WALTER A. TROBISCH

Měl jsem rád jedno děvče

KORESPONDENCE

Přeložil Petr Ovečka

Digializace PosliErrata@seznam.cz

Původní název

Walter A. Trobisch

J'ai aimé une fille

Editions Trobisch, Baden-Baden

Přeložil

Petr Ovečka, S. I.

Copyright 1962 by Walter Trobisch.

Všechna práva vyhrazena.

© Czech Translation 1968 by Křesťanská Akademie, Via della Conciliazione, 1 - Roma

Licenční vydáni s laskavým povolením Křesťanské Akademie v Římě

PŘEDMLUVA

Po dlouhém váhání přece jen odevzdávám veřejnosti tuto soukromou a osobní korespondenci mezi mnou a dvěma mladými Afričany. Dopisy byly psány francouzský v dnes nezávislé západoafrické republice Kamerunu; k výměně dopisů došlo v době, kdy jsem ulil na jedné střední škole a kdy se mě často ptali na radu mladí muži i dívky. Je to jistě příslib velké naděje do budoucna, že vůbec mezi námi tehdy vyrostla tak neomezená a vzájemná důvěra.

Kdyby snad někoho překvapila otevřenost dopisů, ať uváží, že když jsme ty dopisy psali, nikdo z nás nemyslil, že budou jednou uveřejněny. Uveřejnění navrhli František a Cecílie; domnívali se, že může pomoci i druhým to, co pomohlo jim.

Evropského čtenáře možná překvapí, že jeho problémy jsou tytéž jako problémy africké mládeže. Mnohé z otázek, které mi František psal na začátku, mohl by dát také evropský mladý muž. A proto platí i v Africe odpovědi, které byly původně dány Evropanům. Čtenář odborník hned pozná, že jen málo z těchto odpovědí pochází ode mne. Za mnohou dekuji svým přátelům a učitelům MUDr. Bovetovi z Basileje a MUDr. Groegerovi z Dusseldorfu. Často jsem je uváděl podle smyslu - vědomé nebo nevědomé.

List z 18. října je vzat téměř zcela z knihy PhDr. Hanse Burkiho » Svět víry a láska «, vydané v Curychu.

Při sestavování tohoto dopisového rozhovoru hleděl jsem nezjednodušovat - nebylo by to tu vhodné - ale ani nezdůrazňovat protiklady. Všichni se musíme cvičit v tom, abychom viděli obě strany. Nesmíme utíkat před vlastním přemýšlením. Úmyslně jsem ponechal protiklady a dal slovo také opačným názorům, i když je nesdílím. Nikdo nemá právo vynutit na druhém své rozhodnutí. Dveře zůstávají otevřeny, aby se každý sám rozhodl.

Walter Trobisch, t. I. farář evangelické církve Lichtenberg 6 A-4880 St. Georgeti i. A.

Horní Rakousko

František Walterovi T.

M..., 8. ledna

Vlastně bych měl k vám přijít já sám. Místo toho však posílám tento dopis. Moc se k vám stydím jít a pak ani nemám peníze na cestu; protože už neučím. Propustili mě.

Měl jsem rád jedno děvče, to je: udělal jsem to, čemu se říká u vás bělochů a v církvi » cizoložství«. Ono děvče však není vdané ani není s nikým zasnoubené. Protože nikdo za ně nezaplatil věno, nepatří nikomu, a nechápu, komu jsem tím udělal bezpráví. Ani já nejsem ženatý a neměl jsem ani okamžik úmysl udělat z onoho děvčete svou ženu, neznám ani její jméno. Podle mého názoru můj případ nespadá do přikázání « Nepožádáš manželky bližního svého «. Proto nemohu pochopit, proč mě církev vylučuje od večeře Páně a mi ukládá šest měsíců pokání.

Jeden z mých žáků mě udal. Uvnitř ve svém srdci jsem zcela zničen. Pane faráři, vy jste mě pokřtil a učil ve škole. Dal jste mi nejednu radu a víte, jak jsem se stal křesťanem. Znáte mě lépe než můj vlastní otec.

Velmi mě bolí, že vám působím tak velký zármutek, ale říkám vám to docela otevřeně: necítím se před sebou nějak zvlášť vinný. Stydím se pro řeči druhých, avšak považuji se stále za křesťana.

Vám se odvažuji říci, co si myslím, i když se nad tím pohoršíte. Copak není pud k tomu, aby byl ukojen? Nedostal jsem pohlavní orgány, abych jich užíval? Nemá dojít uplatnění to, co mám? Proč je hřích užívat toho, co Bůh stvořil?

Moje dopisová návštěva u vás je u konce. Odcházím. Všichni se mě zřekli, proto nedoufám, že mi odepíšete. Už nemám nic, co bych vám ještě řekl.

17. ledna

Walter T. Františkovi

Dostal jsem tvůj dopis a děkuji ti, žes mi napsal sám, dříve než jsem se o tom dověděl odjinud. Samozřejmě, že jsem z toho smutný. Bolí mě to také proto, že já jsem tě pro učitelské místo doporučil. Nepohoršuji se nad otevřeností tvých otázek. Právě naopak, hluboce mě to dojímá a dodává mi naději, že ti budu moci trochu pomoci. Dovol mi, abych byl ve svých odpovědích stejně otevřený jakos byl ty.

Nechme zatím stranou otázku, zda se na tvůj případ hodí jméno » cizoložství«. Máš docela pravdu: pohlavní pud není sám v sobě nic hříšného. Rozrušení, které pocítíš, když vidíš pěkné děvče, bušení srdce, které zaslechneš - to nejsou přestoupení Božího přikázání. Neujdeš těmto myšlenkám, a pocitům, tak jako se musíš smířit s tím, že ti budou lítat nad hlavou ptáci. Ale jistě můžeš ptákům zabránit, aby si ti neudělali ve vlasech hnízdo.

Jistě, pohlavní pud u člověka stvořil Bůh. Je to Boží dar, snad jeden z nejkrásnějších, které jsi dostal pro svůj mladý život. Ale to, že pud existuje, ještě neospravedlňuje každý jeho projev. To, že mám k dispozici nějakou sílu, neříká, že ji mohu nechat řádit slepě a bezuzdně. Co bys řekl o mladíkovi, který stojí ve velkoměstě před řeznickým výkladem a začne takto uvažovat: » Dívám se na tyhle šunky a vuřty a mám větší hlad než předtím. Probouzejí ve mně novou chuť. To mi dokazuje, že jsou určeny pro mne a že je mohu mít. Tedy mám právo vzít kámen a rozbít výkladní sklo «. Řekls: » To, co mám, musí dojít též uplatnění«. Ano, ale všechno ve svém čase a na svém místě. Představ si, že jeden z tvých kamarádů se stane policistou a poprvé ve svém životě má v ruce revolver. Ted začne filosofovat: » Nedal jsem si sám tento revolver. Dostal jsem ho. Protože jsem ho dostal, musím ho taky užívat. Tedy musím střílet, nezáleží na koho. «

Ne, nemáš toto právo! Jestliže tvůj kamarád revolver dostal, pak je také odpovědný za jeho užívání.

A zrovna tak je tomu s tvou pohlavní silou. Má a může dojít svého uplatnění, ale na svém místě a ve svém čase, za přesně určených okolností a podmínek. Tak to rozhodl Bůh. V řádu, který on stanovil, tato síla přináší dobro, dává život a slouží k spojení dvou lidí. Když ji vyjmeš z Božího řádu, stane se rychle nástrojem rozdělení a rozkladu, stane se zdrojem krutosti, zvrácenosti a smrti.

Mohu to říci také takto: podle Boží vůle tělesné spojení dvou lidí má smysl jen tehdy, když je výrazem lásky.

Nad jednou větou v tvém dopise jsem se zvlášť zamyslil. Píšeš: » Měl jsem rád jedno děvče«. Není to pravda, milý chlapče. Neměl jsi ono děvče rád; udělals to, čemu lidé říkají takto: vyspal ses s ní - a to je něco docela jiného. Měl jsi pohlavní zážitek, ale nezakusil jsi, co je to láska.

Můžeš říci nějakému děvčeti: » Mám tě rád «, ale co ve skutečnosti míníš, je asi tohle: « Chci něco mít. Ne tebe, ale něco od tebe. Nechci čekat. Chci to mít okamžitě. Nezáleží mi na tom, co přijde potom. Zda zůstaneme spolu, nebo zda otěhotníš, to mě nezajímá. Co mě zajímá, je jeden okamžik. Použiji tebe, abych upokojil to, po čem toužím. Jsi pro mne pouhý prostředek, abych dosáhl svého cíle. Chci něco mít. Bez odkladu, hned.«

A to je pravý opak lásky. Láska chce dávat. Láska hledá štěstí druhého, ne vlastní. Tys však jednal jako hrubý sobec. Místo: » Měl jsem rád jedno děvče «, měl jsi říci: » Měl jsem rád sebe, a jen sebe. K tomu jsem zneužil jednoho děvčete «.

Dovol, abych ti řekl, co vlastně znamenají slova:

» Mám tě rád «: » Ty, ty, ty. Pro mne budeš existovat sen ty. Ty máš jediné místo v mém srdci. Po tobě toužím, bez tebe nejsem dokonalý. Pro tebe chci dát všecko i vzdát se všeho, i sám sebe. Jen pro tebe chci navždy tady být. Pro tebe chci žít a pracovat. Na tebe chci jekat, nezáleží na tom, jak dlouho. S tebou chci mít vždycky trpělivost. Nikdy tě nechci k ničemu nutit, mi ne slovy. Vůči tobě chci být vždy upřímný a otevřený. Tebe chci chránit, opatrovat a střežit. S tebou se chci o všechno dělit, s tebou všechno prožívat. Tobě chci vždy naslouchat. Bez tebe nechci nic podnikat. Při tobě chci zůstat navždycky«.

Pozoruješ nyní, jak daleko je to, cos prožil, od toho, co je opravdová láska? Píšeš, že ani neznáš jméno onoho děvčete. Nebyla pro tebe ani člověk, jen číslo. Nezajímala tě ani její minulost, ani její budoucnost. Bylo ti jedno, co se událo v jejím srdci, když ses jí zmocnil. A jestliže nyní bude mít dítě - to je její věc! Co je ti po tom?

Ne, tys ji neměl rád! Láska bere na sebe odpovědnost za druhého. Kde je láska, tam neexistuje «já«, ale jedině »ty«: »Já jsem za tebe odpovědný. - Ty jsi za mne odpovědná. «. Kdo se mají rádi, stojí před Bohem spolu, a neříkají »já »a« ty«, ale »my«.

Toto » my « se však plně uskuteční jen v manželství. Jen v manželství může přijít láska k plnému rozvinutí a dokonalé zralosti, protože potřebuje stálosti a věrnosti. Pravá láska nemůže a nechce nikdy přestat. Proto bys měl být velmi šetrný v užívání těchto slov: » Mám tě rád«. Ano, vlastně můžeš tato slova říci jen vůči děvčeti, s kterým se jednou oženíš.

V manželství, a jedině v manželství, je také místo k použití pohlavní síly, kterou máš. Pomůže ti, abys měl svou ženu rád. Bude to jedno z vyjádření, kterým jí můžeš říci, jak velice ji máš rád.

Před manželstvím tohoto slova užívat nesmíš. Když odejmeš uzdu své pohlavní síle, odtržené od lásky, pak se připravuješ na nešťastné manželství.

Končím. Myslím, že ti tento dopis dá dost látky k přemýšlení. Počítej vždycky s mým přátelstvím a s mou modlitbou, i přes všechno.

Čekám, že mi zase otevřeně napíšeš.

M..., 23. ledna

František Walterovi T.

Dostal jsem váš dopis. Děkuji vám, že nade mnou nelámete hůl. Neschvalujete mé jednání, ale přece jen mi velmi pomáháte. Jsem opravdu rád, že vám mohu psát otevřeně, třebas jsem nepochopil vše, co jste mi říkal. Nejvíc mě překvapila vaše poslední věta.

Jestliže jsem měl nějaký opravdový důvod pro to, co jsem udělal, pak to bylo, že jsem se chtěl připravit na šťastné manželství. A teď mi říkáte pravý opak. Jak mohu něco vědět, když se neučím? A jak se mohu učit, když nezkouším? Nedělali jsme totéž při vyučování chemie a fyziky?

V mé mateřské řeči existuje přísloví: «Dřív než jdeš na lov, musíš své kopí naostřit«.

Co to pomůže oženit se, když se někdo stal impotentní, protože se dost necvičil? Nemusíme se dokonce bát, ztratíme orgány, když jsme se necvičili a neužívali jich?

Rozumíte, co chci říci? Snad najdete opět chvilku, abyste mi zas odpověděl.

B..., 3. února

Walter T. Františkovi

Děkuji ti za tvůj tak upřímný dopis; mluví z něho důvěra.

V   bibli najdeš zajímavé srovnání mezi smrtí a láskou. Ve Velepísni 8,6 stojí: » Láska je silná jako smrt.« Obě mají společné to, že je nemůžeme vyzkoušet. V tom záleží jejich »síla«, jejich vážnost. Nebo myslíš, že bys mohl vyzkoušet smrt tím, že by ses pokusil o to jednou opravdu hluboko spát? Zrovna tak nemůžeš vyzkoušet lásku nějakým pohlavním zážitkem. Okolnosti, za kterých je dovoleno vyzkoušet a zažít lásku, jsou jiné, jsou daleko vznešenější.

Nemůžeš vyzkoušet padák, když skočíš ze střechy, z mostu nebo z vysokého domu. Neotevře se v tak krátké době a z tak malé výšky, a tvůj skok může znamenat smrt. Musíš vyskočit z letadla, aby se otevřel a nesl tě.

Zrovna tak je tomu s láskou. Musíš se odvážit letu do výšky, to je manželství, než se láska plně rozvine.

Jen potom pohlavní orgány » fungují« tak, jak to Bůh zamýšlel. Vyzkoušet je mimo manželství a bez nosné síly lásky, to se rovná smrtelnému skoku padákem z malé výšky.

Když jsou dva svoji, pak se tělesné spojení děje za zcela jiných podmínek. Není třeba mít strach, že tě někdo vidí nebo zradí nebo opustí, netřeba se bát, že nastane otěhotnění. Především však oba mají čas nutný k tomu, aby se před sebou navzájem otevřeli, aby se na sebe připravili a v ovzduší lásky a vzájemného porozumění urovnali malé těžkosti a nepříjemné vlastnosti, které na začátku vždycky vystoupí na povrch. Plná láska, která zahrnuje všechny životní oblasti, se rozvíjí a zahrnuje do sebe i lásku pohlavní.

Je dobré, že se připravuješ na manželství a pro ně cvičíš. Ale přitom není nejdůležitější tělesné a smyslné fungování pohlavních orgánů. Daleko důležitější než spojení orgánů je setkání srdcí.

Pohlavní potíže v manželství mají zřídka jen a jen tělesné příčiny. Ty se většinou dají zjistit už před uzavřením manželství při lékařské prohlídce. Daleko častěji je příčinou krize manželství nedostatek duševního přizpůsobení, že totiž chybí vnitřní soulad.

Poslouchal jsi už někdy, jak orchestr ladí nástroje před hrou? Začne se s tichými nástroji, houslemi a flétnou. Byly by přehlušeny, kdyby se začlo s kotli 4 trubkami. Podobně je nutné v orchestru manželství napřed na sebe naladit jemné housle a flétny duševního společenství, než se s nimi mohou sladit bubny a trubky oblasti pohlavní.

Na tomto jemném sladění tónů srdce nejvíce záleží, když se chceš připravovat na manželství. To však nelili!, když se s kterýmkoliv neznámým děvčetem porcuješ. Právě naopak, tvoje srdce je potom ještě chudší. Bubny přehluší flétny a ty otupíš. Musíš se bát ne oslábnutí pohlavních orgánů, nýbrž oslábnutí síly lásky, která se skrývá ve tvém srdci.

Když se pokoušíš vykonávat úkon tělesného spojení rez této lásky srdce, nanejvýš napodobuješ navenek některé jeho fáze, ale snižuješ tento úkon k jakémusi bez- myšlenkovému činu, k zvířecímu, pudovému automatismu. Unikne ti právě to nejdůležitější, otevření sebe pro druhého, a znemožníš sám sobě, abys jednou mohl milovat svou budoucí manželku tak široko a hluboko, jak to bude od tebe očekávat.

Pohlavní dobrodružství před manželstvím mohou v robě probudit pud po mnohoženství, touhu po změně, která už dopředu uvádí do nebezpečí tvé pozdější manželství. Právě z toho se mohou vyvinout poruchy, jako impotence a předčasný výron semene. Snadno si můžeš navyknout na tyto vady, kterých se později jen velmi ztěžka zbavíš.

Když se mě někdo ptá na radu při manželské krizi, mohu často z těch těžkostí usoudit, jaký život vedli manželé před svatbou. Mladý muž, který se nenaučí před manželstvím s plnou odpovědností ovládat svou pohlavní sílu, nedokáže to ani v manželství. Z toho vidíš, že tvůj případ má už nějaký vztah k manželství. Okrádáš v jistém smyslu o něco svou budoucí ženu,

i když ji nyní ještě neznáš, a ohrožuješ vaše společné štěstí.

Můj milý Františku, doufám, že chápeš alespoň jedno: že totiž nechci ti zkazit žádnou radost, ale že bych tě rád uchránil před tím, že by sis sám pokazil jednu z největších radostí svého života. Kdo trhá jabloňové květy, nikdy nebude sklízet jablka. Když ti nyní radím, abys netrhal květy, nechci ti něco vzít, ale dát. Na tvé africké přísloví odpovídám jiným: » Kdo se chce příliš obohatit, často se jen ochudí. «

M..., 10. února

František Walterovi T.

Když jsem četl váš poslední dopis, přišla mi na mysl věta z bible, kterou už znám dlouhou dobu, ale která vlivem našeho písemného styku nabyla nový smysl: » V lásce není bázně, dokonalá láska zahání bázeň, neboť bázeň působí trápení. Kdo se však bojí, není dokonalý v lásce« (I Jan 4, 18).

Ano, je to pravda. Bál jsem se, a abych to přiznal otevřeně, pocítil jsem oné noci málo radosti. Musíte však vědět, že mě hnala také bázeň, bázeň, že onemocním, když se v mém těle nahromadí příliš semena. Mám často v noci výron semena, způsobený snem. Mám potom zašpiněné prostěradlo, a to je pro mne trapné. Moji kamarádi mě ujišťovali, že jediná cesta, jak uniknout tomuto zlu, je hledat styk s děvčetem. Co o tom soudíte?

Varujete mě, že by se tímto stykem ve mně mohl pobudit pud po více ženách. Copak není možné mít mi. najednou více žen? Neexistuje místo v bibli, které zakazuje mnohoženství.

V   tomto dopise jsem před vámi odhalil své nejtajnější myšlenky. Doufám, že vás to nepřivedlo z míry. Nemám však nikoho, s kým bych mohl mluvit o těchto otázkách. Ani se svými rodiči jsem se těchto otázek nikdy nedotkl. A potom, mám málo důvěry k lékařské prohlídce, o níž se zmiňujete. Naši lékaři neříkají pravdu, protože se bojí sporů s rodinami.

B..., 20. února

Walter T. Františkovi

Dovol, abych začal tvou poslední větou. Ne, nevějíc, že je možné mít rád najednou více žen. Všechno totiž závisí na tom, co rozumíš slovem »mít někoho rád «. Jestliže »mít rád « znamená s někým se vyspat, jestliže láska a pohlavnost je totéž - pak ano, můžeš mít rád více žen. Ale »dokonalá« láska, o níž mluví verš bible, který jsi uvedl, neomezuje se jenom na tělo, hledá srdce. Jistě znáš toto přísloví: « Není dost místa pro jediného v srdci, v kterém je místo pro mnohé. « A má pravdu. Plnou odpovědnost za druhého, o níž jsem mluvil, můžeš mít jen za jednu ženu.

Říkáš, že mnohoženství není zakázáno v bibli. Nemohu zde jednat o této otázce podrobně. Uvedu jen jedno místo: Mt 7, 12; říkají mu »zlaté pravidlo«: » Co chcete, aby lidé dělali vám, dělejte i vy jim.« Nesmím zabraňovat druhému v tom, nač si sám dělám právo. Statistiky ukazují, že počet mužů, kteří jsou schopni vstoupit v manželství, je totožný s počtem žen. Jestliže si tedy někdo vezme víc než jednu ženu, znemožňuje jinému, aby se oženil. Už proto ono » zlaté pravidlo « pro mne vylučuje mnohoženství.

