Dwight se mi moc líbí.“

„Mně tady,“ zasmála se Winnie.

„Až si ho vezmeš, budete bydlet spolu s jeho rodinou?“

„Ne,“ odpověděla Winnie rychle. Byla ráda, že se téma rozhovoru změnilo. „Na ranči je ještě jeden dům, ve kterém bydlel Dwightův dědeček. Teď ho

Dwight nechává přestavět a po svatbě se tam nastěhujeme. Ukážu ti ho, jestli máš zájem.“

„To víš, že jo.“

Winnie se zasmála.

„Připadá mi, že jsi na tom už mnohem lépe, než když jsi sem přišla. Je to pravda?“

Allison přikývla. „Je, díky tobě a tvojí mamince.“

„Obě jsme věřily, že potřebuješ trochu času, aby ses vzpamatovala. Táta přijede příští týden domů a pak můžeme vyrazit trochu se podívat po okolí.

Dobře víš, jak jsem nemožná, když mám najít někam cestu, a máma nesnáší, když musí jet příliš daleko. A přitom tady všude kolem je moc pěkných míst, které stojí za to vidět.“

„Já vím. Něco jsem o tom četla, ještě než jsem vůbec tušila, že to tu někdy uvidím,“ přiznala Allison.

„Co tě zajímá?“

„Noční rodeo v Cody,“ odpověděla Allison okamžitě. „A Yellowstonský park a Šošonský kaňon.“

„Brr,“ otřásla se Winnie, „ten nemám ráda. Je to tam příliš strašidelné, zejména když se jede tunelem do Cody.“

„Nedělej si legraci, to místo chci rozhodně vidět.“

„To jsi celá ty!“ obvinila ji se smíchem Winnie. „Dobře, až se táta vrátí, tak se tam vypravíme, ale já si cestou zavážu oči šátkem.“

„Dohlédnu na to, aby sis nějaký vzala s sebou,“ slibovala jí Allison.

O Genu Nelsonovi se už spolu víc nebavily, jenže Allison stejně nešel z hlavy. Navíc na něho v příštích pár dnech narazily všude, kam se jen vrtly. Když se vypravily do města, minul je ve svém velkém džípu a zamával jim. Když jely kolem Nelsonovic ranče, viděly ho tam na koni pracovat s dobytkem. Když šly na návštěvu za Dwightem, stál ve dveřích a přejel po Allison tak zvláštním pohledem, že ji z toho zamrazilo v zádech vzrušením. Nikdy je neoslovil, ale Allison byla ráda, že ho vidí. Zajímala se o něho, ale sama byla příliš plachá, aby se s ním dala do řeči.

Několik dní po pikniku si Gene všiml, že Winniino auto míjí jejich ranč, a náhle ho napadlo, že by měl také vyrazit do města. Potřebujeme koupit nové provazy, napadlo ho. Na ranči bylo provazů, že by s nimi mohli svázat padesát lidí, ale Gene byl rád, že našel nějakou záminku.

Winnie dovezla Allison do města a tam se rozdělily. Winnie si šla vyzkoušet svatební šaty, zatímco Allison zašla do obchodního domu koupit paní Manleyové bavlnky na vyšívání.

Když vyšla ven, potkala Gena se svazkem tlustého provazu v ruce. Byl v pracovním. Na sobě měl staré odrbané džíny, na nohou zaprášené, špinavé boty, zprohýbaný stetson švihácky naražený přes levé oko. Potřeboval by oholit. Vypadalo to, že má špatnou náladu, a opravdu ji měl. Byl sám na sebe naštvaný za to, co tu dělá, ale Allison mu nešla z hlavy. Přitom dobře věděl, že by se jí měl vyhnout aspoň půlkilometrovým obloukem.

Nebude to k ničemu dobré a budou z toho jen komplikace, které právě teď vůbec, ale vůbec nepotřebuje.

Bylo to zvláštní, ale začínal cítit svůj věk. Potřeboval bych se usadit, napadlo ho, a ne honit další bláznivou, i když po čertech přitažlivou ženskou. Ne že by toužil po dětech, ty vzhledem k povaze jeho skutečného otce nepřicházely do úvahy. Bohužel jeho pověst byla v současné době tak špatná, že těžko najde nějakou slušnou ženu, která by byla ochotná uvažovat o tom, že by si ho případně vzala.

Bylo na čase, aby s tím začal něco dělat, a flirt

s další rafinovanou a svobodomyslnou ženou mu zrovna nepomůže. Allison na pikniku rozhodně nevypadala jako žena, toužící vytvořit nějakému muži útulný domov.

Ale teď stála před ním, dívala se na něj rozzářeně svýma velkýma, teple hnědýma očima a usmívala se.

„Dobrý den, pane Nelsone,“ řekla vesele, „hledáte tady nějakou ztracenou krávu?“ A ukázala na lano, které nesl.

„Zašel jsem koupit nějaké provazy, slečno Hathowayová,“ prohlásil důstojně, i když se v duchu trochu styděl za svou neohrabanou výmluvu.

„Aha,“ zakývala hlavou chápavě. „Budete vyrábět švihadlo, abyste měl co dělat ve volném čase.“

Ušklíbl se. „Tohle je nylonové lano,“ vysvětlil jí důstojně. „Na tom klidně utáhnu auto vaší kamarádky, kdyby jí náhodou vypověděl motor službu.“

„Neděláte si ze mě legraci?“ zapochybovala Allison.

Přiblížil se těsně k ní. Vypadala velmi křehce. Možná díky svému divokému způsobu života, napadlo ho nadějně.

„Ne,“ odpověděl klidně. „Přijela jste s Winnií?“

„Ano. Chtěla si vyzkoušet svatební šaty.“

„Její svatba bude v Pryoru událostí roku,“ podotkl se sarkastickým úsměvem. „To víte, Dwight je pravý Nelson, jeden z nejdůležitějších místních občanů.“

„Pořád vás to ještě bolí, viďte?“

Tichá, mírná otázka, z níž vycítil nelíčenou účast, mu vyrazila dech. Díval se na ni úplně vyvedený z míry. Nedovedl si představit, že by se mu někdo z místních odvážil do očí říct něco takového, a nebyl si jistý, jestli o to stojí právě od ní.

„Nepotřebujete si náhodou ještě něco zařídit?“ zeptal se naštvaně.

„To znamená, že chcete, abych se vám klidila z očí,“ poznamenala klidně, ale nepohnula se.

Pozorně si ji prohlédl. Měla na sobě přiléhavé modré džíny a bílou pletenou košili s krátkými rukávy. Vypadala mladší než na pikniku, ale velice jí to slušelo.

„Nemáte klobouk,“ poznamenal nesouhlasně. „Na vašem místě bych ho nosil. V červnu tady docela připaluje.“

Ušklíbla se.

„Cítím to,“ přiznala, „ale nenávidím klobouky. Není to nezvyklé mít tu takové horko?“ Zavrtěl hlavou.

„To je tady normální a dá se to přežít. Problémy míváme spíš v zimě. Občas nám napadnou i dva metry sněhu. Když pak hledáte zatoulaný dobytek, může vás z toho trochu bolet hlava.“

„To se nedivím,“ pokývala hlavou. „Ale už musím jít.“

„To znamená, že už mě máte dost,“ parodoval Gene její předchozí vyjádření. „Dobrá, odkopněte mě – já to vydržím.“ Aniž by chtěl, usmál se na ni. „Prcháte přede mnou?“ zeptal se suše.

Zamyšleně zavrtěla hlavou.

„Ne – myslím, že ne. I když mě Winnie před vámi varovala. Řekla, že jste bezohledný lovec žen.“

Upřeně se na ni zahleděl.

„To je pravda,“ prohlásil klidně. „Nikdy jsem z toho nedělal žádné tajemství. Čekáte snad jinou odpověď?“

„Ne. Mám ráda pravdu,“ odpověděla.

„Já taky, ale jsme v menšině,“ prohlásil. „Zjistil jsem, že většina lidí dává přednost zakulaceným lžím.“

Měla nepříjemný pocit, že ho podvádí, když předstírá, že je jiná, než opravdu je. Ale dobře věděla, že kdyby mu řekla, kdo vlastně je, rychle by o ni ztratil zájem. Nedokázala si pomoci, musela pokračovat ve hře.

Gene byl zmatený výrazem její tváře. Na co doopravdy myslí? napadlo ho. Ale než dokázal přijít na to, co to může znamenat, uviděl v dálce Winnii.

„Měla byste opravdu jít,“ řekl chvatně. „Váš hlídací pes právě přichází. Jestli vás se mnou uvidí, dostanete vynadáno. Nerad bych vám úplně zkazil pověst.“

„Nevěřím tomu, že jste tak špatný, jak se děláte,“ řekla vášnivě.

„Radši tomu věřte, zlatíčko,“ usmál se na ni. „Měla byste už vážně jít.“

„Dobře,“ souhlasila a odhrnula si vlasy s čela. „Tak na shledanou.“

„Určitě.“ Vydal se ke svému černému džípu a neobtěžoval se za ní ohlédnout. Kdyby se ji pokusil svést, byla by to velká chyba. Je to.Winniina nejlepší přítelkyně a ta nad ní drží ochrannou ruku. Nejlepší, co můžu udělat, je přestat na ni myslet. Jenže to bylo právě to, co ke svému překvapení nedokázal.

Allison počkala, až k ní Winnie přijde.

„Moje šaty jsou už skoro hotové,“ chlubila se. „Ty ses s někým bavila?“ zeptala se.

„Jenom se mě někdo chtěl na něco zeptat,“ odpověděla Allison vyhýbavě a Winnie to rychle pustila z hlavy.

Allison si přála, aby to také dokázala, ale nedařilo se jí to. Pozvání na návštěvu k Nelsonům, které spolu s Winnií další den dostala, jí připadalo, jako kdyby je zařídila ruka osudu.

Oblékla si jednoduché šedivé šaty se špičatým výstřihem, stažené v pase úzkým koženým páskem. Nebyly příliš vyzývavé, přesto v nich působila sexy. Vlasy měla stažené do ohonu a na tvářích jemný makeup, který ji Winnie naučila používat. Vypadala velice přitažlivě, i když mnohem méně vyzývavě než na pikniku.

„Vůbec nejsem oblečená, jak jsem zvyklá,“ stěžovala si Winnii cestou.

„Vypadáš skvěle,“ pochválila ji Winnie. „Jen doufám, že dnes večer zůstaneš sama sebou a nebudeš si na nic hrát.“

„Proč? Chceš vyplašit Gena tím, že mu prozradíš, jaká opravdu jsem? Když to zjistí, vypaří se beze stopy.“

„Nechci ti dělat obtíže, Allison, opravdu ne. Ale bojím se, že by ti mohl ublížit. Chová se poslední dobou hrozně.“

„A jak se choval předtím?“ napadlo Allison.

Winnie se zasmála. „Byla s ním legrace. Vždycky se koukal po ženských, ale nechoval se k nim tak bezohledně. Teď je mu úplně jedno, jestli nějakou zraní nebo ne.“

„Já si nemyslím, že by mě chtěl zranit,“ namítla Allison.

„Na to bych moc nesázela,“ odpověděla Winnie skepticky. „Ty si myslíš, že lidé mají srdce ze zlata. Dovoluju si tě upozornit, že někteří ho mají z kamene.“

„Tomu nikdy neuvěřím,“ odpověděla Allison pevně. „Ne po tom všem, co jsem zažila. Vnitřní krása a ušlechtilost se často schovává právě na nejhroznějších místech.“

Winnie měkce pohlédla na svou kamarádku. Nevěděla, co jí odpovědět. Nezbylo jí než doufat, že Gene nebude doma anebo bude, ale nebude se o Allison zajímat.

Bylo pozdní odpoledne, ale stále ještě bylo dost světla. Když přijeli k Nelsonovic ranči, právě začala malá letní přeháňka. Přeběhly se smíchem ke dveřím.

„Jste tady moc brzy,“ přivítala je Marie ve dveřích a odhodila si rozčileně vlasy z čela. „Ještě nemám nic hotového. Mimochodem, nevíte některá z vás něco o první pomoci? Dwight jel do města koupit víno a Gene si poranil celou ruku. Vůbec nevím, co mám dělat!“

„Kde je?“ zeptala se Allison chladným, profesionálním hlasem. „Já si s tím umím poradit.“

„Díky bohu!“ Marie je zavedla dovnitř a ukázala Allison cestu ke Genově ložnici. „Já radši zůstanu v obýváku – jestli ti to nevadí,“ dodala spěšně a zašklebila se. „Nesnáším pohled na krev.“

„Já se o něho postarám,“ ujistila ji Allison, nechala Winnii s Marií a vstoupila do Genový ložnice.

Z koupelny slyšela zaznívat šum puštěné sprchy a tlumené kletby. Váhavě se rozhlédla kolem. Pokoj byl k jejímu překvapení zařízen starožitným nábytkem. Viděla psací stůl, dvě židle a před krbem velkou stojací lampu. Místnosti vévodila postel královských rozměrů.

Ale Allison neměla čas studovat zařízení Genová pokoje detailněji. Zamířila do koupelny a vešla dovnitř pootevřenými dveřmi. Gene stál zády k ní. Na sobě měl podobné kalhoty, jaké na něm viděla ve městě, ale od pasu nahoru byl nahý. Zakrvácená košile ležela na zemi a Gene si umýval pod sprchou ruku poraněnou na vnitřní straně dlouhou krvácející ranou sahající od lokte k zápěstí.

„To by potřebovalo zašít,“ poznamenala.

Otočil se a v jeho tváři se mísil hněv s bolestí.

„Co tady k čertu děláte? Co chcete?“ zeptal se vztekle a vzpomněl si, že ke svému zranění přišel, právě když myslel na ni a přiblížil se jedné ze svých dlouhorohých krav víc, než bylo vhodné.

„Rolls royce a dům na Riviéře,“ odpověděla pohotově.

Udělala pár kroků k němu a snažila se příliš si nevšímat hustého, mužného porostu na jeho svalnaté, opálené hrudi. Byl to tak krásný muž, že musela odvrátit pohled, aby se dokázala soustředit.

„Dobře víte, co jsem tím myslel,“ zamumlal mrzutě.

„Marie a vaše budoucí švagrová nemají rády pohled na krev. Já se nebojím. Ukažte.“ Jemně mu vodou a mýdlem omyla okolí rány a potom mu jistými pohyby zasypala ránu dezinfekcí a převázala ji.

„Bojím se, že na mě začnete křičet, když vám navrhnu, že byste měl zajet do nemocnice, aby vám to ošetřili,“ poznamenala, když dokončila své dílo.

Pohlédl dolů na její skloněnou hlavu se smíšenými pocity. Doufal, že se mu podaří zmizet, než Allison s Winnií přijedou, ale nepočítal s tím, že dojde k nehodě.

„Už jsem měl horší rány,“ odpověděl neutrálně.

Zvedla hlavu a pohlédla mu do očí. Snažila se ignorovat zrychlený tep i to, jak se jí najednou těžce dýchá. Byla tak zaujatá skrýváním svých reakcí, že si vůbec nevšimla, jak se i jemu zrychlil puls.

Pohlédl na svou odborně zavázanou ruku. „Vy se v tom nějak vyznáte,“ řekl podezřívavě.

„Máte pravdu,“ přisvědčila s úsměvem. „Jsem zvyklá sem tam někoho obvázat.“

Nic víc mu neprozradila. Bylo ještě příliš brzy na to aby začala mluvit o své minulosti.

„Jak se vám to stalo?“ zajímala se.

„Pohnul jsem se na druhou stranu, než jsem měl, a bylo to, zlatíčko. S krávami je to někdy těžké.“

Podezřívavě na něho pohlédla, ale tvářil se vážně.

Když k ní přistoupil blíž, ukázala chvatně na košili, válející se na zemi.

„Obávám se, že ji můžete vyhodit,“ zamumlala nervózně a snažila se ukrýt rozechvění, které cítila v celém těle. Měla chuť zabořit se prsty do chlupů na jeho hrudi a dotknout se jeho teplé, pevné pokožky. Nesmím zapomínat, že je poraněný, připomínala si, aby nad sebou neztratila kontrolu.

„Svou džínovou bundu taky,“ zamumlal suše, jemně ji uchopil za ruce a přitiskl si je k tělu.

„Už vás to nebolí?“ zašeptala a hleděla mu zblízka do očí. Připadalo jí, že jí srdce vyskočí z hrudi. Nesmím to udělat, řekl si, ale nedokážu to zastavit. Na hrudi cítil dotek jejích teplých prstů a připadalo mu, jako by jimi proudila elektrizující energie, která způsobila, že mu celé tělo bolestně ztuhlo touhou. Přitiskl si její ruce k sobě ještě pevněji, tak, že jasně cítila jeho pevné svaly. Díval se na ni s mlčením, které naplňovalo vzduch napětím a’vášní.

„Bolí, ale jinak, než si myslíte,“ řekl suše.

Dnes, v šedých šatech a s koňským ohonem, vypadala mladší. Kupodivu se mu líbila mnohem víc než v rafinovaných sexy šatech, v kterých ji viděl na pikniku. Pohnul rukou tak, že se dotýkala svými prsty jeho malé, pevné bradavky. Allison cítila vůni jeho kůže. Srdce jí divoce bilo vzrušením a pod prsty cítila zběsilé pulsování jeho tepu, které jí připadalo jako odpověď.

„Gene,“ zašeptala skoro nesrozumitelně.

Když uslyšel své jméno, nemohl si pomoci. Zvolna sklonil hlavu k jejím rtům a pevně ji objal. Allison se ani nepokusila předstírat odpor. Její ruce se bez zábran pohybovaly po jeho hrudi a probíraly se houštinou, kterou tam nacházely. Cítila jeho dech, vnímala, jak se k ní blíží jeho rty a přála si jej políbit celou svou bytostí. Ještě nikdy v životě nepotkala muže, který by ji tak přitahoval. Přeje si ho poznat, ochutnat jeho polibky, jen jednou, jedenkrát…

Její oči se zavřely. Postavila se na špičky, aby se mu přiblížila. Slyšela jeho přerývaný dech a cítila jeho pevné sevření.

Jasný, ženský hlas, který se do ticha plného vášnivého očekávání ozval, na ni zapůsobil jako nečekaná exploze.

ČTVRTÁ KAPITOLA

„Allison, je v pořádku?“

Winniin hlas Gena zasáhl jako výstřel z pušky. Uskočil od Allison, jako by se popálil, a na jeho tváři se usadil nepřístupný výraz, kterým se snažil zakrýt své vzrušení.

Shýbl se po roztržené košili.

„Ano, je v pořádku,“ zavolal naštvaně. Nevěděl, proč má větší vztek jestli kvůli vyrušení nebo kvůli tomu, že podlehl své slabosti.

Uslyšeli kroky na schodišti, které se k nim blížily.

„Ona si snad myslí, že tě tu chci znásilnit!“ vyhrkl Gene zlostně a projel vzrušeně rukou své husté, černé vlasy.

Allison se stále ještě snažila popadnout dech. Opírala se o umyvadlo a chvějící se ruce skrývala za tělem.

„Ty tomu nerozumíš,“ řekla měkce a přemýšlela, jestli dokáže najít ta pravá slova, aby mu vysvětlila, proč nad ní Winnie drží ochrannou ruku.

Tvrdě na ni pohlédl.

„Kdo vlastně jsi?“ zeptal se nečekaně. „Jsi opravdu tak… moderní, jak se snažíš působit?“

„Co si o tom myslíš ty?“ odpověděla otázkou.

Gene se narovnal a hrozivě na ni pohlédl.

„Jestli nejsi, zapiš si za uši, že o tebe nemám zájem.“

Srdce jí začalo opět bít jako zběsilé. „To znamená, že o mě máš zájem?“ zeptala se rychle.

„Vážně ti to musím říkat?“ podivil se. „Sotva se tě dotknu, a celý hořím.“

To platí pro nás pro oba, napadlo ji. Skoro zoufale po něm toužila. Jestli mu řeknu pravdu, tak se na mě už nepodívá, zoufala si. Pokud se mi podaří uchovat mé tajemství, je tu určitá naděje, že mi dovolí se přiblížit a setkat se s ním jako se zraněným, citlivým mužem. Musíme si dohodnout nějaká pravidla, která by mě uchránila před zraněním do té doby, než mu budu moct říct pravdu, napadlo ji.

„Nejsem tak svobodomyslná, abych šla do postele s každým mužem, který o to projeví zájem,“ řekla a statečně mu pohlédla do očí. „Chci vědět, s kým mám co do činění.“

Pobaveně se usmál.

„Jseš opatrná, zlatíčko. Já taky. Dobře, nebudu na tebe spěchat. Ale pamatuj si, že nemám zájem o žádný platonický vztah.“

„Já taky ne,“ řekla statečně, ale musela přitom odvrátit pohled.

Gene zaváhal. Úplně nevěřil způsobu, jakým to říkala, ale přitom se nedokázal chytit ničeho jasného. Možná jsem už zbytečně podezíravý, napadlo ho. Asi to souvisí s tím, že zaplést se teď s nějakou ženou je pro mě opravdu nebezpečné a navíc tahle skoro patří do rodiny. Měl nejméně deset dobrých důvodů, aby se držel zpátky, ale žádný z nich mu nepřipadal dostatečně silný, když byla Allison nablízku. Byl už příliš dlouho sám, a když byla s ním, přestával se cítit osamělý.

„Co kdybychom šli spolu večer do kina?“

„Z toho by Winnie moc radost neměla.“

„Já se neptám Winnie, ale tebe,“ naléhal. „A chci tam jít jen s tebou a s nikým jiným.“

„A co kdybychom si vyrazili do Cody?“ napadlo ji. „Prý je tam každou noc rodeo.“

Usmál se. „Je, ale jen v letních měsících. Teď je tam jen jednou za týden. Ale do kina můžeme jet přes Cody. Nejbližší je totiž v Billingsu.“

„V Montaně?“ vykřikla udiveně. „Ale to je víc než sto padesát kilometrů odsud!“

„To přece není žádná vzdálenost, zlatíčko.“

„Tady vlastně ne,“ uznala Allison. „Je to tu stejné jako v Arizoně. Už jsem na to skoro zapomněla. Ale abych se přiznala, nechce se mi tak daleko jezdit. Raději bych –“ zarazila se a klidně se na něj dívala, ale srdce jí přitom bilo, jako by utíkala o závod.

„Copak?“ povzbudil ji.

„Tady kolem je spousta zajímavých míst, o kterých jsem zatím jenom četla,“ řekla zamyšleně. „Docela ráda bych je navštívila, ale Manleyovi se mnou nemohli.“

„Vyslov své přání,“ řekl s širokým úsměvem.

Chvilku přemýšlela.

„Asi bych se nejraději podívala na Little Big Horn,“ přiznala se. „Tam co generál Custer svedl poslední bitku. Prý je to docela blízko.“

„Máš pravdu,“ souhlasil Gene. „Jestli chceš, můžeme se tam zajet pozítří podívat. A příští týden tě můžu vzít na rodeo do Cody.“

Allison šťastně přikývla.

„Budu se těšit, Gene.“

Chvíli se na ni zamyšleně díval. „Teď bys už radši měla jít. Potřebuju se osprchovat.“

„Dobře.“

„Jestli ovšem nechceš zůstat a vydrbat mi záda,“ volal za ní.

„Na to je trochu brzo,“ odsekla a zamířila ke dveřím.

Když šla dolů po schodech, slyšela jeho smích. Jí ale moc do smíchu nebylo. Přemýšlela, jak dlouho před ním ještě dokáže hrát divadlo a jak se jí ho podaří udržet trochu od těla. Nepochybovala o tom, že to bude těžké – už proto, že ji vlastní tělo zrazovalo.

„Je v pořádku,“ ujistila obě ženy v obývacím pokoji. „Tedy skoro v pořádku. Potřeboval by to sešít, ale pochybuju, že se s tím bude obtěžovat k doktorovi.“

„To je celý on,“ řekla Marie s povzdechem. „Opravdu lituju, že náš táta prozradil, že není jeho vlastní syn. Myslím, že to po tak dlouhé době mohl klidně nechat spát. Ale pojďme do jídelny. Genovi to určitě nebude dlouho trvat. Můžeme si zatím dát kávu.“

Zavedla je do jídelny, kde nad stolem z třešňového dřeva zářil velký, elegantní křišťálový lustr.

Podlaha z dubového dřeva byla pečlivě nablýskaná a dřevěné obložení stěn svítilo čistotou. Allison už dlouho neviděla tak elegantní pokoj.

Marie nalila kávu a chvíli si spolu povídaly, než Allison konečně položila otázku, která ji už nějakou dobu trápila.

„A proč vlastně váš otec napsal Genovi, že není jeho syn?“ zeptala se zvědavě.

Marie zavrtěla hlavou.

„To nikdo neví. Táta byl nesmírně čestný člověk a možná si myslel, že by Gene měl znát pravdu. Jeho skutečný otec dosud žije, takže by ho Gene mohl vidět, kdyby chtěl. Já si vlastně myslím, že mu to chtěl sám říct předtím, než umřel. To by mu tak odpovídalo. Určitě nechtěl, aby to dopadlo takhle. Gena to hodně zranilo.“

„Pro tebe a Dwighta to asi taky nebylo jednoduché,“ řekla Allison soucitně.

„To si asi umíš dobře představit. Gene je náš bratr a my ho máme rádi. Ale on to teď nedokáže přijmout. Pořád se s tím snaží nějak vyrovnat. Doufám, že se mu to brzy podaří, protože zatím je život s ním peklem na zemi.“

„Bude s námi večeřet?“ zeptala se Winnie a ustaraně pohlédla na Allison. Ta přisvědčila.

„Aspoň to říkal.“

„Nedělej si starosti,“ uklidňovala Marie Winnii. „Bude se chovat slušně, když jste tady. Allison má na něho pozoruhodný vliv. Myslím, že se mu líbí.“

„Není o co stát!“ řekla Winnie energicky. „Nezapomínej, jak se chová k ženám.“

„Určitě jí nechce ublížit,“ uklidňovala ji Marie. „Nebuď taková škarohlídka.“

„Doufám, že máš pravdu,“ odpověděla Winnie nepřesvědčené. „V každém případě je teď zasnoubený s Dale, ne?“

„Mýlíš se,“ odpověděl Gene, který právě vstoupil do dveří a kochal se pohledem na šokovanou Winniinu tvář. Měl ještě mokré vlasy a byl hladce oholený.

Na sobě měl černé džíny a krémovou pletenou košili a vypadal tak přitažlivě, že se Allison tajil dech.

„Promiň,“ omluvila se Winnie.

Gene zvedl ruku a umlčel ji. „Nejsem požírač našich hostů, Winnie. Můžu tě ujistit, že se mnou bude Allison v bezpečí. Daleko víc, než s některými takzvaně počestnými muži v okolí,“ dodal s významným pohledem. „Postarám se o ni.“

„Máš asi pravdu,“ připustila Winnie tiše. „Jenom… Chci říct…“ Pohlédla bezmocně na Allison.

„Je to tvoje nejlepší přítelkyně,“ dopověděl za ni

Gene s klidným úsměvem. „Neboj se, Winnie. Já jí neublížím.“

„Můžete toho vy dva nechat?“ ozvala se Allison. „Je mi už pětadvacet.“

„Já vím, ale…“

„Co budeme mít k večeři?“ přerušila Allison svou přítelkyni a pohlédla na Marii.

„Kachnu,“ odpověděla Marie ochotně. „A jestli rychle nevyndám pomerančovou omáčku z mikrovlnky, budeme ji mít bez omáčky!“

Dříve než mohla Winnie cokoliv říct Genovi a Allison, vrátil se Dwight s vínem. Po celou dobu, co jedli, se Allisoniny a Genový oči sem tam potkaly nad jídelním stolem a oba dva cítili, že mezi nimi probíhá cosi velmi intenzivního a výbušného. Doufala, že nebude litovat, když se do toho pustí.

Po večeři se jí podařilo zjistit, že pokud jde o knížky, mají s Genem společný vkus. Oba dva nejraději četli životopisy a knihy o záhadách. Pokud šlo o politiku, byli oba dva spíš konzervativní a shodovali se i v radikálním přístupu k ekologii. Oba dva měli rádi zimní sporty, zimní olympiádu a science fiction.Gene se sice tvářil jako tvrdý muž s ironickým nadhledem, ale Allison dobře cítila, že pod slupkou se skrývá citlivý a pečující muž. Přála bych si ho probudit, napadlo ji.

Když se Winnie loučila s Dwightem a Marií, zatáhl Gene Allison stranou.

„Pozítří ráno se pro tebe stavím,“ slíbil jí. „Musíme vyrazit brzy. Je to dost dlouhá cesta.“

„Jseš si jistý, že se ti opravdu chce?“ ptala se Allison.

„Ne, ale určitě přijedu,“ odpověděl stručně a opravdu to tak myslel. Nikdy si nepřál se s ní zaplést,

ale bylo to silnější, než si přál. Nějak se mu to vymykalo z rukou – tak jako jeho život poslední dobou.

Plaše se na něho usmála.

„Budu se těšit.“

Přikývl. Nechtěl ani sám sobě připustit, že se také těší. Být osamělým kovbojem mělo své výhody. Stačilo kývnout a všechny hezké holky se kolem něho točily. Stačil jeho jediný úsměv a Jessie hned slyšela znít svatební zvony. Ale nyní mu připadalo, že už té samoty bylo příliš.

Jeho pozornost ale opět upoutal měkký a příjemný Allisonin hlas, když se obě dívky loučily s Marií u dveří. Všechny tři se smály nějakému dobrému vtipu, který Marie řekla. Zamával na ně a šel do svého pokoje. Byl zvědavý, jestli Allison řekne Winnii o jejich rande. Jestli ano, tak jí to určitě rozmluví možná by to bylo pro nás pro oba lepší, napadlo ho.

Ale Winnii se nepodařilo Allison její,výlet rozmluvit, i když se o to opravdu snažila.

„Tvoje pověst!“ vykřikla zděšeně, když o tom cestou domů uslyšela.

„Jednu nebo dvě schůzky přežije,“ uklidňovala ji Allison. „Winnie, on je tak osamělý! Copak ty to nevnímáš? Nevidíš v jeho očích bolest?“

Winnie zajela před jejich dům, vypnula motor a světla a dlouze si povzdechla.

„Musím se přiznat, že ne. Asi nejsem tak citlivá jako ty. Jenže ty zase nevíš, co to znamená začít si s takovým svůdcem, jako je Gene. Jestli si nedáš chvilku pozor, tak tě dostane a pak odhodí jako slupku od banánu, ty bláznivá holko!“

„Nezapomeň, že jsou k tomu třeba dva,“ připomněla jí Allison.

„To máš sice pravdu, ale já ti zase připomínám, že od první chvíle to mezi vámi dvěma doslova jiskří.

Allie, neumíš si představit, co taková přitažlivost s člověkem udělá! Když se ti bude opravdu líbit, budeš s ním doslova bezmocná.“

„Nezapomínej na to, jak mě rodiče vychovali,“ připomněla jí Allison mírně.

Winnie si povzdechla.

„To s tím nemá vůbec nic společného, moje milá. Ideály jsou hezká věc, ale sexuální přitažlivost je věc těla a někdy se rozumem prostě nedá zvládnout.“

„Myslím, že se dokážu včas zarazit,“ odpověděla Allison. „A teď se pojď podívat na televizi.“

Winnie ještě chtěla něco říct, ale uvědomila si, že by to bylo zbytečné – asi jako vykládat Eskymákovi, jak se surfuje na prkně. Nezbývalo jí než doufat, že Allison dokáže Genovi odolat – nebo že ho to s ní přestane bavit. Ale nějak tomu nemohla uvěřit.

PÁTÁ KAPITOLA

Když Gene zazvonil u dveří, byla už Allison připravená. Měl na sobě čisté modré džíny, hnědobíle kostkovanou košili a neodmyslitelný stetson nasazený švihácky nakřivo. Allison byla oblečená podobně džíny a hnědomodrou pruhovanou košili, vlasy svázané do volného uzlu. Když Gena uviděla, musela se smát, jak jim to spolu ladí.

Gene jí otevřel dveře a pomohl jí nasednout do džípu. Pak se sám usadil a dal jí na hlavu kšiltovku, která jí spadla přes oči.

„Vzadu má stahovací pásek,“ poradil jí. „Myslel jsem si, že si na něco takového nevzpomeneš.“

Zářivě se na něho usmála. Takovou starostlivost od něho rozhodně nečekala.

„Díky,“ odpověděla potěšené a upravila si čepici na svou velikost.

„Musím se postarat o svou nejlepší kamarádku,“ řekl Gene měkce. Zvláštní bylo, že to tak opravdu cítil. Allison byla tou nejlepší dívkou, kterou kdy v životě potkal. Nebyla panovačná ani ufňukaná, svým chováním mu připomínala jasné letní slunce a jemu se líbilo hřát se v jeho paprscích.

Když to uslyšela, rozzářila se a malinko zčervenala.

„Těšila ses?“ zeptal se něžně.

„Ano,“ přiznala poctivě. „Jsem ráda, žes mi tenhle výlet nabídl. Chtěla jsem to místo vždycky vidět.“

„To jsem rád. Doufám, že nebudeš zklamaná.“

A nebyla. Nejprve navštívili muzeum a prohlédli si, co v něm mají, a pak ji vzal Gene na bojiště. Vyhnuli se skupinám turistů, které proudily po cestě vedoucí k vysokému monumentu se jmény všech, kteří tu zahynuli, a vyšplhali se spolu na kopec.„Tady to kolem všechno patřilo Vraním Indiánům,“ řekl Gene a ukázal dolů do údolí na hluboký zářez, který řeka vyhloubila do krajiny. Kousek dál bylo vidět větší vodní plochu, u které stály vysoké stromy.

„Tam byl tábor Indiánů,“ vysvětloval Gene. „Tábořilo tu několik kmenů Siouxové, Černonožci a také skupina Čejenů. Bylo jich několik tisíc. Na té označené ploše se odehrála bitva. A tamhle zahynul generál Custer spolu se svým bratrem a švagrem. Střelili ho do prsou a do hlavy.“

„Někde jsem četla, že spáchal sebevraždu,“ poznamenala Allison.

Zavrtěl hlavou.

„Já tomu nevěřím. Jestli si přečteš jeho knihu Můj život na indiánských pláních, uvědomíš si, že on není typem člověka, který by se zabil. Jeden historik si myslí, že Custera zabili hned na počátku bitvy a jeho muži ho pak donesli na to místo. Ale to, že přišli tak brzy o velitele, je zlomilo. Většina vojáků byla příliš mladých a nezkušených, aby dokázali sami odolávat náporu Indiánů.“

„To muselo být hrozné,“ otřásla se Allison.

Shovívavě na ni pohlédl.

„A to o tom skoro nic nevíš, zlatíčko. Představ si, ze Indiáni byli pomalovaní válečnými barvami – nejen tváře, ale i těla. I své koně měli pomalované. Přidej k tomu válečný pokřik, s kterým se vrhali do boje, a pak si aspoň trochu dokážeš představit, co ti nezkušení mladíci zažívali.“

„Ty jsi mluvil o Siouxech a Čejenech Vraní Indiáni s vojáky nebojovali? Říkal jsi, že stojíme na jejich půdě,“ ptala se Allison.„Máš pravdu, ale Vraní Indiáni se s Čejeny a Siouxy zrovna nekamarádili,“ vysvětloval Gene.

„Vůbec se nedivím, že o tuhle zemi tak urputně válčili,“ poznamenal a ukázal nadšeně k horizontu.

„Podívej se, jak je to krásná země. Nedotčená člověkem, neotrávená civilizací. Boží země.“

„Ano, je opravdu krásná,“ přiznala Allison a rozhlížela se.

Vítr zesílil a začalo být chladno. Přitáhl ji k sobě blíž a navrhl: „Půjdeme se podívat dolů?“

„Můžeme tudy?“

Ukázala na stezku vedoucí strmě dolů.

„Ano, ale dávej pozor na hady.“

Sešli spolu dolů na místo bitvy a zastavovali se cestou u bílých křížů, které označovaly místo, kde některý z vojáků padl. Vypadalo to, že Gene zná jména všech vojáků, kteří tu bojovali. U jednoho z křížů se zastavil na delší dobu.

„To byl můj praprastrýček,“ oznámil a usmál se jejímu překvapenému výrazu.

„Teď víš, proč toho tolik o bitvě vím. Praprastrýček si vedl deník, který jsem zdědil. Poslední zápis v něm byl napsaný před odchodem do bitvy. Pravděpodobně měl u sebe další deník, ale indiánské ženy, které prohledávaly bojiště, sebraly všechno, co mohly použít.

Hodinky, zbraně, oděvy, dokonce i sedla a boty. Používaly kůži z nich pro výrobu dalších věcí.“

„Pověz mi něco o tvém praprastrýčkovi,“ požádala ho Allison a pozorně poslouchala, když se vraceli zpátky. Dozvěděla se také, že před rokem tady pracovala archeologická výprava, která se pomocí detektorů na vyhledávání kovů a dalších přístrojů snažila najít zbytky po bitvě. Vůbec ji nepřekvapilo, když jí Gene oznámil, že byl mezi dobrovolníky, kteří archeologům pomáhali.

Potom zašli do restaurace a cestou obdivovali ruční práce Indiánek, které prodávaly u stánků se suvenýry. Gene si nedal říct a koupil jí korálkové náušnice. Vysvětlil jí, že korálky, z kterých se skládají, mají svůj přesný význam spolu s typem účesu dokázaly dokonale určit hodnost a úspěchy svého nositele.

„To je opravdu fascinující,“ řekla Allison nadšeně. „Jak je možné, že k tom tolik víš?“

Gene zářil pýchou. Žádná z žen, s kterými chodil, se o historii nezajímala. Kdyby jim chtěl vyprávět o bitvě u Little Big Hornu, tak by se mu asi vysmály. Dobře si všiml, že Allison ho nejen pozorně poslouchá, ale že ji to opravdu zajímá. Když jeli zpátky, řekla mu, že se sama zajímala o indiánské kultury a že se celkem dobře vyzná v mayské historii. Cestou zpátky mu vyprávěla to málo faktů, které jsou o nich známé.

„To je zajímavé,“ řekl zamyšleně, když za soumraku zastavili před Manleyovic domem. „Ty jsi opravdu dobrá. Kde ses to všechno naučila?“

Melancholicky se usmála.

„Hodně jsem četla a měla oči otevřené,“ přiznala se. Raději už nedodala, že spolu s rodiči zlézala archeology odkryté mayské pyramidy, protože se o ně všichni zajímali.

„Byl to hezký výlet, Gene. Moc ti děkuju.“

Přitáhl si ji k sobě.

„Mně se to taky líbilo,“ řekl svým hlubokým hlasem, až jí přejel mráz po zádech. „A teď je na čase, abychom se rozloučili,“ řekl měkce a sklonil k ní hlavu. Přitiskl své rty na její a vnikl jazykem do jejích úst. Dráždil ji a vzrušoval, až začala vzdychat vzrušením.

„Přivádíš mě k šílenství,“ šeptal do jejích otevřených úst a rukou přitom vnikl pod její košili.

„Přestaň nosit podprsenku,“ naléhal. „Jenom překáží.“

Zasténala a Gene zvedl hlavu. Uvolnil jí košili a podprsenku, takže viděl její holá, vzrušená prsa. Přejel po nich jemně levou rukou.

„Satén a samet,“ řekl, když na něj pohlédla. „Právě takováhle jsem si je představoval. Nádherná ňadra,“ dodal chraplavě.

Šokované na něho zírala.

Třásla se vzrušením a styděla se, toužila přitisknout se k němu a pokračovat v polibku, ale Gene viděl, jak se na okně domu pohnuly závěsy. Narovnal se a řekl: „Těžko se tě teď můžu dotýkat, zlatíčko. Máme diváky.“

„Ach bože,“ zašeptala a celá zrudla.

Urovnal jí košili, pak zvedl ruku a pohladil ji po tváři.

„Půjde nám to spolu dobře,“ řekl tiše. „Co ty na to?“

Měla bych mu to říct, pomyslela si, ale zaváhala. Místo toho odpověděla poslušně: „Ano.“ Přikývl.

„Nebudu na tebe pospíchat,“ sliboval. „Ale nehodlám čekat příliš dlouho. Nejsem na to zvyklý.“

Nevěděla, co mu má odpovědět. Ještě stále cítila, jak jí celým tělem koluje vzrušující oheň, jaký dosud nepoznala.

„Dobrou noc, zlato,“ zašeptal a políbil ji na zavřená víčka. „Jsi opravdu jedinečná.“

Potom vyskočil a pomohl jí vystoupit. Vedl ji v těsném objetí ke vchodovým dveřím.

„Tvůj strážný anděl nespí,“ zažertoval Gene. „Už se Winnie vzdala naděje, že tě přemluví, abys mě nechala být?“

Pokrčila rameny. „Je zasnoubená, bude se vdávat, má dost svých starostí.“

Pohlédl na ni.

„Já se nikdy neožením,“ oznámil jí pevně. „Věříš mi? Je mi s tebou dobře, ale nechci ti lhát a slibovat něco, co nemůžu dodržet. Jsem přesvědčený starý mládenec.“

Přinutila se usmát, i když jí srdce ztuhlo.

„Já to vím,“ řekla tiše.

Pohledem hledal její oči. Nechtěl jí nechávat falešné naděje. Jestli se k něčemu rozhodně v nejbližší době nechystal, pak to bylo ženění. Měl teď dost co dělat se svou vlastní minulostí. A měl ještě jeden dobrý důvod, proč na svatbu nepomýšlel. Byl toho názoru, že špatné geny se nemají předávat dál.

Zastavil se.

„Tak dobře,“ řekl tiše. „Zítra večer tě vyzvednu a pojedeme na rodeo. Vím dobře, že jsem ti to sliboval až na příští týden, ale nechce se mi čekat tak dlouho. Co ty na to?“

Přikývla. „Budu se těšit.“

„Dobře. Zastavím se pro tebe v šest.“

Sklonil hlavu a jemně ji políbil.

„Dobrou noc, kočičko.“

Usmála se na něj. „Dobrou noc, Gene. Díky za výlet a za náušnice.“ Cvrnkl do nich. „Sluší ti. Tak ahoj zítra.“

Nepočkal na její odpověď, otočil se a vracel se ke svému autu. Dívala se za ním, ale neohlédl se. Vešla do domu a málem vrazila do Winnie.

„Právě se chystáme večeřet. Bavila ses dobře?“

„Bylo to skvělé. Gene toho ví spoustu o bitvě u Little Big Hornu.“

„Já vím. Nudil tě tím? Marie říká, že už jeho historické výklady nemůže ani slyšet.“

„Ale já to mám ráda,“ řekla Allison překvapeně. „Indiáni patří k mým koníčkům. Moc se mi to líbilo.“

Winnie zvedla překvapeně obočí a zasmála se.

„To je dobře, třeba se ti podaří tu divokou rybu ulovit, ty dobrodružko. Můžeš mi o tom u večeře vyprávět, ale teď pojď, ať nám nevystydne jídlo.“

Její poznámka dodala Allison naději, kterou nutně potřebovala. Rozhodla se, že musí říct o sobě Genovi pravdu. Jenom kdyby si byla jistá, že se pak neotočí a neodejde od ní.

Po večeři se Winnie vrátila opět ke Génovi.

„Omlouvám se, že o něm pořád mluvím, ale já ho znám, Allie. Je tak přitažlivý, tak mužný…“

Allison dostala hrozné tušení.

„Opravdu?“ zeptala se výmluvně.

Winnie se ušklíbla. „Myslím, že bude lepší, když ti řeknu pravdu. Než jsem se seznámila s Dwightem, měla jsem pár schůzek s Genem. Nikdy jsem s ním ale nespala!“ zdůraznila.

Po chvilce odmlčení dodala: „Jiná věc je, že by k tomu asi nevyhnutelně došlo, kdybych se nezamilovala do Dwighta. On moc dobře ví, jak na ženy působí. Dostane každou, kterou chce, ale nemá jí co nabídnout na oplátku. Hraješ velmi nebezpečnou hru, Allison. Nejsem žádná křehotinka, a tak bych to nějak přežila, ale ty jsi příliš nezkušená a zranitelná. Bojím se, že by to pro tebe mohlo být příliš těžké.“

Allison si zoufale povzdechla.

„Já to všechno vím,“ řekla těžce, „ale on je opravdu tak přitažlivý…“

„Je to lovec, muž, kterému je hodně těžké odolat. To je lidské. Ale scházet se s ním znamená přivolávat si problémy.“

„Já vím.“ Allison pohlédla na podlahu. „Myslím… že jsem se do něho zamilovala.“

Winnie se kousla do spodního rtu.

„Allison, on si nedokáže pomoct. Je takový, jaký je. Vůbec neví, co to znamená někoho milovat. Nebo mít zájem o dlouhodobý vztah.“

Allison na ni pohlédla smutnýma očima.

„Ale pořád ještě zbývá určitá šance.“

„A ty jsi do něho příliš zakoukaná, abys byla schopná slyšet varování, co?“ odpověděla Winnie jemně a objala ji. „Zkus neztratit hlavu, prosím.“

„Budu se snažit,“ slíbila Allison. „Komplikace jsou to poslední, co potřebuju.“

„Aspoň víš, do čeho jdeš. Dobře, konec poučování, pojďme spát. Máte spolu domluvenou schůzku?“

„Zítra mě chce vzít na rodeo do Cody,“ přiznala Allison.

Winnie jen pokývala hlavou.

Allison se převlékla do noční košile a šla si lehnout, ale cítila se příliš nesvá, aby dokázala usnout. Připadalo jí absurdní, že to je její první zkušenost s mužem a ona se mu k tomu nesmí přiznat! Zajímalo by ji, jestli by se k ní choval jinak, kdyby věděl, jak je nezkušená. Pravděpodobně by ji okamžitě nechal – dobře věděla, co si myslí o pannách. Tížil ji pocit viny, že to před ním skrývá, ale nedokázala si pomoct zamilovala se do něho.

Může se na ni kvůli tomu zlobit, ale rozhodla se, že se nevzdá své

šance. Možná se do ní také zamiluje a pak bude všechno v pořádku.

Jenže zatím mě asi svede, připomněla si bezútěšně. V jeho přítomnosti se cítila dokonale bezmocná. S nikým ještě nezažila to, co s ním, a bylo to velmi lákavé. Snažila se pustit z hlavy všechny myšlenky na Gena a usnout. Konečně se jí to podařilo, ale ještě nikdy v životě se jí nezdály tak erotické sny jako tuto noc.

ŠESTÁ KAPITOLA

Když se Allison rozhodovala, co si má obléci na rodeo, vybrala si modrou džínovou sukni, protože své jediné džíny měla v pračce. K ní si vzala růžové tričko s krátkými rukávy a růžové sportovní boty. Nezapomněla si připravit svetr, protože dobře věděla, jak chladno tady ve Wyomingu bývá po setmění.

Učesala si vlasy do koňského ohonu a svázala je růžovou mašlí. Když byla oblečená, posadila se a čekala na Gena, protože se začala chystat o dvě hodiny dříve, než spolu byli dohodnutí.

Každých pár minut zkontrolovala hodinky. Byla na ně tak zvyklá, že by si bez nich připadala nesvá. Když pracovala jako sestra v primitivních podmínkách, ve kterých s rodiči žila, posloužila jí vteřinová ručička často k měření pulsu nemocných.

Dům byl prázdný – paní Manleyová byla pozvaná na krtiny k dceři jedné své známé a Winnie šla na rande s Dwightem. Naštěstí s Allison o její schůzce nemluvila, jen se na ni při odchodu povzbudivě usmála.

Gene dorazil přesně. Měl na sobě nové džíny, modrou košili a ručně ušité černé kožené kovbojské boty s vysokými podpatky. Byl hladce oholený a na hlavě mu seděl nový stetson.

Když uviděl Allison v růžovém a s koňským ohonem, vesele se na ni usmál. Jeho fantazie mu už několik dní nedala pokoj v duchu si ji představoval cítil její přitažlivost a vřelost a toužil po její společnosti

Přitahovala ho nejen smyslností, kterou z ní cíti a která v něm probouzela tak silné vzrušení, jak s jinou ženou ještě nezažil, ale měli tolik společných zájmů, že se mu dokonce líbilo, když spolu hovořili Čím byl však udiven nejvíc, byla podivná energie kterou cítil v její přítomnosti a která působila, že s necítil osamělý.

Když byl s Allison, připadal si spokojený a šťastný. Bylo to velmi příjemné a velmi návykové.

Budu s tím muset něco udělat, říkal si znepokojeně, protože vzpomínky na ni ho pronásledovaly už nejen při práci, ale i ve spánku. Naštěstí tu hodlá zůstat jen pár týdnů, řekl si s úlevou. Takhle to dál nejde! Jako nějaký zamilovaný puberťák si přál být pořád s ní.

Něco takového rozhodně nemínil komukoliv přiznat. Čím dřív se spolu vyspí, tím lépe, usoudil nakonec. To podivné kouzlo pak pomine a budu zas moct žít normálně a začít řešit své vlastní problémy.

Zajímavé ale bylo, že když byl s Allison, nějak jej vzpomínka na jeho skutečného otce nebo na poslední vůli Hanka Nelsona, která změnila jeho život, netrápila. Ve skutečnosti se cítil klidnější než kdykoliv předtím.

Allison mu pomohla po měsících trápení najít klid. Když byl s ní, cítil, že neexistuje problém, který by nepřekonal. To ho opravdu znepokojovalo.

Když na ni pohlédl, zapomněl na všechny své úvahy.

„Vypadáš skvěle,“ řekl svým hlubokým, sametovým hlasem. „Miluju růžová trička s krátkými rukávy.“

Usmála se na něho a trochu pochybovačně odpověděla: „Nejsem si tak úplně jistá, jestli si ze mě neděláš legraci. Opravdu se ti líbí?“

„Líbí se mi způsob, kterým je vyplňuješ,“ řekl tiše a pohledem přitom ocenil její vysoké poprsí, rýsující se lákavě pod tenkou růžovou látkou.

„Nespadne z tebe ta sukně, když nemáš pásek?“ zajímal se.

„Trochu jsem ubrala za posledních pár týdnů,“ přiznala Allison, „ale neboj se, nespadne. Nemohla jsem ho najít.“

Měla k tomu dobrý důvod, protože pásek byl ještě pořád ve Střední Americe spolu se všemi jejími ostatními věcmi.

Genová otázka jí připomněla, v jakém chvatu odjížděla a co všechno nechala za sebou. Vzpomněla si také, jak novináři touží, aby ji vypátrali.

Když se objeví na veřejnosti, riskuje prozrazení. Ale věřila, že Gene ji dnes večer nemíní nějakému novináři představovat. Trochu se uvolnila a přestala myslet na nebezpečí.