Avšak bible má v úmyslu víc než jen zakazovat. Dává nám pozitivní popis manželství, z něhož můžeme činit závěry. Čteme tam: » Muž přilne k své ženě (jednotné číslo!), a oba budou jedno tělo.« Slovo »tělo « můžeme přeložit také jako » živá bytost«, nebo ještě lépe jako » osoba«. V manželství muž a žena nejsou už dva, ale jedno. Představují jednu osobu s jejími dvěma nejdůležitějšími orgány: hlavou a srdcem. Muže bychom mohli srovnat více s hlavou, ženu se srdcem - nemyslíme tu tolik na to, co je důležitější. Oba orgány jsou naprosto nutné k životu. Organismus není schopen života bez hlavy nebo bez srdce, ani s dvěma hlavami nebo dvěma srdci. Buď jak bud u výše vyvinutých živočichů jedné hlavě odpovídá jedno srdce.

Když se oženíš s více ženami, nemůžeš s nimi srůsti v jednu osobu a na tvém manželství nikdo neuvidí nic z toho, jak si manželství představoval Stvořitel. Když Bůh stvořil člověka, »... stvořil ho podle svého obrazu ... stvořil je jako muže a ženu« (Gen 1, 27). V mnohoženství nepovstává - abych tak řekl - manželská osoba, která se může stát obrazem Božím a v níž vzájemná láska muže a ženy může být obrazem dokonalé lásky Boží v Kristu (Ef 5, 25). Pouze jednoženství dovede rýt svědectvím o Boží lásce.

Ještě nikdo neonemocněl, protože byl zdrženlivý. Kamarádi ti prostě lhali. Výron semene v noci není znamením nemoci, ale že tvé tělo normálně pracuje. Bůh 30 tak zařídil, aby to bylo zárukou zdraví. Tělo automaticky vylučuje to, co nepotřebuje. To je vše. Není v tom nic tajemného, nic magického, tvoje druhá duše nejde na procházku a nemá žádné zážitky, jak vysvětlují mnozí Afričané sny. Když se vyspíš s nevím jakým neznámým děvčetem, vystavuješ se daleko většímu nebezpečí, že si uženeš pohlavní nemoc nebo že se z nějakého mého důvodu staneš impotentním.

Důvod, který vydává pohlavní styk za ochranu zdraví, je pro mne prázdná výmluva; vymyslili ji ti, kdo se nechtějí naučit ovládat se.

Buď jistý, že žádná z myšlenek, s kterou ke mně přijdeš, žádná otázka, kterou mi dáš, mnou neotřese. Osamocení, v němž vězí mnoho mladých lidí se svými problémy, je něco velmi bolestného, a třeba jim jen radit, aby se s nimi svěřili někomu z dospělých, který má pastorační zkušenost.

U vás v Africe se kdysi udělovaly ve spojitosti s obřady uvedení do mužství jisté rady. Tvoje generace tyto obřady už nezná, a tak povstalo jakési vakuum. Vy mladí Afričané musíte se dobře zamyslit, jak toto vakuum naplnit, jinak tu budou vaše děti stát bezradně jako vy dnes.

Lékař, který nemluví pravdu, není si vědom odpovědnosti svého povolání. Dříve než se dáš prohlédnout,

musíš si samozřejmě zvolit lékaře, který si je této odpovědnosti vědom a dovede být diskrétní.

Zdravím tě jako tvůj bratr v Kristu, jenž je nejdokonalejší obraz dokonalé Boží lásky a který tě přese vše má rád.

M..., 28. února

František Walterovi T.

Píšu vám s rostoucí radostí, protože se už necítím opuštěný a nabyl jsem nové odvahy.

Psal jste, že stykem s neznámým děvčetem mohu dostat nemoc nebo se dokonce stát impotentním. To je zvláštní; právě abych dokázal, že nejsem impotentní, byl jsem s oním děvčetem. Povím vám, jak k tomu došlo; nezatajím nic.

Jeden z mých kamarádů mě onoho nešťastného dne pozval, abych navštívil jeho rodiče. Schylovalo se k večeru. Už cestou si mě dobíral a říkal, že nejsem jaksepatří muž, protože jsem ještě nebyl s žádným děvčetem. Když jsme přišli k nim do domu, rodiče tam nebyli, jen jeho sestra. Začali jsme se bavit; jeho sestra nám nabídla pivo. Najednou můj přítel zmizel, a já jsem s ní byl sám.

Začala na mne naléhat, a když jsem se bránil, dělala si ze mne smích. Přitom užívala silných přezdívek z naší řeči. Především mě nazvala slovem, které by se dalo přeložit jako » zbabělec «, » budižkničemu « a kterým označujeme muže, který je impotentní.

Pane faráři, vy jako běloch si možná ani nedovedete představit, co to znamená pro Afričana. Být nazván impotentním, to patří k nejhorším věcem, s kterými se muž múze setkat. Kdybych nedokázal svou schopnost, pak by mě to děvče všude rozneslo.

Abych mluvil pravdu, » neměl jsem rád « ono děvče ve smyslu, který vy tomu slovu dáváte. V hloubi srdce jsem ji spíš nenáviděl. Nemohl jsem však jednat jinak. Strach před posměchem a pohrdáním u druhých byl větší než jakýkoliv jiný strach.

Povězte mi: jak se někdo stane mužem a za muže je skládán, ne-li když jedná jako muž?

B., 6. března

Walter T. Františkovi

Jsem rád, žes mi konečně pověděl celou tu věc, jak to bylo. Koneckonců tě tedy nevedla starost o tvé zdraví ani krásné přání připravit se na manželství, ale pouhý strach před posměchem a pohrdáním. To mi ulehčuje odpověď na tvůj poslední dopis.

Nejednal jsi jako pravý muž, ale jako zbabělec. Opravdový muž ví, co chce, rozhodne se a provede to. Nechat se vést proti vlastní vůli slovy nějakého děvčete, které ostatně toho jména ani nezasluhuje, - to je zbabělé a nemužné. Pro mne by to bylo více ponižující než posměch celé vsi.

Už když jsi přijal pozvání svého přítele, nejednal jsi jako muž. Muž musí být také trochu rozumný a předvídat podobné případy. Rozhovor cestou musel přece u tebe vyvolat trochu nedůvěry. Velmi ti radím, aby ses takovým kamarádům vyhýbal. A konečně alkohol oslabil tvoji duševní odolnost, a tak tě za chvilku měli tam, kde chtěli. V takové situaci pravá odvaha záleží v útěku.

Ne, tys nejednal jako muž. Muž se nenechá strhnout kamkoli. Muž se dovede ovládat.

Vzpomínám si, jak jsme jednou na výletě s naší mládežnickou skupinou přišli po dlouhém pochodu celí žízniví k prameni s čistou vodou. Náš vedoucí nás nechal celou půlhodinu stát v kruhu kolem pramene a nedovolil, abychom se napili. Chtěl nám tak pomoci naučit se ovládat.

Kdo nedovede odolat a musí mít okamžitě splněno jakékoliv přání, to je figurka z vosku, bez páteře, to není muž. Takový zástěrkář nedovede si vážit pořádného děvčete. Jestliže se nějaké děvče k tobě obrátí zády proto, že ses s ním hned nespustil, nechej ji klidně běžet! Není to děvče, ale veřejná holka. Děvčata, která zasluhují tohoto jména, chtějí v hloubi srdce jen jedno: opravdového muže. Jestli chceš dokázat, že nejsi jenom vyrostlé zvíře mužského rodu, pak se uč podobně jako při jízdě autem zacházet s brzdou a volantem. Pak budeš snadno ovládat i šlapání na plyn. Známka mužnosti není nechat auto běžet, ale ovládat je. Tohoto ovládání budeš potřebovat také v manželství, kdyby někdo z vás třeba duševně nebo jinak onemocněl nebo kdybyste se museli dočasně rozejít.

Čím více se naučíš ovládat v sobě sexuální stránku, tím víc bude růst tvoje schopnost milovat srdcem a reagovat na věci, které odhalují duši děvčete: na úsměv, na pohled, na pohyb ruky, na odstín v jejím hlase. To je hudba pramenů, a musíš se cvičit dovést jí naslouchat. Tím zřetelněji ji zaslechneš, čím více utlumíš bubny a kotle.

Když vytáhneš příliš knot u lampy, pak se sklo začadí i lampa nedá skoro žádné světlo. Musíš řídit knot, můžeš nu dovolit jen jistou délku, jinak lampa ztratí svůj smysl. Jako dobré světlo závisí na »ovládání« knotu, tak závisí i schopnost tvého srdce milovat na ovládání sexuální stránky.

Umění je závislé na dovednosti, a láska je také umění. Jako každému jinému umění naučíme se jí jen s kázní a vytrvalostí.

Možná řekneš, že je to velmi těžké stát se opravdovým mužem. Máš pravdu. Je to opravdu těžké zvládnout v sobě mladou probouzející se pohlavní sílu. Stojí to boj odolat především také pokušení ukojit pohlavní pud sám se sebou. Až na tebe přijde toto pokušení, uvaž, že pohlavní síla má být zaměřena na druhou osobu, že hledá protějšek, společenství, vzájemnost. Sebeukojením se člověk stahuje zpět do sebe a nezakouší žádné uspokojení, místo toho zanechává trapný dojem porážky, studu a prázdnoty.

Neber však zase takovou porážku tragicky a nemysli si, že jsi abnormální a zvrácený, když se ti něco takového stane. Boj je vlastně jen tak dlouho těžký, jak dlouho si myslíš, že jsi svým pánem. Jakmile si uvědomíš, že tvé tělo patří Bohu a že tvoje pohlavní síla je ti zrovna tak svěřena jako ostatní tvé dary, tvůj čas a peníze, abys jimi sloužil druhým, pak je vše lehčí.

Je dobré zaměřit tuto sílu na nějakou tvůrčí činnost až do doby, kdy bude moci plnit svůj pravý cíl. Vyhledej si dobré přátele, kteří tě budou k něčemu takovému podněcovat a pomáhat ti v tom. Dej se do nějaké práce, která ti dělá radost, najdi si nějakého koníčka, který tě zaujme. Co kdyby ses naučil nějaké řemeslo, nebo hrát na nějaký nástroj, nebo podnikl cestu po své vlasti nebo za hranice? To by uvedlo tvou žádostivost do zcela nových, plodných obzorů a dalo smysl růstu tvé mužné síly.

K bojovým pravidlům patří též duševní hygiena. Bud nanejvýš opatrný, dříve než se rozhodneš číst nějakou knihu, jít do kina nebo otevřít obrázkový týdeník. Odtrhni se rozhodně od nečinného snění a vyplň svůj den tak, aby nenastala prázdná místa, kdy nevíš, co si s časem počít. Nejednomu pomůže k dobrému zdravému spánku trochu sportu.

Především však nezůstaň v tomto boji sám. Mohu-li, budu ti rád dobrým kamarádem. Nejlepším druhem v boji je však sám Ježíš Kristus.

Proto ještě poslední slovo k tvému strachu před posměchem. Kristus Pán dovolil, že se mu vysmívali kvůli tobě. Pro tebe dovolil, aby mu lidé plivali do tváře. A ty se bojíš úsměšků zkaženého děvčete?

Ježíš Kristus, Bohočlověk, jedině dovede z tebe udělat opravdového muže.

František Walterovi T.

M..., 12. března

Ve svém posledním dopise jste mi pořádně vyčinil. Váš útok se neminul s cílem. Zasáhl. Přiznávám, že jsem přecenil úsměšky onoho děvčete. Anebo jsem je chtěl přecenit, chtěl jsem mít z nich strach, abych ospravedlnil své jednání?

A přece myslím, že je nutné poznat ženu, jak je, dříve než se někdo ožení. Nepopřete, že se manželství může stát nešťastným, protože se tělesné orgány k sobě nehodí.

V mém kmeni mluví se mnoho o »ženách s vodou «; nejsou schopny dovést do konce pohlavní úkon. Nemůže to přece být hřích, zkusit to před svatbou. Také děvčeti se tím jen pomůže. Máme přísloví: » Žena s vodou rodí jen zřídka. « Slíbil jste mi, že mi budete dobrým kamarádem; dodávám si proto odvahy a kladu vám tyto otázky bez okolků.

S netrpělivostí čekám na váš další dopis.

B...f 18. března

Walter T. Františkovi

V posledním dopise jsi položil několik velmi významných otázek. Dovol mi napřed poděkovat za to, že jsi je vypsal tak jasně a nezakrývané. Pomohou také mně, abych byl otevřený.

Vím, skoro všichni si myslíte, že manželské štěstí závisí na znalosti pohlavního ústrojí ženy. Uvaž však, že to nejsou tvrdé kosti, jde o měkké části těla, poddajné tkáně, které se během manželství také přizpůsobí. Ostatně o anatomii ženského těla se můžeš více dovědět z učebnice než tím, že to budeš zkoušet. Jedině lékařská prohlídka může zjednat jistotu, zda se jedná o abnormálnost, a popřípadě též jí odpomoci.

A to platí také o pohádce o té tak obávané » ženě s vodou «. Slyšel jsem o tom mluvit, nevím však, co si mám myslit. Nikdy jsem se ještě nesetkal s mužem, který to zažil. Všichni to slyšeli vyprávět od druhých. Také žádný lékař, který v Africe pracoval, ani Evropan ani Afričan, nikdy nepotvrdil, že by mu přišla k prohlídce taková žena.

Bud jak buď, je to hloupost spustit se s prvním děvčetem, abys poznal » ženu «. » Žena « neexistuje. Každý člověk, a tedy i každá žena, je bytost jedinečná a neopakovatelná, po stránce tělesné i duševní. Když jsi byl pět minut s holkou v bušu - odpusť mi přirovnání, ale připomíná mi to kocoura, který skočil na kočku - nevíš o ní nic, máloco po stránce tělesné a ještě méně po stránce duševní.

Slovo »znát« je vznešené slovo. Bible ho používá poprvé v Gen 4, 1: » Adam poznal Evu, svou ženu. « Není dovoleno poznat »ženu vůbec«, ani »nějakou ženu «, ale jen svou ženu, to je můžeš ji poznat jen v manželství, v ovzduší věrnosti, kde spojení je výrazem lásky.

Musím tedy v této věci vzít na sebe riziko? Do jisté míry ano. V manželství je kus odvážnosti. Jinak by také bylo nudné. Tato odvaha je však menší, než myslíš, pokud trvá zázrak lásky. Řekls, že chceš děvčeti »pomoci «, tím že ji vyzkoušíš; tím však dokazuješ, že vůbec nevíš, co se děje v jejím srdci při sexuálním zážitku. Děvče nedovede odtrhnout stránku tělesnou od duševní jako ty. Otřese jí to daleko hlouběji. Tělesné spojení se dotýká jejího nejhlubšího bytí a poznačuje ji pro celý život. Zůstane v ní dojem prvního muže, kterému se oddala. Nevymaže ho ze své paměti, ani kdyby jím později pohrdla a vzala si druhého, jejž má ráda. A dokonce i pro muže zůstane první žena, jíž se zmocnil, vždycky tou jeho do jisté míry.

Dívka mnohdy neví, s čím si zahrává. Právě proto ty to musíš vědět. Můžeš z toho také vidět, že úcta před neporušeností děvčete nepramení z nějakých staromódních morálních předsudků, ale má své základy v podstatě děvčete. Máš velkou odpovědnost, kdykoliv potkáš nějaké děvče. Jestliže myslíš na to, že příliš brzké odevzdání může být pro ně nebezpečné nebo osudné, i když snad je k tomu ochotné nebo tě dokonce k tomu vybízí, pak ti bude daleko lehčí potlačit žádostivost. Jen tímto rytířským chováním jí opravdu » pomáháš «.

Nemusíš k tomu sahat po přikázání » Nepožádáš manželky svého bližního «. Zákaz předmanželských styků je zahrnut v Ježíšově přikázání lásky: » Miluj svého bližního jako sebe samého.« Jeho přestoupením škodíš svému bližnímu a také sobě.

M..., 26. března

František Walterovi T.

To, co jste mi psal v posledním dopise, bylo pro mne úplně nové. Nikdy mi ještě nenapadlo, že bych mohl děvčeti uškodit, když se ho zmocním. Vždycky jsem se domníval, že mu tím dělám radost.

Mluvil jsem o tom s přáteli. Ale ti myslí, že přece jen je prospěšné a dovolené zkoušet to s děvčaty, která na to jsou zvyklá, u nichž tedy, abych to tak řekl, se nedá už nic pokazit. Rád bych věděl, jak o tom smýšlíte, abych jim mohl odpovědět.

Neodpověděl jste ještě na mou otázku stran neplodné ženy. Nebylo by přece jen lepší zjednat si před manželstvím jistotu, že žena je schopná mít děti, abych se potom neoctl v pokušení vzít si jinou ženu, která mi děti dá? Manželství bez dětí přece nemá smyslu.

B... 30. března

Walter T. Františkovi.

Odpusť mi, že jsem v posledním dopise přehlédl napolo skrytou otázku stran bezdětného manželství. Odpovídám obratem. Ale napřed slovíčko k tomu, o čem mluvili tvoji přátelé.

Když se pouštíš s děvčetem do sexuálního dobrodružství, bez vztahu k manželství, pak děláš zkušenost nesprávnou. Proti tobě nestojí žena, ale lehká holka.

Své tužby a city uvádíš nesprávným směrem a nakonec klameš sám sebe.

Francouzský spisovatel Alexander Dumas jednou řekl: » Když máš pohlavní zážitek s děvčetem, které je tě hodné, pak je to škoda pro ni; když ho máš s děvčetem, které tebe hodné není, pak je to škoda pro tebe. «

Nemýlím-li se, byly v tvém kmenu předmanželské styky původně trestány velmi přísně, nejednou přímo krůtě. Mnohdy se proto ptám sám sebe: Neznali tvoji předkové některé z těchto pravd? Co na to říkáš?

Ale ať je tomu jakkoli, vůle Boží má vždycky své odůvodnění. Bůh ví lépe než ty, jak budeš šťastný. Nešidí tě, když ti brání »poznat« jinou ženu před tou, kterou nazveš svou.

Je to opravdu komické. Všichni mladí mužové, které znám, chtějí se oženit s děvčetem, které je neporušené. A přece všichni chtějí udělat aspoň jeden pokus. Avšak kdo z těch, kteří si chtějí pomlsat na nevěstě druhého, může vědět, že se něco podobného nestane té jeho? Nevidíš, jak si odporuješ? Kdo pozná jen svou ženu, nemůže ji srovnávat se žádnou jinou, a bude mu proto vším.

To nás vede k otázce stran neplodnosti. Souvisí blízce s předmanželskými styky. Často jsem se ptal sám sebe, proč počet bezdětných manželů - bezdětnost totiž může být také vinou muže - v Africe stále roste. Podle souhlasného mínění lékařů je to zaviněno stále víc se množícími předmanželskými styky. Podporuje se jimi také šíření pohlavních nemocí, které vyvolávají velmi často neplodnost. Mnoho dívek se nemůže stát matkou a mnoho mužů otcem právě proto, že to před manželstvím zkoušeli.

Dovol mi, abych se v této souvislosti krátce zmínil o tom, co tady v Africe skoro nikdo neví. K početí dítěte obyčejně dojde jen ve dnech, kdy se vajíčko ve vaječníku ženy uvolní a přijde do dělohy; bývá to mezi devatenáctým a čtrnáctým dnem před příštími měsíčky. Má to tedy velký význam, když se zvolí den vhodný pro oplodnění. Ale zase říkám: každá žena je jiná, a můžeš si vypočítat tento den u své ženy jen během manželství. Předmanželské zkoušení ti ani tady nepomůže.

Přes všechny lidské vědomosti a lékařskou pomoc děti jsou darem, Boží milosti. Komu Bůh tuto milost nedá, ať si je vědom, že dítě není jediný smysl manželství. Podle bible láskyplné spojení muže a ženy v jednu bytost nese s sebou plné naplnění. Bůh může udělat bezdětný pár zralým a volným pro úkoly, které by nemohl splnit, kdyby byl požehnán dětmi.