Gene se rozhlédl kolem.

„Kde je Winnie?“

„Na rande s Dwightem. Ty o tom nevíš?“

Zasmál se, ale tón, kterým jí odpovídal, byl vážný.

„Dwight se se mnou o svém společenském životě poslední dobou příliš nebaví.“

Přistoupila k němu blíž. Protože jeho boty na rozdíl od jejích sportovních měly podpatky, musela k němu vzhlížet výše než obvykle. Ucítila vůni kolínské smíšenou s jeho mužnou vůní a zrychlil se jí tep.

„Třeba by to dělal, kdyby ses k němu choval jinak?“ navrhla tiše.

Kdyby mu něco takového řekl kterýkoliv muž, mohl by čekat úder do tváře. Ale od Allison mu to nevadilo. Pobaveně na ni pohlédl.

„Stojíš v díře?“ zeptal se nečekaně. „Nebo ses přes noc seschla a zmenšila? Nepotřebuješ náhodou zalít?“

Zasmála se. Cítila, jak jí celým tělem proudí energie a radost ze setkání s ním.

„Na rozdíl od tebe nemám podpatky.“

Uvážlivě pohlédl na její růžové sportovní boty.

„Takové malé fajnové věcičky,“ zamumlal arogantně.

„O těch tvých se to zrovna říct nedá,“ oplatila mu kurážně.

„Dobrá, příště přijdu bosý,“ navrhl ochotně. „A kde je paní Manleyová?“

„Není tu. Šla na krtiny.“

„A dostala jsi od ní nebo od své vrchní hlídačky nějaké rodičovské poučení?“ zajímal se.

Zavrtěla hlavou.

Gene se zasmál.

„Vypadá to, že to vzdaly!“

„Ano,“ řekla tiše a dívala se mu do přitom očí. Připadalo jí, že by tady dokázala stát a dívat se na něj věčnost.

Gene jí to vyčetl z tváře a jeho srdce se naplnilo pýchou.

„Bude lepší, když půjdeme,“ poznamenal po chvíli tiše.

„Ano,“ souhlasila.

Ale ani jeden z nich se nepohnul. Spočinul pohledem na jejích lákavých růžových nenalíčených rtech. Pak ji uchopil rukama v pase a pomalu, sebejistě ji k sobě přitáhl. Sklonil hlavu a jemně svými rty přejel po jejích. Byl to vzrušující polibek, ale ani jednoho z nich neuspokojil. Objala ho rukama kolem krku a vášnivě se k němu přitiskla.

Gene ji přitáhl k sobě a zvedl ji do vzduchu. Držel ji v pevném a teplém objetí, při kterém si náhle vzpomněla na Vánoce a padající sníh, svátky, které měla spojené s blízkostí a bezpečím.

Gene nepřemýšlel o ničem. Když ho objala kolem krku, všechny myšlenky mu odpluly daleko pryč. Vnímal její horké tělo, jak se k němu tiskne, dotyk jejích pružných ňader, vzrušující vůni její pleti, touhu, s níž se otvírala její růžová ústa nájezdu jeho žádostivých rtů. Jeho tělo ztuhlo v návalu rozkoše.

Přinutil se zvednout hlavu a zhluboka nadechnout. Pohlédl jí do očí a cítil, jak jejich srdce buší ve stejném zběsilém rytmu. Vypadala naprosto odevzdaně a bezbranně.

„Opravdu bychom měli raději jít, dokud ještě máme na výběr,“ zamumlal chraplavým hlasem. Postavil ji na zem a nechal své ruce pomalu sklouznout po jejích zádech. Bože, jak po ní touží!

„Máš pravdu,“ odpověděla měkce, protože cítila něco podobného.

Počkal, až zavře dveře, a pak otevřel dveře džípu a pomohl jí nastoupit.

„Jestli se tu ještě nějaký čas zdržíš, koupím si normální auto,“ oznámil jí, když nastartoval.

„Ale já ráda jezdím džípem,“ protestovala Allison. „A na ranči je džíp užitečnější.“

„Máš pravdu,“ souhlasil a zamračeně na ni pohlédl.

Tolik tajemství je ve vzduchu, napadlo ho. Nevěděl, kolik jich skrývá Allison, ale její chování bylo opravdu záhadné. A on sám má na krku to odporné tajemství spojené se svým skutečným otcem.

Udělal by nejlíp, kdyby ji odvezl zpátky a už nikdy víc se neviděli. Ale nedokázal se k tomu přinutit. Musí ji mít, ať se stane cokoliv! Instinktivně věděl, že to s ní bude jiné než s kteroukoliv ženou, s kterou se dřív miloval, že zažije extázi, kterou dosud nepoznal.

Celé tělo ho bolelo, jak po ní toužil. Chtěl ji mít, i kdyby to bylo jen jednou jedenkrát. Bylo příliš pozdě se zastavit.

Gene moc nekouřil. Ale teď cítil potřebu si zapálit. Stáhl okénko a vyfoukl kouř ven. Pak se otočil k Allison.

„Nevadí ti to?“

Opřela si hlavu o opěrku sedadla a klidně mu hleděla do tváře. „Ne.“

„Snažil jsem se přestat, ale někdy je to silnější než já.“

„Co je silnější?“ zeptala se zvědavě. „Život, Allison.“

Když vyslovil její jméno, cítila, jak jí běží mráz po zádech. Vzrušoval ji způsob, jakým to říkal.

„Vím, že to teď pro tebe musí být těžké,“ řekla. „Ale nic netrvá věčně, ani bolest, věř mi.“

Gene se díval pozorně na cestu a neodpovídal. Milovala pohled na jeho profil. Vypadal tak silně a mužně!

„Možná je na to ještě brzy,“ přemýšlela nahlas. „Nemůžeš čekat, že se všechno dá vyřešit přes noc. A umím si představit, že ty nerad na něco čekáš.“

„To máš pravdu,“ zasmál se. Tiše kouřil a teprve po chvíli se opět ozval: „Ale v tomhle případě nemám moc na výběr. Ty jsi taky tak netrpělivá, Allison? Nebo umíš čekat, až se stane, co se má stát?“

„Byla jsem vždycky přesvědčená, že trpělivost patří k mým silným stránkám,“ odpověděla otevřeně.

„Ale někdy je to hodně těžké to vydržet a nesnažit se věci popohnat.“ Gene přikývl.

„Jsme jenom lidé, viď, zlatíčko?“ zeptal se tiše. „A stane se, že přijde něco, co nedokážeme mít pod kontrolou.“

Mlčky přikývla a podívala se z okénka na ubíhající krajinu. „Nejedeme přes Šošonský kaňon?“ zajímala se.

„Ne, tam tě vezmu jindy, až budeme mít víc času. Dnes jedeme přímo do Cody. Už jsi někdy byla na rodeu?“

„Jednou nebo dvakrát, ještě když jsme bydlili v Arizoně. Není moc nebezpečné?“

„Už dost kovbojů při něm přišlo o život,“ souhlasil s ní. „Stačí malá chyba, ztráta koncentrace nebo neopatrnost. Může tě rozpárat býk, kopnout kůň… není to nic pro lidi z města.“

„Víš o někom, kdo to zkoušel?“ zeptala se zvědavě.

Vesele se zasmál.

„Loni jsme tu měli jednoho chlápka z východu. Byl expert na jízdu na mechanickém býkovi a chtěl si vyzkoušet opravdové rodeo. Posadili ho na jednoho býka, a než je pustili do arény, hlasatel zopakoval býkovu historii. Řekl, že během sedmdesáti osmi jízd, které absolvoval, se ještě žádný kovboj neudržel na jeho hřbetě. Musím ti říct, že pohled do tváře toho člověka, když to slyšel, stál za všechny peníze.“

„A co se stalo?“

„Dvě vteřiny se udržel na jeho hřbetě. Ale dopadl docela dobře, zlomil si jen klíční kost a jedno žebro. Když jsem o něm naposledy slyšel, povídali, že se vrátil ke svému starému zaměstnání prodává zase boty v nějakém obchoďáku.“

„Chudák,“ politovala ho.

„Spíš blázen,“ nesouhlasil Gene. „Každý, kdo si myslí, že rodeo je nedělní výlet, si nezaslouží nic jiného. Není to hra pro prodavače bot.“

Se zájmem mu hleděla do tváře.

„A ty jezdíš rodeo?“

Uviděla, jak jeho rty rozvlnil pobavený úsměv.

„Myslíš si, že jsem na to moc starý, kočičko?“

„Ne,“ zasmála se taky. „Jsem jenom zvědavá. Myslím, že práce na ranči ti stejně zabere skoro všechen čas.“

„Bývávalo,“ odpověděl hořce. „Teď je to Dwightova záležitost.“

„Nemyslím si, že by z toho všeho byl Dwight dvakrát šťastný,“ řekla měkce. „Umím si představit, že je kvůli tomu naštvaný stejně jako ty.“

Gene se zamračil. Allison se dotkla jeho bolavého místa. Prudce potáhl z cigarety a oharek rázně udusil v popelníku.

„Asi ano,“ řekl konečně pomalu. „On zdědil obchodní záležitosti, se kterými si neví rady, a já každodenní práci s dobytkem, kterou nenávidím. Abys tomu rozuměla, fyzická práce mi nevadí ani sejí nevyhýbám, jsou dny, kdy musí na ranči s dobytkem pracovat všichni, ale není to právě to, co by mě těšilo. A Dwight zatím páchá finanční sebevraždu nad účetními knihami.“

„Už jste spolu o tom mluvili?“ zajímala se.

Posunul si klobouk na hlavě.

„Právě vjíždíme do Cody,“ oznámil jí tónem, který nepřipouštěl žádnou další diskusi.

Když zaparkoval a pomáhal jí vystoupit, uvědomil si, že jí prozradil o sobě víc, než řekl komukoliv jinému za celé roky svého života. A na oplátku se o ní nic nedozvěděl. Zamyšleně na ni pohlédl.

„Ty toho o sobě zrovna moc neřekneš, co?“ zeptal se nečekaně.

Zaskočená Allison zvedla obočí. „Máš pravdu,“ přiznala. „Děláš to schválně?“ Pokrčila rameny.

„Kdybych pořád vykládala o sobě, tak bych se toho moc o lidech nedozvěděla.“

Zatahal ji za koňský ohon.

„Však já to z tebe vytáhnu.“

„Už se celá třesu,“ ujišťovala ho.

„Ahoj, Gene,“ ozval se za nimi nečekaně měkký ženský hlas. Krásná, vysoká černovláska s výraznýma modrýma očima ho vzala důvěrně za ruku.

„Ahoj, Dale,“ zazněla rezervovaná odpověď.

„Už jsem o tobě dlouho neslyšela. Proč jsi mi nezavolal?“ zajímala se žena v kovbojském s bílým stetsonem na hlavě. Byla mladší a krásnější než Allison.

„Kdybych ti chtěl něco říct, tak bych se ozval,“ odpověděl stroze a uvolnil si ruku. Nesnášel, když se ho snažil někdo vlastnit.

Dale zamyšleně pohlédla na Allison.

„Neozval ses mi kvůli ní?“ zajímala se. „Není to zrovna nějaká krasavice.“

Gene na ni studeně pohlédl.

„Zmiz! Okamžitě!“

Dale o krok odstoupila, ale nevzdávala se.

„Nechovával ses ke mně takhle hrubě,“ řekla vyzývavě.

Věnoval jí pohrdlivý úsměv.

„Nebyl jsem náhodou opilý?“ zeptal se ledově.

Dale šokované vydechla. Pak když si uvědomila, že na sebe soustřeďuje pozornost kolemjdoucích, náhle zmizela v davu.

„Promiň,“ obrátil se Gene k Allison, protože ho mrzelo, v jaké situaci se s ním ocitla. Daleina poznámka se jí určitě musela dotknout, pomyslel si.

Allison jenom přikývla.

Takže jeho přítelkyně nežijí ve vzdálených městech, napadlo ji. Najednou si uměla představit, jaké by to bylo, kdyby si vzala muže, jako je Gene, a pak potkávala jeho oběti.

Když viděla, jak zuřivě se Gene chová k Dale, pochopila, co od něho může v budoucnosti očekávat ona. Nedokázala na něho pohlédnout. Příliš se bála toho, co se tak náhle vynořilo a co si dosud nepřipouštěla.

Ale on dobře cítil její nepokoj. Když se usadili na tribuně, zapálil si cigaretu a zkoumavě na ni pohlédl.

„Je mi to líto,“ řekl úsečně. „Nemohlo to přijít v horší dobu, co?“

„Je hezká,“ odpověděla nucené.

„Ano. Já byl opilý a ona měla zájem. Myslel jsem si, že se nejedná o nic vážného. Ale je hrozně dotěrná. Zapomněl jsem, že je přihlášená dnes večer do barelové jízdy.“

„Je dobrá?“ zeptala se.

Zkoumavě na ni pohlédl.

„Myslíš v sedle nebo v posteli?“

Odvrátila oči.

„V sedle.“

Jeho tvář ztvrdla.

„Promiň. Jsem od žen zvyklý na sarkasmus a jinotaje. Je pro mě těžké přizpůsobit se poctivosti.“

„Možná to souvisí s tím, o jaké ženy se zajímáš,“ odpověděla a pokusila se usmát.

Gene chápal, že Allison se liší od žen, na jaké byl zvyklý. Přitom na něho působila daleko víc, než byl ochoten si přiznat. Zamračil se, protože ho to rozčilovalo.

Naštěstí se právě ozval hlasatel, který zahajoval dnešní rodeo.

Bylo to skvělé rodeo a Allison se výborně bavila. Gene toho věděl spoustu o všech zúčastněných a znal i spoustu zajímavostí ze zákulisí.

„Ty jsi říkal, že sám nejezdíš,“ podivila se, když jí ukázal na koně, který ho také pokopal.

„Ne moc často,“ opravil ji. „Ale občas, když si vzpomenu na staré dobré časy, mě to žene zpátky do arény,“ zasmál se.

„Podívej, támhle je jeden z našich koní,“ ožil Gene. „Proti tomu dnes večer nemá nikdo šanci.“

Kovboj, který to na něm zkusil, byl dole rychleji, než nasedl. Vztekle hodil klobouk do prachu a dupal na něj. Obecenstvo se tomu smálo. Allison se také smála, ale přitom jí bylo rozzuřeného kovboje líto.

„Chudák,“ poznamenala, když se přestala smát.

„Vsadíš peníze a dostaneš šanci,“ odpověděl Gene bez velkého soucitu. „Tohle se stalo každému z nás. Cílem hry je, aby spadlo co nejvíc lidí. Rodeo existuje, aby vydělávalo peníze, a ne, aby o ně přicházelo.“

„To jsem si nikdy neuvědomila. Ale stejně je mi ho líto.“

Další muž se na koňském hřbetě udržel, ale stejně nevyhrál.

„Vždyť ho neshodil!“ protestovala Allison a Gene jí musel vysvětlit pravidla, která musí kovboj dodržet.

„To je pěkně složité,“ řekla užasle.

„Je to dobře vymyšlená hra,“ odpověděl. „Jestli budeš chodit na rodeo častěji, tak do toho brzy pronikneš. Je to svým způsobem umění.“

Usmála se na něho, naplněná radostí z jeho přítomnosti. Nepříjemný pocit, který měla po setkání s Dale, se už rozplynul, a Allison se cítila šťastná a v bezpečí. Tyto pocity ještě zesílily, když ji Gene uchopil za ruku a držel ji ve své teplé dlani, zatímco se dívali na další soutěže.

Konečně přišla chvíle, kdy ohlásili jízdu kolem barelů a Allison uviděla v aréně ženu, která s nimi po příjezdu mluvila. Všimla si, že Gene při jejím představování netleskal a nevěnoval mladé krasavici žádnou pozornost. Vůbec ho nevzrušilo ani to, když jeho bývalá milenka soutěž vyhrála.

„Zvítězila Dale Braniganová!“ ohlašoval hlasatel rozjásaně a Allison se závistí hleděla na mladou, krásnou ženu, která hlasitě zavýskla a vyskočila radostí. Připadala jí plná života.

Tak takovéhle ženy muže sedícího vedle ní přitahují, pomyslela si – mladé, agresivní, bez zábran a toužící po rozkoši. Proti takovým nemám žádnou šanci.

Ale na druhou stranu je dobře, že vidím, jak se Gene chová k ženám, s kterými se vyspal.

Pocítila, jak na ni doléhá smutek. Zdál se jí krásný sen a to nebylo dobré. Gene může umět nádherně líbat, být skvělým společníkem a probouzet v ní touhu, kterou ještě nikdy nepocítila, ale nemůže to trvat dlouho, tím si byla dokonale jistá. Pomyšlení na to ji hodně trápilo, i když se snažila nedat na sobě nic znát.

Gene seděl vedle ní podivně ztichlý. Pohled na Dale ho zvláštním způsobem rozrušil. Pamatoval si velmi málo z noci, kterou s ní strávil, a teď se trochu styděl za roli, kterou při tom hrál.

Byl to pro něho zvláštní a trochu nový pocit – ještě před několika dny by se královsky bavil při vzpomínce na noc, kterou napůl v bezvědomí strávil v náručí mladé, žádostivé ženy. Ale Allisonina přítomnost jeho pohled změnila. Už se necítil tak sebejistý a spokojený sám se sebou. Vyvolávala v něm zvláštní pocit, zejména způsobem, kterým odmítala uznat samozřejmost zla v lidské povaze. Snažila se v každém najít to nejlepší, a to byl pohled, na který Gene nebyl zvyklý.

A také byl překvapený způsobem, jakým reagovala na jeho objetí a polibky, na směs rezervovanosti a vášně, jako by v ní současně byly dvě různé ženy.

Možná je to tím, že měla špatné milence, napadlo ho.

Když pomyslel na milování s ní, ucítil, jak se mu celé tělo chvěje vzrušením. Bude to, jako bych se miloval s pannou, řekl si a jeho vzrušení bylo tak silné, že se na ni ani neodvážil podívat, dokud se mu nepodařilo své představy opět dostat pod kontrolu.

Allison nic netuše, na co Gene myslí, se zájmem sledovala dění v aréně. Soutěže se však rychle chýlily ke konci, poslední ceny byly rozdány a bylo načase vrátit se domů. Když spolu scházeli s tribuny dolů, náhle si všimla hrozivého výrazu na jeho tváři, který se tam objevil, když spatřil, jak se k nim davem blíží Dale.

„Tak co, pogratuluješ mi?“ zeptala se Gena se svůdným úsměvem. Spatná nálada ji už očividně přešla.

„Samozřejmě. Byla jsi dobrá.“ Objal Allison pevně kolem ramenou, přitáhl ji k sobě a důvěrně na ni pohlédl.

„Oba si myslíme, že jsi byla skvělá, viď zlatíčko?“ řekl nebezpečně vlídným tónem. Allison se přinutila usmát. „Ano,“ souhlasila s Genem. „Byla jste skvělá.“

Dale se nervózně zavrtěla, když viděla její přátelský úsměv, ve kterém se neskrývala ani stopa nepřátelství nebo soupeřivosti. Nevěděla, jak se má k takové ženě zachovat.

„Děkuju,“ řekla s malým zaváháním. „Půjdete si zatancovat?“

„Možná,“ odpověděl Gene neurčitě.

„Představíš nás?“ naléhala Dale.

„To je Allison Hathowayová,“ řekl neutrálně. „Kamarádka Winnie, snoubenky mého bratra.“

„Těší mě, že jsem vás poznala. Já jsem Dale Braniganová.“ Se sebejistým výrazem potřásla Allison rukou. „Jste tady na návštěvě?“

Allison přikývla.

„Přijela jsem jen na pár týdnů.“

Uvědomila si, i když nerada, že je to pravda. Nemůže u Manleyových zůstat věčně a také se musí vrátit do Arizony a zařídit, co je třeba, po smrti svých rodičů. Nebyl to úkol, na který by se dvakrát těšila, ale bylo nutné jej udělat.

Gene ztuhl. Dobře pochopil význam jejích slov. Neuvědomoval si, jak brzy chce Allison odjet, a pomyšlení na to ho trápilo, i když nedokázal přijít na to proč.

Allison cítila jeho strnutí a tázavě na něho pohlédla ve stejný okamžik, kdy Gene shlédl na ni. Napětí mezi nimi bylo skoro viditelné. Dale ještě něco řekla, než odešla, ale ani jeden z nich ji příliš nevnímal. Allison cítila, jak zběsile se jí rozběhlo srdce.„Chceš si se mnou zatancovat?“ zeptal se naléhala cítil, že má celé tělo jako v ohni. „Ano,“ odpověděla bez zaváhání. Ještě se jí nechtělo domů.

Tolik toužila zůstat s Genem, že nepřemýšlela o nebezpečí, které jí na veřejnosti hrozí.

Toužila tančit v jeho objetí tak dlouho, jak to jen bude možné. Byla příliš zamilovaná na to, aby pomýšlela na následky svého chování.

Gene cítil něco podobného. Celý svět se mu zúžil na jedinou ženu stojící vedle něho.

K čertu s rozumem, řekl si.

„Tak pojďme.“

SEDMÁ KAPITOLA

Uvolněná atmosféra, která vládla na tanečním parketu v místním baru, měla daleko k formálnosti tanečních zábav ve velkých městech. Muži i ženy byli oblečeni v džínách a někteří z nich měli na hlavě neodmyslitelné klobouky. Taneční skupina s chutí hrála známé country písně a na parketu bylo plno.

Když se usadili u malého kulatého stolku poblíž parketu, objednal Gene dvě piva. Překvapená Allison se snažila odmítnout, ale nebylo jí to nic platné.

„Nejdřív je ochutnej,“ poradil jí Gene, když před ně číšník postavil načepované sklenice. „Z jednoho piva se neopiješ, navíc jsem objednal pár sendvičů.“

Allison se netvářila příliš přesvědčeně. Gene se k ní naklonil a uchopil ji za ruce. Díval se jí zblízka do očí.

„Poslouchej, kočičko,“ řekl tiše naléhavým hlasem, „já mám pivo rád. Chci se trochu napít, než odtud odejdeme. Když budeš pít také, nebude ti vadit můj dech, až se budeme milovat.“

Allison pocítila, jak se pod ní zachvěla podlaha.

„Dneska?“ zašeptala. Gene vypadal, že míní svůj návrh vážně.

„Dnes v noci, Allison,“ řekl chraplavě a díval se jí přitom do očí. Původně to tak sice nezamýšlel, ale pohled na ni ho vzrušoval tak, že se skoro nemohl ovládnout. V celém těle cítil mučivou touhu po milování s ní. Naklonil se k ní ještě blíž, skoro se svými rty dotýkal jejích.

„Poslouchej, Allison, na cestě odsud domů máme na druhé straně ranče malý srub, který občas používáme na přespání.“

Něžně uchopil její tváře do dlaní a pokračoval: „Slibuju ti, že na tebe nebudu hrubý. Bude to přesně tak, jak budeš chtít, slibuju.“

Dnes nechtěl zajít tak daleko, ale když ji vedle sebe viděl, nedokázal se zastavit. Jeho touha po ní byla příliš silná.

Allison se pokusila promluvit, ale dříve, než se jí to podařilo, ji Gene políbil. Jako by se v tom okamžiku spolu přenesli na nějaké zázračné místo – svět kolem nich přestal existovat, oba dva přestali vnímat hlasitou hudbu a lidi kolem sebe a cítili jenom vášnivý dotek svých úst. Netoužila po ničem jiném než po jeho náruči. Tak dlouho byla sama! Pokušení bylo příliš silné. Zaslouží si jednu sladkou noc v objetí muže, kterého miluje. Řekl, že se k ní bude chovat něžně. To musí znamenat, že mu na ní opravdu záleží. Neřekl jí jednou, že se vždy chová drsně prostě proto, že takový je? A teď jí říká, že chce brát ohled na ni, na její přání.

Když konečně zvedl hlavu, oba dva vzrušeně dýchali. Musel se přinutit odtrhnout veškerou vůlí. S hlubokým povzdechem sáhl po sklenici piva a na jeden doušek ji vypil.

„Původně jsem nic takového na dnešek neplánoval,“ řekl nečekaně.

Díval se na její zrůžovělou tvář, na svůdně pootevřené rty naběhlé po dlouhém vášnivém polibku, na oči mírně zastřené vášní. Už jenom pohled na ni mu skoro vyrážel dech.

„To je v pořádku,“ ujistila ho spěšně.

Odtrhl od ní násilím pohled. Na parketu spatřil Dale, jak tančí s vysokým, štíhlým kovbojem v jasně červené košili. Dale si ho všimla a vyčítavě se na něho podívala, než se zase začala věnovat svému partnerovi. Allison neuniklo, kam se Gene dívá.

„Je moc hezká,“ poznamenala tiše.

Gene se k ní otočil se zábleskem v očích.

„Máš pravdu, ale chtěla po mně víc, než jsem jí mohl dát.“

A co já? napadlo Allison. Já také budu chtít víc, než je Gene ochotný dát? Ale kupodivu jí na tom nyní příliš nezáleželo. Byla do něho tak bezhlavě zamilovaná, že si nedokázala připustit kvůli dnešní noci nějaké starosti. Stane se, co se má stát – a pak ji očekává její obvyklý život. Přeju si s ním strávit aspoň jedinou noc, řekla si v duchu vášnivě, a pak ať se stane cokoliv… Vtom se v ní ozval jakýsi vnitřní hlas, který tiše řekl – dej si pozor, protože se ti může splnit všechno, co si přeješ – a pak toho budeš možná litovat.