O tom si však promluvíme až tehdy, kdyby ses opravdu octl v této situaci. Prozatím stačí, když budeš vědět toto: Mnoho dívek v Africe se bojí, že jejich muž provede rozvod a vezme si druhou ženu, když nebudou mít děti. Avšak už strach před neplodností může stačit k tomu, aby udělalo dívku neschopnou mít děti. Proto nesmíš nechat v srdci své nevěsty žádnou pochybnost. Musí si být jista, že ji máš rád, tak jak je, zcela a bez výhrady, ať už ti dá dítě, nebo ne.

Před oltářem složíš své nevěstě veřejně tento slib: » Slibuji ti, že tě budu milovat, chránit, s tebou v upřímnosti žít, zůstat při tobě ve dnech dobrých i zlých a být a věrný, dokud nás nerozloučí smrt. «

Největším rozhodnutím ve tvém životě je rozhodnutí pro Ježíše Krista. Druhé nejdůležitější je volba nevěsty. Kéž tě při tom vede Bůh!

M..., 4. dubna

František Walterovi T.

Proč jen mi dosud nikdo tyto věci neřekl? Ani moji rodiče, ani náš katecheta, ani můj africký farář se mnou nikdy o těchto věcech nemluvili. Ba ani žádný misionář. Když mi bylo deset let, slyšel jsem kázání o cizoložství; vzpomínám si, že ve mně vyvolalo mnoho otázek. Když jsem s nimi šel za otcem, dostal jsem pár pohlavků.

A teď jsem potrestán a bylo mi uloženo církevní pokání; a nikdo se nenamáhal vysvětlit, čím jsem se provinil. Když si teď odpykám těch šest měsíců, co jsem vyloučen od večeře Páně, bude už potom zase všecko v pořádku? Mohu si být jist, že mi Bůh odpustil?

Ještě jednu otázku. Teď už přiznávám, že nemohu poznat« předčasnými a anonymními styky žádnou ženu. Ale když se někdo chce oženit, musí napřed volit. Jak mohu volit, když nenavážu přátelství s dívkami? Jak se mohu setkat s děvčaty a kde? Kam mám chodit? Kam raději nemám chodit? Jak smýšlíte o tancováni?

Proč podezírají všechna děvčata chlapce, že když na ně promluví, mají na mysli jen začít sexuální styky?

A konečně, když tedy pohlavní ústrojí má mít malou váhu při volbě partnera, co tedy má ovlivňovat mou volbu? Jak mohu vědět, že mě děvče má rádo nebo že ji mám rád já?

Otázky se jen hrnou, řeknete si. Doufám, že se mnou neztratíte trpělivost.

B..., 15. dubna

Walter T. Františkovi

Máš pravdu. Je to naprosto nutné, abys navázal přátelství s děvčaty, dříve než si některou vybereš. Tady v Africe je to bohužel poněkud těžké, dát ti praktické a proveditelné rady. Ještě pořád je příliš silný zdejší obyčej, který nezná lásku: vzájemné, svobodné a bezvýhradné odevzdání dvou osob. Z toho důvodu byla děvčata dříve držena velmi přísně a nejednou » provdána « už před narozením.

Obyčeje a představy, které pocházejí z těchto mravů, jsou ještě velmi živé, není možné je přes noc změnit. Myslím však, že bychom měli už začít nový vývoj. Abychom umožnili šťastná manželství, musíme vytvořit příležitosti, kdy se děvčata a mladí muži mohou setkat a žít jeden vedle druhého v dobrém kamarádství, bez nucení, bez přehnaného studu, ale také bez nebezpečí, že dojde k nestydatostem. Podle mého názoru poskytují takové příležitosti smíšené školy, spolky mládeže, pracovní příležitosti o prázdninách. Mělo by to být opravdovým úkolem pro církve nejen proti cizoložství kázat, ale především vytvářet a zakládat zdravá mládežnická střediska v městech i na vesnicích.

»Kam mám jít ? « Je těžké stanovit tu nějaká pevná pravidla. Záleží to především na okolí. Musíš na příklad sám posoudit, zda můžeš jít tancovat a kdy. Musíš si sám uvědomit nebezpečí jistých » dancingů « a veřejných tancovaček. Je na tobě, aby ses nevrhl do nebezpečí, které nakonec může dopadnout špatně.

Řekni si prostě: »Nepůjdu nikdy tam, kde bych nechtěl, aby mě viděl ten, koho si na světě nejvíc vážím a mám rád.«

K vytvoření známosti je nejlepší, když se více chlapců a děvčat seskupí dohromady, aniž vytvářejí » dvojice«. A všechny projevy něžnosti si ponechej pro svou budoucí nevěstu! »Nedovolujte si vzájemné doteky!« - to je rada snad trochu strohá, ale jasná a dobrá.

Z afrického obyčeje se lehce vysvětlí, proč se dívky hned domýšlejí, že chlapci mají za lubem sexuální zážitek; africké zvyky neznají jiný důvod, proč by se chlapec a děvče měli setkat mezi čtyřma očima. A potom jsou tu špatné zkušenosti. Zase záleží na tobě, aby ses choval jinak. Vážná děvčata si však rovněž přejí setkat se s chlapci v ovzduší opravdového a čistého přátelství, jsem si tím jist. Když jde o čisté děvče, pak si jen získáš její úctu tím, že dovedeš znát meze. Mezi svými přáteli hled ukazovat co největší rytířskost vůči dívkám a mít před nimi co největší úctu.

Jistě, jednou se budeš muset rozhodnout pro jedno děvče, a nesmíš brát toto rozhodnutí na lehkou váhu, jako bys je mohl zase zrušit. Z Boží vůle manželství je nerozlučitelné. Jen smrt smí rozdělit ty, o nichž Kristus říká: » Nejsou už dva, ale jedno. Co Bůh spojil, člověk nerozlučuj!.«

Jako úvod k volbě dej si sám tyto otázky:

1. První je stran víry. Z tvého posledního dopisu vidím, že ti záleží na tom, aby ti Bůh odpustil. To znamená, že si nedovedeš představit svůj život bez Ježíše Krista. Proto musí být tvoje první otázka tato: »Je to křesťanka? Budu se s ní moci modlit? « Jak byste se mohli sdílet o vše, kdybyste se nemohli sdílet o to nejdůležitější? Neměl by sis tedy nikdy vzít děvče, pro které Ježíš Kristus nic neznamená. Jednota ve víře je základ jednoty v manželství.

2.  Za druhé se musíš ptát, zda máš onu dívku opravdu rád. Několik náznaků pravé lásky: že si nedovedeš představit svůj život bez ní, že ti připadá bolestné jakékoliv odloučení od ní, že se tvoje mysl s ní stále zabývá.

3. Nestačí, abys ji miloval jako svou sestru, má-li se stát tvou ženou. Musíš ji milovat jiným způsobem. Ptej se sám sebe: udělám z ní matku svých dětí? Uvidíš, že při této otázce vypadne z volby nejedna dívka, která se ti líbí jedině pro svou zevnější krásu. Zrovna tak se musí ptát i děvče: »Jsem ochotna dát se mu úplně? Chtěla bych být matka jeho dětí? « Ani jí nenapadne dát svým dětem za otce opilce, surovce nebo lakomce.

4. A dovede konečně také svým chováním a jednáním, svým vkusem a charakterem, svým vychováním a vzděláním mi pomáhat jako přítelkyně, abych splnil povinnosti svého povolání, a bude se umět podílet o bolesti a radosti z mé práce? Proto ti radím, aby sis našel děvče, které je trochu vzdělané, abys s ní mohl mluvit o problémech své práce ve škole. To je naprosto nutné. Opravdová láska se projeví také slovy. Neexistuje němá láska. A polož si ještě otázku po jejím zdraví, po sociálním prostředí, z kterého pochází, a po jejím věku. Je lépe, když tvoje žena je o něco mladší, ale ne příliš mnoho. Podle názoru lékařů je pro muže ideální věk k svatbě pětadvacet let, pro děvče jedenadvacet. Ale to jsou jen rady, ne neměnné zákony.

Pamatuj, že se neženíš, abys někomu ve své rodině dělal radost. Nikdy nepovažuj svou ženu za nástroj, miluj ji pro ni samu, a ne protože ti něco dává.

Ale to všecko je jen několik lidských rad. Každé manželství zůstává přesto přese všechno dobrodružství svého druhu, plné překvapení, plné věcí neznámých a podivuhodných, ale též obklopené nebezpečími. Jen s důvěrou v Boha se můžeš tomuto nebezpečí vystavit.

Jinými slovy: Bůh sám tě musí vést. A v této věci otázka o volbě snoubenky souvisí s. druhou otázkou stran odpuštění. Pokud ti Bůh neodpustí, nemůže tě vést. Když přestoupíme jeho přikázání, odlučujeme se od něho. Představ si, že mezi námi a Bohem je telefonní vedení. Hříchem je přerušeno. A jenom až vedení je opraveno, můžeš zase slyšet Boží hlas.

Toto opravení není tak lehké, jak si myslíš: šest měsíců » pokání« - a automaticky jsme dostali odpuštění. Boží milost není laciná. Stojí mnoho. Žádá, abych přiznal, že jsem se provinil, a abych toho v srdci opravdu litoval.

» Pokání« znamená, že církev neschvaluje to nebo ono chování. Nikdy však pokání nenahradí vnitřní lítost a ani to není trest. Když už je hřích odpuštěn, církev ho už nesmí trestat. To by znamenalo urazit Ježíše Krista, který vzal na sebe naše hříchy, když za nás zemřel na kříži. »Pro naše viny byl zraněn, pro naše hříchy trpěl. Trest na něm leží, abychom my byli usmířeni« (Iz 53, 5). Bůh zaplatil velmi vysokou cenu, aby tě vykoupil: vydal svého jediného Syna.

Přečti si několikrát za sebou žalm 32. Je v něm obsaženo jedno z tajemství křesťanského života: vztah mezi naší lítostí a skutečností, že nás Bůh vede.

» Dokud jsem mlčel, kosti mé práchnivěly, « říká žalmista, a pak pokračuje: » Ze hříchu jsem se ti vyznal. « A Bůh odpovídá: »Jasně ti ukážu cestu, kterou bys měl jít.«

Teď už vím, jakou otázku mi dáš v příštím dopise: »Jak litovat nějakého přestupku? « Ano, to je základní životní otázka, odpověď na ni obsahuje odpověď na všechny ostatní otázky.

Ale odpověď na tuto otázku ti nemohu dát v dopise. Došli jsme k jisté hranici ve své korespondenci. Až sem jsem ti mohl radit písemně, teď už musíme spolu mluvit mezi čtyřma očima, jako bratr s bratrem. Srdečně tě proto zvu, abys mě navštívil.

Nikdo si nemůže sám sdělit evangelium. Potřebujeme bratra, který nám je zvěstuje. Velký teolog naší doby Dietrich Bonhoeffer vyjádřil tuto pravdu těmito slovy:

» Kristus se stal naším bratrem, aby nám pomohl; nyní jeho prostřednictvím se nám stal náš bratr Kristem a pokračuje v jeho úkolu. Bratr stojí před námi jako znamení pravdy a Boží milosti. Je nám dán ku pomoci. Na místě Kristově slyší naše vyznání hříchů a na místě Kristově nám odpouští náš hřích. «

Jsem tu pro tebe a čekám tě.

P. S. Vím, že rád zkoušíš. Udělej tento pokus a přijď. Současně odesílám poštovní poukázku, abys měl na cestu.

E..., 2. května

František Walterovi T.

Píšu dnes jen krátce, že jsem se šťastně vrátil, vlastně bych měl napsat: příliš šťastně. Ale o tom později.

Nejdříve vám děkuji za vaši duchovní pomoc. Teď už se vám mohu přiznat, že mě to stálo velký boj, abych k vám vůbec jel. Tím, že jste mi poslal na cestu peníze, vzal jste mi mou nejlepší výmluvu. Umínil jsem si však, že neřeknu ani slovo a nechám vás mluvit. Ano, měl jsem strach. Výslech před radou starších se mě nedotkl. Avšak mráz mi šel po zádech při myšlence, že se vám mám podívat do očí.

Ale všecko proběhlo docela jinak, než jsem čekal. Dal jste mi cítit, že nestojím před soudcem, ale že sedím vedle bratra, který je hříšník jako já.

Poslední zábranu, abych mluvil o svých » malérech « vzal jste mi tím, že jste tak otevřeně mluvil o svých. Napřed jsem to chtěl dělat jako onen sedlák, který sice přiznal, že ukradl provaz, ale pomlčel o ovci, která byla na provaze přivázána. Nepamatuji se už, jak k tomu došlo, najednou mi připadalo docela lehké mluvit takto o »ovci«. Nikdy bych netušil, jak velké ulehčení to znamená, prostě se vyzpovídat z určitých věcí. To člověk neví, dokud to »nezkusil«.

Bohužel, ona » ovce «, která vyvolala můj první dopis, který jsem vám psal, nebyla jen jedna ... Stálo mě to mnoho síly, abych všecko otevřeně vyklopil.

Je to tak zvláštní, to všechno nevyvolalo u nás dvou žádný smutek, ale stále větší radost. Nakonec nám bylo skoro do smíchu. Možná, že taková zpověď je nejradostnější věc na světě. Najednou jsem zpozoroval, že konec konců nešlo tolik o můj pád, ale o povstání, ne o mé hříchy, ale o jejich odpuštění.

Máte pravdu: není možné vyznat se sám sobě ze svých hříchů. Když jsem se cítil nejlépe, hleděl jsem si namluvit, že mi Bůh odpustil. Ale jistotu jsem nabyl, až když jste nade mnou řekl slova proroka Isaiáše (kap. 43): Praví Hospodin: » Františku, neboj se; Františku, já jsem tě vykoupil; Františku, já jsem tě povolal jménem; Františku, patříš mně. «

Mnohokrát mi ještě připadá těžké věřit, že Ježíš za mne vzal na sebe trest, který jsem zasloužil, a že mi ten trest má dát mír srdce. Myslím, že by mi dalo více míru, kdybych sám také mohl něco trpět. Ne abych i zasloužil odpuštění, ale abych ukázal svou lítost konkrétním činem. Ale to by mohla být taky pýcha, jak říkáte. Budu hledět věřit, že Ježíš vykonal všechno.

Ale teď vám musím povědět, co jsem zažil na zpáteční cestě. Jako kdyby bylo ve mně všecko zpřeházeno. Jako kdybych byl někdo jiný než dříve. Jsem ... myslím, že... krátce a dobře, seznámil jsem se s jedním děvčetem.

» Děvče «je vlastně špatné slovo. Mel bych říci: » Seznámil jsem se s královnou. « A co vlastně znamená »seznámit se «? Musím říci, že jsem snad poprvé ve svém životě viděl v děvčeti člověka, osobu, osobnost.

Jak jen může někoho změnit jediné takové setkání! Je to neuvěřitelné. Sám sebe nepoznávám. Připadá mi -nemožné, abych vám popsal, co se ve mně děje. Každé slovo je pro to slabé. Pro dnešek povím jen toto: Setkal jsem se s dívkou, která bude mou ženou. Ted bych vás chtěl vidět, jak se k tomu tváříte.

Mám však zase otázku. Zamýšlím se nad tím, že se to všechno stalo zrovna po mé návštěvě u vás. Myslíte, že mě při tomto setkání vedl Bůh, že je nějaký vztah mezi tímto seznámením a mým vyznáním z hříchů?

Ujišťoval jste mě, že Bůh vezme moje záležitosti zase znovu do rukou, jakmile bude dáno do pořádku spojení s ním. Že by k tomu došlo tak rychle? S takovou dochvilností? Je to skoro neuvěřitelné. Je mi Bůh tak blízko? Chvěji se bázní, ale i dojetím...

Tolik bych toho měl ještě na srdci. Ale musím skončit. Musím ještě psát »jí« ...

Walter T. Františkovi

B..., 6. května

Děkuji ti za tvůj poslední dopis. Dostal jsem ho dnes. Nemohls mi udělat větší radost. Ze srdce ti blahopřeji. Jestliže se nemýlím, jsi zamilovaný až po uši. Děkuji Bohu, že ti dopřál tento zážitek.

Ano, jsem pevně přesvědčen, že existuje vztah mezi tvým novým krokem ve víře a setkáním s oním děvčetem. Bůh nejedná vždycky tak rychle. Nejednou nás nechává také dlouho čekat, aby nás učil trpělivosti a zkoušel naši víru. Je to velký projev jeho milosrdenství, že ti dává hned tak viditelné znamení, aby ti pomáhal při tvých prvních krocích po novém začátku. Bůh vždycky jedná bez přestávky a je blízko nás, ať to pociťujeme, nebo ne. Kéž by tě nikdy neopustilo ono chvění, které šlo tvým srdcem!

Ted jsem ale pln zvědavosti a jednou musíš dovolit otázku i mně: Kdo je ono děvče? Jak se jmenuje? Napiš mi, prosím tě, do všech podrobností, jak ses seznámil s tím svým andělem. Má tě taky ráda? Mluvil jsi už s jejími rodiči? Smím vás jednou sezdávat? Mám už si připravovat svatební řeč? Odpověz mi brzy!

E..., 3. června

František Walterovi T.

Od vašeho posledního dopisu uplynuly čtyři týdny. Ne, pane faráři, nepřipravujte ještě svatební řeč. Na naši svatbu budete muset čekat ještě roky, dojde-li k ní vůbec. Jsem tak nešťastný!

Ale napřed vám musím vyprávět celou svou příhodu, od začátku. Moje dívka se jmenuje Cecílie. Seznámili jsme se v autobusu. Měla v náručí malé dítě. Později jsem se dověděl, že to bylo dítě její nemocné sestry. Myslil jsem, že je vdaná. Měla dva kufry a ještě hrůzu různých věcí. V autobuse už nebylo místo k sezení.

V zatáčkách jsme se museli navzájem podržet, abychom nespadli. Bavili jsme se o všedních věcech. Můj první dojem byl, že je to mimořádné děvče. Proč - to vám nemohu jen tak říci. Byla otevřenější než jiné a přitom též více zdrženlivá. V její přítomnosti mi nepřišlo na mysl vůbec nic neslušného.

Když chtěla vystoupit, prosila mě, abych jí podal zavazadla oknem. Ale autobus se rozjel hned dál, ještě dřív, než jsem jí mohl vše podat. Pak to trvalo plných pět minut, než jsem přiměl šoféra, aby zastavil ještě jednou.

Vystoupil'jsem a stál uprostřed buše se zavazadlem neznámé ženy. Co ted? Šel jsem pěšky nazpátek a asi za dvacet minut jsem našel děvče s dítětem; obě plakaly.

Měl jsem málo naděje, že budu moci odjet domů ještě téhož dne. Pozvala mě, abych zůstal u jejích rodičů přes noc; bylo to několik kilometrů u hlavní cesty.

Představte si tu zvláštní situaci: přijdeme k jejím rodičům, ona s dítětem v náručí a balíkem věcí na hlavě, a já s jejími dvěma zavazadly. Celá ves se po nás koukala!

Byl jsem přijat rezervovaně. Cecílie vysvětlila, co se stalo. Následovala dobrá večeře.

Tisíckrát si přemílám v hlavě vaše otázky. Jako by byla stvořena pro mne. Je křesťanka, chodí do školy a zajímá se o práci ve škole. Nedovedl bych si představit vhodnější dívku za matku svých dětí. Je poněkud mladší než já, je zdravá. Kromě toho jasně cítím, že ani já jí nejsem lhostejný. Mlčí, ale její zraky jsou výmluvné.

Vůbec mě nenapadlo jít s ní spát. Prostě se nepoznávám. Dříve by to byla moje první myšlenka.

Druhý den ráno jsem se rozloučil. Její rodiče byli zdvořilí, ale mluvili málo.

Pak chodily dopisy, skoro denně. Přikládám jeden, který už umím zpaměti. Vraťte mi ho, prosím vás, co nejdřív. Z dopisu vidíte sám, že to myslí vážně. Vznášel jsem se štěstím v oblacích, byl jsem plný plánů...

Ale pak přišel účet!

Nenacházím pro to jiné slovo. Její otec ji chce prodat tomu, kdo nabídne víc, jako při dražbě. Protože už tu byly jiné nabídky, jak se tomu říká, žádá 400 dolarů. A bojím se, že to je pouze závdavek. Že to je jen první splátka.

Můj anděl je jako zboží!

Co tomu říkáte? Tuto překážku jste nezapočítal do svého rozpočtu, není-liž pravda? Co mi teď pomohou -vaše krásné teorie o lásce srdce a duše.

Samozřejmě se nám nezakazuje, abychom se neměli rádi, možná dokonce ani abychom měli styky, ale s podmínkou, že se vezmeme. Vstoupit v manželství jedině proto, že se dva mají rádi, to je nepředstavitelné a netrpí se to. V tomto systému děvče nikdy není manželkou svého muže, ale je věcí, za kterou je zaplaceno zásnubné.

Čtyři sta dolarů! Pro mne je to astronomická číslice. Nechal jste mě snít. Ale skutečnost je hrozná a sen ničí. Ztratil jsem jakoukoliv naději.

Nebo chcete, abych u vás pracoval při praní prádla, dokud nebudou moje vlasy bílé jako prádlo, které peru?

Otče, vím, že jsem drzý a nevděčný. Vy jste si jistě nezasloužil tuto jizlivost. Nevím však o žádném jiném způsobu, jak si uvolnit ve svém zoufalství.

Raději bych zemřel, než takto dál vegetovat bez opravdového života.

Nejraději bych křičel na všechny strany, volal jménem nesčetných mladých mužů, kteří jsou odsouzeni neženit se a kteří jsou hnáni do náručí prodejných holek. Křičet ve jménu dívek bez počtu, které jsou donuceny k manželství s bohatými a v mnoha případech polygamními třesoucími se starci.

Kdo však uslyší moje volání?

Žaluji na odpovědné činitele v naší zemi, že rozhazují peníze chudých, místo aby zlomili monopol bohatých na ženy a odstranili nelidský surový systém.

Žaluji na tuto totalitní společnost, na tuto diktaturu kmene, která nutí děvče k tomu, aby uspokojovala hmotná přání rodičů a vyrovnávala schodky v rodinné pokladně.

Žaluji na naše zvykové právo, které vede k poklesu sňatků a porodnosti, které dovoluje otcům vykořisťovat své děti, a to v míře daleko větší, než nás kdy vykořisťoval jakýkoliv národ. Žaluji na tradici, která podporuje vykořisťování snoubenců rodinou a ohrožuje osobní a národní svobodu, protože starší generace poručníkuje generaci mladší.

Žaluji na sobecké otce, kteří jsou příliš líní, aby pracovali, a proto využívají svých dcer, aby zaplatili dluhy a mohli si koupit kořalku, auto a ženy.

Žaluji na dívky, které zůstávají lhostejné a pasivní vůči pohromě, jíž je zásnubné, že nedomluví svým rodičům a ani později si nestěžují na své manželství, i    když je více olupuje o svobodu než zdi vězení a ostnatý drát.

Žaluji na církev: místo aby mě poučila, staví mě pod tvrdé, nerozumné zákony; a když je přestoupím a potřebuji Boží milosti víc než kdy předtím, tuto milost mi upírá. Žaluji na církev, která trestá, místo aby pomáhala, která zrušila mou pracovní smlouvu, a tak mě uvádí do pokušení, abych se spustil s prodejnými holkami, a potom mě za to ještě odsuzuje.

Proč mi Bůh, tento tak zvaný ochránce manželství z lásky, ukazuje svou cestu, a nedá mi současně možnost, abych touto cestou také šel? Jestliže svatba z lásky je výsadou jen bohatých, proč nedá spadnout z nebe těm čtyřem stům dolarům, které potřebuji? Kde je jeho moc? Což není mocnější než tito malí bůžkové, jako mamon a kmen? Jaký je to pak Bůh?

Otče, probudil jste ve mně city, jakých jsem asi nikdy nebyl schopen. Naučil jste mě milovat. Roznítil jste ve mně oheň, jehož původ musí být v nebi a bez něhož bych ve svých očích nikdy nebyl už člověkem. Ted však tento oheň mě stravuje. Působí, že nesnesitelně trpím, a asi mě usmrtí...

Neočekávám od vás odpověď, protože na to, co jsem vám napsal, odpovědi není.

Walter T. evropskému čtenáři

Když jsem dostal tento dopis, byl jsem na chvíli bez slova. Opravdu jsem nevěděl, jak mám odpovědět.

V žádném případě jsem nechtěl poslat Františkovi lacinou, naučenou odpověď a zbožnou útěchu, a ani ne poněkud zlomyslně se ho zeptat, zda by takový dopis poslal, kdyby byl otcem dcer, které jsou na vdávání. Byl jsem si vědom, že za tímto hněvivým zoufalým výkřikem mladého Afričana se skrývá bolest a tíseň tisíců a tisíců mužů.

Při takovém dopise nesmi člověk hned lehce sypat odpovědi z rukávu ani povolit a dát úplně za pravdu upřílišeným výrazům, které vyšly ze zatrpklosti a nespravedlnosti. Je nutné nejdříve prostě naslouchat. Delší mlčení se mi proto zdálo nejlepším výrazem, že chápu, a nejčestnější způsob odpovědi. Byl jsem opravdu bezradný.

Myslím, že si dostatečně neuvědomujeme, co to znamená muset vykonat v několika desetiletích vývoj, pro nějž naše společnost potřebovala staletí. Zásnubné byl původně velmi rozumný zvyk, měl za cíl stálost manželství. Výkupné záleželo v dobytku a bylo jakoby náhrada za ztrátu pracovní síly, kterou pocítila rodina děvčete, když se dcera vdala. Když došlo k rozpadu manželství, musel se dobytek vrátit. Proto rodina dbala, aby se manželství udrželo.

Zavedení peněz, které se dnes přijmou a zítra vydají, vzalo dávnému zvyku tento smysl. A současná nabídka západního luxusního zboží vykonala zbytek. Někdejší dobrý zvyk se změnil nejednou ve skutečný obchod s děvčaty. Vysoce postavený africký právník mi ukázal celý stoh soudních spisů proti otcům, kteří přijali peníze za jednu dceru od různých osob.

Lidské srdce je bojištěm, na kterém se odehrává toto ostré a náhlé střetnutí starého světa s novým. A proto žádná jiná životní oblast není jím tak těžce postižena jako manželství a rodina. Jako by se tu sešly a staly viditelnými jako v ohnisku sociální, náboženské a politické problémy moderní Afriky. Francouzský farář Roland de Pury, který léta pracoval v Africe jako profesor teologie, vidí ve změně postavení africké ženy hlavní podmínku jakéhokoliv dalšího zdárného vývoje. » Neexistuje svobodný muž, dokud nemá po boku svobodnou ženu,« píše. » Neexistuje nezávislost, dokud neexistují nezávislí a plně odpovědní manželé.«

A nemohl bych ještě připojit, že neexistují nezávislí manželé, pokud se nestane láska nosným základem manželství?

Jestliže je však pravda, že klíč k vyřešení problémů Afriky - » rozvojová pomoc « v nejplnějším smyslu slova - je v prohloubeném porozumění tomu, co je láska, a zvláště láska manželská, pak tu náhle stojíme s prázdnýma rukama. Co můžeme poskytnout Africe v tomto smyslu? Co zažije Afričan v této oblasti, když dnes přijde do Evropy? Nezačali jsme my sami teprve odhalovat lásku jako nosný základ manželství? Nemáme sice zásnubné, ale nemusíme přesto sami tento základ bránit proti jiným formám materialismu, které ho ohrožují?

Tak daleko jsem došel se svými úvahami, ale teď už jsem mohl být Františkovi něco platný. Kdo se setká s druhým na duševním poli, poznává lépe sám sebe. Tak je tomu na všech světadílech. Setkáme-li se s Afrikou, vidíme najednou Afriku v jiném světle. Náhle stojíme před ní ne už jako ti, kdo se k ní sklánějí a velkomyslně jí něco darují, jako pokročilí a zralí, kteří mají odpověď na všecko; i my jsme ve stejných těžkostech a potřebujeme pomoci.

Když jsem si toto všecko plně uvědomil, přišel mi dopis od Cecílie; znovu mě pobídl, abych bojoval dál za Františkovo manželství.

Cecílie Walterovi T.

Y..., 2. července

... Píšu vám, protože jsem plná neklidu. Už asi čtyři týdny jsem nedostala od Františka ani řádek.

Mnoho mi o vás vyprávěl a psal. Proto se obracím na vás.

Zpočátku jsme si psali skoro denně, zvlášť od doby, kdy jsem zde v Y… ve škole. Ale od začátku června nedostávám na své dopisy odpověď.

Mnoho mě to trápí. Co mám dělat? Můžete mi pomoci?

B..., 10. července

Walter T. Cecílii.

Dobře, že jste mi napsala. Myslím, že vás tak trochu znám z toho mála, co mi o vás vyprávěl František. Třebas jsme se nikdy neviděli.

František mi také velmi přirostl k srdci, už z doby, kdy ještě chodil do školy. Navrhuji vám, abychom mu společnými silami hleděli pomoci.

Možná si ani nejste vědoma, co pro něho znamenalo, že se s vámi setkal.

Jistě víte, že začátkem tohoto roku ztratil místo. Byl z toho celý zoufalý; psali jsme si dlouhé a podrobné dopisy. Cítil se ode všech opuštěn, také od své církve, a bál jsem se, že ztratí taky svou víru v Boha.

Jako zázrakem se stal pravý opak; Františkova víra ještě zesílela. Vyznal se před Bohem a bylo mu odpuštěno. To, co udělal Bůh, bylo mu víc, než co dělají lidé. Našel v sobě odvahu stát se zcela malým před Bohem. A proto se pro něho Bůh stal zcela velkým. Vrhl se mu znova do náručí.

Byl to opravdu velký okamžik. Musíte být vděčná za to, že dostanete muže, který udělal tak významné rozhodnutí.

Cestou domů potkal vás. Bylo to náhodou? Pro Františka to bylo víc. Pro něho to bylo znamení, že Bůh ho neopustil, že ho stále přese všecko má rád. Stala jste se posilou jeho víry. Bylo mu lehčím důvěřovat Bohu, protože jste tu byla vy.

Tím více na něho dolehla zpráva, že váš otec za vás žádá hned čtyři sta dolarů. Víte o tom vůbec?

Františkova víra se začala proto znovu viklat. Napsal mi dlouhý rozhořčený dopis; přikládám vám jeho druhou část. Dopis ukazuje překrásně Františkovu povahu. Však už ho asi trochu znáte. Má sklon k tomu hned všecko od sebe odhodit, jakmile se jen objeví překážky: vím, lásku, Boha, církev, stát, mne i vás...

Františkův dopis byl odeslán 3. června. Od té doby jsem o něm vůbec nic neslyšel.

Cecílie, několikrát už jsem ho četl, a vždycky pociťuji znovu, že je to velkolepý dopis. Je čestný při veškerém svém hněvu. František žaluje na všecky a na všechno, jen ne na sebe. Dělá, jako by byl první a poslední, kdo musí zaplatit zásnubné. Takový je ten náš František: pokud se něco týká druhých, moc mu na tom nezáleží. Jakmile se to však dotkne jeho, pak by vyletěl z kůže.

Na Františkův dopis musím ještě odpovědět. Vyjadřuje to, co cítí tak mnoho lidí. Říkám vám upřímně, že jsem v první chvíli nad ním zůstal sedět bezradně. Vím také příliš dobře, že my Evropané máme rovněž vinu na tom, že se ze zvyku stal zlozvyk.

Přemýšlel jsem právě, jakou odpověď bych měl napsat, aby byla co nejúčinnější a aby co nejvíce pomohla. Vtom přišel váš dopis.

To mě přivedlo na tuto myšlenku: Vy můžete v tomto okamžiku pomoci Františkovi lépe než já. Proto vás prosím, abyste místo mne odpověděla na jeho dopisy.

Myslím, že bychom měli společně bojovat za vaše manželství. Ukažte Františkovi, že pro Afričany láska není neznámou a zakázanou zemí, jak se to mnozí lidé domnívají! Ukažte mu, že také Afričané dovedou a smějí milovat!

Nejde tu o otázku peněz, ale o víru. Ukažte Františkovi, že víra nesvaluje vinu na druhé, nýbrž bojuje!

Zvláště vás upozorňuji na odstavec o dívkách, v kterém František je obviňuje z trpného postoje.

Na tuto výčitku můžete odpovědět jedině vy. Dokažte Františkovi, že v Africe jsou také jiná děvčata!

Důvěřuji vám a spoléhám na vás.

Y..., 20. července

Cecílie Walterovi T.

Včera jsem splnila vaši prosbu a odpověděla jsem Františkovi na jeho dopis. Dlouho jsem bojovala sama se sebou. Napřed jsem to udělat nechtěla. Pak jsem se o to přece pokusila. Přikládám vám výsledek svého pokusu.

Bylo pro mne těžké napsat tento dopis. Neodvažuji se ho odeslat.

Celou noc jsem přemýšlela, co mám dělat. Nakonec mi napadlo napřed ho poslat vám k posouzení. Prosím vás, přečtěte ho své ženě! Jestliže také ona myslí, že je vhodné dopis odeslat, udělám to.

Jak je někdy těžké mluvit zcela pravdu, a přitom se nikoho nedotknout. Mám strach z odpovědi. Poslední čtyři slova přece jen raději vynechám. Zdají se mi příliš silná.

Cecílie Františkovi

Y..., 20. července

Mám ráda jednoho chlapce mladého muže. Jmenuje se František. Nepochybuj o tom ani na okamžik při všem, co teď budeš číst.

Měla jsem tě ráda od prvního okamžiku, kdy jsme se setkali v autobusu a tys mi pomohl nést domů má zavazadla. A cítila jsem, že mě to táhne k tobě ještě více, když ses oné noci v našem domě žádným způsobem nepokoušel dostat ke mně. Tehdy jsem si uvědomila, že ti nejde o moje tělo, ale o mne. Ne o chvilku rozkoše, ale o celý život pospolu.

Právě proto, že tě mám ráda, dodávám si odvahy napsat ti tento upřímný dopis.

Pan farář Walter mi opsal část dopisu, který jsi mu poslal 3. června, a prosil mě, abych ti naň odpověděla.

Když jsem přečetla tvůj dopis, trochu jsem se zastyděla - kvůli tobě. Ale teď aspoň si mohu vysvětlit, proč jsem tak dlouho od tebe nic neslyšela.

Františku, chápu tě velmi dobře. Mám uschovány všechny tvé dopisy. Když je čtu znovu a znovu, dovedu si představit, jak se tě dotkl požadavek mého otce. Vím, že jsi chudý. Vím, že jsi ztratil práci. A cítím, jak velice mě máš rád...

Možná máš pravdu, že církev zklamala. Ale jistě máš pravdu v tom, že v našem mladém státě ještě je mnoho nespravedlnosti. Nemůže tomu ani být jinak, když se tak náhle střetnou věci staré s novými. Nesmíš zapomenout na to, že se má u nás v jedné generaci vykonat proces, k němuž Evropa potřebovala staletí. Tím se stal ze zvyku zlozvyk, jak to řekl farář Walter. Na tom však nejsou vinni jen Evropané, nýbrž také my.

Zásnubné má totiž v sobě něco dobrého: ukazuje nám děvčatům, co stojíme muže. Jsme prostě takové, že milujeme toho, koho něco stojíme, kdo za nás bojuje a nás dobývá.

Napsala jsem ti na začátku dopisu, že mám ráda mladého muže. Muž však dělá víc, než že jen žaluje na všechny. Muž bojuje. Nic se nezmění, když budeš žalovat na Boha a na svět. Vážím si tě, jen když budeš bojovat. A mohu tě mít ráda jen tehdy, když si tě budu vážit. Prosím tě proto, abys za mne bojovat, abys bojoval se mnou o naše manželství.

Nechci tě nechat samotného. Chci bojovat s tebou. Máš pravdu; většina děvčat se nechává trpně prodávat jako zboží. Nebráním je. Ale tvoje Cecílie chce být jiná.

Naše manželství bude tím drahocennější, čím více jsme předtím bojovali. Nemá cenu to, co ti spadne do klína. To nás netmelí dohromady.

Jsem si jista, že nás dva Bůh určil jednoho pro druhého. Nemohu ti to vysvětlit. Prostě to vím. Nemohu ti teď říci - myslím rozumem - jak přijdeme k penězům, nebo jak přemluvíme mého otce, nebo jak najdeš znovu práci. A přece jsem v hloubi svého srdce přesvědčena, že nějaká cesta existuje, že si jednoho dne budeme zcela náležet.

Bůh nám nepomáhá tím, že nám shodí z nebe peníze; jde s námi krok za krokem ve všech těžkostech, když uchopíme jeho ruku. Co potřebujeme, to nejsou peníze, ale víru, důvěru v Boha.

Opakuji ti: Mám tě ráda. Ale mám ráda muže, který se jmenuje František, ne nějakého zbabělce.

B..., 22. července

Ingrid T. Cecílii.

Na vaše přání můj muž mi přečetl váš dopis Františkovi. Trefila jste se do středu - svými slovy o neomylnosti lásky.

Musím se vám k něčemu přiznat: Nikdy jsem nepovažovala za možné, že by dívka vašeho věku dovedla napsat takový dopis. Tím více jsem vám za tento objev vděčna a doufám, že se brzy osobně seznámíme.

Vím dobře, jak je někdy těžké pomoci, a přitom neranit. Ani lékař nemůže vždy předepsat jenom mast, často musí řezat. V manželství se jeden stává nejednou lékařem druhého.

Jen ten smí ranit, kdo dovede léčit. Proto jen láska smí ranit s klidným svědomím. Smí to dělat, a nejednou to i dělat má. Opravdová láska není jen sentimentální a soucitná, je též tvrdá a odvážná.

Zvláště na mne udělalo dojem, že cítíte vztah mezi úctou a láskou. Ve svém výkladu k přikázání: » Nezcizoložíš « Martin Luther říká: » Co to znamená ? - Máme se bát Boha a milovat ho tím, že žijeme čistě a ukázněně myšlenkách, slovech i skutcích a že každý miluje a ctí svou manželku nebo svého manžela. «

A zde právě je onen vztah. Přece jen » mít v úctě « má daleko hlubší smysl, než myslíte. Mít v úctě znamená uznávat, také tam nacházet něco, co zasluhuje lásky, kde nikdo jiný už by nenašel nic k milování. Myslím, že žena, která opravdu miluje, má ráda svého muže i v jeho nejslabších okamžicích, tehdy, když zklame, když se zhroutí, když jako uschlý banánový strom spouští svisle listy. Jen ten, kdo do té míry má v úctě, také skutečně miluje. -

Odešlete klidně tento dopis! Je dobrý. Bůh žehná statečnosti a upřímnosti. Nedělejte si žádnou starost! Jestliže se Františkovo srdce zakalí hněvem, pak se můj muž zase postará, aby zlost z něho vyprchala.

I tady platí: » V lásce není strachu. «

E.., 27. července

František Walterovi T.

... Tak se vám přece podařilo dokázat, abych vám znovu psal...

Právě přišel dopis, který napsala Cecílie, ale na kterém máte zásluhu vy. Bylo to od vás chytrácké, že jste do své akce zapojil také Cecílii. Znáte mě dobře a víte dobře, na kterém místě jsem zranitelný ...

Cecíliin dopis však měl u mne zcela opačný výsledek, než čeho jste chtěl dosáhnout. Cecílie nejen že mě kritizuje, dokonce mě uráží.

A já jsem ji považovat za anděla! Andílek začíná vystrkovat drápky...

Budiž. Vím aspoň, na čem jsem. Jsem proto rád, že jste mi napsal tento dopis. Už si nedělám iluze. Zklamání mi ulehčuje nést můj osud.

Prvního děvčete jsem se zmocnil, protože mi řeklo, že nejsem muž. Cecílii nechám plavat, protože mi řekla, že nejsem muž. Napsal jste mi jednou: » Pravá odvaha tu spočívá v útěku. « Nuže - Ještě dobře, že shodila masku dříve, než jsem se dopustil té velké chyby a oženil se s ní.