Rychle uchopila sklenici a zhluboka se napila piva, aby ten hlas umlčela. Pak znovu pohlédla na Gena. Oba dva pocházejí z úplně jiného světa. On těžko může porozumět jejímu souhlasu jinak, než že přijímá jeho přístup k životu – a sexu. Zalhala mu a teď se ocitla v pasti svých lží. Jenže navzdory tomu, že Gene jí otevřel své srdce a že jim bylo spolu tak dobře, pořád se bála říci mu o sobě pravdu.

Ale záleží na tom, když se k ní bude chovat něžně? Mávla nad tím rukou. Když se mu dívala do tváře, viděla někoho jiného, než muže, kterého znali všichni ostatní. Dokázala prohlédnout jeho sarkasmy a masku tvrdého kovboje. A Genovi, kterého našla ukrytého za maskou, ze srdce věřila. Chtěla tomu zraněnému, osamělému muži pomoci.

Vtom hluk zábavy přehlušil hlasitý výkřik bolesti a všechno kolem ztichlo.

„Co se děje?“ zarazila se Allison. Gene vstal a rozhlédl se.

„Vypadá to, že někdo rozbil pohár a pořezal si ruku,“ informoval ji. „Je to Ben, ten Dalein tanečník.“

Allison beze slova vstala a šla k zraněnému muži. Usmála se na kovboje, který se držel za poraněnou ruku, z níž mu stékaly pramínky krve, a chvěl se bolestí, a na Dale, která se bezúspěšně pokoušela zastavit krvácení.

„Ukažte,“ řekla mírně a vzala jí z ruky obvaz, „já vím, co s tím.“

A pak rychle zastavila krvácení a ovázala poraněnou ruku. Gene fascinovaně zíral, jak je obratná, a vzpomněl si, jak profesionálně se dokázala nedávno postarat o něho. Zajímalo ho, kde se to naučila.

Je opravdu dobrá, pomyslel si uznale. Moc toho nenamluví, ale dokáže udělat, co je třeba. Dokonce i na Daleině tváři bylo vidět úlevu.

„To bude dobré,“ řekla po chvíli Allison. „Naštěstí to byla žíla a ne tepna. Ale obvázala jsem to jen provizorně – bude to potřebovat zašít. Můžete ho odvézt do nemocnice?“

„Ano,“ řekla Dale rozpačitě. Chvilku zaváhala a pak dodala: „A díky.“

„Já taky děkuju,“ ozval se vděčně zraněný kovboj s mírným úsměvem na tváři, dosud poněkud zkřivené bolestí.

„Nebýt vás, tak jsem tu snad vykrvácel.“

„Určitě ne, ale jsem ráda, že jsem vám mohla pomoci,“ ujistila ho Allison. „Dobrou noc.“

Když odcházeli, všimla si Allison, že Dale věnovala Genovi dlouhý, ublížený pohled. Bylo jí toho děvčete líto, ale v duchu ji napadlo, jestli se tak jednou nebude tvářit ona sama, až o ní Gene nebude chtít ani slyšet.

Gene si však ukřivděné dívky nehodlal všímat a zavedl Allison na parket.

„Ty dokážeš člověka překvapit,“ řekl zamyšleně. „Kde ses to tak naučila?“

„Měla jsem dobrého učitele,“ odpověděla s úsměvem.

„Nic víc z tebe nedostanu, co?“ zeptal se tiše. „Jsi opravdu záhadné stvoření, zlatíčko.“ Rozesmála se.

„Na mě není vůbec nic záhadného,“ ujišťovala ho. „Jsem obyčejná pracující žena.“

„Kdy odsud odjedeš?“ zeptal se náhle. Sklopila oči.

„Příští týden. Nechci, ale musím. Mám moc práce.“

„Kde?“

„V Arizoně.“

„To je místo, kde pracuješ?“ Zaváhala.

„Asi tam teď budu pracovat,“ připustila neochotně. Nechtělo se jí na to nyní myslet. Život byl pro ni v současné době příliš složitý a to nejhorší, co ji čeká, je, že musí Gena Nelsona opustit a už nikdy ho neuvidět.

Gene si trochu zlostně povzdechl a přitáhl ji k sobě. Bylo mu jasné, že se víc nedozví. Pohled na její tvář ho přesvědčil, že jí jeho otázky nejsou příjemné. Sám byl překvapený, proč se o ni tolik zajímá a proč mu vadí, že o sobě nechce prozradit nic bližšího. U všech jeho předchozích milenek mu bylo jedno, co dělají a proč. Ale teď tady nejsme, abychom spolu vedli nějaké sáhodlouhé debaty o minulosti, uvědomil si a přitáhl k sobě Allison blíž.

Cítil, jak její tělo na moment strnulo.

„Nevzpouzej se, lásko,“ zašeptal jí potichu do ucha. „Život je příliš krátký a to, že jsme se my dva spolu potkali, je zázrak.“

„Gene,“ protestovala slabě, ale podvolila se mu a vnímala mučivě blízký dotek jeho mužného těla. Věděla, že je to sebevražda, ale nedokázala si pomoci. S hlubokým povzdechem se k němu přitiskla a pevně ho objala. Cítila jeho teplo a vnímala, jak rychle mu buší srdce. Voněl mýdlem, kolínskou a zvláštní mužskou vůní, podle které by ho dokázala naslepo poznat mezi tisíci. Dotek jeho silných a obratných rukou, které se svezly z jejího pasu níže, ji připravoval o rozum.

Pomalu se pohybovali do rytmu tiché hudby. Světla kolem parketu byla nyní ztlumená a ostatní dvojice na parketu podobně jako oni dva využívali tuto chvíli k intimnějšímu přiblížení. Všimla si, jak jeho štíhlé, svalnaté tělo reaguje na její blízkost. Gene se to nesnažil nijak skrývat. Cítila se poněkud nejisté, ale neprotestovala. Sama cítila, jak její ňadra vzrušeně reagují na dotek jeho pevné, mužné hrudi.

Sklonil se k ní a pohlédl jí do očí. Nedovolil jí uhnout pohledem, zatímco oběma rukama zvolna stoupal a pak zase sjížděl dolů po jejích zádech a bocích. A pak ji náhle bez sebemenšího úsilí pomalu zvedl a pevně přitiskl k sobě.

Allison přestala dýchat. I když byla panna, bylo jí jasné, co Gene cítí a po čem nyní touží. Nejhorší na tom bylo, že to chtěla stejně vášnivě jako on. Chtěla, aby ji políbil, toužila, aby se dotýkal svýma obratnýma rukama jejího nahého těla, aby spolu splynuli v jediném objetí… Toužila po něm.

Gene se náhle zastavil a postavil ji na zem.

„Už se mi tady nechce být,“ řekl naléhavě. „Už to nevydržím.“

„Ano,“ zašeptala.

Dobře věděla, co jí navrhuje, a cítila se vnitřně rozpolcená. Trochu se bála a styděla a cítila zábrany, protože ji stále jakýsi vnitřní hlas varoval, že se zbrkle pouští do něčeho, do čeho by neměla, ale příliš po jeho blízkosti toužila, aby dokázala odmítnout.

„Dobře,“ odpověděl Gene. Zvolna uvolnil objetí, ale nepustil ji. „Potřebuju chvilku času, zlatíčko, než se budu moct ukázat lidem,“ vysvětlil jí. Znovu ji objal, ale tak, aby se spodní část jejich těl nedotýkala. Několikrát se zhluboka nadechl, a když cítil, že má své tělo opět pod kontrolou, odvedl ji z tanečního parketu a posadil do džípu. Na sendviče, které už zaplatil a které jim právě donesli ke stolu, oba dva úplně zapomněli. Jídlo bylo tou poslední věcí, která je nyní zajímala.

„Líbilo se ti rodeo?“ zeptal se, když se džíp rozjel. Nedotkl se jí a neřekl nic osobního od chvíle, kdy opustili bar.

Allison byla ráda, protože jí celé tělo hořelo a nechtěla to Genovi dávat příliš najevo.

„Moc,“ odpověděla nadšeně, vděčná za neutrální téma rozhovoru. „Ale nikdy jsem si neuvědomila, že má tak komplikovaná pravidla.“

„Ta se člověk rychle naučí,“ ujišťoval ji Gene. Překvapivě se cítil nervózní. To je docela zvláštní u člověka s mými zkušenostmi, pomyslel si ironicky. Ale Allison byla jiná než ženy, které znal. Byla jedinečná a toužil po nijako dosud po žádné jiné. Přál si udělat ji šťastnou.

Když se blížili k Pryoru, opustil náhle silnici a zahnul na úzkou, kamenitou silnici. Reflektory jeho auta ozářily skupinu velkých stromů, ke které zamířili. Allison cítila, jak v ní vzrůstá napětí. Dobře tušila, že se blíží k svému cíli, ale nic neřekla. Říkala si, že teď by od ní bylo zbabělé a kruté, kdyby protestovala a chtěla se vrátit domů. Měla jedinou výmluvu, kterou tišila své vzbouřené svědomí – muže, sedícího tiše vedle ní. Dobře věděla, že mu nedokáže nic odepřít. S nikým jiným se dosud necítila tak dobře jako právě s ním. Měla pocit, že se díky jemu probudila z dlouhého spánku, do kterého upadla po smrti svých rodičů.

„Tady je srub,“ poznamenal a snažil se zakrýt, jak moc po ní touží a jak nervózní se cítí. „Je to asi nejstarší budova na ranči. V zimě tady občas přespávají muži, kteří vyrazí na obhlídku venkovních stád.“

„Aha,“ řekla tiše Allison. Musela si odkašlat, aby ze sebe vůbec dokázala něco vypravit.

Gene zaparkoval před temnou dřevěnou budovou, která vypadala jako vystřižená z nějakého historického časopisu.

„Zvenčí nevypadá zrovna nejlépe, ale můžu tě ujistit, že je útulně zařízený.“

Pomohl jí vystoupit a zavedl ji ke dveřím.

„Podívej, dokonce tu máme i elektřinu,“ pochlubil se a rozsvítil světlo nad vchodem.

Když vešli dovnitř, zjistila, že uvnitř je jenom jedna velká místnost s malou kuchyňkou a krbem. Uprostřed pokoje stál stůl a dvě židle a u stěny byla pečlivě ustlaná postel, přikrytá čistým, béžověrudým kostkovaným přehozem.

„Povlečení se tu mění každý týden, i když tu nikdo nespí,“ informoval ji Gene. „A v kuchyni stále doplňujeme zásoby.“

Sundal si stetson, zavěsil jej na opěradlo židle a otočil se k ní. Vypadá tak mladá, napadlo ho. Tak sladká a tak zranitelná a přitom tak svůdná a roztoužená. Jeho srdce začalo bušit rychleji. S pohledem upřeným na její tvář si svlékl džínovou bundu a začal si rozepínat košili.

Cítila, jak se jí stále obtížněji dýchá. S doširoka rozevřenýma očima sledovala, jak si vytahuje košili z džin, svléká ji a háže na židli. Nyní opět viděla jeho široký, svalnatý hrudník pokrytý hustým porostem černých chlupů. Ještě dobře si pamatovala, jak vzrušující bylo probírat se jimi svými prsty, a cítila, jak touha po něm v celém jejím těle zesiluje.

Gene k ní popošel a vzal ji za studené ruce. Vřele se na ni usmál a pak si přitiskl její dlaně na svou teplou, mužnou hruď. Připadalo mu to neuvěřitelně vzrušující.

„Cítíš mě?“ zeptal se a pohyboval jejíma rukama po svém těle. Pak si ji přitáhl k sobě a sklonil se k jejím rtům.

Těsně před tím, než se jejich ústa setkala, se na malou chviličku zastavil a vychutnával němou prosbu, zračící se v její tváři, zatímco rukama jemně prozkoumával její křivky. Připadalo mu to jako zázrak, moci se dotýkat jejího teplého, vzrušujícího těla. Cítil, jak jeho mužství reaguje na její blízkost.

„Allison,“ zasténal, „ještě nikdy jsem po nikom netoužil tak jako po tobě!“

Ta slova ji zvláštním způsobem zasáhla, protože dobře věděla, jak je Gene míní. Je to zvláštní, že muž s jeho reputací může být citlivý k půvabům někoho tak nezkušeného, jako je ona. I když dosud stále neví, že jsem panna, pomyslela si. Pocítila jeho ruce na svém zadečku a na chvilku zaváhala, naplněná strachem z neznámého. Pak se uvolnila pod jeho polibky a doširoka rozevřela ústa, aby je mohl propátrat svým dobyvačným jazykem.

Divoce zasténala a přitiskla se k němu. Cítila, jak ji zaplavuje vlna vzrušení a touha po odevzdání. Kdesi vzadu v hlavě jí přitom sedělo uvědomění, že to není dobře, že ho nechává zajít příliš daleko, ale byla bezmocná proti přílivu touhy, kterou cítila. Ještě nikdy nezažila něco takového.

Vracela mu vášnivé polibky a pevně ho objímala. Gene cítil, jak se jeho tělo začíná chvět vzrušením, a věděl, že už pro něho neexistuje cesta zpět. Už to zašlo příliš daleko. Vzal Allison do náruče a odnesl ji na postel. Rukama třesoucíma se vzrušením jí svlékl svetr, tričko a jemnou podprsenku, kterou měla na sobě. Pak pokračoval tím, že jí svlékl džínovou sukni a zbytek jejího oblečení a odhodil je na zem. Lehl si vedle ní a začal ji líbat po celém těle. Allison ležela nahá a všude cítila dotek jeho naléhajících, tvrdých úst. Prozkoumal jimi každou křivku jejího těla, zatímco Allison hrdelními výkřiky a mimovolnými pohyby dávala najevo své vzrušení.

Zvedl hlavu a pohlédl jí do očí. Zkušenýma rukama přitom přejel přes bolestně ztvrdlé vrcholky jejích bradavek a chvíli si s nimi hrál. Z jeho pohledu mohla vyčíst nejčistší mužskou žádost, kterou dával bez obalu najevo. Zachvěla se, s očima doširoka rozevřenýma a zastřenýma vášní, se rty doširoka rozevřenými a snažícími se beznadějně zhluboka nadechnout.

Gene to nemohl déle vydržet. Jemně se jí dotkl na místech, kde byla nejvíc ženou, a dal jí tak zažít příval rozkoše, který ji donutil prohnout se v bocích a zavřít oči.

Neptal se, proč je tak snadno a rychle vzrušená, ani proč když se její oči otevřely, byl v nich kromě vzrušení také výraz paniky. Rychle ze sebe strhal zbytky svého oblečení. Neptal se ani, proč se náhle vztyčila na loktech a užasle hleděla na jeho mohutné vzrušené přirození. Nedokázal v tomto okamžiku přemýšlet, jeho mozek byl zastřený touhou, jakou dosud ve svém životě nepoznal.

Její bílé obnažené, odevzdávající se tělo s měkkými, krásně formovanými prsy jej uvádělo do skoro zvířecího vzrušení.

„Můžeš ho vzít do ruky, jestli se bojíš,“ vybídl ji sebevědomě. „Ale ženské tělo je největší zázrak pod sluncem, protože jej do sebe dokáže bez potíží přijmout – je přitažlivé a zvoucí, měkké a pružné a plné života.“

Skláněl se k ní stále blíž a poslední slova jí už šeptal do rozevřených rtů. Svými polibky roznítil žár v jejích ústech, zatímco jeho ruce cílevědomě dobývaly její tělo. Chvěla se pod jeho polibky a doteky a málem zapomněla na to, co od ní nyní očekává. Na chvilku se zarazila, když vnikl svou nohou mezi její rozevírající se stehna.

„Ššš,“ zašeptal konejšivě, když ucítil napětí v jejím těle. „Neboj se. Strašně po tobě toužím, ale když se budeš bát, bude tě to bolet.“

Mimoděk polkla. Uvědomovala si, že ji to bude bolet v každém případě, ale to Gene nevěděl. Nyní bylo příliš pozdě na to, aby mu to řekla. Cítila, jak se jeho vzrušené přirození žádostivě dotýká jejích citlivých míst.

Políbil ji s potlačovanou touhou a chvějící se rukou upravil její polohu, tak aby se spolu mohli snadno spojit.

„Jedno dlouhé, sladké setkání,“ zašeptal do jejích otevřených úst. „To je to, po čem jsem toužil od prvního okamžiku, kdy jsem tě uviděl.“

„Teď pomalu, velmi pomalu zvedni boky proti mně,“ řídil ji a pohlédl jí po dlouhé době opět do očí. Překvapilo ho, jak ustrašeně vypadá.

„Ššš,“ zašeptal konejšivě a začal měkkými, sebejistými pohyby vstupovat do jejího horkého těla. „Spoj se se mnou, lásko, tak, pohybuj se stejně jako já.“

Usmál se na ni a pohladil ji po celém těle, aby ji zbavil napětí.

„Uvolni se a nech to přijít, nezavírej oči. Nezavírej oči, podívej se na mě. Chci… abys viděla… jaké to je!“

Stiskl zuby k sobě, jak se snažil kontrolovat své vzrušení, a Allison byla tak šokovaná tím, co Gene říká a dělá, že se zapomněla bát.

Vnímala jeho tvář nad sebou, tvář, kterou tak beznadějně milovala a toužila po ní a která se jí nyní odevzdala s veškerou vášní, kterou v sobě Gene nalezl.

Gene už to nemohl dále vydržet. Vstoupil do jejího těla s naléhavostí, která ho samotného překvapila. Allison zaplavila horká bolest, jako by ji tam dole poranil horký nůž. Ztuhla bolestí, zaryla se mu prsty do ramen a nahlas bolestně vykřikla.

Ale Gene se už nedokázal kontrolovat. Kdesi v podvědomí ucítil, že narazil na nečekanou bariéru, ale v této chvíli tomu nedokázal věnovat pozornost. Díky své touze po ní a několikatýdenní abstinenci naprosto ztratil kontrolu. Ani namířená zbraň by ho nyní nedokázala zastavit.

Allison vnímala, jak otevřeným oknem proudí do místnosti svěží vánek, cítila, jak květiny pod okny voní a tiše zanaříkala nad tím, že mu nedokázala odolat. Věděla, že teď ji bude Gene nenávidět, ale nedokázala ho za to obviňovat. Nemohl vědět to, co před ním zatajila.

O několik vteřin později se nad ní vztyčil a ztuhl s hrdelním výkřikem rozkoše. Allison viděla, jak se

mu po tváři začíná šířit uvolnění. Jeho hlas hlubokým, drsným tónem znovu a znovu volal její jméno jako modlitbu a jeho tělo se chvělo v rudé horečce slepé extáze.

Nebolelo ji to nakonec tak moc, jak se obávala. Vnímala, jak na ní jeho uvolněné tělo těžce leží, jak se svými ústy dotýká jejího nahého ramena. Ještě stále rozrušená tím, co zažila, si mimovolně odhrnula rozcuchané vlasy z čela a šokovanýma očima hleděla na strop z hrubých trámů zašlých věkem. Navzdory všemu jí připadalo krásné tu ležet spolu s ním a cítit dotek jeho těla a držet ho ve svém náručí.

Měla pocit, jako by jejich těla splývala, jako by byli jednou osobou. Dobře věděla, že přijdou rozpaky a stud a bolest a že to bude těžké, skoro k neunesení. Ale v této vzácné chvíli, která už nebude dlouho trvat, jej držela v náruči naplněná něhou a odevzdáním. Zavřela oči a beze slov se snažila vyjádřit lásku, kterou k němu cítí.

Gene se po nekonečně dlouhé chvíli zhluboka nadechl, pak zvedl hlavu a pohlédl na Allison. Její oči se pomalu otevřely a na lících se jí začal rozlévat ruměnec. V pohledu jejích krásných velikých očí bylo něco, co ho zraňovalo. Uvědomoval si, že jí ublížil, jak nejvíc mohl.

Přijal toto poznání se zahanbením a současně si uvědomoval, jakou rozkoš cítí, když pohledem sjíždí po jejím krásném těle. Ještě nikdy v životě nezažil něco takového jako nyní. Zastavil se však pohledem na vrcholcích jejích ňader ztvrdlých dosud vzrušením z nenaplněné touhy, které mu připomněly, že ji nedokázal uspokojit. To zraňovalo jeho hrdost.

Přál si dovést ji na vrchol rozkoše tak, jak to nikdy nepoznala, a zatím naprosto ztratil sebekontrolu a dosáhl vyvrcholení v okamžiku, kdy pro ni bylo ještě příliš brzy. Příliš brzy, ačkoliv byla od počátku tak vzrušená, protože to bylo poprvé, co se milovala s mužem. Ano, byla panna a on byl její první muž.

Pomyšlení na to způsobilo, že se cítil ponížený ještě víc. Sklonil se, aby ji políbil, ale pak, dříve než stačila odvrátit pohled, uviděl v jejích očích strach a pocit viny. Ostře se nadechl, vstal a začal se s chladným sebeovládáním oblékat. Něco takového jsem ještě nezažil, přemýšlel hořce, ještě nikdy jsem po žádné ženě netoužil tolik, že jsem na ni nedokázal počkat.

Nemohl to svést na opilost, protože jedno pivo na něj nemělo skoro žádné účinky. Zatraceně dobře věděl, že to byla jeho vina, že ji nedokázal uspokojit. Neměla prostě dost času, aby se jí to také líbilo.

A navíc, jak si náhle s leknutím uvědomil, byla málo uvolněná a muselo ji to zatraceně bolet. I bez pohledu na prostěradlo, kde se rozšířila malá skvrna krve, to věděl – a náhle si uvědomil, že to vlastně věděl od samého počátku, jen si to nechtěl připustit. A jako by to ještě ke všemu nestačilo, nechtěla na něho Allison ani pohlédnout. Připadalo mu, že jako muž naprosto selhal – a byla to její vina.

Nedíval se na ni, když se chvějícími prsty oblékala. Když se k ní konečně obrátil se zapálenou cigaretou, seděla na kraji postele s rukama položenýma v klíně a sklopenýma očima. Všiml si, že se chvěje po celém těle.

Nejkrásnější zážitek jeho života – a nedokázal se jí ničím odvděčit, jenom svou sobeckostí! To jej pálilo jako rozpálené železo. A ke všemu se Allison tvářila, jako by provedla něco obzvlášť zavrženíhodného, jako by měla na svědomí těžký hřích. Pohled na její provinilost a vlastní pocit viny způsobil, že se v něm zvedla vlna vzteku.

Popadl ji za ramena a hrubým způsobem jí pomohl se postavit.

„Ty jsi mi lhala!“ obvinil ji drsně. „Tvrdila jsi, že jsi zkušená, a zatím jsi byla panna!“

Allison se celá schoulila a mlčky sklopila oči. Ani jeden z nich si nevšiml, že se za oknem mihl stín jezdce na koni, který zaslechl rozhořčené obvinění. Jezdec zřejmě zaujatý tím, co slyšel, se opatrně přiblížil k oknu a nahlédl dovnitř. Když poznal, kdo je ve srubu, se sarkastickým úsměvem na tváři se otočil a odjel.

„Proč jsi to udělala?“

Genová slova na ni dopadala jako rány bičem. „Chtěla jsem tě lip poznat,“ zašeptala vyprahlým hlasem.

„To se ti podařilo, ne?“ zeptal se krutě s výmluvným pohledem na skvrnu od krve na posteli.

Allison hleděla na jeho hrdlo a vnímala‘, jak mu tam pulsuje krev. Měla pocit, že je načisto odříznutá od svého těla, skoro ani necítila, jak jí slzy tečou proudem po tvářích. Nedokázala vydat ani hlásek. Zasloužila si jeho hněv. Lhala mu a nechala ho myslet si, bůhvíjak je zkušená, protože kdyby to neudělala, tak by s ní prostě nezůstal. Ted ji svedl a všechno to je jen a jen její vina. Nehodlala mu odporovat. Neměla však pro svůj čin žádnou omluvu, všechno udělala špatně. Bude teď muset žít dál s pocitem viny a studu po celý život.

Gene se náhle odvrátil, zahanbený svým chováním. Tohle přece nejsem já, blesklo mu hlavou a současně věděl, že už ji nikdy nechce v životě vidět, protože pohled na ni mu připomene, jak jí ublížil, a on pak bude muset sám sebe za to nenávidět.

Allison však nemohla vědět, že jeho hněv není namířený na ni, ale na něho samého. Proto mu nedokázala pohlédnout do očí.

Všiml si toho s hořkou bolestí a dotklo se ho to.

„Bude lepší, když půjdeme,“ řekl chladně.

Zavřel za nimi dveře a s ledovou zdvořilostí jí pomohl nastoupit do džípu. Beze slova nastartoval a mlčel celou cestu až k domu Manleyových. Když zastavil, otevřela Allison dveře a chvatně vystoupila. Nepočkala, až jí Gene pomůže. Ani na něho nepohlédla, neřekla jediné slovíčko a pospíchala ke dveřím. Nedokázala se ani ohlédnout, když třesoucí se rukou otvírala dveře. Už se chovám jako on, napadlo ji s hysterickým humorem. To on se přece nikdy neohlíží…

Ale Gene byl zřejmě odhodlaný nenechat ji odejít tak snadno. Než stačila vejít dovnitř, ucítila jeho ruku na ramenou.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se nucené klidným hlasem.

„Ano.“

Ještě stále na něho nedokázala pohlédnout. Gene si sundal stetson a prohrábl si rukou vlasy.