Pamatujete si, co stojí v bibli, v listě Efesanům (5, 22-24)? Opisuji vám to, abyste tyto verše nemusel hledat ve své knize:

Verš 22: » Každá žena ať je podřízena svému mužovi, jako kdyby to byl sám Pán. «

Verš 23: » Muž je totiž hlavou ženy, podobně jako je Kristus hlavou církve, protože on přinesl záchranu svému tělu. «

Verš 24: »A jako je církev podřízena Kristu, tak i každá žena má být svému mužovi podřízena ve všem. « Ve všem! Jestliže Cecílie už nyní se staví proti mně, co teprve bude v manželství? Jako všichni afričtí mužové chci ženu, která mě poslouchá, která poslouchá bez odmlouvání, ve všech věcech. Tak to říká bible. Jako církev musí poslouchat Krista, tak má taky žena poslouchat svého muže. To je přece nad slunce jasnější.

Varoval jste mě. A já vám za to děkuji.

B..., 3. srpna

Walter T. Františkovi

Představoval jsem si, že zrovna tak budeš reagovat.

Jsi ale hlupák, velký hlupák, říkám ti to krátce a bez okolků.

Četl jsem Ceciliin dopis, ještě než ho odeslala, a na její přání jsem ho přečetl i své ženě. Přáli bychom si, aby ho četlo mnoho otců a matek, mužů a dívek, nejen v Africe, ale také v Evropě. Je to zcela mimořádný dopis. Hluboce nás dojal.

Tvoje Cecílie není kus dřeva, není to žádné dítě ani tažné zvíře bez vůle, má velkou duševní zralost. Blahopřeji ti k této dívce. Ani netušíš, co ti dal Bůh, když tě taková dívka má ráda.

Psal jsi mi v prvním návalu hněvu, když sis dopis jedenkrát přečetl. To se nikdy nedělá. Lepší je se na věc jedenkrát vyspat, abys dostal odstup také vůči sobě. Přečti si dopis ještě jednou, docela klidně. Nepozoruješ, jak to bylo těžké pro Cecílii ho napsat? Že říká samé tvrdé věci jenom proto, že tě má ráda?

Víš, láska nedělá člověka slepým, ale působí, že člověk vidí. Vidí jasně chyby a slabosti druhého - a přesto ho miluje, i s jeho slabostmi a chybami.

Jednou ses mě ptal, po čem poznáš, že máš někoho rád. Odpověděl jsem ti: Po tom, že tě už neruší jeho chyby. Nemáš rád jeho chyby, ale máš ho rád i s jeho chybami. Cítíš se za něho odpovědný.

Takovým způsobem tě má Cecílie ráda. A ty místo abys jí byl vděčný, tak se na ni zlobíš. Anebo ses domníval, že nemáš žádné chyby? Možná by nebylo možné mít rád někoho, kdo nemá žádné chyby.

Bud upřímný: Vše, co Cecílie říká, je pravda. Tvoje chyba záleží v tom, že příliš rychle házíš flintu do žita.

Vím, kritika bolí. A především spravedlivá kritika. Všichni přece jsme citliví. Mužové jsou zvlášť citliví, když je kritizuje žena. To je u nás taky tak. Afričtí mužové jsou v tom až přecitlivělí. To proto, že v Africe žena nikdy nebyla považována za rovnoprávnou bytost. Od podřízených nepřijímáme kritiku. Právě proto mnohé manželství je tak prázdné a jednotvárné.

Dříve než jsme se vzali, napsal jsem jednou Ingridě, co očekávám od své budoucí ženy. Z dlouhého seznamu vybírám několik vět:

»Musí mě pobízet k tomu nejvyššímu neustálou čestnou kritikou.«

Věta málo se hodící pro Afriku, ne? A dále:

»Nesmí mi odepřít důvěru, ani když ji zklamu.«

» Musí mi bez únavy pomáhat, abych přemáhal své slabé stránky.«

» Nesmí přede mnou nic tajit, ale hned mi musí otevřeně říci, když jsem jí ublížil. «

Rozumíš? Nechtěl jsem služebnou, ale rovnocenného partnera, který stojí před Bohem po mém boku. Jen s partnerem můžeš opravdu se stát zcela »jedno tělo «, novou živou bytostí. Partnerství však zahrnuje vzájemnou kritiku.

V dopise jsi uvedl pátou kapitolu Pavlova listu k Efesanům; chceme-li vyjmout z bible několik veršů, abychom dokázali, že máme pravdu, pak to musíme dělat opatrně. Slova bible nejsou nějaké razítko, abychom si jimi před celým světem potvrzovali: Podívejte se, dokonce Pán Bůh smýšlí jako já!

Boží slovo je »kladivo, které rozbíjí skály«; jako dláto odlamuje, co ruší, proniká do nás, působí bolest, utváří a mění. Boží slovo je pro nás výzvou.

Uvedl jsi verše 22-24, protože ženou vodu na tvůj mlýn. Děkuji ti za to, žes mi je opsal. Přece jen jsem si otevřel svou bibli a přečetl si taky verše 21 a 25.

Verš 21 zdůrazňuje, že podřizování má být vzájemné: » Podřizujte se jeden druhému z úcty ke Kristu.«

Pak přijdou verše, které uvádíš; říkají, co podřízení žádá na ženě. Verš 25 potom ukazuje, co to znamená pro muže. Na tento verš jsi zřejmě zapomněl.

Zní takto: » Muži, každý z vás ať má svou ženu rád, jako i Kristus projevil církvi svou lásku a vydal sám sebe za ni. «

Je to nesmírně hluboká věta. Nestačí na to celý lidský život, aby obsáhl celou její hloubku.

Jak miloval Kristus svou církev? Sloužil jí. Pro ni pracoval, pomáhal jí. Léčil ji, těšil, dokonce jí umýval nohy a to byla tehdy práce otroků. Byla mu vším a on za ni též dal vše, i svůj život.

Vidíš, jak Boží slovo se pro nás stává dlátem, které raní? Je ostřejší než dvoustranný meč. Kristus nebyl vůči své církvi pašou, který se nechává obsluhovat - a něčím takovým my muži bychom rádi byli. Kristus se stal otrokem své církve. Užívám tohoto slova, protože raní tvůj sluch Afričana. Jen jako otrok své církve byl její hlavou. A stejně tak i ty jsi hlavou své ženy, jen pokud jsi jejím otrokem.

A nezapomeň, že církev nebyla Krista vždycky poslušná. Opustila ho a dělá to stále znovu a bude to dělat až do posledního dne. Všelijakým způsobem kritizuješ církev. Já také. Je toho na ní tolik nepěkného; pohled jen na různá napětí, na nekonečné vnitřní spory. Tuto církev on miloval. Zemřel za ni. Svou láskou ji teprve udělal milování hodnou.

Když je ho poslušná, pak to církev nedělá proto, že musí, ale protože bez něho nemůže žít, podobně jako tělo nemůže žít bez hlavy.

Necítíš, že Cecílie chce konec konců jen jedno: patřit tobě jako tělo patří své hlavě? Svou kritikou chce dosáhnout jen jedno: aby ses stal hlavou, kterou ona bude ráda poslouchat.

Prosím tě proto: bojuj o Cecílii, tak jako Kristus bojoval za svou církev. Tvůj boj je tvou službou v její prospěch.

Pravá statečnost záleží v tom, abys nezběhl, ale vnitřně uzrál.

Měl bys co nejdřív jet do Y... a promluvit si s Cecílií.

František Walterovi T.

E..., 14. srpna

Ach, to zas byl dopis! Kdybych vás neznal, tak bych ho roztrhal. Co mám říci? Udělal jste mi pěkné kázání!

Bohužel jste pořád jednou nohou v nebi, a ne oběma na zemi. Neukazujete mi žádné praktické řešení.

Váš jediný trochu praktický návrh je v posledním řádku. Není však proveditelný. Jak jen se mohu s Cecílií setkat? Když jí půjdu naproti ke škole, budou o nás hned mluvit všichni. Bydlí u strýce. Tam se nesmím ani ukázat. V celém městě není ani jeden park s lavičkami. Auto nemám. Kdybych měl auto, pak bych měl taky peníze a mohl bych se oženit.

O otázce peněz se ani nezmiňujete. Mluvíte jen o lásce. Ale peníze a láska jsou v Kamerunu těsně spolu spojeny. Oženit se může jen ten, kdo má peníze.

Potřebuji tedy peníze. Budu je mít, jen když budu pracovat. Učil jsem na misijní škole. A církev mě propustila.

Ostatně: Jestliže Kristus je hlava církve a církev jeho tělo, jestliže tedy oba jsou jedno - čím to, že Kristus mi odpouští, a církev ne?

A dále: Jsem odkázán zcela na sebe. Jiní mladíci mají otce nebo rodinu, kteří je podporují. Se mnou je to takhle:

Můj dědeček měl tři syny: Tonya, Mojžíše a Otu. Tonye byl nejstarší. Nebyl to křesťan, měl dvě ženy. Mojžíš, prostřední, byl katechetou a měl jen jednu ženu. Dala mu čtyři děti, dva z nich byli chlapci. Ota, nejmladší, měl taky jen jednu ženu, Martu, a s ní jednoho syna, Jakuba.

Ota zemřel a Marta ovdověla. V Africe to znamená něco strašného. Souvisí to se svatebním výkupným, o němž Cecílie říká, že jí dodává » ceny «. Ani netuší, jak to ve skutečnosti vypadá...

Když zemře žena, není to nic hrozného pro muže. Ztratí prostě svůj majetek. A majetek se v nejhorším případě dá nahradit. Vdova, to je jako by majetek ztratil svého pána. Je bezbranná.

Marta tedy byla vdova s chlapcem Jakubem.

Za normálních okolností by si musel Mojžíš jako mladší Otův bratr vzít Martu za svou druhou ženu. Ale to nebylo možné. Byl křesťan. A co víc, katechetou. Mohl mít jen jednu ženu. Tak to žádá zákon církve. Je tvrdý Náš zvykový zákon by byl milosrdnější. Mojžíš byl však katechetou. Nesměl být milosrdný.

Mojžíš vzal desetiletého Jakuba k sobě do domu a posílal ho do školy. To bylo vše, co mohl pro něho udělat.

Martu dostal Tonye. Stala se jeho třetí ženou. Od začátku ji nenáviděl a s ní i křesťanství. Zanedbával ji, špatně s ní nakládal a trápil ji. Nedostala ani šaty, ani boty, ani chýši k vaření, ani kousek mýdla. A přece měl s ní dítě.

Toto dítě jsem já.

Tonye měl už jednoho syna se svou druhou ženou, ta byla jeho miláčkem. Nikdy mě neuznal za svého syna.

Jen moje matka se o mne starala. Vyrůstal jsem jako špinavé, zanedbané dítě. Protože matka neměla mýdlo, dostal jsem kožní nemoc. Nemohla mě ani pořádně obléci, a já jsem se styděl jít do školy. Utekl jsem a potuloval jsem se, až jste mě jednoho dne našel a vzal k sobě. Co následovalo potom, to už znáte.

Teď chápete, proč nemohu očekávat od své rodiny žádnou pomoc. Pro mého otce neexistuji, tím více, protože jsem křesťan. Můj strýc Mojžíš se už ujal mého nevlastního bratra Jakuba a sám má čtyři děti. Mám jen matku. Má taktak dost, aby se uživila ze své zahrádky.

Také s dědictvím nemohu počítat. I kdyby zemřel můj nevlastní bratr, kterého má můj otec rád, měl by právo na dědictví přede mnou Jakub a dva synové Mojžíšovi.

A teď vy mi řeknete, abych jel k Cecílii. S prázdnýma rukama? Ne!

B..., 20. srpna

Walter T. Františkovi

Děkuji ti, žes mi vypsal celý svůj život. Známe se už deset let. Tak, dlouho to trvalo, než jsi mi řekl všecko. Proč?

Tvůj dopis mi ukázal, jak ubozí Boží poslové jsme my misionáři. Když jsi ke mně přišel před deseti lety, řekl jsi, že se tvůj otec nestará ani o tebe, ani o tvou matku. Bylo to pravda. Neměl jsem však ani tušení, jaká bolest a tragédie se za oněmi slovy skrývá. Přijal jsem tě k sobě a dál jsem se neptal.

Vždy znovu a znovu se dopouštíme této chyby: Neptáme se dále. Nechceme vědět příliš mnoho. Bojíme se, že by nás tíha bolesti sklíčila ještě více. Bojíme se odpovědnosti, a proto nechceme odpovědět na otázku, kdo je náš bratr.

My misionáři se stále domníváme, že jsme udělali dost, když jsme vykonali cestu do Afriky. Denně se s vámi setkáváme v kostele a ve škole - a přece: Zůstáváme od vás daleko.

Nechce se nám opravdu vžít do vaší situace a dívat s: na všecko vašima očima. Místo toho zavíráme oči a hlásáme evangelium jako zákon.

Počínáme si jako ten, kdo stiskne spoušť u revolveru a přitom zavře oči. Neví, koho zasáhne. Možná matku a její dítě. Nechce to vědět.

Jak velmi se musí Kristus stydět za své misionáře Když jsem četl tvůj dopis, styděl jsem se před Kristem a před sebou samým. Styděl jsem se za to, jak se zachovala misie.

Jsme tak nelaskaví a líní zamyslit se nad bídou druhého. Přijde za námi někdo a stane se katechetou, protože má jen jednu ženu. Ale jeho bratra, skutečného milosrdného Samaritána, posíláme do pekla, protože má dvě ženy.

Neexistují řešení, která platí pro všechny. Nemůžeme říci: To platí pro všechny, to je pro všechny nesprávné. Láska není líná zamyslit se. Musíme hledat v každém případě znovu po Boží vůli - a to je ta těžká práce lásky.

Prosím tě o odpuštění, že jsem se vyhýbal této práci - a neptal se dál.

Tvůj dopis mi objasnil a ukázal dvě důležité věci: Za prvé: Mnohoženství tu nic nevyřeší. To víš lépe lež já; zakusil jsi to sám na sobě.

Kdysi ses mě ptal, zda muž může mít rád současně více žen. Dnes vidíš, že to není možné: Buď mezi ním i jeho ženami neexistuje žádný osobní vztah, anebo má ženu, které dává přednost před druhými. Vždycky vzniká bolest a prázdnota, žárlivost a nenávist. Podává o tom svědectví také bible, když popisuje mnohoženství. Představ si, že by zemřel syn, kterému tvůj otec dává přednost. Jaké spory o dědictví by povstaly! Kdo by chtěl rozvázat uzel práva a bezpráví! Jak velký by to byl - a jistě prostředky magickými - boj mezi bratry, mezi nevlastními bratry po otci, po matce a mezi bratranci! Raději si to ani nepřejme. - Druhá věc, která mi vystoupila do popředí jako důležitá, je toto: Jak Bůh i přes zmatky v tvé rodině a přes nedostatky, jichž se dopustila misie, uskutečňoval svůj plán v tvém životě. Přese všecko a na vzdor všemu Bůh tě povolal do svého království.

Bůh byl všude tam: v bolesti tvé matky i nelaskavosti tvého otce.

On spojil naše životní cesty. Dal ti dar víry. Vzal tě za ruku a vedl tě, i přes tvou neposlušnost a mé nedostatky a to až k Cecílii. Jaké to Boží dílo! On byl stále činný.

I když jsme my všichni zklamali, On nezklamal.

Říkáš, že můj dopis neobsahoval dost praktických pokynů. Nemohu ti ukázat víc, než Bůh ukázal mně pro tebe. Bůh nám často neukazuje praktické řešení. Naznačuje jen směr a první kroky.

V žalmu 119 čteš: »Tvé slovo je pochodeň pro mé nohy a světlo na mé cestě.« Bůh nám neslibuje reflektor, který by osvětloval celou cestu. Slibuje jen svítilnu, a to pro nohy. Svítilna nesvítí daleko, jen malý kousek. Každá cesta začíná prvním krokem.

A pro tebe první krok bude, aby sis našel zase práci. Mám radost, že sám na to myslíš. Radím ti, abys navštívil pana faráře Ámose a poprosil ho, aby tě znovu přijal do práce. Napíšu mu taky a požádám ho, aby promluvil s Ceciliiným otcem. Což to není něco opravdu praktického?

A ještě něco: musíš zcela jistě mluvit s Cecílií. Nedělej si starosti s tímto setkáním. Žena myslí srdcem, ne hlavou. I v praktických věcech jí spíše napadne něco než mužovi. Na Cecílii se můžeš spolehnout. Láska si dovede vymyslit mnoho věcí.

B..., 20. srpna

Walter T. Cecílii

... František mi opět píše. Podařilo se ho tedy vylákat z jeho ulity. Dosáhla jste to svým pěkným dopisem.

Musíte být připravena. Možná vás bude čekat u východu ze školní budovy, až zas začne škola. Rozmyslete si už nyní, kam můžete spolu jít, abyste si mohli v klidu promluvit...

B..., 29. srpna

Walter T. faráři Amosovi

Píšu vám dnes v záležitosti Františkově. Víte, kdo to je. Já jsem ho pokřtil. Vy jste ho konfirmoval. Potom se stal učitelem a - nemýlím-li se - tři roky pěkně pracoval.

Pak se spustil s jedním děvčetem. O celé věci se dověděli žáci a řekli vám to. Sám mám dojem, že to byla plánovaná léčka. Byl propuštěn a na půl roku vyloučen od večeře Páně.

Vyměnili jsme si několik dopisů. Přikládám průklepy některých svých dopisů, abyste si udělal obraz o tom, o čem si píšeme. Nakonec jsme se osobně setkali, mluvil jsem s ním jako duchovní a on se mi vyznal se vší otevřeností. Víc nemohu vám říci, zpovědní tajemství platí bez výjimky. Mohu jen dosvědčit jako jeho duchovní rádce, že svého poklesku opravdu litoval, že přijal odpuštění Kristovo a že začal nový život.

Při těchto jeho prvních krocích mu musíme pomoci. Víte sám, že po opravdovém obratu o sto osmdesát stupňů, zvlášť bylo-li upřímné, útoky proti víře jsou mimořádně silné. Ďábel zasahuje velmi tvrdě ty, kdo se rozhodli v hloubi srdce pro Boha. Musíme proto ukázat Františkovi své bratrské city při jeho novém začátku.

Především bych vás chtěl poprosit, abyste ho hned připustil k večeři Páně. Podle mého názoru vyloučení od svátostí se žádá v Novém zákoně jen v těch případech, kdy hříšník setrvává ve veřejně známém hříchu, třebas byl několikrát napomenut. Nemohu najít ani jeden případ, kdy by bylo uloženo církevní pokání hříšníkovi, který svého hříchu lituje a vyzná se z něho.

Právě naopak: Jako jeho duchovní rádce nabádal bych nyní Františka, aby při nejbližší příležitosti šel ke stolu Páně. Teď, když klesl, snad poprvé porozumí večeři Páně v celé její hloubce a zažije to, čím večeře Páně má být: společenstvím Ježíše s hříšníkem.

Jestliže kajícího hříšníka od večeře Páně vyloučíme, dosáhneme pravého opaku: večeře Páně bude průvod spravedlivých, kteří svou účastí na večeři Páně dokazují, že buď nezhřešili, nebo při hříchu nebyli chyceni.

Když se marnotratný syn (Lk i 5, 11-32) znovu vrátil domů po životě s nevěstkami, neřekl mu jeho otec, aby počkal šest měsíců v předsíni, nezkoušel, zda jeho lítost je opravdová, ale objal ho, přijal ho opět hned za svého syna a - na znamení odpuštění - zasedl s ním ke stolu!

V tom právě záleželo pohoršení pro tehdejší vyvolený národ, že Ježíš jedl s hříšníky. Bylo to pro ně rouhání. Proto ho ukřižovali. - Dovolte mi otázku: Nehoršíme se podobně i my? Nekřižujeme znovu Ježíše, když odpíráme hříšníkům, aby měli společenství s ním u stolu?

Pro Františka je tato věc velký problém. Píše mi: Kristus mi odpustil, ale církev ještě ne. Jsou to tedy dvě rozdílné věci: Kristus a církev?

Rád bych vás proto taky požádal, zda by nebylo možné znovu přijmout Františka za učitele. Byl by to viditelný důkaz, že v církvi vládne ne zákon, ale evangelium, ne trest, ale odpuštění.

K této své prosbě mám praktický důvod: František se seznámil s jedním děvčetem. Mám dojem, že se oba opravdu mají rádi a jsou pro sebe určeni. Nyní vystupuje do popředí otázka zásnubného. Pro Františka je mimořádně těžká, protože nemá rodinu, která by mu pomohla. Znáte africkou situaci. Otec děvčete žádá částku rovnající se čtyřem stům dolarů, a František se domnívá, že to je jen první splátka.

Nemohl byste někdy vykonat návštěvu u oné rodiny? Jako Afričan dosáhnete bezpochyby víc než já a můžete vše posoudit mnohem lépe.

V každém případě prosím vás srdečně o vaše mínění a radu.

E..., 16. září

František Walterovi T.

Setkali jsem se.

Je to jako po onom prvním setkání s Cecílií. Všecko se jako by změnilo.

Po týdny jsem už bydlel u své matky v malé vzdálené obci. Denně jsem seděl hodiny v polotemné chýši. Moje myšlenky stále kroužily dokola po zdech. Díval jsem se na obrazy z obrázkových časopisů, jimiž jsem polepil stěny, jako by mohly se mnou mluvit a dát mi radu. Zarytě však mlčely. Na konec jsem se už na ně nemohl ani podívat. Byl jsem zajat ve vězení, které jsem si sám připravil.

Nyní se však zdi prolomily. Všude vládne svoboda. Všude se otvírají cesty ven. A přitom se navenek nic nezměnilo. Jsem stejně chudý, jako jsem byl dříve. Jen jedna věc se udála: Viděli jsme se.

Přítel mě vzal autem. Musel se vrátit tentýž večer. Zůstaly mi dvě, nanejvýš tři hodiny volna.

Cekal jsem u východu ze školy. Žáci a žákyně se vyhrnuli ven. Cecílie mezi nimi nebyla. Prožíval jsem strašné minuty.

Konečně vyšla. Byla poslední. Musela mě vidět, a proto čekala, až všichni budou pryč. Nepodívala se mi do očí, jen napřáhla ruku. Natáhl jsem ruku a dotkl se konečků jejích prstů, co možná nejlhostejněji, bez tepla, jako bychom se zdravili každičký den.

Pak řekla, jako by na mne čekala: » Máme dvě možnosti. Můžeme jít k ” Červenému oslu ”, nebo do katolického kostela. Ten je pořád otevřený. «

Dal jsem přednost katolickému kostelu, protože jsem neměl peníze, abych mohl jít do restaurace. Bylo to půl hodiny cesty. Já šel napřed, Cecílie kousek za mnou. Nikdo jistě netušil, že patříme k sobě.

Nikdy by mi ani nenapadlo jít s Cecílií do katolického kostela. Opravdu byl otevřený. Proč naše evangelické jsou stále zavřeny?

Vešli jsme dovnitř a posadili se do jedné ze zadních lavic. Báli jsme se dotknout jeden druhého, ani jsme se na sebe nepodívali. Dívali jsme se před sebe.

Asi chcete vědět, o čem jsme mluvili. Nemohu vám to říci. Skoro jsme vůbec nemluvili. Všecko bylo zcela jiné, než jsem si představoval. Cecílie řekla: »Jsem ráda, že jsi přišel. « A já: » Děkuji ti za dopis. «

Chtěl jsem vlastně říci něco jiného, chtěl jsem jí dělat výčitky a bránit se. V její přítomnosti všechna přichystaná nevlídná slova jako by se ztratila.

Mlčeli jsme. Nevím, jak dlouho. Čas jen letěl. Doufám, že mi rozumíte, nemlčeli jsme z nějaké vzdorovitosti. Mlčeli jsme jeden před druhým. Skoro bych řekl: Mlčením jsme k sobě mluvili.

Jak zlehka a často jsem říkával k děvčeti dříve: » Mám tě rád « - ale vlastně chtěl jsem ji jen mít a bavit se. Ted bych to tak rád řekl poprvé doopravdy - ale nemohl jsem. Připadalo mi, jako by lidské slovo bylo příliš malé, příliš všední pro to, co srdce chtělo říci.

Nemluvili jsme, a přece jsme mluvili. I bez slov jsme věděli, že se máme rádi. Tato jistota se vrývala stále hlouběji do nás jako sladká bolest, jako nesmírná radost.

Byla to nejkrásnější hodina v mém životě. Nikdo ať nebere do úst slovo »láska «, kdo nezažil takovou chvíli. Připadalo nám, jako bychom se vždycky znali, jako bychom už vždycky k sobě patřili, jako bychom byli jeden a týž člověk: ona část mne a já část jí.

Najednou jsem si uvědomil: Nás už nic nerozloučí, žádný zákon, žádný obyčej, ani otec, ani peníze, ani stát, ani církev.

A tu mi napadlo, že jsme vlastně v kostele. Oba stojíme před Bohem a zaslíbíme se jeden druhému na celý život. Vzal jsem Ceciliinu ruku a naše ruce ležely v sobě dlouho pevně a klidně semknuty. I bez řečí Cecílie pochopila, co mám na srdci.

Tady je moje otázka: Co ještě schází? Není to už vše? Nejsme ještě sezdáni? Kdy začíná manželství? Začíná opravdu až na úřadě a v kostele? Nezačíná zasnoubením, kdy jeden druhému slibuje: Tobě chci náležet po celý život? My jsme si to slíbili - před Bohem. Nezačalo už naše manželství?

Nemohu si už přesně vzpomnět, jak jsme se rozloučili. Byl jsem jak ve snách. Cecílie mě prosila, abych brzy zase přišel. Řekl jsem jí, že hledám práci. Potom jsme jeden po druhém vyšli z kostela a šli každý jiným směrem.

Y..., 16. září

Cecílie Františkovi

... Celou noc jsem nemohla spát a plakala jsem. Vyčítám si, že jsem s tebou nemluvila. Moje srdce bylo plné. Chtěla jsem ti toho tolik říci, ale nemohla jsem. Možná si myslíš, že mi na tobě nezáleží.

Prosím tě, uvaž, že jsem nemohla mluvit radostí, že jsi přišel. Nemám nikoho než tebe.

B..., 18. září

František Cecílii

... Neplač, Cecílie, prosím tě o to, neplač. Chápal jsem tě, rozuměl jsem ti. Ne, neboj se. Nikdy se nesmíš bát, před ničím, když jsem u tebe.

Já sám jsem vším tím vinen. Měl jsem mluvit, měl jsem se tě na něco ptát. Ale ani já jsem nemohl.

Vším jsem byl příliš překvapen: Jak jsi mě pozdravila, s takovou samozřejmostí, jako bys všecko předtím připravila...

A pak sis vedle mne sedla, jako bys byla tam jedině pro mne. Řeklas mi víc, než mi mohla říci jakákoli slova.

Očarovala jsi mě ... Znovu doufám. Dneska jsem opět pomáhal matce v zahradě, místo abych se jen díval na bambusové tyčky střechy. Matka byla touto mou ochotností velmi překvapena.

B..., 19. září

Walter T. Františkovi

... Tak tedy jste byli spolu v katolickém kostele! Říkal jsem ti přece, že Cecílie na něco přijde. Jak těžké je to v Africe, když se chlapec chce setkat s děvčetem! Také církev by měla v tomto směru něco vymyslit.

Jsem opravdu rád, že jste se dožili oné chvíle. Dovedu si představit, jaké myšlenky šly vaším srdcem. Víš, že někteří běloši říkají, že Afričané vůbec nevědí, co je to láska?

Není snadné odpovědět na tvoje otázky. Opravdu máš zvláštní dar klást otázky. Jsou těžší a těžší, a musím vždy déle přemýšlet, než mohu odpovědět.

Kdy začíná manželství? Bible říká, že manželství je tajemství. A tajemství nelze vysvětlit. Do tajemství můžeme jen víc a více pronikat. Nikdy nepřijdeme na konec. A k tajemství patří také jeho začátek.

Píšeš: »Připadali jsme si jako jeden a týž člověk.« A kdy začíná člověk? Pro veřejnost začíná až od svého narození. Ale život tam byl už předtím. Kdy začíná život? Biologie říká: život začíná v okamžiku početí. Nikdo však nemůže přesně stanovit okamžik, kdy k početí dojde. Zůstává skryt.

Od tohoto okamžiku je tu život, začal nový člověk. A přece tu ještě není. Zatím co ho matka nosí pod srdcem, je v jakémsi mezi stádiu. Můžeme jen říci: Nový člověk je na cestě.

A tento obraz platí taky pro zasnoubení a manželství. Ano, váš společný život už začal. Začal opravdu až v oné hodině, kdy jste byli spolu v kostele? Nezačal už dříve? Začal hned při onom prvním setkání v autobuse? Anebo za týdnů prvních horoucích dopisů? Kdo ví? Zůstane to tajemstvím.

Od onoho okamžiku je na cestě nový člověk, ona nová živoucí bytost, kterou se máte společně stát.

Avšak tato cesta potřebuje čas. Tento nový člověk musí pozvolna růst, tak jako roste dítě pod mateřským srdcem. Pozvolna růst spolu - a to je smysl doby zasnoubení. Vše, co spolu prožíváte, přispívá k tomuto růstu, věci krásné i těžké, radost nad shledáním a bolest z rozloučení, váš rozhovor i vaše mlčení, psaní dopisu a čekání na odpověď, naděje i zklamání, a také překážky a těžkosti. To vše působí, aby rostl a zrál nový člověk, který se z vás má stát.

Tento růst se děje ve skrytu. Nikdo o něm neví, jen vy dva a Bůh - a těch několik málo lidí, jimž se s tím svěříte.

Tak začalo vaše manželství, ale ještě tady není. Je to s ním jako s malým dětátkem v životě matky mezi oplodněním a narozením. Nacházíte se v mezistádiu. Vaše manželství je na cestě.

Den svatby budou narozeniny vašeho manželství. Pak přijde nový člověk na svět. Pak ho bude moci každý vidět. Pak se bude konat slavnost. Všichni to budou vědět.

Při zasnoubení si říkáte navzájem: Chceme se zkoušet, zda se k sobě hodíme. A v den svatby říkáte před celým světem: Zkoumali jsme se, a naše zkouška dopadla dobře.

Jistě, k manželství nedochází tím, že je podepsán svatební doklad - stejně jako dítě nezačíná žít tím, že je vystaven rodný list. Přece však nesmíš podceňovat tyto zevnější věci. Manželství není jen soukromá záležitost. Patří k němu, aby bylo zapsáno ve veřejných knihách. Manželství existuje doopravdy jen tehdy, když je viditelné všem lidem. Jen potom právo a zákon je taky chrání.

Luther jednou řekl: » Tajné manželství není žádné manželství. « A skutečně, za všech dob a u všech národů byla se svatbou, s uzavřením manželství, spojena veřejná slavnost.

Věř mi, opravdu po tom toužím, abych s vámi mohl prožít den, kdy se vaše manželství » narodí«. Rád udělám vše, aby k němu došlo brzy. Proto jsem nedávno psal též faráři Amosovi. Dosud jsem však nedostal žádnou odpověď.

Farář Ámos Walterovi T.

O..., 20. září

Váš dopis mě překvapil po mnoha stránkách. Misie přece zavedla u nás v Africe systém církevních trestů, třebas evropské a americké církve ho už neznají.

Pokud ho vykonávali misionáři sami, neobjevil se žádný hlas proti tomu. A když ho uplatňujeme my, afričtí faráři, kritizujete nás. Děláme přece jen to, čemu jste nás naučili.

Byl by František taky přišel k vám a vyznal se ze svého hříchu, kdyby ho nebyl nikdo udal? Kdyby to byl udělal a kdyby věc zůstala jen mezi ním a oním děvčetem, pak bych vám snad dal za pravdu.

František však svého přečinu »litoval«, až když byl chycen. Proto ho musíme zkoušet, zda jeho lítost je upřímná. Šest měsíců, po které je vyloučen od večeře Páně, je tedy zkušební doba, není to znamení, že se mu nedostalo odpuštění.

Jeho trest je dále výstrahou pro ostatní členy naší církevní obce. Dá jim to sílu odolat pokušení. Kdybych neuvalil na Františka církevní trest, byl bych asi uvedl v pokušení druhé křesťany.

A to nesmím udělat. Na mně leží odpovědnost uchovat církev čistou. Apoštol Pavel píše: »Kdo by tedy jedl ten chléb nebo pil z toho kalicha Páně nehodně, proviní se proti tělu a krvi Páně« (i Kor 11, 27). Hřích neohrožuje život jen jednotlivce, ale celé obce.

Proto církev musí trestat hřích před celou obcí. David byl potrestány, když na sebe vyznal cizoložství se ženou Uriášovou: jeho syn zemřel (2 Sam 12, 18). - Ananiáš a Safira padli mrtvi, protože lhali (Skt 5, 1-11).

Znám naše mladé africké muže lépe než vy. Pro vás je lehké vyznat se z něčeho, když tím ujdete trestu. Vaše cesta je však velmi nebezpečná. Jestliže lze tak snadno dostat odpuštění, že totiž stačí, aby někdo přišel k vám a litoval - a vše jev pořádku, pak se hříšník octne v pokušení hřešit znovu, místo aby zanechal hříchu a bojoval proti němu. Trest ho však vede k opravdové lítosti. Kdybychom ho nepotrestali, František by možná nikdy svého činu nelitoval.

Z týchž důvodů nemohu ho také přijmout hned zase za učitele. Případ znají všichni učitelé a žáci. Kdybychom ho nepropustili, bylo by to ohrozilo školní kázeň.

V africké společnosti bývalo původně cizoložství řídký zjev; bývalo totiž trestáno velmi přísně, někdy i smrtí. Misionáři ho prohlásili za hlavní hřích, ne-li jediný. Tím ho udělali přitažlivým. A teď nám ho zakazují trestat. Co máme dělat?

Rád splním vaši další žádost a navštívím rodinu Ceciliinu, i když si dovedu představit, jakými důvody se její otec bude bránit. Nejraději bych vzal Františka s sebou. Napište mu, prosím vás, aby mě navštívil.

Y..., 22. září

Cecílie Františkovi

Z tvého dopisu jsem měla velkou radost. Jsem ráda, že se na mne nezlobíš. Chtěla jsem ti psát už dříve. Měli jsme však mnoho učení a úloh.

Mám pro tebe radostnou zprávu. Moje přítelkyně Berta má strýčka v ministerstvu vyučování. Říká, že by ti dal místo učitele na státní škole v Y…

Prosím tě, přijmi toto místo. Můžeš vydělávat a budeme se moci vidět každý den...

B..., 24. září

František Walterovi T.

Děkuji vám za váš dopis z 10. září. Musím se nad ním ještě po delší dobu zamýšlet. Srovnání doby zasnoubení s měsíci, kdy dítě je pod srdcem matky, je nanejvýš zajímavé. Jenže když je dítě počato, pak si lze přibližně vypočítat den narození. Kdežto já si den narození svého manželství vypočíst nemohu. A to dělá čekání tím těžší...

Současně s vaším dopisem jsem dostal dopis taky od Cecílie. Přikládám ho. Co na to říkáte? Mohu jako křesťan vyučovat na státní škole?

Považujete za vhodné, abychom oba bydleli v témže městě? Osobně po tom velmi toužím. A přece vím už nyní, že budu postrádat Ceciliiny dopisy.

B..., 27. září

Walter T. Františkovi

... Samozřejmě že můžeš učit jako křesťan na státní škole.

Kdyby tě však církev znovu přijala, pak bys měl přijmout toto místo. Ale farář Ámos mi psal, že to nepovažuje za nynějších okolností za možné. Musíme uznat jeho důvody. I on se rozhoduje před Bohem.

Pro tebe to znamená, že máš volnou cestu. Bůh nás vede krok za krokem, stejně jako nám slibuje denní chléb, a ne stravu na celý život.

Moje rada je tedy tato: Přijmi místo v Y… Možná bude tvoje křesťanské svědectví ještě účinnější, když budeš žít mezi nekřesťany. Buď na stráži a měj oči otevřené !

Také pro vaše budoucí manželství bude dobré, když se budete vidět častěji. Už jsem ti psal, že doba zasnoubení má být doba zkoušky. Váš společný život začal, avšak záleží nejdříve ve vzájemném zkoušení. Ne že bys ty zkoušel Cecílii a ona tebe. Zkoušíte se navzájem, zda budete schopni stát se jedno před Bohem.

Dopisy k tomu napomáhají mnoho, protože obyčejně napíšeme leccos, co nemůžeme říci. Pouhými dopisy se však dokonale nepoznáme. Musíte se setkávat za různých situací, když budete v dobré i Špatné náladě. Potřebujete spolu mluvit, abyste se navzájem objevovali.

Také mlčení je část rozhovoru. To jste už zažili. Musíte se zkoušet, zda spolu dovedete mluvit a jeden druhému naslouchat. Manželství bez rozhovoru je jako rostlina bez mízy, a jednoho dne vyschne.

Není nutné, abyste měli ve všem stejné názory. Musíte se však do té míry milovat, abyste přijali mínění, druhého.

Jedna věc však bude těžší, když se budete vidět denně: totiž zachovat hranice a odolávat pokušení.

Když jste spolu, mysli na to, že tvoje matka také kdysi byla dívka.

Připomínám ti vše, co jsem ti psal začátkem roku o růstu v muže a o sebeovládání. Sebevláda je rozhodující pro štěstí v manželství. Budeš jí však schopen v manželství, jen když se jí naučíš a budeš ji uplatňovat už předtím.

Ještě něco: Farář Ámos mi psal, že má v úmyslu navštívit Ceciliina otce a rád by tě vzal s sebou. Prosím tě, zastav se cestou do Y... u něho a domluvte se na dni.

V ten den budu zvláštním způsobem na tebe myslit.

B..., 28. září

Walter T. faráři Ámosovi

Váš dopis, milý bratře Ámosi, je velmi věcný, skoro chladný. Vidím z něho, že se vás moje psaní z 29. srpna dost dotklo, a sotva si dovedu představit, jak těžké to pro vás bylo vůbec mi odpovědět.

Tím víc jsem vám vděčný, že jste odpověděl, a to s takovou otevřeností a čestností.

Ano, my misionáři jsme se dopustili chyby. Musíme pykat za to, co jsme udělali. Podobným způsobem jsem psal také Františkovi, protože i na jeho životních osudech má misie svou vinu.

Je to opravdu zázrak, že si tu Bůh i přes naše chyby vybudoval svou církev. Jemu patří veškerá čest a sláva!

Nemám tedy v úmyslu se bránit. Nejde však o mne jde o Františka a o mnoho jiných, kteří jsou v téže situaci. Kvůli nim se musíme navzájem zpytovat, co je Boží vůle. Přijměte to, prosím vás, v tomto smyslu, jestliže si k vašemu dopisu dovolím několik otázek.

Existuje nějaký lidský prostředek, podle něhož můžeme měřit upřímnost lítosti? Je to důkaz pro opravdovou lítost, když někdo se po nějakou dobu nedopustí znovu hříchu? Což nevidí do srdce jedině Bůh?

Uvádíte Pavla v jeho I Kor n, 28; čtu tam: » Každý ať zkoumá sám sebe. « Není tam něco zcela odlišného od toho, co děláme v afrických církvích, v nichž farář a starší zkoumají členy církevní obce? A i kdyby to bylo přikázáno, proč nikdo nezkoumá faráře a misionáře?

Kdo je opravdu » hoden «? Jsem to já? Jste to vy? Kdyby směli jít k Večeři Páně jenom ti, co jsou hodni, kdo by potom směl? Hodni jsou právě ti, kdo si jsou vědomi své nehodnosti.

A to dnes ví František lépe a jasněji než předtím. Proto hledá a potřebuje společenství s Kristem. Smíme my lidé vrazit mezi Františka a Krista klín? Máme právo mu odepřít to, co mu Pán chce dát?

Ano, připouštím, Bůh trestá. Avšak ve všech případech, které jste uvedl, trestal vždy Bůh, ne lidé, ne církev. Nathan, duchovní rádce Davidův, netrestal. Kromě toho nesmíme zapomenout, že David žil předtím, než Kristus zemřel na kříži. Pro nás, kteří žijeme po Kristově příchodu, platí příslib Izaiášův: »Byl zraněn pro náš přečin, pro naše hříchy byl mučen. Trest na něm leží abychom my byli usmířeni. Jeho ranami jsme byli uzdraveni « (53, 5). Kristus vytrpěl místo nás trest, který jsme zasluhovali. Proto jsme osvobozeni, kdykoliv se ze svého hříchu vyznáme a věříme v to.