„Allison,“ řekl váhavě. „To, co jsem ti řekl tam ve srubu…“

„Na tom nezáleží,“ odpověděla s povzdechem. „Musím už jít. Je mi líto, co se stalo. Chci ti jen říct, že já jsem vlastně v životě nikdy nepila žádný alkohol.“

Gene na ni hleděl s nevěřícím úsměvem.

„Chceš říct, že se to stalo proto, že jsi byla opilá?“ zeptal se ironicky.

Popři to, přál si při tom v duchu, řekni, že jsi to udělala, protože jsi do mě zamilovaná!

Ale Allison zůstala mlčet. Otevřela dveře a konečně mu dokázala pohlédnout do očí. Řekla mírně: „Sbohem, Gene.“

Ani teď nebyla schopná obviňovat ho z něčeho, co zavinila sama.

„Není to trochu předčasné rozloučení?“ zeptal se překvapeně.

„Zítra odjedu,“ sdělila mu tiše s pohledem sklopeným k zemi. „Nemusíš se bát, že bych byla jako Dale a že…“

Hlas se jí zlomil, a tak spěšně vběhla dovnitř, zabouchla za sebou dveře a zavřela je na zámek.

Gene zůstal venku sám. S němým údivem hleděl na zavřené dveře. Cítil samotu, opuštěnost a hluboký stud. Co ho k čertu vedlo k tomu, aby na ni zaútočil, jako by to všechno byla její vina?

Dobře si uvědomoval, jak je citlivá a zranitelná, jak je laskavá a jak silné morální zásady má. Trápilo ho, že jí ublížil a pak ji ještě obvinil z toho, co se stalo, a zraněnou ji nechal odejít. Pořád ho ještě překvapovalo, že si nedokázal všimnout, jak je nezkušená, i když vlastně všechno, co spolu zažili, na to poukazovalo. Kdyby si to dokázal uvědomit, dokázal by se zastavit.

Ale nevěděl o tom a ve slepé vášni, jakou ještě nikdy nezažil, nad sebou načisto ztratil kontrolu.

Co ho však nejvíc překvapovalo, bylo, že po tom všem po ní stále ještě touží. Toužil po tom být s ní natolik, až se toho začal sám bát. Allison… Vnímal její ztrátu jako ztrátu někoho velmi blízkého. Během několika dnů se stala jeho součástí, tak hlubokou, že si to dosud neuměl představit. Nevěděl, jak se dokáže vyrovnat s tím, že už ho nechce nikdy vidět.

Obrátil se a zamířil k džípu. Přitom proklínal sám sebe. Bylo mu jasné, že Allison zítra opustí město a on už nikdy nebude mít příležitost, aby se jí za svoje chování omluvil. Ne že by sama byla tak úplně

bez viny, připomněl si, není to všechno jenom moje chyba. Ale co ji k tomu proboha vedlo? Osamělost? Zvědavost? Touha? Nebo ke mně něco cítila?

Byla panna a dala mu samu sebe. Opravdu to chtěla udělat, nebo byla jenom opilá? Tomu nedokázal uvěřit. Musela mít pro svůj čin opravdu vážné důvody. Srdce mu začalo rychleji bušit při představě, že do něho byla možná opravdu zamilovaná.

Na druhé straně, je to moderní, emancipovaná pětadvacetiletá žena, připomněl si s hořkým úšklebkem. Možná už ji prostě unavovalo být pannou. Tuhle možnost ještě nevzal do úvahy. Ale i kdyby náhodou o něj před tím měla nějaký zájem a toužila se k němu přiblížit, tak teď to jistě neplatí. Svým krutým chováním jí ukázal, jak by bylo její počínání marné a bezútěšné.

Zapálil si cigaretu a nastartoval džíp. A pak se otočil a pohlédl na ztichlý dům za sebou. Poprvé ve svém životě se ohlédl zpátky – a nebylo mu to nic platné. Pokrčil rameny a vyjel.

Allison byla šťastná, že se jí podařilo dostat do svého pokoje, aniž potkala Winnii.

Osprchovala se tak horkou vodou, jakou jen dokázala snést, aby ze sebe smyla vůni a vzpomínky na Gena Nelsona. Umyla si i hlavu. Cítila, jak je její tělo zraněné, ale nedokázala se přimět, aby řekla Winnii, co se stalo.

Budu si muset něco vymyslet, abych jí dokázala vysvětlit svůj náhlý odjezd, uvědomila si. Ale co, řekne třeba, že se s Genem pohádali.

Cítila, že opravdu musí odjet, že tu nedokáže zůstat ani o hodinu déle, než je nezbytně třeba. V této chvíli jí připadalo přijatelnější vystavit se zájmu bezcitných novinářů než setkat se ještě jednou s Genem. Věděla, že ji nenávidí za to, co se stalo,

a za to, jak mu lhala. I on se teď asi musí cítit špatně – řekl jí, že si nehraje s pannami, a ona z něho udělala lháře.

Lehla si, ale nedokázala usnout. Hlavou jí dokolečka probíhala scéna ve srubu, až z toho pocítila fyzickou nevolnost. Nejhorší na tom je, že Gene měl pravdu. Byla to všechno její vina. Naprosto ignorovala Winniino varování o Genově přitažlivosti. Teď, příliš pozdě, jí dokázala porozumět. Nikdy netušila, že bude tak zoufale toužit po tělesném sblížení s nějakým mužem a že přitom dokáže naprosto zapomenout na své morální zásady. Teď už to věděla. Byla zvědavá, jestli se dokáže někdy v životě vyrovnat s tím, co se stalo. To, že se do něho zamilovala, ještě nemůže omluvit její chování.

Vstala brzy ráno a zabalila si. Slyšela dole zvonit telefon, když se oblékala, ale zjevně to nebylo pro ni, protože ji nikdo nevyrušil. Svázala si vlasy do uzlu a vzala si na sebe usedlé šedé šaty. Pohlédla do zrcadla na svou křídově bledou tvář, a než sešla dolů ke snídani, nasadila nucený úsměv.

Ale nikdo tam nebyl. Udiveně prohledala celý dům a v předsíni u telefonu našla chvatně naškrábaný lístek. Poznala Winniino písmo.

Jsme v nemocnici, bylo na něm napsáno. Dwight se vážně zranil při automobilové nehodě.

Zhluboka se nadechla. Chudák Winnie! A chudák Dwight! Zvedla telefon a zavolala do nemocnice, aby zjistila bližší podrobnosti.

Podařilo se jí dostat k telefonu zdravotní sestru sloužící na patře, kde ležel Dwight. Představila se a vysvětlila svůj vztah k Dwightovi a Winnii, aby sestra pochopila, proč se na něho ptá. Pak se dozvěděla, co se stalo.

Když zavěsila, věděla, že teď nemůže odjet.

Dwight byl v bezvědomí, ležel na jednotce intenzivní péče a mohl každým okamžikem umřít. Připadala si jako chycená do pasti. V této chvíli nemůže Winnii opustit, i když to znamená, že se bude muset opět setkat s Genem a čelit jeho nenávisti.

OSMÁ KAPITOLA

Winnie s paní Manleyovou přišly v poledne domů. Winnie měla oči červené od pláče a bylo na ní vidět, jak ji snoubencova nehoda hluboce zasáhla. Znepokojená paní Manleyová o ni očividně měla starost.

„Je mi to tak líto, Winnie,“ přivítala ji Allison soucitně a pevně ji objala. „Už se probral z bezvědomí?“

„Ještě ne,“ zašeptala Winnie. „Allie, já se tolik bojím, že ho ztratím. Nechci, aby umřel!“‚

„Při poranění hlavy to je normální,“ uklidňovala ji Allison. „To, že je v komatu, neznamená, že to nepřežije. Viděla jsem pár takových zranění, které vypadaly hrozně, a ti lidé se z toho krásně dostali. Chce to čas.“

„Já se z toho zblázním!“ vykřikla blondýnka zoufale.

Allison ji znovu objala.

„Nedělej si starosti, uvidíš, že to bude lepší. Připravila jsem zatím oběd. Pojďte se teď najíst, obě musíte být unavené a hladové.“

„Já určitě,“ usmála se vděčně paní Manleyová na Allison. „Děkujeme ti, že jsi na nás myslela. Potřebujeme do sebe něco dostat.“

U jídla se snažila Allison dozvědět, co se vlastně stalo.

„Nikdo neví,“ pokrčila paní Manleyová bezmocně rameny. „Dnes ráno našli jeho auto převrácené vedle cesty. Gene a Marie se za ním hned rozjeli do nemocnice. Gena se to strašně dotklo, vypadal hrozně.“

Allison se rychle odvrátila, aby si nevšimli, jak vypadá ona, a aby si to náhodou nespojili.

„Naleju vám kávu,“ vyhrkla.

Vůbec se jí nechtělo jít odpoledne do nemocnice, ale protože na ni Winnie naléhala, tak nakonec souhlasila. Paní Manleyová zůstala doma, aby si trochu odpočinula.

Když dorazili na místo, byla tam pouze Marie. Allison v duchu poděkovala své šťastné hvězdě a pevně Marii objala. Pak se šla podívat po sestře, s kterou ráno telefonicky mluvila, zatímco Winnie zůstala v čekárně s Marií.

Tina Gatesová, dvaadvacetilá usměvavá černovláska, byla navzdory svému věku zkušená sestra. Měla na starosti jednotku intenzívní péče a to je místo, kde se člověk rychle učí. Přivítala Allison a zavedla ji dovnitř, aby jí ukázala Dwighta.

„Není to dobré,“ řekla Tina, „ale je to bojovník. Má silnou vůli. Věřím, že se z toho dostane.“

„To doufám,“ poznamenala Allison mírně. „Moje nejlepší přítelkyně ho opravdu miluje. Za pár měsíců měli mít svatbu.“

„Někdy je láska to pravé, co člověk potřebuje,“ usoudila Tina. „Mimochodem, kdybyste se tu náhodou rozhodla zůstat, měli bychom o vás zájem. Sháníme nové síly a vy máte vyšší kvalifikaci než já. Moc byste se nám tu hodila.“

„Mám svou práci moc ráda,“ řekla jí Allison, „ale popravdě řečeno, nevím, jestli bych si ještě přivykla na nemocniční rutinu. Jsem spíš zvyklá pracovat

v primitivních podmínkách. Ale moc vám děkuju za nabídku.“

„Ještě vám ji párkrát zopakuju, když mi slíbíte, že o tom budete uvažovat,“ zasmála se Tina. „Tohle je krásný kout země a jsou tu skvělí lidé. Některé jste snad už sama poznala.“

„Máte pravdu,“ souhlasila Allison. „Ale slíbila jsem svým rodičům, že budu pokračovat v jejich práci. Nerada ruším své sliby.“

„Já také ne,“ přikývla Tina, „ale – podívejte!“ přerušila náhle svou řeč a ukázala na Dwighta.

Ten právě otevřel oči a zasténal.

„Hlava… bolí,“ zamumlal.

„Aleluja!“ zasmála se Tina. „Když vás bolí hlava, pane Nelsone, znamená to, že jste naživu. Hned zavolám doktora Jacksona!“

„A já to půjdu říct Winnii,“ řekla Allison šťastně a jemně se dotkla Dwightovy ruky. „Jsem moc ráda, že jsi zase mezi námi. Oni ti teď dají něco proti bolesti. Zkus se trochu uvolnit a příliš se nehýbej.“

Díval se na ni s úžasem, pak si olízl rozpraskané rty.

„Gene?“ zašeptal. Sklonila se nad ním. „Chceš ho vidět?“

„Ano.“

„Zařídím to, ale ty si teď odpočiň.“

Pohladila ho a vyšla z pokoje. K ženám v čekárně se zatím připojil i Gene. Ztuhl, když ji viděl vycházet, ale předstírala, že ho nevidí. Po noci, kterou spolu strávili, si musela nasadit obrannou masku, jinak by se při pohledu na něho zhroutila a rozplakala.

„Už se probudil,“ oznámila čekajícím ženám. „Tina šla zavolat doktora. Myslím, že bude v pořádku.“

„Díky bohu!“ vykřikla Winnie a objala Marii. Obě ženy plakaly a smály se současně.

„Tvoje zkušenosti s první pomocí ti umožňují dělat kvalifikované prognózy?“ poznamenal Gene ironicky. To, že ho Allison úplně přehlédla, ho pěkně naštvalo.

„O čem to mluvíš, Gene?“ zamračila se Winnie. „Allison je samostatná kvalifikovaná sestra s vysokoškolským vzděláním.“

Gene se na ni užasle podíval.

„Zdravotní sestra?“

„Ty jsi mu to neřekla?“ podivila se Winnie.

Allison na ni varovně pohlédla. Nepřála si, aby o ní její přítelkyně prozradila Genovi víc.

„Nějak na to nepřišla řeč,“ řekla klidně. Pak se konečně obrátila ke Genovi.

„Dwight s tebou chtěl mluvit.“

„Určitě si s tebou chce promluvit o ranči,“ mínila Winnie. „Ale to může počkat. Já ho chci vidět první. Pojď, Marie, půjdeme spolu.“

„Ale doktor –“ snažila se namítnout Allison.

„Zeptáme se ho,“ slíbila jí Winnie, usmála se na ni a táhla Marii za sebou. Allison zůstala v čekárně s Genem sama.

„Zdravotní sestra,“ poznamenal nepřítomně. „Není divu, že jsi byl tak šikovná při ošetřování lidí.“

Zamračeně na ni pohlédl.

„Kolik dalších tajemství jsi přede mnou skrývala?“ zeptal se hořce. Pochopil, že mu vůbec nedůvěřovala. Zdá se, že každý o ní ví víc než on.

„Hodně,“ řekla bezvýrazně a obrátila se k oknu.

„Myslel jsem si, že dneska odjíždíš.“

„Měla jsem to v úmyslu. Nemusíš si dělat starosti. Tohle je zcela neplánované zdržení. Jakmile bude Dwight mimo nebezpečí, odlétám příštím letadlem.“

Gene se zamračil.

Tak tohle si o něm myslí? Že se nemůže dočkat, až bude pryč? Proč mu ale proboha neřekla, že je zdravotní sestra? A jaká další tajemství před ním ještě skrývá?

Nepodělila se s ním o nic kromě svého těla, a to pro ni nebyla právě radostná zkušenost. Dala mu všechno, chovala se k němu mile a přátelsky jako žádná jiná a jediné, čím se jí dokázal odvděčit, je zážitek podobný noční můře, který si s sebou dál ponese celý život.

Zavalil ho pocit viny. Bylo to poprvé, co některé ženě v posteli opravdu ublížil, a necítil se příliš dobře, když na to myslel. Rozčileně sevřel rty.

Kdyby mu o tom aspoň řekla! Choval by se k ní úplně jinak. Bylo to dost strašné, co s ním zažila, ale mnohé ženy zažijí ještě horší věci. Někdo jiný by se k ní možná choval daleko hruběji než on. Při pomyšlení na Allison milující se s někým jiným ucítil, jak ho zaplavuje vlna žárlivosti.

„Je to zvláštní,“ řekl úsečně. „Zdravotní sestřička a dožila se věku dvaceti pěti let jako panna. Neučili vás při výcviku nic o sexu?“

Zrudla a nedokázala se na něho podívat.

„Je to něco jiného, než zažít to na vlastní kůži,“ poznamenala tiše.

„O tom nepochybuju!“ vybuchl Gene. „Ty malá hlupačko, kdybys mi to prozradila, mohlo být všechno jinak. Takhle jsem tě zbytečně poranil a pořádně si to vyčítám. Kdybych to věděl, tak bych se včas zarazil.“

Allison na něho zpříma pohlédla smutnýma, ale vědoucíma očima.

„A dokázal bys to?“

Gene rychle odvrátil pohled. Dobře věděl, že ne.

Ale cítil se lépe, když si mohl nalhávat, že by to dokázal. Rozhodl se začít z jiného konce.

„Dwight bude potřebovat na ranči někoho, kdo by se o něho staral, až ho propustí. Zkušenou, kvalifikovanou sestru.“

„Myslím, že nebude těžké nějakou najít,“ poznamenala mírně, i když o tom sama poněkud pochybovala vzhledem k tomu, co jí řekla Tina.

Upřeně se na ni podíval.

„Tebe zná a má rád.“

Zbláznil jsem se? napadlo ho, když to říkal. Bylo mu jasné, že poslední věcí, s kterou by Allison souhlasila, je být tak blízko jemu. Ale pomyšlení na to, že by tu ještě zůstala a žila přitom na ranči, bylo velmi lákavé. Kdyby ji měl blízko u sebe, mohl by ji vidět, kdykoliv by chtěl. Přál si, aby se mu ji podařilo přesvědčit.

Allison však po ničem takovém netoužila.

„Ne, to nejde,“ řekla spěšně. „Musím se vrátit do Arizony.“

Pokusil se k ní přiblížit, ale rychle couvla. Necítila se v jeho blízkosti dobře. Nechtěla, aby se ještě někdy opakovalo to, co zažila.

Gene se zarazil. Dobře rozuměl jejímu ústupu. Poranil ji tělesně i psychicky. Měla právo držet si ho od těla. Ale stejně mu pomyšlení na to nebylo příjemné.

„Dwight tě potřebuje,“ řekl naléhavě. „A Winnie ti bude vděčná. Pochopitelně Marie a já také,“ dodal.

„Nemusíš předstírat, že o mě stojíš,“ poznamenala nešťastně. „Najděte si radši někoho jiného.“

„Ale Dwight nemá nic společného s tím, co se stalo mezi mnou a tebou. Přeju si pro něj to nejlepší. Mám ho rád.“

Všiml si, že Allison zpozorněla.

„Myslela jsem, že ses rozhodl nemít se svou rodinou nic společného,“ zamumlala po chvilkovém zaváhání.

Povzdechl si.

„Máš pravdu. To platilo až do chvíle, kdy jsem se dozvěděl, že je zraněný. Je zvláštní, jak takové chování může člověku připadat dětinské, když je smrt nablízku. Vzpomněl jsem si na všechny hezké chvíle, které jsme spolu jako děti zažili, na hry, které jsme spolu hráli, na darebáctví, která jsme spolu provedli.“

Pokrčil rozpačitě rameny.

„I když nás nespojovalo tolik společné krve, kolik jsem myslel, byli jsme ti nejlepší kamarádi. A s Marií jsem se sice pořád hádal, ale byli bychom ochotní umřít jeden pro druhého. Uvědomuju si teď, jak to pro ně muselo být strašné, když jsem se pár posledních měsíců choval tak příšerně.“

Zpříma na ni pohlédl.

„Pořád to ještě pro mě není moc lehké. Ale myslím si, že spolu teď dokážeme lépe vyjít, obzvlášť když budu vědět, že je v dobrých rukou. Nevím, jestli to víš, ale tady v nemocnici mají trvalý podstav personálu.“

„Tina mi to řekla,“ přiznala Allison. Zakryla si pažemi prsa, sklonila hlavu a odvrátila se od něho.

Popošel k ní trochu blíž, ale pořád mezi nimi nechával dostatečný prostor, aby se necítila nepříjemně.

„Nemůžeš litovat víc než já, že se mezi námi stalo to, co se stalo, zlatíčko,“ řekl nečekaně a v jeho hlase bylo něco, co jí rozechvělo kolena. „Je mi to moc líto.“

„Byla to moje vina,“ odpověděla rychle, otřesená soucitem a vlídností, kterou neočekávala. „Můžeme… o tom už nemluvit?“

„Předpokládám, že se svým vzděláním víš, jak se teď o sebe postarat,“ pokračoval Gene, jako by ji neslyšel.

Pochopila, co má na mysli.

„Nemusíš se bát,“ řekla nucené klidným hlasem, i když se při tom začervenala. „Nebylo to nebezpečné období. Ale stoprocentní jistota pochopitelně neexistuje.“

Gene si zhluboka povzdechl. Chtěl něco říct, ale najednou nemohl najít správná slova. Pomyšlení na to, že by mohla čekat jeho dítě, na něho působilo jako noční můra. Neuměl si představit, co by dělali, kdyby opravdu stvořili nový život. Nechtěl, aby přišlo na svět dítě, které by celý život platilo za jejich chybu. Bál se, že by mohlo zdědit špatné geny po jeho skutečném otci. Věděl, že je to nesmyslná představa, ale nedokázal se jí zbavit. Bože, ať naše včerejší počínání nemá žádné následky! pomyslel si zoufale.

Současně ho však napadlo něco jiného, co ho překvapilo ještě víc. Když se díval na Allison, uvědomil si, že bude určitě dobrou matkou. Uměl si ji představit s kojencem v náruči, pijícím mléko z jejího prsu… Najednou zatoužil, aby spolu měli dítě, ne dítě narozené ze včerejšího hrozného omylu, ale z lásky. Při pomyšlení na to pocítil, jak se mu celým tělem šíří vzrušení.

Snažil se svou představu zahnat, ale jeho fantazie mu neodbytně malovala obrázek jejího štíhlého těla, proměněného mateřstvím. Prudce vydechl, otočil se a opustil místnost, zatímco Allison za ním překvapeně zírala a nemohla pochopit, co se s ním najednou stalo.

Dwight byl rád, že ho vidí. „Schází ti tu něco, brácho?“ zeptal se Gene trochu neurvalým tónem, aby zakryl své dojetí.

„Ne, díky,“ usmál se Dwight. „Ale mám na tebe prosbu. Mohl by ses prosím tě postarat o ranč, než se vrátím? Myslím, že jsem v účetních knihách vyrobil dokonalý zmatek.“

„Neumíš si představit, jak mě neuvěřitelně nudilo pracovat každý den s dobytkem,“ odpověděl s úšklebkem Gene.

„Táta nám to pěkně zavařil, co? Myslím, že si nepředstavoval, že to takhle dopadne. Dobře věděl, že se nevyznám ve financích, tak proč to po mně k čertu chtěl?“

„Co naděláš?“ pokrčil Gene rameny.

„Já vím, co,“ ozval se Dwight slabým hlasem, ale rozhodně. „Vrátíme se k tomu, jak jsme hospodařili před tátovou smrtí. Můžeme podat návrh na vyhlášení poslední vůle za neplatnou. Už jsem se o tom radil s právníkem.“

„Nic jsi mi o tom neřekl,“ podivil se Gene.

Dwight si povzdechl.

„Tys neměl náladu poslouchat cokoliv, co jsem se ti snažil říct. Chtěl jsem si s tebou o tom promluvit, až konečně přijdeš trochu k rozumu.“

Trhl sebou a postěžoval si: „Ukrutně mě bolí hlava, brácho.“

Gene se konejšivě dotkl jeho ramene.

„To bude dobré, uvidíš. Snažil jsem se přemluvit Allison, aby se o tebe starala, až tě pustí z nemocnice. Co ty na to?“

Dwight se slabě usmál.

„To by bylo skvělé. Určitě mě pustí dřív, když budu mít vlastní sestru.“

„Ty víš, že ona je zdravotní sestra?“ zeptal se Gene překvapeně.

„Ano, Winnie mi to řekla. I o jejích rodičích. Je neuvěřitelné, že to přežila, viď?“

Dwight se neopatrně pohnul a zasténal.

„Ta hlava mi snad praskne,“ postěžoval si. „Zavolej prosím tě doktora, ať mi dá něco proti bolesti.“

„Hned,“ odpověděl Gene a vstal. V duchu se divil, o čem Dwight mluví. Co se stalo s Allisoninými rodiči? Umřeli nějakým neobvyklým způsobem? A co bylo neuvěřitelného na tom, že je Allison tady co měla přežít? Rozhodl se, že si v tom konečně musí udělat jasno. Už měl dost bloudění ve tmě.

Winnie s Marií zatím přemlouvali Allison, aby zůstala v Pryoru a starala se o Dwighta. Pro Allison bylo dost těžké vzdorovat Genovi, Winnii však odmítnout prostě nedokázala. Neuměla si však představit, jak přežije týden nebo ještě víc společně s Genem pod jednou střechou.

„Vypadáš nějak jinak,“ všimla si Winnie, když si Allison balila malý kufřík, který si chtěla vzít s sebou na Nelsonovic ranč.

„Jak?“ zajímala se Allison.

„Jsi uzavřenější, smutnější. Jako by tě něco trápilo. Pohádali jste se s Genem?“

„Ano,“ řekla Allison. Bylo to snadnější než přiznat pravdu. „Nebylo to moc příjemné. Vlastně jsem se chystala odletět ten den, co se Dwight zranil.“

„Ach, Allie!“ Winnie si přisedla k ní na postel a objala ji. „Je mi to opravdu líto. Ale jestli Gene chtěl, abys tu zůstala a pečovala o Dwighta – Marie mi řekla, že to byl jeho nápad –, tak to mezi vámi nemůže být až tak hrozné.“

„Má asi vlastní důvody, proč chce, abych tu zůstala,“ poznamenala Allison. „Ale já budu nejraději, když ho uvidím co nejméně.“

Winnie ji zavezla na ranč, kam ráno převezli Dwighta z nemocnice. Marie snesla do jeho pokoje všechno možné, co by mohlo pacienta rozptýlit televizi, videopřehrávač a zásobu nejnovějších videokazet, CD přehrávač a spoustu kompaktních disků, hromadu časopisů a různých knížek.

„Postěžuj si mi na lidi, kteří nemají všechno, co se jim zachce,“ zasmála se Allison, když to uviděla.