Nesvěřil Bůh své církvi právě toto poselství, tuto svobodnou, zdarma danou nabídku milosti? Jistě, není laciná milost, kterou Bůh nabízí. Stála mnoho: Kristův život. A nepochopitelné na tom je, že tato drahocenná milost je nám nabízena zdarma.

Říkáte: to je nebezpečné. Dá se toho zneužít. Jistě, v tom máte plně pravdu. Opravdu často se toho zneužívá. Nezapomeňte však, že tuto nebezpečnou nabídku činí Bůh sám, ne my. Jestliže se toho odvažuje Bůh, smíme my stavět ochranné zdi svými opatřeními a církevními tresty?

Milý bratře Ámosi, to vše klade nám farářům jednu vážnou otázku: Neskrývá se za církevními tresty trochu malé víry? Není v nás trochu nedůvěry, zda Bůh opravdu dovede uchovat svou církev čistou? Nedomníváme se, že i my tady musíme pro to taky něco udělat? Jsme my opravdu odpovědní za to, uchovat církev čistou? Anebo je spíše naším úkolem hlásat výhradně Kristovo poselství, evangelium, tuto bezvýhradnou nabídku milosti ze strany Boží? Když my v tom budeme Boha poslušni, on už svou práci vykoná.

A že on to opravdu dělá, to ukazuje příklad Ananiáše a Safíry, jejž uvádíte. Tito manželé se nepřiznali. Selhali. A na místě padli mrtvi. Bůh dovede být takto tvrdý. Ale opakuji: to neudělal Petr. Bůh sám zasáhl. A dělá to až do nynějšího dne.

Věříme tomu? Důvěřujeme mu v tom?

A teď ještě poslední otázku: Myslíte opravdu, že je to tak jednoduché a snadné, vyznat se z hříchů? Často to říkají ti, kdo to nikdy neudělali. Pro mne to byl nejtěžší krok, který jsem kdy udělal. Také František musel bojovat těžký boj sám se sebou. Mohu to dosvědčit. Každý duchovní rádce to tuší.

Dovedu pochopit, co píšete o kázni ve škole. Škola není církev. Jistě by nebylo dobré, kdyby František přišel zpět na tutéž školu. Ale snad se najde jiné řešení.

Františkovi jsem už napsal, aby vás navštívil. A děkuji vám upřímně za vaši ochotu jít s ním k Ceciliinu otci. Pán dej vám při této návštěvě hodně moudrosti. Budu vás v duchu provázet.

Y..., 17. října

František Walterovi T.

Už dva týdny jsem zde v Y... Ne, jsou to skoro tři týdny. Jak ten čas letí!

Cestou jsem navštívil faráře Ámose. Byl ke mně velmi vlídný. Byl jsem docela překvapen. Zítra pojedeme spolu k Ceciliinu otci. Půjde s námi též můj nevlastní bratr Jakub jako zástupce mé rodiny. Bude to tedy opravdová » oficiální« návštěva.

Ještě než dnes odjedu domů, píši rychle jen několik řádek. Cecílii se opravdu podařilo obstarat mi práci. Každý den v osm hodin ráno, když jdu do školy, jsem Cecílii znovu vděčný. Ale víc jsem jí vděčen odpoledne v pět hodin, kdy se vidíme.

Cecílie je genius. Má stále nové a nové nápady. Obstarala dvě kola. S nimi jedeme každý den po škole trochu ven, dokud nenastane soumrak. To musí být doma u svého strýce.

A při těchto schůzkách - » objevujeme se « navzájem, jak jste to vyjádřil. Každý den je plný nových objevů. Opravdu, děvče je jako neznámá země. Teprve teď pozoruji, jak jsem byl dříve slepý, když jsem se díval na dívky jako na kartáčky na zuby, kterých užíváme. A jedné jsem chtěl » použít« k tomu, abych věděl, co je to » žena «. Byl jsem to hlupák!

Dnes chci poznat jen jedno děvče - jmenuje se Cecílie. Připadá mi, jako by ostatní ani neexistovala. V Cecílii se semnou setkávají všechna děvčata, všechny ženy...

Nechávám ji jet vpředu, abych ji mohl vidět. Má vlasy učesány nahoru, takže krk je volný. Má dlouhý štíhlý krk. Nedávno se mi o něm zdálo. Když cesta stoupá a Cecílie se musí namáhat při šlapání, pak se jakoby kolébá v rytmu svého těla. Na tuto souhru jejích údů bych se mohl dívat celé hodiny.

Pak obyčejně sestoupíme z kola a sedneme si do trávy. Myslím, že není předmětu, o kterém bychom ještě spolu nediskutovali. O všem má svoje mínění. To jsem také dříve nevěděl, že děvče může mít o něčem rozumný názor.

To, co Cecílie říká, není pro mne ostatně tak důležité, jako že vůbec něco říká a jak to říká. Naslouchám skoro výhradně jen tónu jejího hlasu, dívám se na její ruce, na její oči.

Pak bych se jí rád dotkl. Jednou jste psal: » Schovávej si projevy něžnosti pro svou nevěstu.« Cecílie je mou nevěstou. Jak daleko mohu jít? Radil jste mi, abych zachoval hranici. Ale kde je tato hranice?

Napíšu vám to rovnou: líbáme se. Vždycky dojdeme až tam. Ne hned. V první chvíli jsme si vždy zcela cizí. Pokaždé se musíme teprve znovu najít. Když však spolu mluvíme, naše ruce se hledají. Cítím, že na to čeká, abych vzal její ruku, abych ji objal. Dovolí mi, abych opřel její hlavu o své rameno, je při tom zcela tichá, řekl bych, že nechává se sebou dělat, co chci, trochu se usmívá. Pak přijde políbení.

Jdeme příliš daleko? Můžeme to dělat jako křesťané? Co kdyby nás viděli starší naší církevní obce?

Musím se vám svěřit s něčím víc. Když se líbáme, probouzí se vždy ve mně touha zmocnit se jí docela. Nemohu se tomu ubránit.

Kdybyste mi nepřipomněl moji matku, kdyby mi Cecílie jednou nenapsala: » Milovala jsem tě ještě víc, protože jsi tenkrát v noci nepřišel ke mně« - opravdu nevím, co by se už stalo.

Když jsem se v oné noci u vás odevzdal Kristu, domníval jsem se, že jsem svoboden. Řekl jste: » V Kristu je skryta úžasná síla. Jeho silou zvítězíš.«

V první chvíli jsem si to také myslil. Ale teď vidím, že tomu tak není. Pud je silnější než všecko jiné. Moje víra mi nepomáhá. Kristus neslyší mou modlitbu. Jde do prázdna. Pud je silnější než Kristus. Proč neudělá Kristus, abych se vyrovnal s pudem - jednou provždy?

Zážitek lásky ničí mou víru. Nebo musí prchat před láskou ten, kdo věří?

Bojím se. Bojím se sám sebe. Bojím se zvířete, které ve mně spí. Rozumíte mi - tento dopis je volání o pomoc.

Zítra odjížím. Až se vrátím, tak za dva nebo za tři dny, musí tu být od vás dopis. Jinak se stane neštěstí.

B..., 18. října

Walter T. Františkovi

... Už je skoro půlnoc. Přece jen chci hned odpovědět na tvůj dopis.

Píšeš, že Kristus nevyslyšel tvou modlitbu. A zač ses modlil, ptám se tě. Aby tě osvobodil od tvé pohlavní náklonnosti? Co tedy chceš? Aby ses stal bezpohlavním jedincem, abys v sobě necítil pud?

To není možné. Co každý z nás dělá, dělá jako muž nebo žena. Ať spíš nebo bdíš, nosíš s sebou svou pohlavní stránku. Když pracuješ nebo si hraješ, i na to má svůj vliv. Je přítomna i při tvých nejsvětějších pocitech a nejčistších modlitbách.

Věříš-li v Krista, pak víš, že tvé tělo se stalo chrámem Ducha svátého. A když se modlíš o zmrzačení tohoto chrámu, pak tě Kristus nevyslyší.

Kristus tě uschopní, abys mohl žít i se svou pohlavní náklonností.

Musí prchat před láskou ten, kdo věří? Tuto otázku mi kladeš. Vím, je mnoho křesťanů, kteří se stáhnou a žijí obráceni do sebe. Vyhýbají se druhému pohlaví a myslí si, že jsou proto zvlášť zralí, více vykoupení křesťané.

Mýlí se. Kdo věří, neutíká.

Ani Kristus se nevyhnul této oblasti. Přišel do tohoto světa. Byl jako mladý muž. Dovolil, aby se ho dotkly ženské ruce, aby ho žena políbila a polila svými slzami.

Přišel k lůžku nemocné. Jedno děvče vzal za ruku. Jiná žena se dotkla jeho roucha. Evangelium nám jmenuje dvě ženy, které měl rád: Marii a Martu. Byl sám se ženami a mluvil s nimi, jednou u studnice Jakubovy a po druhé, když psal do prachu.

» Zena hříšnice «, která mu líbala nohy, byla nevěstka. Svým jednáním vzbudila rozhořčení u přítomných hostů. Kristus ji bránil. Pohyboval se mezi lidmi zcela svobodně a samozřejmě.

On jediný zvítězil, protože žil lidským životem. Zvítězit znamená být na cestě k ovládání. A k tomu chce přivést i tebe, ne abys z boje utíkal.

Neunikneš před pohlavní náklonnosti v sobě, tvoří část tebe. Patří k tobě.

Povím ti jedno přirovnání.

Byl jednou jeden tygr. Lidé ho chytili a zavřeli do klece. Jeden hlídač dostal za úkol tygra krmit a hlídat.

Hlídač si chtěl udělat z tygra přítele a vždycky vlídně k němu mluvil, i když přišel ke kleci. Tygr se však na něho díval svýma zeleně ohnivýma očima nepřátelsky. Sledoval každý pohyb svého hlídače a byl připraven skočit.

Hlídač se začal tygra bát a prosil Boha, aby ho ochočil.

Jednou večer, když už hlídač šel spát, jedno malé děvčátko zaběhlo až ke kleci a přiblížilo se k železným tyčím. Tygr prostrčil mezerami svou tlapu až k němu.-         Sáhl po něm a udeřil. - Dítě vykřiklo. - Když se hlídač vrátil, našel jen roztrhané lidské tělo a krev.

Hlídač viděl, že Bůh tygra neochočil. Hlídačův strach ještě vzrostl. Zahnal tygra do tmavé díry, aby tam nikdo z lidí nemohl přijít.

Tygr řval ve dne v noci. Hlídač vůbec nemohl spát. Řev mu připomínal, co zavinil svou neopatrností. Neustále ve snách viděl roztrhané tělo děvčátka. Bolestí a úzkostí až křičel. Prosil Boha, aby tygr pošel.

A Bůh odpověděl. Ale odpověď byla jiná, než hlídač čekal. Bůh mu řekl: » Vezmi si tygra do domu, do bytu, do své nejpěknější místnosti!«

Hlídač se už nebál smrti. Raději chtěl zemřít, než poslouchat tygrův řev. Proto poslechl. Otevřel dveře tygrovy klece a modlil se: » Buď vůle tvá! «

Tygr vstoupil do hlídačova domu a tiše stál. Dlouho se na sebe navzájem dívali. Když tygr zpozoroval, že se ho hlídač nebojí a že klidně dýchá, lehl si mu k nohám.

A tak to začalo. Ale v noci tygr začal znovu řvát a hlídač dostal strach. Zase ho musel pustit k sobě a postavit se proti němu. Opět a opět se mu musel podívat do očí. Znovu a znovu. Den co den.

Nikdy ho neměl zcela v moci, nikdy »jednou provždy«. Vždycky znovu ho musel zvládnout. Den co den se opakovala jeho zkouška zdatnosti.

Po letech se z nich stali dobří přátelé. Hlídač mohl tygra hladit, položit mu ruku mezi zuby. Nikdy ho však nesměl pustit z očí. Kdykoliv se na sebe podívali, znovu se poznávali a s vděčností si uvědomovali, že k sobě patří a že se mají navzájem zapotřebí, aby jejich život byl plný. -

Milý Františku, musíš se naučit žít s tygrem, být statečný, dívat se mu do očí. K tomu tě Kristus osvobodí.

Když v něho věříte, smíte být jeden k druhému něžný. Někteří křesťané se domnívají, že se zvláštním způsobem líbí Bohu, když od takových projevů něžnosti upustí. Není to správné. Milovat dovede opravdu jen ten, kdo opravdu věří.

Jak daleko můžete jít? Jak daleko? Tak daleko, jak daleko jen můžeš. Strč tygrovi i ruku mezi zuby, troufáš- li si.

Ale nepřeceňuj se a nepřeskakuj stupně! Musíš se naučit vycítit, pro jaké pohlazení a pro kterou něžnost je okamžik zralý.

Věř, že i to je umění dovést políbit; jaká škoda, že tak mnoho lidí to dělá »snadno a rychle «.

Nikdy nespusť tygra z očí! Tygr bdí. Sleduje každý tvůj pohyb, rozpozná každičkou tvou slabost.

Františku, vím, že tě pouštím na cestu, která je nebezpečná. Ale nechci, aby ses jí vyhýbal. Opakuji ti znovu: Kdo věří, neutíká z boje.

Zítra ráno - ne, dnes ráno, půlnoc je už dávno pryč - dám tento dopis jednomu známému, který jede do Y.; tak se ti dostane rychle do rukou.

O..., 23. října

Farář Ámos Walterovi T.

Chci vám dnes podat zprávu o návštěvě u Ceciliina otce.

Nejdřív však vám děkuji za váš dopis z 19. listopadu. Dělalo mi dobře slyšet z úst bělocha, a co víc, misionáře, že bílí lidé nejsou neomylní.

Velmi mě potěšila věta, že Bůh si dovede budovat svou církev i přes nás, i když my zklameme.

Co se týče církevního trestu, podle mne vše se soustřeďuje na tuto otázku: Je možné odpuštění bez potrestání?

Dokonce i pohani věří, že Bůh přestoupení svých zákonů trestá.

Pak přijdou misionáři a řeknou: Bůh netrestá, Bůh odpouští. A výsledek je, že všude tam, kde se začne šířit křesťanství, šíří se i nemravnost. Pohani se bojí Boha, křesťané ne. Říkají si: Bůh přece netrestá, on odpouští. Takže když hřeším, neuvádím se do žádného nebezpečí.

Co tu můžeme dělat? Já se sám neodvažuji jednat tak, jak to navrhujete. Možná, že mi schází víra. Možná vy Evropané máte větší víru než my. Jsou skutečně vaše církevní obce poslušnější než naše? Anebo jen zavíráte oči, protože nechcete vidět hřích?

Podle nás, Afričanů, je postižena celá obec, ne pouze jednotlivec, když dojde k hříchu. Domnívám se, že v tomto bodě jsme my blíže biblickému pojetí, než jste vy. Této otázky jste se ve svém dopise nedotkl.

A to je právě rozhodující bod v celé otázce stran Ceciliina manželství. Pro jejího otce se manželství dceřino netýká jen Cecílie a Františka. Týká se celé rodiny. Otec sám nerozhoduje o výši zásnubného. Určují ho taky jeho bratři, a především bratři a otec Ceciliiny matky.

Otec Ceciliiny matky proti Františkovi nic nemá. Považuje ho za pořádného a čestného chlapce. Poslyšte však nyní názor Ceciliina otce:

Jeho první žena mu nedala dítě. Musí však mít syna. Je přesvědčen, že je zavázán svému otci dát dále život, který od něho dostal. Jinak je jeho život beze smyslu. Proto si vzal druhou ženu. Dala mu Cecílii a brzy potom tři syny.

Nepatří mezi nejchudší. Je to nadmíru pilný muž, má velkou plantáž kakaovníků. Přesto mohl doposud zaplatit jen z poloviny zásnubné za Ceciliinu matku. Ke druhé polovině si musí pomoci Ceciliiným zásnubným.

Kromě toho má ještě tři syny, které chce poslat na studia. Školné se zvyšuje rok co rok. Také tyto tři syny chce jednou oženit. Na tyto tři syny má však jen jednu dceru.

Není tedy ani lakomý, ani líný, ale je si plně vědom své odpovědnosti. Strýcové ze strany Ceciliiny matky ho přitom kontrolují.

Když jsem byl u Ceciliina otce na návštěvě, mluvili jsme docela klidně. Domnívá se, že žena je více poslušná svého muže, když on za ni něco zaplatí. Jinak snadno uteče, když dojde k neshodě, a řekne mu: » Nepatřím ti, tys za mne nic nezaplatil. « Také muž zůstane věrnější své ženě, když ho něco stála.

Dříve se zásnubné platilo v kusech dobytka. Když se manželství rozpadlo, dobytek se musel vrátit. To sloužilo k tomu, aby se manželství udržela.

Až Evropané, říká Ceciliin otec, zničili tento smysl zásnubného, tím že zavedli peníze. V těchto slovech je skryta výčitka vůči mně, že jsem se nechal poevropštit. Neřekl to otevřeně, ale vím to a jsem si toho vědom.

Pro něho je tedy zásnubné úctyhodný africký zvyk, jímž nastávající zeť ukazuje vůči svému tchánovi svou vděčnost a zároveň dává najevo, že svou ženu uživí.

A konečně je tu ještě jedna okolnost, která poněkud vysvětluje vysoké peněžní požadavky Ceciliina otce. Zdá se mi, že pomýšlí vzít si třetí ženu. Neřekl to sice, ale tuším to. Tři synové se narodili rychle po sobě a to velmi oslabilo Ceciliinu matku.

Mnohoženstvím je možné něco takového předejít. Církev říká, že mnohoženství je hřích. Neříká však, jak se lze vyhnout tomu, aby žena neměla jedno dítě za druhým.

Ptáme se mnohdy, jak misionáři vyřeší tento problém. Ale oni zarputile o tomto tématu mlčí.

Vidíte, tak vypadá celá věc z druhé strany. Co jsem měl odpovědět? Sám nevím, jakým způsobem budu moci dát svým synům vyšší vzdělání, jestliže provdám svou dceru bez zásnubného.

Ceciliin otec neví, co je láska. Jak mu to mám vysvětlit?

Jistě jste zklamán a domníval jste se, že já jako Afričan dosáhnu v této věci více. Je v tom něco pravdivého. Jistě, řekl mi víc, než by řekl vám. Ale i to má svůj rub.

Ceciliin otec a já jsme z téhož kmene. Jsme hodně vzdálení příbuzní. A to je překážka. Mám k věci příliš blízký poměr. V takovém případě byste mohl vy jako Evropan dosáhnout více. Jste neutrální. Přicházíte zevně. Možná by to stálo za pokus ...

Z Františka jsem měl radost. Byl skromný a držel se v pozadí. Bude však muset prostě čekat, až bude mít víc peněz. Nevidím žádné jiné řešení.

B..., 26. října

Walter T. Cecílii

... František vám asi vyprávěl, jak dopadla návštěva u vašeho otce. Farář Amos mi poslal o ní obšírnou zprávu.

Cecílie, prosím vás, nepropadněte malomyslnosti! Bůh je s námi, i když je kolem nás tma. Pravá víra začíná teprve tehdy, když už nic nevidíme. Když nás opustí všecko ostatní, všechna lidská naděje, jakákoli vyhlídka na řešení, pak nám zůstává jen jedno: padnout se zavřenýma očima do Božího náručí. Bůh nám nikdy není blíže než v takových okamžicích. » Neboj se, jen věř! « napomíná nás bible. Když už máme jenom Boha, jen tenkrát jsme zcela u Boha.

» Věř jen! « - tomu se člověk musí naučit. Vy a František - oba se tomu teď musíte učit společně. Nic vás nedovede lépe připravit na vaše budoucí manželství. Proto vás nyní Bůh posílá do této temnoty, odnímá vám všechnu oporu, na níž byste se mohli zachytit; chce, abyste se učili spoléhat už jenom na Boha a abyste se v tom spolu cvičili.

Jak se tomu můžete učit? Především: Nechte Boha mluvit k sobě a naslouchejte mu. Když jste spolu, otevřte bibli a čtěte si z ní společně nějaký úsek. Mluvte potom spolu, co vám Bůh tímto odstavcem říká. Dovolte, aby Bůh sám vás těšil, radil vám a vedl vás.

Pak sepněte spolu ruce a vyložte své starosti Bohu. On jediný zná východisko. Chce vás vzít za ruce a vést vás. On vás spojil. Nedovolí, aby vás lidé rozdělili. Jen tomu pevně věřte!