„Všechno nemám,“ usmál se slabě Dwight. „To nejdůležitější mi schází – potřeboval bych novou hlavu.“

„Za pár dní se to spraví,“ chlácholila ho Allison. „Nesmíš být netrpělivý. Neboj se, postarám se o tebe.“

„Díky.“

Na chvíli zaváhal, pak na ni pohlédl svýma jasně modrýma očima. „Mám takový pocit, že máte s Genem poslední dobou nějaké problémy. O to víc jsem ti vděčný, že ses rozhodla o mě postarat.“

Allison se nevýrazně usmála. „Já a Gene máme na některé věci různý názor, to je vše.“ ‚

„Jinými slovy – pokusil se tě dostat do postele, a ty jsi díkybohu řekla ne.“

Zasmál se, když uviděl, jak zčervenala.

„Udělala jsi dobře. Potřebuje, aby mu někdo trochu srazil hřebínek.“

Allison neodpověděla a nechala ho, ať si myslí, co chce. Nechtěla se s nikým bavit o tom, co se stalo mezi ní a Genem. Byla ale ráda, že tu teď není a že se může zabydlit dřív, než se tu objeví.

Winnie přišla na večeři. Allison upravila Dwightovi postel tak, že mu mohla dát jídlo na tác do postele a najedli se všichni společně.

„Gene dnes přijede hodně pozdě,“ oznámila jim Marie. „Je mi fakt líto, co se ti stalo, Dwighte, ale jsem ráda, že to pomohlo stmelit rodinu. Gene se konečně začal chovat jako dřív. S tebou vychází skvěle a se mnou se zase hádá jako obvykle.“

„Někdy člověk musí zažít opravdovou tragédii, aby si uvědomil, co je pro něho důležité,“ souhlasila Allison.

Dwight na ni zvědavě pohlédl.

„Allison, proč jsi vlastně Genovi o sobě nic neřekla?“

Pokrčila rameny. Na začátku to bylo proto, že se příliš bála cokoliv o sobě říct. A také se bála, že o ni Gene ztratí zájem, když zjistí, co je zač.

Ale teď jí to všechno připadalo dokonale nesmyslné. Už brzy odjede a Gene se o ni stejně vůbec nezajímá.

„Ani nevím,“ odpověděla s povzdechem. „Možná proto, že život mě naučil nevystavovat se příliš do popředí. Moji rodiče toho o sobě taky moc neřekli. Měli rádi pořádnou práci a o lásce tvrdili, že se nedá sdělit slovy.“ Smutně se usmála. „Budou mi celý život scházet.“

„Umím si to představit,“ řekl Dwight zamyšleně. „Vím, jak mě a Genovi schází náš táta. Hank byl vlastně jediný táta, kterého poznal.“

„A kdo je jeho skutečný otec?“ zeptala se Allison.

Dwight zaváhal.

„Uděláš líp, když se zeptáš jeho,“ řekl nakonec. „Teď spolu s Genem vycházím po dlouhé době lépe než předtím. Nechci, aby se to mezi námi zase pokazilo.“

„Tomu rozumím,“ řekla Allison a starostlivě na něho pohlédla.

„Připadáš mi trochu unavený,“ připomněla mu.

„Máš pravdu,“ souhlasil Dwight. „Asi si na chvilku zdřímnu.“

Marie a Winnie se s ním rozloučily a sešly dolů. Allison mu ještě upravila postel a narovnala polštář.

„Kdybys něco potřeboval, budu vedle,“ řekla mu. „Klidně na mě zavolej. Kdybys měl nějaké bolesti, tak se prosím tě nestyď a řekni mi to, mám tu utišující léky. Tvoje tělo potřebuje trochu klidu, aby se dokázalo dát do pořádku, a tak není nic špatného na tom, když mu trochu pomůžeme. Rozumíš?“

„Tak jak to říkáš, to zní jednoduše,“ přiznal Dwight.

„Jako většina věcí. To jenom lidi mají nadání je komplikovat,“ poznamenala Allison mírně. „Hezky se vyspi, Dwighte.“

Asi hodinu potom, co usnul, ji na chvíli přišla vystřídat Winnie a Allison si došla dolů uvařit černou kávu.

Marie jim řekla, že po těch pár hrozných dnech, které zažila, potřebuje nějaké rozptýlení a že jede s kamarádkami do kina. Allison se jí ani nedivila.

Právě dopíjela poslední kapky ze šálku, když se otevřely dveře a objevil se v nich Gene. Vypadal unaveně. Měl na sobě zaprášené, špinavé šaty a těžké honácké boty. Plaše na něho pohlédla a pak sklopila pohled. Stále ještě to byl nejkrásnější muž, jakého kdy viděla.

„Vypadáš unaveně,“ poznamenala.

„Mám toho dneska dost,“ přiznal a hodil stetson na příborník. „Naleješ mi šálek?“

„Samozřejmě.“

Podala mu šálek horké kávy. „Budeš si do toho něco přát?“

Zavrtěl hlavou. „Ne, díky.“

Vzal si od ní hrníček a všiml si, jak pečlivě se Allison vyhýbá sebemenšímu dotyku jeho rukou.

„Nemůžeš mě ani cítit, co?“ zeptal se hořce.

Nedokázala mu pohlédnout do očí.

„Musím už jít,“ řekla tiše. „Jak je Dwightovi?“ zajímal se Gene.

„Je to o hodně lepší. Ale pořád ho všechno hodně bolí. Teď je s ním Winnie. Marie šla s kamarádkami do kina.“

„Ještě jsem ti neřekl, že si opravdu vážím toho, že jsi tu zůstala,“ poznamenal náhle.

„Udělala jsem to kvůli Winnii.“

„Já vím.“ Zapálil si cigaretu a sáhl za sebe na kuchyňskou linku pro popelník. „Jak dlouho to bude trvat, než se dá Dwight úplně do pořádku?“

„Nevím, na to se musíš zeptat doktorů.“

Zamyšleně na ni pohlédl.

„Choval jsem se jako blázen, Allison,“ přiznal najednou. „Myslím, že mi hrozně vadilo, jak mi celé roky lhali. Poranilo to mou hrdost. Teď jsem si najednou uvědomil, že Dwight s Marií za nic nemůžou, že jsem jim zbytečně ubližoval.“

„To jsem ráda,“ poznamenala Allison. „Máš skvělou rodinu, Gene. Zaslouží si, aby ses k nim choval slušně.“

Gene ji ale neposlouchal. Nepřítomně zamáčkl cigaretu v popelníku a pak, jako by se náhle rozhodl, na ni zpříma pohlédl.

„Můžeš mi odpustit, co jsem ti udělal?“ zeptal se tiše.

Srdce jí při jeho otázce poskočilo úlekem. Ale pokud chtěla být poctivá, musela si přiznat, že to nebyla jenom jeho vina. K ničemu ji nenutil, nemířil na ni nabitou zbraní.

„Neudělal jsi nic, co bych sama nechtěla,“ odpověděla prázdně. „Teď už na tom nezáleží. Dobrou noc, Gene.“

Vstala, ale Gene náhle stál před ní.

„Nenávidíš mě, Allison?“ zeptal se naléhavě.

Nerozhodně sklopila pohled.

„Ne,“ přiznala po chvilkovém zaváhání.

Zhluboka si oddechl.

„Díkybohu.“

Sklonil se k ní a jemně jí přejel rty po očních víčkách.

„Dobrou noc, zlatíčko,“ řekl měkce.

DEVÁTÁ KAPITOLA

Příští den se Allison dostala ven poprvé od doby, co byla na ranči. Marie zůstala na půlhodinku s bratrem a ona se šla zatím trochu nadýchat čerstvého vzduchu. Byl krásný horký den a Allison byla zaujatá vším, co viděla. Všude kolem ní bylo plno života. Štěňata a koťata, kachny a kuřata, nemluvě o býcích, kravách a koních, kterých se trochu bála.

Měla na sobě jako obvykle džíny, ke kterým si vzala žluté tričko s krátkými rukávy a nechala své dlouhé vlasy volné, takže jí je příjemně rozevlával svěží vánek. Přes všechno nepříjemné, co tu zažila, se jí tu líbilo. Ale dobře věděla, že její pobyt tady je časově omezený – a že musí přemýšlet o tom, co bude, až odsud odjede.

Byla osudu vděčná, že po smrti svých rodičů měla možnost najít v Pryoru útočiště a dát se zase dohromady. Ale brzy se musí vrátit do práce. Je to dobře, že se ocitne daleko odsud, protože ve své smlouvě měla určité morální závazky. Nikdo ale vlastně neví, že je porušila – nikdo kromě ní a Gena, připomněla si.

Bála se dnešního Genová návratu. Ačkoliv se už skoro dokázala vyrovnat s tím, jak se k ní zachoval, nevěděla, co na ni zase vymyslí a co ji s ním ještě čeká.

Náhle uslyšela cizí hlas, který volal její jméno. Pře –

kvapené se otočila a uviděla vysokého, štíhlého kovboje s ryšavými vlasy, opírajícího se o ohradu korálu, který se na ni široce usmíval. Připadalo jí, jako by ji svým trochu přezíravým pohledem oceňoval a šestý smysl ji varoval, aby nečekala nic dobrého.

„Slečna Hathowayová, nemýlím se?“ zeptal se muž dotěrně. „Myslím, že jsem vás už někde viděl.“

Zmateně na něho pohlédl. Odkud ji může znát?

„Byl jste na pikniku u Nelsonů?“ zeptala se.

Muž se pohrdlivě ušklíbl, narovnal se a udělal pár kroků směrem k ní.

„Tenhle druh společenské zábavy mít právě nemusím,“ poznamenal přezíravě. „Ale setkali jsme se při jiné příležitosti, i když vy jste to asi nezaregistrovala. Měla jste zrovna jiné věci na práci s mým šéfem – vzpomínáte si? Viděl jsem vás tenkrát ve srubu. Moc pěkný pohled to byl,“ protáhl významně.

Allison zbělala tvář úlekem. Na okamžik nebyla schopná cokoliv říct.

Muž se hlasitě zasmál a přiblížil se k ní, ale ona v panické hrůze couvala zpět, aby si udržela bezpečnou vzdálenost.

Muž vypadal překvapeně, když viděl, jak se mu snaží vyhnout.

„Jste příliš povznesená nad obyčejné kovboje,“ obvinil ji podrážděně. „Myslíte si, že jste dobrá jenom pro šéfy, pro ty, co mají dost peněz, co?“

„Prosím?!“ vykřikla úpěnlivě a celá zrudla při představě, že tento muž viděl ji a Gena v tak intimní situaci.

„Moc se o vás ten váš miláček poslední dny zrovna nestará, slečno Nafoukaná,“ posmíval se jí ryšavý kovboj. „Dobře jsem slyšel, co vám řekl. Poslal vás k čertu, protože jste byla panna. To není ten správný druh ženy pro něho, ale já – já mám rád nevinnost.“

Allison zůstala jako v ochromení stát. Vysoký kovboj se k ní přiblížil a otevřeně se jí smál do obličeje.

„Se mnou si můžeš užít krásné časy, kočičko, a neboj se, že tě ošidím jako on. Byli jste z toho srubu zatraceně rychle venku. To já ti ukážu, jak vypadá pořádné milování.“

Allison se obrátila a se slzami v očích se rozběhla divoce zpět k domu. Vůbec nevěděla, co má dělat. Bála se, že ten muž řekne ostatním, co viděl a slyšel.

Uměla si představit, jak její jméno koluje v tomto malém městě z úst do úst.

Nejhorší na tom je, že by se to mohlo vynést i ven a že by se o tom dozvěděli lidé z jejího okruhu v Arizoně. V tom případě by měla dočista zničený život. To bylo to poslední, co jí ještě scházelo.

Vrátila se do domu a několik minut zůstala ve svém pokoji, aby se trochu uklidnila před tím, než půjde dát Dwightovi léky. Omyla si tvář studenou vodou a statečně vykročila.

Jestli si myslela, že si nikdo nevšimne, co se s ní děje, mýlila se.

„Co se ti stalo?“ zděsila se Winnie, když ji uviděla. „Jsi úplně bílá!“

Strašlivě toužila svěřit se jí se vším, co ji trápilo, ale cítila, že by to nyní nebylo fér. Winnie teď měla dost starostí s Dwightem.

„Není mi dobře,“ vymluvila se. „To bude asi tím párkem, co jsem měla k snídani. Mám je ráda, ale nedělají mi dobře na žaludek.“

„Zítra ráno dostaneš steak,“ usmál se slabě Dwight. „Slibuju. Řeknu Genovi, aby zastřelil nějakou krávu.“

Allison se znovu zarazila, když uslyšela Genovo

jméno. Jak se na něho může podívat po tom, co jí ten hrozný muž řekl? Jak by na to zareagoval, kdyby se to dozvěděl? Povzdechla si. Možná by si myslel, že si nic jiného nezaslouží.

Dala Dwightovi léky a pak se omluvila a vrátila se do svého pokoje. Sotva za sebou zavřela dveře, dala se do pláče a plakala tak, že si myslela, že jí to utrhne srdce. Myslela si, že už zaplatila dost vysokou cenu za jedinou hloupost, kterou ve svém životě udělala, ale zjevně to pořád nebylo dost. Vypadalo to, že jí to může zničit celou její budoucnost.

Připomněla si, jak její rodiče celý život tvrdě pracovali a jak se jí snažili vštípit smysl pro morální hodnoty, které nedokázala dodržet.

Možná je to dobře, že už nežijí, že se nedozvědí, jak je zklamala. Ale současně věděla, že by u nich nalezla útočiště, že by ji neodsoudili.

Přála si hovořit se svou matkou a dosáhnout jejího odpuštění. Její máma byla laskavá, milující osoba, která se vždy v každém snažila najít to nejlepší, a strašně jí nyní scházela.

Jak plakala, něco se v ní uvolňovalo, i když to strašlivě bolelo. Uvědomovala si, že se právě teď loučí se svými rodiči, že se v jejím životě uzavírá jedna důležitá kapitola a že od teď bude muset spoléhat plně sama na sebe a na svá rozhodnutí.

Několik příštích dnů vůbec nevycházela ven a vyhýbala se tomu, aby se setkala s kýmkoliv jiným než Dwightem a Winnií. Ta si toho však všimla a ptala se jí, co se stalo. Allison si vymyslela, že se nechce od Dwighta příliš vzdalovat, ale Winnie o ni měla starost, když viděla, jak vypadá. Podělila se o své obavy s Marií a ta to řekla Genovi.

Ten tušil, že se mu Allison vyhýbá, ale uvědomil si, že několik dní tu vůbec nebyl a ona se chovala pořád stejně. Rozhodl se, že si s ní o tom musí promluvit, jakmile se k tomu naskytne vhodná příležitost.

Dokud si myslel, že se mu vyhýbá kvůli tomu, co se mezi nimi stalo, respektoval její přání. Navíc stále ještě cítil výčitky svědomí za to, jak se k ní zachoval. Také si všiml, jak odlišně se Allison chová od té doby, kdy spolu byli ve srubu. Jako by to byla úplně jiná osoba, plachá a uzavřená. Nikdy se sama nezapojila do rozhovoru s ostatními, nikdy se nezasmála. Nestarala se o nic jiného než o Dwightovo zdraví a odmítala jakýkoliv Genův pokus o navázání bližšího kontaktu. To hodně zraňovalo jeho pýchu, protože nebyl zvyklý na to, aby se mu ženy vyhýbaly. Spíš naopak. Ale také ještě žádné neublížil tolik jako jí.

Winnie s Marií se zatím rozhodly, že přivedou Allison na jiné myšlenky. Zvolily osvědčenou ženskou taktiku – vzaly ji do Pryoru na nákupy. Allison souhlasila, protože kde jinde by se měla cítit bezpečná než v obchodním domě?

Bohužel se mýlila. Už končily s nákupy a Marie s Winnií šly napřed do auta. Allison se ještě na chvilku zdržela v oddělení s dámským prádlem, když do obchodu náhle vstoupila Dale Braniganová. Jak Allison uviděla, škodolibě se usmála a přistoupila k ní.

„Jsem ráda, že vás zase vidím, slečno Hathowayová,“ řekla. „Chtěla bych vám ještě jednou poděkovat za pomoc, kterou jste poskytla Benovi v baru. Díky vám se mu to pěkně hojí.“

„To jsem ráda,“ řekla Allison potěšené.

Dale si uvážlivě prohlédla Allisoniny bezvýrazné šedivé šaty, které poslední dobou nosila, a pak přešla rovnou k věci.

„Slyšela jsem, že Gene s vámi strávil jednu noc a od té doby o vás nechce ani slyšet.“

„Prosím?“ zeptala se nevěřícně Allison.

„Vyspal se s vámi ve srubu, ne?“ odpověděla jí Dale bezohledně a sledovala, jaký účinek budou její slova na nebohou Allison mít. „Je toho plné město. Vy o tom nic nevíte? Nemůžete očekávat, že muž jako Danny Rance bude držet jazyk za zuby, když se dozví něco tak zajímavého. Je to nejužvaněnější kovboj, kterého znám. Být vámi, tak honem Geneho uháním o snubní prstýnek, jinak se tu těžko můžete objevit na veřejnosti.“

S předstíranou lítostí si hlasitě povzdechla.

„Mimochodem, objevil se tu v městečku nějaký reportér, který hledá misionářku, která přežila nějaké neštěstí ve Střední Americe. Nějak se mu podařilo vypátrat, že se dostala do našeho městečka.“

„Opravdu?“ řekla Allison statečně, i když se jí přitom třásly ruce. „Ale to těžko budu já, že?“

Dale se mocně zasmála.

„Vzhledem k vašemu chování s Genem těžko. Myslím, že misionářky mají trochu jiné způsoby.“

„To máte pravdu. Promiňte, už musím jít.“

Allison zamířila ke dveřím a beze slova usedla do auta vedle Marie. Seděla šokovaná, celé tělo se jí chvělo a tvář měla bílou jako papír.

Připadalo jí, jako by prožívala nějaký hrozný sen, který je čím dál tím horší a z kterého nemůže vystoupit. Vůbec netušila, jak to všechno skončí. Bylo jí jasné, že se už nikdy nemůže vrátit ke své práci, kterou jedinou chtěla dělat. Její rodiče jsou mrtví, zůstala sama na celém světě a teď ještě přijde o podporu jejich náboženské komunity.

Zvědavý reportér, který se dostal až do Pryoru, musí nevyhnutelně vypátrat svou oběť. A až zjistí, že se nemýlil, snadno si pak najde cestu k Nelsonovic ranči a nic mu nezabrání v tom, aby zjistil všechny pikantní podrobnosti. I kdyby se okamžitě sebrala a odjela, stejně by bylo všechno prozrazeno. Uměla si představit novinové titulky bulvárních časopisů, s chutí rozebírajících podrobnosti její milostné aféry s Genem.

Podlehla pokušení a přišla o všechno. Kdyby měla méně pevnou vůli, rozhodla by se asi skočit z nejbližší skály. Takhle vůbec nevěděla, co má dělat. Bože, modlila se v duchu, odpusť mi. Prosím tě, pomoz mi!

Winnie s Marií si brzy všimly, jak se tváří a měly o ni starost.

„Viděla jsem Dale Braniganovou, jak s tebou mluví,“ zamračila se Winnie. „Co ti chtěla?“

„Určitě jí napovídala něco o Genovi,“ přidala se Marie. „Žárlí na tebe, až je z toho nemocná. Je mi to líto, Allison. Kdybych si všimla, že přichází, tak bych tě varovala.“

„To je v pořádku,“ vypravila ze sebe Allison těžce. „Řekla mi jenom něco… co jsem už dávno věděla.“

„Řekla ti o tom reportérovi?“ zeptala se Winnie nejisté.

„Ano. Určitě mě vyčenichá během jednoho, dvou dnů,“ řekla Allison bezvýrazným hlasem. „Teď už to stejně nemá význam. Už nemám co ztratit.“

„O čem to mluvíš?“ podivila se Winnie. „Jde přece o tvou práci, o tvou budoucnost!“

„Už nemám nic.“ Allison si chvějící se rukou projela vlasy. „Už jsem všechno ztratila.“

„Co se stalo?“ vyděsila se Winnie.

Allison jen zavrtěla hlavou a dívala se z okna. Bylo toho na ni tolik, že o tom nedokázala ani promluvit. Po návratu na ranč šla beze slova do svého pokoje a zamkla se.

„Co se jí proboha stalo?“ zeptala se Marie starostlivě, když si udělaly kávu. „Něco se jí hodně dotklo. Co jí proboha Dale řekla? Může to být kvůli tomu reportérovi?“

„Já nevím,“ upila Winnie z kávy. „Ale Gene mu sem přece nedovolí přijít, ne?“

„Komu nedovolím přijít?“ zeptal se Gene, který právě vstoupil do dveří a svlékal si pracovní rukavice.

„Tomu reportérovi, který hledá Allison,“ objasnila mu Marie.

„Jakému reportérovi?“ podivil se Gene. „A proč ji hledá?“

Winnie zaváhala. Vyměnila si s Marií několik významných pohledů a pak se rozhoupala.

„Asi bude nejlepší, aby ses konečně dozvěděl všechno. Allison ti to nechce říct, ale někdo to konečně musí udělat. Radši si na to sedni.“

Gene si zapálil cigaretu a posadil se do křesla u krbu.

„Poslouchám,“ řekl vážně. Od samého počátku měl pocit, že je kolem Allison řada tajemství, do kterých nesměl nahlédnout. Teď se konečně dozví pravdu.

„Allison byla spolu se svými rodiči poslána do Střední Ameriky, aby tam v jedné zaostalé venkovské provincii vybudovali malou kliniku,“ začala Winnie.

„V těch místech ale spolu často bojovaly dva znesvářené kmeny a při tom také ohrožovaly vesnici, ve které byla klinika.“

„Co ke všem čertům dělala Allison ve Střední Americe?“ přerušil ji Gene.

Winnie poplašeně zamrkala.

„Víš, oni byli misionáři.“

Genová tvář několikrát změnila výraz, až se na ní konečně ustálila naprosto nečitelná maska.

„Všichni?“ zeptal se šokované. „Allison taky?“

„Ano,“ odpověděla Winnie a potvrdila tak jeho nej horší obavy.

Projel si rukou zuřivě vlasy. Teď mu to konečně dávalo smysl. Není divu, že byla tak naivní, tak důvěřivá. Jenže o to bylo všechno ještě horší. Jestli měl před tím výčitky svědomí, nyní mu připadaly k neunesení. Zavřel oči a na chvilku sklonil hlavu. Svedl misionářku!

„Dokonči to, prosím,“ požádal po chvíli, když opět otevřel oči a pohlédl na ni.

„Partyzáni, kteří patřili k jedné z bojujících stran, je uvěznili,“ pokračovala Winnie s nuceným klidem. „Zastřelili jí rodiče přímo před očima a chystali se zastřelit i ji, když na ně zaútočili jejich protivníci a na poslední chvíli jí zachránili život. Podařilo se jí utéct ze země chvilku před tím, než tam dorazily mezinárodní mírové sbory, které dostaly za úkol celou záležitost uklidnit. Allison zná situaci z první ruky, má informace, které nemá nikdo jiný, a to je důvod, proč ji hledají reportéři po celé Americe. Přišla sem k nám, aby se před nimi ukryla a aby se zase dala do pořádku.“

Gene bez hnutí poslouchal. Když Winnie skončila, vstal a beze slova vyšel ven. Nechtěl, aby nikdo viděl, co cítí, když slyší o utrpení té mladé, mírumilovné, láskyplné ženy, kterou sám tak krutě ponížil. Cítil v očích slzy, a tak rychle pokračoval v chůzi, dokud se neoctil v úplné tmě.

Neuvěřitelné, řekl Dwight a Gene konečně chápal, co tím myslel. Ne, to není neuvěřitelné, opravil ho v duchu. Byl to zázrak. Věděl, že Allison věří v zázraky, a teď konečně věděl proč. Díky jednomu z nich přežila.

Náhle uslyšel rozvášněné mužské hlasy. Nevěnoval jim pozornost, dokud do jeho podvědomí neproniklo nahlas vyslovené známé jméno.

Otočil se a zamířil ke stájím. Nyní už z dálky poznával Ranceův hlas. Zase se opil, pomyslel si zlostně. Už jednou ho varoval, teď je na čase, aby s ním něco provedl. Honáci musí vědět, že pití alkoholu v pracovní době si nesmějí dovolit. Bylo mu však záhadou, proč Rance vykřikoval cosi o Allison. Zamračil se a přidal do kroku.

Konečně byl tak blízko, že mu rozuměl.

„Představte si, že mi nedala,“ slyšel Ranceův svárlivý hlas. „Umíte si to představit? S Nelsonem si to může ve srubu rozdávat, ale na mě se ani nepodívá! Dale ji nenávidí a umím si představit proč. Dobře, ale teď už všichni ve městě znají o slečně Nafoukané a Nelsonovi pravdu a…“

Náhle se zarazil. Do stáje vešel muž, o kterém právě mluvil, a ve tváři měl vražedný výraz.

„Do… dobrý den, šéfe,“ řekl váhavě. Dobře věděl, co Gene umí, když mu oči svítí studeným plamenem jako právě nyní.

„Tys…!“

Poslední slovo už Rance neslyšel, protože je doprovázel úder mohutné Genový pěsti, který ho srazil na zem. Rance se pokusil vstát a bránit, ale proti rozzuřenému Genovi neměl sebemenší šanci. Gene byl rychlejší a silnější než mladý kovboj a Rance nedokázal čelit jeho vražednému hněvu.

Konečně vyhodil Rance ven ze stájí a chystal se vrhnout za ním, když ho zadržel jeden z přihlížejících starších mužů.

„Nechte ho šéfe, už má dost.“

Muž se snažil mluvit mírně, aby Gena uklidnil.

„Nechcete ho přece utlouct k smrti. My ho dobře známe, nikdo z nás kvůli němu plakat nebude. A nemyslete si, že mu věříme. Přece na první pohled vidíme, že slečna Hathowayová není žádná courá.“

Gene se zhluboka nadechl. Pohlédl na mladého muže, který se přede dveřmi pomalu sbíral ze země a hleděl na něho s vyděšeným výrazem v očích. Ještě stále s ním cloumal divoký vztek, ale už se dokázal ovládnout.

„Pokud by se vás na to náhodou někdo ptal,“ obrátil se k přihlížejícím mužům, „je slečna Hathowayová moje snoubenka. Já si možná zasloužím, aby si o mě povídaly místní drbny, ale ona ne. Je to misionářka. Ten, kdo chce dokázat, že je opravdovej chlap, nešíří hnusné pomluvy o takových ženách!“

Muži kolem něj se na něho zahanbeně podívali.

„Rance řekl nějakému reportérovi, že je tady,“ vzpomněl si náhle jeden z nich. „Snažili jsme se ho přivést k rozumu, protože nám připadalo, že zbytečně moc mluví, ale byl nalitý a měl strašnou náladu. Dal se dohromady s Dale Braniganovou a bůhví, co ta mu o vás všechno napovídala.“

„Teď si Rance bude muset dát trochu pozor,“ pronesl Gene zlověstně. Vyšel ven ze stájí a přistoupil k mladému kovbojovi, který stál se sklopenou hlavou venku.

„Zmiz odsud, kovboji,“ řekl chladně, aniž by zvýšil hlas. „Jestli tě tu ještě jednou uvidím, zakroutím ti krkem. Šek s výplatou ti pošlu k Dale. Ale jestli si s ní budeš chtít něco začít, dej si pozor na Bena Hardyho. Pokud vím, myslí si, že je s ní zasnoubený.“

Rance šokované vzhlédl.

„Ben?“

„Vidím, že z tebe udělala dokonalého osla. Vsadím se, že o tom zítra budou mluvit všichni ve městě.

Sám se o to přičiním, aby se o tom každý dozvěděl, spolu se zprávou o mém zasnoubení a o tom, jak ses pokusil Allison pošpinit, ty hlupáku.“

Rance poodstoupil o několik kroků. Nyní vypadal zřetelně střízlivější. Utřel si krev z rozseknutého rtu a zlostně Genovi řekl: „Nemusíte mě ubít k smrti kvůli nějaké ženské.“

„Potřeboval jsi dostat za vyučenou, chlapče,“ odpověděl mu Gene hrozivě. „Pamatuj si, že když tě nějaká žena nechce, tak ještě nemusíš špinit její pověst. Tady v Pryoru jsi skončil, o to se postarám.“

„Ať je po vašem,“ odsekl Rance. „Stejně už mám Wyomingu po krk.“

Sebral se a vzpurným krokem odešel na ubytovnu, kde přespávali svobodní kovbojové, aby si sbalil věci.

Gene se chvilku díval za ním a pak se otočil a zamířil k domu. Vešel dovnitř, beze slova prošel kolem Winnie a Marie, nahlédl k Dwightovi, aby se ujistil, že spí, a pak zamířil rovnou k Allisoninu pokoji. Zaklepal na dveře a počkal, až otevře. Když ho uviděla, zatvářila se překvapeně a Gena napadlo, jestli by otevřela, kdyby věděla, že je to on. Vypadala strašně.

„Proč jsi mi neřekla, co o tobě Rance vykládá?“ zeptal se netrpělivě. „A proč jsi mi zatajila, že jsi byla ve Střední Americe a co se stalo s tvými rodiči?“

Podívala se mu zpříma do tváře a pak ustaraně řekla: „Ty jsi poraněný, co se ti stalo?“

Gene si přejel rukou přes tvář a zaznamenal tam menší stopy po bitce s Rancem.

„Trošku jsem napravoval hlavu jednomu užvaněnému kovbojovi, než jsem ho vyhodil,“ řekl ledovým hlasem. „Trochu mi to spravilo náladu. Překvapuje tě to? Zasloužil by dostat daleko víc, ale naštěstí mě zarazili, než jsem z něho vymlátil duši.“

„Ty víš… všechno?“ zeptala se chvějícím hlasem.

„Konečně,“ odpověděl hořce. „Proč jsi mi proboha nedůvěřovala? Proč jsi mi to neřekla?“

Sklopila pohled a chvíli studovala knoflíky na jeho košili. Pak na něho vážně pohlédla.

„Nemohla jsem, Gene. Bylo to pro mě příliš bolestné, abych o tom každému povídala, a také jsem se musela chránit. A pak kdybych ti to řekla, tak by ses na mě vykašlal. A to jsem nechtěla. Lhala jsem ti, protože jsem si přála aspoň na chvíli zažít něco pěkného. Přála jsem si být jako ostatní ženy, které milují a… jsou milovány.“

Vypadalo to, jako by poslední dvě slova nemohla vypustit z úst, ale statečně se přemohla a dokončila větu. „Jenže jsem udělala chybu.“

„Já taky,“ poznamenal stručně Gene.

Vešel do pokoje, zavřel za sebou dveře a vzal ji do náručí. Jemně s ní pohupoval a trpělivě čekal. Ticho bylo přerušováno pouze jejím pláčem. Konečně se trochu utišila.

„Až po krk jsem vězel ve vlastních problémech, takže jsem si vůbec nedokázal spojit dohromady to, co jsem o tobě věděl. Naprosto jsem přehlížel všechny signály, které svědčily o tvojí nevinnosti, protože jsem po tobě tak strašně toužil. Zasloužil bych, aby mi dal někdo pořádně na pamětnou!“

„Ale já jsem tě taky chtěla,“ zašeptala Allison a tiskla mu tvář do košile. „Není to jenom tvoje chyba. Dobře vím, že i ty jsi měl zraněnou duši.“

„Jenže to ještě není omluva. Mrzí mě, že ten zatracený idiot o tobě nadělal klepy v celém městě.“

„Nemůžu tady zůstat,“ řekla úzkostlivě. „Jestli mě ten reportér najde…“

Objal ji pevněji.

„Na tom nezáleží,“ ujišťoval ji.

„Právě jsem oznámil našim mužům, že jsme spolu zasnoubení. Jsem si jistý, že se to rychle roznese mezi lidi.“ Náhle se nahlas zasmál.

„Chtěl bych vidět, jak se bude tvářit Dale, až se to k ní donese!“

„Ale já se nesmím zasnoubit!“ protestovala Allison.

„Proč ne?“ zamračil se Gene. „Jsi misionářka, ne mniška. Ty se nesmějí vdávat.“

„Máš pravdu, ale ani misionářky se nesmějí chovat jako já,“ odpověděla s lítostí. „Děkuju ti, Gene, ale nemusíš to kvůli mně dělat. Jsem licencovaná zdravotní sestra, nějakou práci si najdu.“

Přísně na ni pohlédl.

„Být manželkou ti nestačí? Prohodili jsme si s Dwightem naši práci, nemusíš mít strach, že bych tě neuživil. A taky to znamená, že budu teď trávit víc času doma. S tebou a – s dětmi.“

„Ale my přece nemáme žádné děti!“ protestovala Allison.

Přitáhl ji k sobě ještě úžeji a s lišáckým úsměvem řekl: „Ještě ne.“

Allison se zachvěla a pokusila se ho odstrčit, ale Gene ji něžně, ale pevně držel.

„Já vím, ublížil jsem ti. To, co jsi zažila poprvé, bylo jako noční můra, a takovou věc si netoužíš zopakovat, obzvlášť se mnou.“

Pomalu přikývla.

Gene ji náhle zvedl tak, že viděl přímo do jejích vystrašených očí.

„Jestli se mi podaří přesvědčit tě, abys mě chtěla navzdory tomu, co jsme spolu zažili, vezmeš si mě?“ zeptal se jemně.

„Ale já nemůžu!“ protestovala.

Gene udusil její protest dlouhým, vášnivým polibkem. Cítil, jak ztuhla, ale pak její tělo začalo pomalu roztávat. Vložil do svého objetí veškerou zručnost, kterou při dobývání žen získal.

Byl rozhodnutý přesvědčit ji, aby si ho vzala. Po chvíli cítil, jak mu její tělo začíná slabě odpovídat.

„Miluju, když máš své nádherné vlasy rozpuštěné,“ zašeptal a uvolnil gumičku, která je poutala do koňského ohonu. Potom do nich zabořil svou tvář a prodral se svými ústy k citlivému místečku na jejím krku.

Allison vydechla vzrušením a slabě zaprotestovala: „Ale Gene…“

Gene na ni zblízka pohlédl.

„Když jsme se spolu milovali, příliš jsem pospíchal,“ přiznal se otevřeně. „Úplně jsem ztratil hlavu, Allison. Příště se to nestane, pomůžu ti dojít až na vrchol.“

„Prosím tě, nemluv se mnou tak,“ protestovala Allison.

„Budeš moje žena,“ odpověděl jí tvrdohlavě. „My dva jsme milenci a budeme se brát. Čím dřív si na to zvykneš, tím lip. A to s sebou nese určité následky, které teď musíme vyřešit.“

„Já si tě nechci vzít!“

„Nevěřím ti,“ oznámil jí. „Zkus mi to ještě jednou zopakovat a dívej se mi přitom do očí.“

Allison mlčela. Nechtěla mu lhát.

„V takovém případě znám jenom jednu cestu, jak ti pomoci, aby ses mě nebála.“

Zpočátku neporozuměla, co tím míní. Ale když ji položil na postel a začal hladit po celém těle svýma obratnýma, zkušenýma rukama, pochopila, kam míří.

Nejdříve mu chtěla vzdorovat, ale když cítila, jak se v jejím těle probouzí rozkoš, neměla sílu mu otevřeně odporovat. Věděla, že tentokrát by ho dokázala zastavit, ale musela by jednat dostatečně rázně. Jenže vlastní tělo ji zradilo.

„Gene,“ zamumlala prosebně. „To nemůžeš!“

Ale Gene jen sklonil hlavu a znovu ji políbil na krk, instinktivně našel nejcitlivější místečko a současně rukou sjel mezi její nohy a jemnými rytmickými pohyby ji začal přivádět na pokraj šílenství. Přívalu rozkoše, který cítila, nedokázala déle vzdorovat.

Gene zatím strategicky přemístil svou ruku a vklouzl jí pod tričko. Vyhrnul jí podprsenku a začal svými obratnými prsty laskat její vzrušené bradavky.

„Gene,“ zašeptala, „ach, Gene, prosím –“

Hlas se jí zlomil a Gene jí dopřál to, po čem toužila. Cítil, jak se její tělo vzpíná v extázi proti jeho ruce. Díval se, jak se jí tvář křiví rozkoší a jak se náhle celá uvolňuje se zavřenýma očima a šťastným úsměvem na tváři. Jemně ji hladil, až se její tělo uklidnilo a ona opět otevřela oči.

„Takhle to vypadá, Allison, když se to povede,“ řekl jí. „To je to, co jsem cítil tenkrát ve srubu. Chtěl jsem, abys to zažila, abys věděla, co nás čeká příště, až se budeme spolu milovat. Pak to bude ještě mnohem lepší, přísahám.“

Zčervenala.

„Proč mi to děláš, Gene?“ Políbil ji na nos.

„Už jsem ti to řekl. Chci, aby sis mě vzala.“

„Nemusíš zacházet tak daleko, abys ochránil moji čest nebo aby ses zbavil výčitek svědomí. Dokážu se o sebe postarat… Gene, nech toho!“ vykřikla os tře, když se k ní přitiskl celým tělem.

„Řekni – ano, chci si tě vzít, Gene,“ instruoval ji, „nebo tě vytáhnu z těch zatracených džin a budu s tebou dělat takové věci, že začneš ječet jako siréna a přivoláš všechny lidi v domě.“

Zachvěla se, protože zaútočil na její slabé místo. Dobře věděla, že by dokázal svou hrozbu splnit, a neuměla si představit, co by se pak stalo. Mimoděk se ohlédla k otevřenému oknu, kterým by bylo všechno slyšet ven.

„Uděláš lip, když budeš souhlasit, zlatíčko, než se příliš vžiju do role,“ varoval ji a přitáhl si ji k sobě.

„Vlastně,“ zarazil se a přitiskl si ji na své vzrušené tělo ještě víc, „to vůbec není špatný nápad, zlatíčko.“

„To mi nemůžeš udělat,“ protestovala. „Marie a Winnie

„Jsou dole,“ přerušil ji nemilosrdně. „Žádná z nich se sem neodváží vstoupit bez vyzvání, protože vědí, že jsem tu s tebou.“

Hladil ji po celém těle a Allison cítila, jak se v ní opět počíná rozhořívat požár rozkoše.

„Řekni, že o mě nestojíš,“ vybízel ji Gene, „řekni, že se se mnou nechceš milovat.“

Pokusila se mu odpovědět, ale nedokázala ze sebe vydat ani hlásek.

Gene jí rozepnul džíny.

„Svlékni šije, Allison,“ vybízel ji vášnivým hlasem.

„To přece teď nemůžeme, Gene.“

„Ale můžeme,“ zašeptal naléhavě a pomohl jí vymanit se z těsného sevření kalhot. Chvilku hladil hedvábnou pokožku jejích krásných, dlouhých nohou, a pak jí sundal také kalhotky. Zavřela oči, aby neviděla, jak se Gene svléká. Ale po chvíli ucítila dotek jeho nahého těla a její vzrušení stoupalo zvolna k vrcholu.

„Rozevři nohy,“ pobízel ji Gene. „Tak, vidíš, že teď už to nebolí.“

Pomalu do ní vstoupil a dal jí tak zažít úplně nový pocit.

„Uvolni se, neboj se, bude to krásné, lásko moje, nemusíš se ničeho bát,“ šeptal jí. „Budeme se spolu milovat. To je to, po čem jsi toužila? Milovat a být milována, ne?“

Allison sice mluvila o trochu jiném způsobu lásky, ale to, co právě prožívala, bylo jako nanebevzetí. Zajímalo by ji, jestli byl tak něžný i na jiné ženy, ale při pomalých pohybech jeho těla se její myšlenky rychle rozplynuly.

„Dívej se mi do očí,“ zašeptal naléhavě a pohyboval se v pomalém neustávajícím rytmu, který ji vynášel výš a výš po spirále rozkoše. Allison začala křičet rozkoší a zavřela přitom oči.

„Podívej se na mě,“ přesvědčoval ji. „Chci, aby ses mi dívala do očí, lásko. Teď, teď, teď!“

Allison se draly z úst výkřiky, jaké ještě nikdy v životě neslyšela. Cítila, jak v ní stoupá vášnivé napětí, její tělo se chvělo v horečce extáze a náhle jako by v ní cosi explodovalo.

Pomalu se snášela k zemi a slyšela Genův smích. Tiskl ji k sobě s radostí a vášní, jejich těla se chvěla rozkoší ještě dlouhou dobu po vyvrcholení.

„Raději jsem měl opravdu zavřít to okno,“ poznamenal suše, ale když viděl, jak zčervenala, uklidňoval ji: „Neboj se, ubytovna pro kovboje je dost daleko odsud a do obývacího pokoje to určitě nebylo slyšet. Jediný, kdo by nás mohl uslyšet, je Dwight, a ten tvrdě spí. Tentokrát to nebolelo, co?“ zeptal se.

Allison polkla.

„Ne,“ přiznala tiše. Ještě pořád cítila v celém těle slabost, jako by se jí rozpustily všechny kosti. „Ne, bylo to…“ Hledala chvíli to správné slovo a pak mu pohlédla do očí. „Bylo to krásné, Gene.“Gene na ni zamyšleně pohlédl.

„Ani já jsem nic tak krásného v životě ještě nezažil, zlatíčko. Jestli si mě nevezmeš a odejdeš odsud, nechám ranč rančem a půjdu za tebou a tak dlouho tě budu trápit, až řekneš ano.“

Allison polkla.

„Gene…“

„Tvoje svědomí tě kvůli tomu užene k smrti,“ vyhrožoval a v očích mu svítily jiskřičky smíchu. „Uvědom si, že je to vzájemné, k ničemu jsem tě nenutil. My dva jsme pro sebe jako stvoření. Chci s tebou žít, zlatíčko.“

„Sex není všechno,“ protestovala Allison. „Když si mě vezmeš, brzy se ti omrzím a ty toho začneš litovat.“

„Nikdy toho nebudu litovat,“ odpověděl přesvědčeně. „Ty jsi všechno, co potřebuju a po čem toužím.

Chci si tě vzít a mít s tebou děti a žít s tebou až do smrti, Allison. Budeš se mnou šťastná, když budeš souhlasit.“

Ta slova jí dlouho rezonovala v hlavě i po tom, co se oblékli a sešli spolu dolů, aby oznámili Marii a Winnii své zasnoubení. Allison se nemohla rozhodnout, jestli mu má věřit nebo ne.

Mluvil upřímně a v tom, co říkal, bylo víc než jen tělesná žádost – připadalo jí, jako by slyšela slova opravdové lásky. Ale jenom čas to dokáže rozhodnout…

DESÁTÁ KAPITOLA

„Já tomu pořád nemůžu uvěřit,“ zavrtěla hlavou užasle Marie a usmála se na Allison.

„Nevěřila jsem, že se někdy v životě dočkám toho, že se Gene bude chtít oženit! Představte si něco takového – můj bratříček, který vždycky vykřikoval, jak miluje svobodu a jak ho žádná neužene, najednou sám strká hlavu do oprátky! A ještě ke všemu si chce vzít ženu, kterou mám opravdu ráda!“

„To mě těší,“ odpověděla Allison, ale z tváře jí nezmizely pochyby.

Winnie byla nahoře s Dwightem a Gene odjel s ostatními kovboji za prací. Marie byla ještě stále v šoku z toho, co jim Gene včera oznámil. Zamyšleně pohlédla na Allison.

„Poslyš, za tím ale musí být ještě něco víc, ne? Nepřipadáš mi moc jako šťastná nevěsta. Promiň mi, že se do toho vměšuju, ale svého bratra dobře znám a tebe už taky trochu. Mám pocit, že se bojíš, že si tě Gene bere jenom kvůli tomu, aby uklidnil svoje svědomí.“

Allison to nejprve chtěla popřít, ale pak si uvědomila, že Marie udeřila hřebík přímo na hlavičku. Sklopila pohled a řekla smutně: „Ano.“

„Víš co?“ rozesmála se Marie. „Gene sice má nějaké svědomí, ale nic by ho nedokázalo přimět, aby se oženil, kdyby o to sám opravdu nestál. Tomu můžeš věřit!“

„Jenže co když čekám dítě?“ řekla Allison nejisté, trochu překvapená tím, že s Marií dokáže otevřeně mluvit o tom, co nedokázala říct ani Winnii.

„To by bylo skvělé,“ odpověděla Marie a pohladila ji po rameni. „Gene miluje děti – a já taky. To by bylo to nejhezčí překvapení.“

Allison marně bojovala se slzami.

„Připadá mi, že jsem ho chytila do pasti,“ stěžovala si hořce. „Ať už má Gene ke svatbě jakékoliv důvody, musí mě kvůli tomu nenávidět!“

Marie ji pevně objala.

„Myslím, že se pleteš, zlatíčko. V životě by se takhle nechoval, kdyby tě neměl opravdu rád. Podařilo se ti ho nějakým zázrakem dočista změnit. Všechna jeho hořkost a agresivita zmizela. Chová se najednou úplně jinak.“

„Nevím, jestli by s tebou ten rudovlasý kovboj souhlasil,“ odpověděla Allison s prchavým úsměvem.

„Danny dostal, co si zasloužil,“ řekla přesvědčeně Marie. „Toho mně rozhodně není líto. Tak a teď se trochu seber! Nelituj toho, co se stalo, a těš se z toho, co přijde. Jsi první žena, kterou mi kdy v životě Gene představil jako nastávající švagrovou a nedovolím ti utéct!“

Mariina dobrá nálada byla nakažlivá. Allison se vrátila k Dwightovi v mnohem lepším rozpoložení. Jestli jí nějaké pochybnosti ještě zbyly, nechala si je pro sebe.

Po večeři ji Gene zavedl do své pracovny a zavřel za nimi dveře.

Když viděl, jak vyplašeně se Allison tváří, vesele se usmál.

„Neboj se,“ povzbudil ji, „tahle pohovka je příliš krátká a stůl zase příliš tvrdý, takže ti tu nehrozí žádné sexuální dobrodružství.“

Allison zčervenala a sklopila oči.

Gene ji vzal do náručí.

„Jak to dokážeš, pořád se takhle červenat?“ dobíral si ji. „Ty moje malá, nevinná holčičko.“

„Už nejsem nevinná,“ odpověděla tiše. Něžně ji políbil.

„Neber to tak tragicky, zlatíčko,“ utěšoval ji. „Když nás Bůh stvořil, dal nám i tělesnou rozkoš, aby zajistil pokračování rodu.“

„Ano, ale dal nám i odpovědnost, abychom se dokázali zachovat správně a nezneužívali toho,“ odpověděla nešťastně.

Gene vzal její obličej do dlaní a chvilku jej vážně studoval.

„Alison, chci ti něco říct. Ty jsi mi důvěřovala, když nade mnou všichni ostatní zlomili hůl. Byla jsi se mnou a dodávala jsi mi sílu svou láskou. Svou mírností jsi dokázala utišit moje rozhořčení a svou něhou jsi zaplašila mou samotu. Odevzdala ses mi, protože jsi dobře tušila, že za naší přitažlivostí je skryto mnohem víc než obyčejná fyzická žádost.“

„A opravdu je?“ zeptala se nepřesvědčené.

Přikývl.

„V tom, co jsme včera zažili, určitě.“

„Byl jsi… tak něžný,“ zašeptala.

Přitiskl ji k sobě a pevně objal.

„A bude to pořád lepší, uvidíš.“

Pohladil ji po zádech a sjel jí rukou na boky. Ucítil, jak mu tělo reaguje na její blízkost. To je neuvěřitelné, řekl si v duchu. Jen se jí dotknu, už hořím jako plamen.

„Cítíš to také?“ zašeptal jí do ucha.

„Nech toho,“ odpověděla naléhavě.

„Jsi zdravotní sestřička,“ připomněl jí škádlivě. „Víš přece, že něco takového se nedá ovlivnit vůlí.“

„To jsem nemyslela,“ protestovala, ale s radostí vychutnávala dotyky jeho rukou, které se něžně probíraly jejími dlouhými vlasy. Přitiskla se k němu tváří a hladila ho svými štíhlými prsty po zádech. Po chvíli uslyšela, jak se mu zrychluje dech.

„Allison,“ zašeptal vzrušeně se zavřenýma očima a uvědomil si, že zažívá něco zcela nového. Vždycky se snažil ženy ulovit, dobýt. Nyní chtěl víc. Chtěl se k Allison přiblížit tak, aby spolu načisto splynuli. Chtěl se jí otevřít a zůstat s ní. Cítit vzájemnou důvěru.

Nehrát žádné hry. Na jedné straně ho to velmi lákalo, na druhé si připadal velice zranitelný. Tyhle pocity pro něho byly dosud neznámé. Těšil se z její blízkosti a současně se bál, jestli ji dokáže uspokojit a dát jí to, co potřebuje. Nejen sex, ale i… Raději rychle své myšlenky zaplašil.

Ještě není čas o něčem takovém přemýšlet, řekl si, ale jeho mozek se odmítal zastavit. Naštěstí současně vnímal její láskyplné doteky, které ho vracely do přítomné situace. Cítil, jak vzduch mezi nimi jiskří přitažlivostí.

„Líbí se ti to?“ zeptala se váhavě.

„Moc,“ přiznal Gene. „Ale ještě víc by se mi to líbilo, kdybych na sobě neměl tu prokletou košili.“

Uvolnil se z jejího objetí a rychle si košili rozepnul.

„Polib mě,“ žádal ji a rozhrnul si košili, „dotýkej se mě, Allison, celý hořím.“

„Tady nemůžeme,“ protestovala slabě, „co kdyby sem někdo přišel?“

„Jsme přece snoubenci,“ přesvědčoval ji. „Kousek papíru a pár slov nás nespojí těsněji než naše těla. Ty íce mně patříš. Připadám si bez tebe jako neúplný. Jsem rád, když jsi se mnou a sdílíš mou rozkoš. Máš strach se teď se mnou milovat?“

„Ne,“ přiznala Allison. Vjela mu oběma rukama pod košili a hladila ho po zádech. Labužnicky přitom vychutnávala dotek svých prstů s jeho teplým, svalnatým tělem.

Přitiskl si její hlavu na hruď.

„Polib mě tady, Allison,“ zašeptal vzrušeně. „Chci cítit, jak se dotýkáš svými ústy mého těla.“

Je to tak snadno nakažlivé, pomyslela si, když cestovala rty houštinou chlupů na jeho hrudníku a líbala ho. Cítila z něho kolínskou a jeho vlastní mužnou vůni, kterou měla tak ráda. Cítila, jak jí celým tělem proudí vlna vzrušení.

„Můj malý miláčku,“ zašeptal, „moc se mi líbí, jak se mě dotýkáš.“

Ruce jí sklouzly na jeho boky a zavadily o jeho opasek.

„Ano,“ povzbuzoval ji a se zavřenýma očima vychutnával její doteky, „zkus to tam, níž.“

Zaváhala. Byla sice zvědavá, ale cítila příliš silné zábrany.

„Patřím ti celý stejně jako ty mně,“ ujišťoval ji. „Nejsi ani trochu zvědavá, jaký je mezi našimi těly rozdíl?“

„Hmm,“ zamumlala nerozhodně.

„Vyzkoušej si ho vlastníma rukama,“ naváděl ji.

Položila si hlavu na jeho hrudník a pak pomalu, nervózními prsty uvolnila přezku jeho opasku. Rozepnula mu džíny a neobratně vklouzla rukama pod ně. Na chvíli zaváhala a chtěla utéci, když se dotkla jeho mužství, ale Gene to vycítil a chytil ji za ruce.

„To je v pořádku,“ přesvědčoval ji.

„Ty jsi na mě příliš zkušený,“ protestovala Allison.

„S tebou ne,“ odpověděl k jejímu překvapení.

„Cokoliv spolu děláme, je pro mě úplně nové. Nevidíš, že s tebou nehraju žádnou hru? Jsem stejně upřímný a stejně nezkušený jako ty, když dávám šanci lásce. Tvoje doteky jsou tak neuvěřitelně krásné a vzrušující, že jsem nic takového nikdy nezažil, věř mi.“

„To mě nenapadlo,“ zašeptala.

Pohladila ho pod rozepnutými džínami a s úžasem sledovala, jak jí cosi pod rukama roste.

„Nebolí tě to?“ zajímala se.

„Ne, je to krásné,“ ujišťoval ji. „Nepřestávej, prosím.“

Sklonil se k ní a políbil ji dlouhým, nekonečným polibkem, aby dokázal, jak moc oceňuje její odvahu. Spustil si džíny a tlumeně zasténal, když ucítil, jak se ho dotýká svými obratnými prsty pod slipy.

Svalili se spolu na pohovku v těsném objetí a zápolili s nepohodlným sevřením svých šatů, dokud se jim je nepodařilo svléknout.

Když se dotkla svými ňadry jeho hustě zarostlé hrudi, zachvěla se. Pohladil ji po zádech a pak sklouzl po jejích bocích níž a přitiskl si ji k sobě.

„Kdy si mě vezmeš?“ zašeptal do jejích rozevřených úst.

„Kdykoli… když budeš chtít,“ řekla nečekaně.

„V pátek?“ navrhl Gene.

„Počkej, to je už za tři dny!“ vyděsila se.

„Já vím,“ zasmál se Gene.

Zvedl hlavu a podíval se na její nahé tělo.

„Nechci čekat ani o minutu dýl. Chci se s tebou milovat, Allison, chci abychom spolu měli dítě.“

Pohlédl do jejích oříškových, doširoka rozevřených očí.

„Teď, tady!“ naléhal na ni.

„Gene!“Ale bylo příliš pozdě ustoupit. Jejich těla se spojila a Allison pocítila, jak v ní narůstá vlna rozkoše.

„Ano, takhle,“ šeptal Gene zkušeně a zvolna se na ní pohyboval. „Jen prosím tě nekřič, až se ti to bude líbit. Nejsou tu příliš tlusté zdi a zapomněli jsme zamknout. Slyšíš mě? Bože, ty naděláš rámus! Zakousni se do mě, miláčku, ať tě není tak slyšet. Jeden den tě zavedu někam do hlubokého lesa, kde široko daleko nikdo nebude, a budeš moct křičet nahlas, jak budeš chtít, ale teď to prosím tě ještě chvíli vydrž, ještě… chvíli… chviličku… ty můj miláčku…“

Pak zmlkl, jeho pohyby se zrychlily, Allison se vzpínala proti jeho horkému tělu a křečovitě se jej držela, aby nespadla z pohovky. Cítila, že závratný okamžik se rychle blíží, zaryla své zuby do jeho ramene, aby dokázala zůstat zticha. Gene na to ani mrknutím nezareagoval, jen ji k sobě ještě víc přitiskl a chvilku před vyvrcholením jí zašeptal do ucha: „Chci, aby to byl syn!“

Allison cítila skoro neuvěřitelnou rozkoš. Zaplakala štěstím, když dosáhli vyvrcholení a sklesli bezvládně na nepohodlnou pohovku. Cítila, jak se jí celé tělo chvěje vyčerpáním.

Když se trochu vzpamatovali, zašeptal jí něžně do ucha: „Bože, to bylo krásné.“

Pak ji k sobě pevně přivinul a zeptal se: „Slyšela jsi, co jsem na konci řekl?“

Přikývla a objala ho.

„Šeptal jsi mi, že chceš syna,“ odpověděla potichu.

„Ano a myslel jsem to vážně. Kluka. Nebo holku. To je jedno. Naše dítě.“

Zvedl hlavu a našel její pohled, jeho zelené oči zářily potěšením.

„Je to skvělé milovat se tímhle způsobem. Ještě

nikdy v životě jsem si nepřál mít dítě. Ale s tebou ano, Allison.“

Natáhla ruku a jemně se dotkla jeho úst.

„Neumím ti nic odepřít, Gene,“ zašeptala. „Ale trochu se toho bojím.“

„To přejde, uvidíš,“ ujišťoval ji láskyplně.

Ještě jednou ji objal a políbil a pak vstal a začal shledávat své šaty. Zasmál se, když viděl, jak rozpačitě se Allison při oblékání tváří.

„Jsme pěkní blázni, viď? Sotva se k sobě přiblížíme, začne to mezi námi jiskřit a my pak nedokážeme odolat. To je něco, po čem jsem vždycky toužil.“

„Není to ale jenom tělesná záležitost?“ zeptala se po chvíli Allison znepokojeně.

Objal ji a pohlédl jí do očí.

„Kdyby v tom byl jenom sex, tak proč bych s tebou chtěl mít dítě?“ zeptal se naléhavě.

Podařilo se mu ji přesvědčit. Usmála se na něj a on viděl, jak jí štěstí vyzařuje s očí. Pak položila hlavu na jeho hruď.

„Dobře, Gene, vezmu si tě, kdykoliv budeš chtít.“

K jejímu překvapení zaváhal.

„Víš, Allison, je tady něco, co bych ti měl o sobě nejdřív říct,“ poznamenal s nechutí.

„Tajemství, o kterém jsem si měl s tebou asi promluvit dřív, než jsem ohlásil naše zasnoubení. Nemůžu po tobě chtít, abys se mnou žila, pokud o tom nevíš.“

Zvedla udiveně a trochu polekaně hlavu.

„O co jde, Gene?“

„O mého… otce,“ začal pomalu se sklopenýma očima. „Myslím o mého opravdového otce. Je ve vězení.“

Vážně na ni pohlédl. Usmála se na něho. „To je mi líto. Ale co to má společného s naší svatbou?“

Gene se zhluboka nadechl.

„Bože máj!“ vykřikl nahlas a pevně ji k sobě přitiskl. „A já jsem se ti to tolik bál říct!“

„Ale proč?“ zeptala se udiveně.

„Protože by ses mohla bát, že se naše děti vyvedou po něm,“ řekl spěšně. „Je zloděj. Pokud vím, tak měl problémy se zákonem celý svůj život.“

„O tom, jakou povahu budou mít naše děti, rozhodneme my a naše výchova, Gene,“ ujišťovala ho vážně a zívla. „To je hrozné, vždycky, když se spolu milujeme, jsem pak tak unavená, že se mi chce spát,“ postěžovala si. „Je to normální?“

Gene na ni pohlédl, překvapený tím, jak snadno změnila předmět rozhovoru.

Teprve po chvíli mu došlo, co řekla. Když se spolu milujeme… Co tím vlastně myslí? napadlo ho. Náhle pocítil na vlastní kůži rozdíl mezi láskou a milováním.

„Co se děje, Gene?“

Podívala se na něho udivená, jak zvláštně se tváří. „Co ke mně cítíš, srdíčko?“ zeptal se vážně. „Já… toužím po tobě,“ zamumlala rozpačitě. Zavrtěl rozhodně hlavou.

„To jsem nemyslel, to nestačí. Zkus mi to říct jinak.“

Allison na něho udiveně hleděla. Nevěděla, co chce Gene slyšet, ale pochopila, že je to pro něho důležité.

„Teď jsem ti prozradil nejhorší tajemství svého života,“ naléhal na ni. „Řekni mi to, co považuješ pro náš vztah za nejdůležitější.“

Pohlédla na něho a pochopila. Zhluboka se nadechla.

„Miluju tě, Gene,“ zašeptala prostě. „Opravdu?“ řekl trochu nevěřícně.

„Z celého srdce, ty blázínku,“ zašeptala, „jinak bych tady s tebou přece nebyla.“

„Já tebe taky,“ vyhrkl překotně, protože si uvědomil, že jí to sám ještě nikdy neřekl.

„Chci si tě vzít a žít s tebou až do smrti.“

Cítila, jak jí po tváři stékají slzy.

„Já s tebou taky, Gene, přísahám.“

Vzal ji do náruče a zatočil se s ní, až měla pocit, že je na kolotoči.

„Přestaň, ty blázne!“ volala na něho a smála se.

Konečně se zarazil a usedl do nejbližšího křesla. Přitiskl její tvář ke své a dlouho tam spolu beze slova seděli a vychutnávali přítomnost toho druhého.

Konečně se Gene narovnal a sáhl po cigaretě.

„Byl bych rád, kdybys mi teď něco řekla o svých rodičích.“

Zachvěla se.

„To nemůžu, Gene.“

„Patříme jeden druhému, zlatíčko. Když se mi s tím svěříš, bude to i pro tebe lehčí,“ přesvědčoval ji. „Pověz mi o nich.“

Chvíli mu tiše ležela v náručí. Pak začala mluvit. Vyprávěla mu o krajinách, kde spolu žili, o neuvěřitelných životních podmínkách, které tam našli, a o dobrodružstvích, která zažili.

„Nikdy neklesali na mysli, ať se stalo cokoliv,“ vyprávěla zaníceně. „Nikdy jsem nepoznala někoho, kdo by byl jako oni. Opravdu žili podle toho, čemu věřili. A pak se to všechno zhroutilo.

Na místě, kde jsme měli naši malou nemocnici naposled, se střídaly režimy neuvěřitelně rychle.“

Na chvilku zaváhala.

Přitiskl si ji k sobě blíž.

„Jsem tady s tebou, zlatíčko. Se mnou jsi v bezpečí. Pověz mi, co se vám přihodilo.“

„Do vsi vtrhli partyzáni,“ vzpomínala smutně. „Obvinili nás ze spolupráce s nepřítelem. Marně se nás vesničané zastávali. I jim hrozila smrt. Ale ani tehdy moji rodiče neklesali na mysli. Modlili se a ujišťovali mě, že nás určitě vládní vojska osvobodí. Jenže… druhý den ráno nás spolu ještě s několika dalšími zajatci vyvedli ven a postavili nás ke zdi.“

Zhluboka se nadechla a polkla.

„Slyšeli jsme z dálky výstřely a doufali jsme, že nám vládní vojáci přicházejí na pomoc. Pomyslela jsem si, že kdybychom dokázali popravčí četu na několik minut zadržet, byli bychom zachráněni. Sotva mě to napadlo, začali do nás střílet. Viděla jsem, jak se mi nejdřív můj otec a pak i moje máma svalili k nohám. Po tvářích a po těle… jim tekla… krev.“

Allison musela na chvilku přestat. Byla smrtelně bledá, ale teď už chtěla příběh dokončit, aby jej už nikdy v životě nemusela vyprávět.

„Slyšela jsem, jak mi kulky hvízdají kolem hlavy, ale měla jsem štěstí, protože mě netrefili. Zůstala jsem stát jako jediná a věděla jsem, že další výstřely budou patřit mě. Snažila jsem se jim odpustit, protože mi bylo jasné, že ti mladíci netuší, jaké zlo činí. Stála jsem tam a přála jsem si odejít do nebe spolu s mými rodiči. Zavřela jsem oči a čekala…“

„Náhle jsem však uslyšela výstřely za sebou, za zdí. Byli to vládní vojáci, kteří na poslední chvíli rozprášili naši popravčí četu. Naštěstí s nimi byl i kněz z vedlejší vesnice, který mi pomohl do bezpečí.

Těch několik dní, které následovalo, si skoro vůbec nepamatuju, bylo to jako zlý sen. Nějak mě dopravili na naše velvyslanectví a posadili na letadlo do Spojených států. Varovali mě, ať si dám pozor na novináře, kteří budou ze mě chtít dostat zprávy z bojiště.

To bylo v době, kdy se do konfliktu vložily mezinárodní mírové sbory a byl vyhlášen zákaz podávat jakékoliv informace. Novináři z celého světa pátrali po tom, co se tam vlastně stalo, jako vzteklí. Jediný člověk na světě, kterému jsem mohla důvěřovat, byla Winnie. Zavolala jsem jí z letiště a ona mě dovezla k nim domů.“

Gene v duchu děkoval bohu, že ji kulky popravčí čety minuly a že přežila. Cítil, že je to zázrak, že ji teď může držet ve své náruči. Zhluboka povzdechl.

„Tak takhle ses dostala až sem, zlatíčko.“

Přikývla a dívala se přitom přes jeho široká ramena ven z okna. Setřela si slzy s očí a odkašlala si.

„Bylo to jako noční můra. Každou noc se mi o tom zdálo, křičela jsem a plakala ze spaní. Ještě teď se mi ten sen někdy vrátí. Přišla jsem sem a připadalo mi, že pro mě život skončil. Věděla jsem, že to je rouhání, byla jsem osudu vděčná za svou záchranu, ale pořád mi připadalo, že sem nepatřím. Byla jsem jako zakletá, Gene. Až pak jsem uviděla jednoho kovboje, který mě probudil k životu, a tak jsem se do něho zamilovala. Jenže –“

„Psst, zlatíčko,“ zarazil ji Gene. „To už je za námi. Teď jsme spolu a už nic na světě nás nerozdělí. Mimochodem, znám jeden skvělý prostředek na špatné sny,“ usmál se na ni. „Budu tě každou noc držet ve své náruči.“

„Ale Gene!“ vyděsila se. „To nejde, co by si o nás pomysleli?“

„Neboj se, odejdu od tebe brzy ráno, než se kdokoliv probudí,“ uklidňoval ji. „Je to pro mě dost těžké, že se mnou nejsi, když musím pracovat na ranči, tak tě chci mít vedle sebe aspoň v noci.“

Když chtěla ještě něco namítat, utišil její rty náhlým polibkem.

„Jsem do tebe beznadějně zamilovaný, holčičko,“ zašeptal po chvíli. „Teď budeš muset snášet následky mé lásky.“

„Ach, Gene,“ rozesmála se.

„Nikdy jsem vlastně nevěděl, co je to láska. Ty jsi ve mně také probudila něco důležitého, Allison,“ řekl jí měkce. „Teď mi připadá, jako bych předtím vlastně ani nežil.“

„Takže zažíváme oba totéž,“ podivila se Allison. Něžně se dotkla prsty jeho obličeje.

„Byla bych pro tebe ochotná umřít, Gene.“

Celý se zachvěl.

Ještě nikdy v životě necítil něco tak silného jako nyní. Mimoděk zavřel oči a vnímal, jak ho Allison jemně líbá, znovu a znovu. Chtěla mu vyjádřit svou lásku a připadlo jí, že v tuto chvíli potřebuje její péči. Neuvěřitelné, napadlo ji, takový silný, soběstačný muž.

„A co tvoje práce?“ zeptal se po chvíli.

„Už se nemůžu vrátit,“ zamumlala. Noc strávená s Genem ve srubu ji díky nevítanému svědkovi připravila o možnost pokračovat jako dosud. Nechtěla mu to však připomínat, aby v něm opět nevyvolala pocity viny.

„A taky po tobě nemůžu chtít, abys se mnou putoval světem jako misionář. V téhle roli si tě neumím představit,“ zasmála se. „A bez tebe raději nikam nechci. Kromě toho se může docela snadno stát,“ zasmála se měkce, „že budu opravdu těhotná. Dnes je pro mě ten nejpříznivější den na početí.“

„Opravdu?“ zamumlal překvapeně, radostně se na ni usmál a položil svou velkou dlaň na její útlé břicho.

„Přiznám se, že se docela těším. Na ranč patří spousta dětí, je tu pro ně plno práce i zábavy.“

„Mám ráda velké rodiny,“ přiznala ospale a schoulila se mu v náručí. „Doufám, že se nám podaří takovou mít.“

„I kdyby ne, je kolem spousta dětí, kteří potřebují něčí lásku,“ poznamenal s úsměvem. „Na vlastní kůži jsem se naučil, že teprve výchova dětí dělá z páru rodiče, že je nestačí jenom přivést na svět.“

Usmála se na něho.

„Jsem ospalá, Gene.“

Vzal ji do náruče a zvedl ji.

„Příliš mnoho milování dokáže člověka vyčerpat.“

Otevřela oči a šibalsky na něho pohlédla.

„Jenom dočasně,“ připomněla mu. „Moc ráda se s tebou miluju.“

„Já taky,“ souhlasil a cítil, jak se v jeho těle opět zesiluje touha po její blízkosti.

„Radši pojďme odtud, než se na tebe znovu vrhnu,“ varoval ji. „V tvé přítomnosti se stávám nenasytným.“

„Doufám, že ti to vydrží i po svatbě,“ smála se mu.

„To ti slibuju,“ řekl vážně a postavil ji na zem. „Málem jsem zapomněl, mám pro tebe dárek.“

Otevřel psací stůl a vytáhl malou sametovou krabičku. Když ji otevřel, zazářil na ni zlatý prsten s malým diamantem.

Když jí jej nasadil, vytáhl druhou krabičku a ukázal jí jejich snubní prsteny.

„Budeš ho po svatbě nosit?“ zeptal se zvědavě.

„Samozřejmě,“ odpověděla, „když ty budeš nosit ten svůj.“

„Budou nám připomínat, že patříme navěky k sobě,“ řekl vážně.

„Doufám, že na to nezapomeneš,“ škádlila ho a Gene ji vzal za ruku a políbil něžně do dlaně.

Postavila se, překvapená a dojatá tím, jak se její život během několika posledních dnů změnil. Cítila, že z něj ustupují temné stíny a že se vrací na jasné sluneční světlo.

Gene si tím byl stejně jistý jako ona. Nechal všechny své obavy za sebou, včetně té nejhorší. Allison řekla, že charakter dětí závisí na výchově, a on byl odhodlaný jí věřit. Možná, že jeho skutečný otec zažil jako dítě ošklivé chvíle a nikdo mu nepomohl. Ať už se však stalo cokoliv, cítil, že na něho to nemá žádný vliv. Dokázal se smířit s tím, že ho Hank Nelson adoptoval.

Spolu s matkou ho vychovávali, jak nejlépe uměli. Věřil, že spolu s Dwightem dokáží vyřešit problémy kolem nešťastné závěti a kolem ranče. Byl si tím jistý víc než kdykoliv předtím. Když pohlédl na Allison, měl pocit, že se vznáší štěstím.

Nakonec zvolili datum svatby tak, aby se svatby mohl zúčastnit i Dwight. Příští týden to již bylo možné.

On a Winnie jim šli za svědky při skromném obřadu, ve kterém se z Allison Hathowayové stala paní Nelsonova. Allison měla jednoduché bílé šaty a kytici sedmikrásek. Když ji Gene spatřil, pomyslel si, že ještě v životě neviděl nic krásnějšího. Řekl jí to cestou do hotelu v Yellowstonském národním parku, kde si objednali pokoj na své líbánky.

„Víš, co mi připadá nejzajímavější?“ smála se Allison plaše. „Ze nikdo nepřišel na to, že spolu každou noc před svatbou spíme!“

„To bylo taky všechno, co jsme spolu v posteli dělali,“ zamumlal žalostně. „Tvoje svědomí se ukázalo být silnější než moje touha. Ale stejně jsem byl rád, že můžu ležet vedle tebe a držet tě v náručí. Nikdy jsem si nemyslel, že to může být tak hezké, i když při tom nedojde na sex.“

„Teď je to jiné,“ zašeptala, naklonila se k němu a jemně ho políbila.

„Říkáš, že se mám dnešní noc na co těšit?“ zažertoval Gene a se zalíbením sledoval, jak Allison zrudla.

„Všimla sis toho reportéra?“ zeptal se, aby ji dál neuváděl do rozpaků.

„Toho, cos ho vykoupal v té blátivé kaluži?“ řekla Allison a vzpomněla si na výraz ohromení, který se objevil v reportérově tváři při přistání do bahna. „Nakonec mě našel, nešťastník, ale ukázalo se, že už na tom vůbec nezáleží. Mezinárodní mírové síly konečně uvolnily informační blokádu, takže to, co vím já, je už dnes beznadějně zastaralé. Nikdo už se o mě nebude zajímat.“

„Díkybohu.

Představ si, že by nás pronásledovali na svatební cestě!“

Při pomyšlení na tu možnost se Allison otřásla. Pohlédla ven z okna a chvilku mlčky sledovala nádhernou krajinu. Náhle jí však šťastné myšlenky zkalila vzpomínka na její blízké.

„Víš, Gene moc bych si přála, aby naši svatbu mohli zažít i rodiče,“ zašeptala smutně.

„Já taky, zlatíčko,“ odpověděl něžně. „Ale jsem moc rád, žes ji mohla zažít aspoň ty.“

Když se za nimi zavřely dveře jejich hotelového pokoje, vášnivě ji k sobě přitiskl. „Konečně!“

„Gene, jsem tak šťastná,“ šeptala mu mezi polibky. „Miluj se se mnou, Allison, sveď mě,“ odpověděl jí vášnivě.

„Ale já nevím jak,“ odpověděla překvapeně.

„Já tě to naučím.“

A udělal to. Vedl ji a smál se přitom jejím neobratným pokusům ho svléknout. Když však konečně skončili ve velké posteli, měkkost vedle tvrdosti, něha vedle vášně, plavost proti temnosti, smích někam zmizel a oni se spolu milovali jako dosud nikdy před tím. Přecházeli od něhy k drsné vášni a od líné sladkosti k naléhavé žádosti. Vydrželo jim to celou noc. Ráno si leželi v náručí, příliš vyčerpaní na to, aby se dokázali vůbec pohnout, a konečně na chvilku usnuli.

Než se vzpamatovali, bylo poledne. Allison otevřela oči a uviděla Gena sedícího na posteli vedle ní. Sušil si ručníkem právě umyté vlasy.

„Dobré ráno, paní Nelsonova,“ řekl něžně.

Odhodila pokrývku a rozevřela náruč.

„Pojď ke mně, Gene,“ řekla naléhavě, a když ho objímala, cítila, jak se celá červená.

„Bylo to dobré?“ zašeptal.

„Myslela jsem, že umřu,“ odpověděla rychle.

„Já taky,“ přiznal Gene. „A možná se mi to za chvíli podaří,“ postěžoval si s úsměvem. „Připadá mi, že mi někdo zpřelámal páteř.“

„Jsi ženatý dvacet čtyři hodin a už si stěžuješ,“ řekla přísně.

„To není stížnost,“ odporoval Gene. Políbil ji a svalil se vedle ní na postel. Očima si nadšeně prohlížel její nahé tělo.

„Bože, ty jsi krásná,“ zašeptal. „Máš krásné tělo i duši. Jsi celý můj svět, Allison.“

Přitiskla se k němu.

„A ty jsi můj. Nikdy ti nedokážu říct úplně, jak moc tě mám ráda.“

„Ale ano,“ ujišťoval ji. „Ale teď se prosím tě oblékni. Nevím, jak ty, ale já už umírám hlady.“

„Já mám taky hlad,“ přiznala a pohlédla na hodinky.

„Víš co, Gene?“ řekla překvapeně. „My jsme včera neměli večeři. A to nemluvím o snídani a obědu.“

„Máš pravdu,“ zasmál se. „Není divu, že máme hlad.“

Allison se s jeho pomocí oblékla, takže jí to trvalo dvojnásobně dlouho než obvykle. Zašli se dolů najíst a pak se šli podívat na tryskající gejzíry. Vydali se na malou procházku kolem Yellowstonského jezera a na chvíli se usadili na břehu malé říčky, která do něj vtékala pod vysokými borovicemi.

Když se vrátili do hotelu, skončili opět v posteli.

„Ještě štěstí, že tu budeme jenom týden,“ povzdechla si. „Stejně tu vyčerpáním zhubnu tak, že si budu muset pořídit komplet nové oblečení, abych nevypadala jako strašák do zelí.“

„To je moc hezká záminka, proč si na sebe koupit něco nového,“ zasmál se Gene. „Půjdu s tebou a pomůžu ti při vybírání.“

„Nenecháš mě jít samotnou?“ podivila se Allison.

„Ne,“ řekl vážně. „Odteďka budeme všechno dělat společně.“

„Dobře,“ zasmála se Allison. „Už se na to těším!“

Přitáhl si ji k sobě blíž a Allison se blaženě schoulila vedle něho.

Za malou chvilku uslyšel, jak pravidelně dýchá. Pohlédl jí do tváře a uviděl, že právě usnula. Chvíli se zamilovaně díval na její klidnou krásu a obdivoval důvěřivost, s kterou mu spočívala v náručí. Potom ji opatrně přikryl a uložil se vedle ní, tak aby se jejich těla ve spánku dotýkala.

Zvenčí bylo slyšet noční ptáky. Gene zavřel oči a uvolnil se. Uvědomil si, že dlouho hledal své místo na tomto světě, místo, kam patří – a teď je našel.

V Allisonině vřelém objetí, v jejím něžném a vášnivém srdci. Díky ní měl pocit, že je celý. Na rtech se mu rozšířil mírný úsměv. Musím si to zapamatovat, abych jí to ráno mohl říct, napadlo ho, než usnul.