A nestyďte se přitom jeden před druhým. Jistě, stojí to trochu sebepřemáhání nahlas se spolu modlit. Teď se vám naskytla příležitost, abyste se tomu učili. Teď se musí ukázat, zda dovedete spolu mluvit o všem, také o své víře. Společná víra je nosný základ pro manželství. Žádná bouře neodnese váš dům, když ho postavíte na tomto základu.

Včera jsem dlouho mluvil s Ingridou, co dělat ve vaší situaci.

Především navrhujeme napsat faráři Ámosovi děkovný dopis. Je to dobrý pastýř. Je to až dojemné, že on, starý muž, podnikl kvůli vám onu dlouhou namáhavou cestu. Velmi si ho vážíme.

A pak máme ještě jednu prosbu k vám, Cecílie. Proto píšu vám, třebas dopis je určen pro vás oba.

Dopis, který jste psala 19. července Františkovi, je důkaz, že Bůh vám dal dar psát pěkné dopisy. Nemohla byste napsat dopis svému otci? Víme, není to zvykem u afrických děvčat. Právě proto by mohl být tím účinnější.

Ve zprávě, kterou poslal farář Amos, nám dodávají naděje dvě věty. Píše: » Nemá osobně nic proti Františkovi. « A dále: » Samozřejmě že neví, co je láska. «

Cecílie, musíte se pokusit vysvětlit to otci, dát mu to pocítit. Často vytýkáme otcům, že nemluví se svými dcerami. Možná však je tomu i obráceně: dcery nemluví se svým otcem, nepoví mu, co cítí, co trpí a v co doufají.

Prosím vám, napište mu ve své mateřské řeči. Napište, že máte svého otce ráda, že ho chápete, že ho nechcete nechat na holičkách.

Udělejte mu několik praktických návrhů.

Něco vás už jistě napadne. Jistě, František s těmito návrhy musí souhlasit. Přitom budete mít příležitost zase něco zkusit: zdali totiž dovedete spolu plánovat finanční záležitosti.

Za doby známosti nestačí zkoušet, zda si navzájem rozumíte, zdali k sobě dovedete být něžní, zda spolu dovedete věřit a modlit se. Musíte také zjistit, zda se stavíte vůči penězům stejným způsobem, tak abyste se mohli spolu radit o výdajích. Zena má vědět, kolik její muž vydělá, a musíte být zajedno v tom, jakým způsobem budete peníze vydávat. Jak se stavíte vůči penězům je důležitější, než kolik jich máte.

A ještě jedno, Cecílie, jen pro vás: Na začátku roku ještě než František se s vámi setkal, napsal jsem mu: Ty jsi odpovědný za děvče před Bohem.

Dnes píšu vám totéž: Vy jako děvče určujete, jak daleko František může jít. Žádný chlapec nemůže si dovolit víc, než mu dovolí děvče. Nemějte nesprávný soucit! Buďte královnou! Máte ráda chlapce. Udělejte z něho zralého muže.

Y..., 1. listopadu

Cecílie Walterovi a Ingridé Trobischovým

Děkuji vám vřele za váš dopis. Četla jsem ho Františkovi; oba jsme byli hluboce dojati, jak se vžíváte do naší situace, že cítíte zrovna tak jako my a že nás chcete potěšit.

Nevěděli jsme, že se Bůh do té míry o nás stará, že víra má co dělat se zasnoubením. Kdybychom neměli víru, jistě bychom se nyní vzdali. Avšak právě proto, že nevíme jak dál, cítíme se tím pevněji spolu spojeni.

Dělali jsme první pokus společně číst bibli. Napřed nám to připadalo zvláštní. Ale pak nám to začalo velmi pomáhat. Je pro nás dobré, že nejsme navzájem jenom něžní, ale že ještě něco jiného spolu děláme. Společně se modlit - to ještě nedovedeme. Stydím se modlit nahlas před Františkem.

Pokusila jsem se taky napsat dopis otci, ale nejde mi to. Nemohu vám povědět, jak je to pro mne těžké. Jako Evropan to asi nepochopíte. Jako by stála přede mnou stěna, která mě od otce dělí.

Naši otcové si ztěžka nechají něco říci od děvčete. Bojí se, že ztratí svou autoritu. Myslí, že k nim nemáme úctu, a cítí se uraženi.

Vím, že jste to myslil se svým návrhem dobře. Začala jsem dopis a budu hledět v něm pokračovat. Každý řádek je jak bitva. Tak těžko zahrnu do slov to, co v srdci cítím.

Ale i když dopis napíšu, vím už teď zcela jistě, že nenajdu v sobě odvahu dopis otci odeslat.

Y..., 7. listopadu

František Walterovi T.

Byl jsem rád, že tu na mne čekal váš dopis, když jsem se vrátil ze zbytečné cesty k Ceciliinu otci.

Říkal jsem si: Co se stane z těch mnohých, kteří nemají nikoho, komu by mohli napsat, nikoho, kdo jim odpoví?

Přirovnání o tygrovi nebylo špatné. Říká mi, že nejsou na správné cestě ani ti, kdo nechají tygra volně běhat, ani ti, kdo ho zavřou. Synové světa jsou stejně zbabělí jako lidé přehnaně zbožní. Nesmíme se vyhýbat boji.

Když padneme, není vinen tygr. Záleží na mně, zda tygr je mým nepřítelem, nebo přítelem. Tomu všemi jsem porozuměl.

Mám však ještě jednu otázku. Co jste mínil slovy » Strčit ruku tygrovi mezi zuby « ? Znamená to, že mohu jít až do krajnosti, když se dovedu ovládat, když zůstanu klidný a »nepřeskočím žádný stupeň« - jak říkáte: Chcete říci, že nyní už může mezi námi dojít k tělesnému spojení?

Už jednou jsem vám dal tuto otázku. Tenkrát šlo o ženy, na kterých mi nezáleží, o ty, s kterými se nemám v úmyslu oženit a které jsem sotva znal. Pamatujete si ještě?

Řekl jsem tenkrát, že jsem se tak chtěl připravovat na manželství.

Odpověděl jste mi, že právě naopak takovými věcmi narušuji své pozdější manželství.

Psal jsem vám potom, že musím sem a tam jít s nějakým děvčetem, abych neonemocněl. A vaše odpověď byla zase záporná; prý uvádím své zdraví do nebezpečí.

Psal jsem, že sexuálním dobrodružstvím chci ukázat, že jsem muž. Po třetí jste mi odpověděl, že pravý opak je pravda. Ukazuji, že jsem zbabělec.

Musím říci, že jste mě přesvědčil. Jednoho důvodu k pohlavním stykům jste se nedotkl: lásky.

Co když se někdo spojí z lásky? Dávám vám za pravdu, pokud jde o lecjaké děvče z ulice. Ale co když to je snoubenka? Děvče, které mám rád, s kterým se cítím zcela jedno, pro které jsem se zavázal na celý život?

Proč bych se měl zastavit s něžnostmi tam, kde si můžeme v plném smyslu slova říci, že k sobě náležíme?

Řekl jste, že není dovoleno vyzkoušet důvěrné společenství s lecjakým děvčetem. Uznávám, že je to pravda. Ale není dovoleno to zkusit se svou snoubenkou? Jestliže doba známosti má být zkušební dobou - nemělo by i toto být vyzkoušeno? Označujete za » cizoložství«, když se dva snoubenci spojí?

Slyšel jsem jednou faráře, který řekl: » Manželství je zahrada, v které je dovoleno trhat všecko ovoce. Mimo tuto zahradu je všecko zakázáno. « Dobrá - a jak mám tedy být dokonalým manželem hned v den svatby? Jak si to představujete?

Prosím vás, chápejte mě správně: Nežádám pro sebe právo spát s nějakým děvčetem z ulice. Mluvím o Cecílii, s kterou se chci oženit.

Potřebujeme opravdu napřed nějakou dovolenku z radnice nebo od církve, abychom se mohli spolu stýkat? Vnitřně se cítíme muž a žena už nyní stejně tak jako po svatbě.

Mnohdy mám dojem, že Cecílie v skrytu srdce čeká na okamžik, kdy mi bude moci zcela náležet. Jeden můj přítel už zaplatil polovinu zásnubného. Ale nechtěl jít spát s děvčetem před svatbou. Jednoho dne mu vrátili zásnubné. Rodina dívky se bála, že je impotentní. Nebude mít taky Cecílie toto podezření, když se jí nezmocním? Nemyslí si snad, že ji nemám rád ?

Když jsme spolu byli nedávno, rozložila se v trávě. Ležela přede mnou. Dívala se na oblohu. Šaty se jí přitiskly kolem prsů a vytáhly až nad kolena. Neudržel jsem se a vší silou jsem ji sevřel do náručí. Cecílie se mi však vytrhla a utekla k místu, na kterém jsme nechali kola. Cestou domů nikdo z nás neřekl ani slova a také příští den nepadla ani zmínka o tom, co se stalo včera.

Jak dlouho to ještě musí takhle jít? Jak dlouho to vydržíme? Ach, kdybychom aspoň viděli konec! Pro nás však není pro příštích čtyři, pět, deset let žádná naděje, že by nám někdo vystavil onu dovolenku.

Máme utéci? A kam?

B..., 11. listopadu

Walter T. Františkovi

» Křesťan dovede čekat! « Jeden duchovni mi jednou řekl tuto větu a já ji opakuji vám. Počkejte ještě s plným spojením! Nebudete-li čekat, nic nezískáte, ale mnoho ztratíte. Do tří slov shrnu to, co ztratíte: svobodu, radost a krásu.

Ztratíte svobodu:

Dovol, abych ti pověděl, co se stalo dvěma lidem: Myslili také, že se mají velmi rádi, a cítili se » vnitřně jako muž a žena «. Za půl roku zpozorovali, že se mýlili. Řekli si upřímně, co cítili, a vzájemně si zase vrátili svobodu. Stalo se to docela v klidu, nevznikla žádná otevřená rána.

Nebylo by to možné, kdyby se byli » poznali« docela, i   tělesně. Jistě tvůj poměr k Cecílii je dnes mnohem hloubější a vážnější než byl k onomu děvčeti, s kterým jsi to zkusil na začátku roku. Avšak právě proto tě zrazuji od plného spojení. Čím hlubší jsou vaše vzájemné city, tím trvalejší bude rána, kdybyste se museli rozejít.

Mnoho mužů mi řeklo po letech manželství: » Věděl jsem před svatbou, že se k sobě nechodíme. Ale šli jsme už tak daleko, že jsem neměl odvahu rozvázat zasnoubení. Teď platím za svou chybu. «

Mám z toho opravdu radost, že prožíváte svou lásku tak správně a úžasně, jak to čtu z vašich dopisů. Přece jen se však můžeme v citech mýlit. Je třeba dlouhé doby, než skutečně poznáme, zda pociťujeme něco trvanlivého. Jedna statistika z Ameriky ukázala, že velká většina šťastných manželských párů se znala více let a teprve několik měsíců před svatbou se zasnoubili.

Jen tehdy je zkouška pravá, když může mít také negativní výsledek. Doba zasnoubení je jen tehdy opravdu dobou zkoušky, když existuje také možnost jeho zrušení. Toto zrušení je něco, co by nemělo být. Je bolestné. Nikdo si je nepřeje. Ale je to daleko menší zlo ve srovnání s pozdějším rozchodem, který by byl daleko bolestnější.

Abych ti vysvětlil, co tím chci říci, použiji ještě jednou obrazu o narození: Jestliže přirovnám manželství k dítěti, které se má narodit, pak je doba zasnoubení dobou před narozením. Zrušení zasnoubení by bylo - mluvím obrazně - jako předčasné narození, jako potrat, při kterém by dítě přišlo na svět, dříve než bylo zcela schopno života. - Ale od okamžiku, kdy se začnete stýkat i pohlavně, je už potrat téměř nemožný. Pak už není cesta zpět. Rozchod by znamenal zabití dítěte.

Ztrácíte tedy svobodu. Ale ještě víc: Kazíte si mnoho z radosti, kterou nese s sebou růst, zrání a očekávání.

Jedna vdaná žena vyprávěla jednou takto o svém životě před manželstvím: » Nějakou dobu to šlo docela bez následků. Pak najednou přišlo nečekané otěhotnění. Museli jsme rychle změnit plány a najít výmluvu. Svatba se slavila narychlo. Náš manželský život začal způsobem nedůstojným a neromantickým. Opravdu, nevyplatilo se to. «

Každý potrat je nebezpečný. Ohrožuje život dítěte. Jistě, některé děti ho přežijí. A zrovna tak některá manželství, v kterých se muž a žena sobě zcela oddali už před svatbou, dopadla dobře a byla to nakonec manželství šťastná. Ale nikdy to nebylo bez těžkostí.

Když tenkrát Cecílie od tebe utekla, jak jsi náhle po ní sáhl, to reagovala bez nějakých dlouhých úvah. Uchránil ji její zdravý, nezkažený cit. Cítila, že doba ještě není zralá, že by se octlo v nebezpečí vaše společné štěstí, kdyby ti povolila. Sám jsi psal, že jste ten den už spolu ani nepromluvili - rovnováha byla mezi vámi porušena.

Nevěřím, že Cecílie bude pochybovat o tvé lásce, když se zdržíš plného spojení. Mnohem pravděpodobnější je naopak, že tím jen její láska poroste. Společenství mezi vámi je stále ještě v období skrytosti. K této skrytosti také patří, že se ještě nezjevíte a neodhalíte zcela jeden před druhým. V den svatby má být před vámi ještě kus neobjevené země.

Když nebudete čekat, pak tím, že už ji teď předem okoušíte, zbavujete se radosti z překvapení a berete zážitku z prvního úplného setkání jeho hlavní krásu.

Jistě, pohlavní stránka manželství má velký význam. - Ostatně, víš sám, že nejsi impotentní, a Cecílie to ví taky. Kdybyste o tom měli pochybnosti, pak by to mohl zjistit lékař. Není třeba, abys kvůli tomu ranil Ceciliiny city a kladl v sázku vaše štěstí.

Pohlavní souhru, která patří ke každému šťastnému manželství, nemůžete spolehlivě zkoušet jako snoubenci před svatbou. K tomu jsou potřebné dvě věci, které existují teprve po svatbě: mít na to neomezenou dobu a být bez jakéhokoliv strachu.

Představ si, že tvoje Cecilie začne takto uvažovat: Dnes mezi pátou a šestou hodinou se setkám s Františkem. Musím být připravena. Musí se to podařit, jinak mě nechá sedět. - Už teď ti s jistotou říkám, že tyto myšlenky by ji v jejích citech tak brzdily a jí škodily, že by to bylo pro vás oba velké zklamání. Nemůžete klidně nic zkoušet, protože budete mít strach, že se to nepodaří a že vás někdo uvidí.

Dejme tomu, že to zkusíte, a zkouška dopadne špatně. Nešlo to, jak jste si představovali. Rozhodli byste se potom, že zasnoubeni zrušíte? Tomu sám nevěříš. Vaše láska není tak povrchní. Je už příliš hluboká. Proč byste to tedy měli zkoušet?

Nikdo na vás nežádá, abyste byli dokonalí manželé hned v den svatby. Dokonalí manželé neexistují. Existuje jen společný růst. Nejednou uplynou roky, než mezi mužem a ženou dojde k plné vzájemné souhře i po stránce sexuální. Teprve v manželství máte onu neomezenou dobu, kterou potřebujete k tomuto růstu. Před svatbou můžete dělat jedno: navzájem se pozorovat prožívat a odučovat se věci, které by vám mohly bráni: v pozdějším růstu.

Nemůžete dort sníst a přece ho ještě mít. Kouzlo a krása doby zasnoubení záleží právě v tom, že ještě zůstává poslední tajemství, že existuje ještě prostor, do kterého se vstoupí, teprve až k tomu nadešla hodina.

Představ si, že by ti tvůj otec chtěl darovat k Ježíšku kolo a že by je pečlivě skryl. Ty ho však tajně vytáhneš ze skrýše a už napřed vyzkoušíš. O vánocích pak předstíráš, že tě jeho dar překvapil, že máš radost - sváteční nálada tu však není.

Váš svatební den a vaše první noc budou krásnější, jestliže jste dovedli počkat. Až tu noc mi plně porozumíš. Svatba není jenom formalita. Až veřejně před Bohem a před lidmi dosvědčíte: »Patříme si navzájem,« pak bude daleko hlubší a významnější pro vás tento zážitek-, kdy se odhalíte jeden před druhým a navzájem se odevzdáte.

Dětem v Evropě vyprávíme tuto pohádku: Jedna princezna byla zakleta od čarodějnice a musela spát sto let, než ji princ probudil políbením. Kolem hradu vyrostl plot z šípkového keře, aby princeznu chránil. Mnoho princů se pokoušelo proniknout do hradu, dříve než uplynulo sto let: všichni zůstali vězet v tmí a zahynuli. Jeden princ však dovedl čekat; keř se před ním rozstoupil a uvolnil mu cestu. -

Mohu tě jen vložit do rukou tvého nebeského Otce. Chce ti darovat něco krásného. Proto opakuji ještě jednou: Křesťan dovede čekat. -

Následující týdny mi nepiš. Musím odcestovat na sever a poštou bys mě nedosáhl. Doufám však, že se vrátím před vánocemi.

Y..., 12. listopadu            

Cecílie lngridě Trobischové

Když mě František předvčírem po bohoslužbách vám představil, byla jsem tak překvapena, že jsem ze sebe nemohla vypravit slova. Škoda, že jste se musela tak rychle vrátit k že přitom nebyl váš muž. Velmi ráda bych se setkala osobně také s ním.

Chtěla jsem vám napsat už dříve. Teď, když jsme se setkali, je to pro mne daleko lehčí. Zvláštní - svému otci psát prostě nedovedu. Mám před sebou celou hromadu lístků s nesouvislými myšlenkami, vždy znovu jsem začala a zase přestala - ale dopis z toho nebude.

Když na vás myslím, cítím, že mi porozumíte. Asi si myslíte, že jsem velmi šťastna - opravdu, jsem šťastná. Přesto přese všechno mě to u srdce často zabolí. Jsem plná nejistoty a bojím se.

Jsem plná nejistoty, zda mě František opravdu má rád. Nikdy mi to neřekne. Ptá se mě sice často, zdali ho mám ráda, a zdá se, že se nikdy těchto slov nenasytí. Sám však mi nikdy neřekne, že mě má rád. Pak se mi v srdci probudí pochybnosti. Mohu ho mít ráda, jen když mohu odpovídat na jeho lásku. Asi nepovažuje za nutné říci mi, že mě má rád a proč mě má rád. Jak mu mám odpovídat svou láskou? Probouzí ve mně tolik nejistoty. Má mě opravdu rád? Jakým způsobem lze zkoušet lásku?

Váš muž napsal Františkovi pohádku o Šípkové Růžence. Co asi udělal princ, když princeznu probudil? Nemyslíte, že dával pozor, že byl velmi něžný, aby se princezna nelekla a neměla strach. Řekl jí, že ji má rád a proč ji má rád ?

Nedávno jsme se pohádali. Bylo to kvůli směšné maličkosti. Na jedné naší denní procházce mi z předního kola unikl vzduch. Měla jsem s sebou náčiní na spravení a František mi duši zalepil. Už byl celý nesvůj - a já taky - protože jsme ztratili mnoho času. Když byl hotov, ukázalo se, že jsem zapomněla pumpičku. (Sundávám si ji vždycky, aby mi ji nikdo neukradl.) Huboval mě a říkal, jak tady je zase jasně vidět, že děvčata nemají rozum. Velmi mě urazilo, že byl ke mně tak hrubý; ze vzdoru jsem s ním nepromluvila ani slovo, když jsme vedli kola domů.

Nebylo to tak strašné. Příští den jsme se zase smířili. Jestliže se však už teď hádáme, jak to bude vypadat později?

A taky se bojím. Tak ráda bych chtěla mít jistotu, že mohu mít dítě. Bojím se, že se František dá se mnou rozvést, když mu nedám dítě. Nebo že si vezme druhou ženu jako můj otec. Má smysl manželství bez dětí?

A konečně je tu ještě jedna těžkost: V těchto dnech jsem dostala od pana Henryho dopis, který vám přikládám. Je to bratr strýce mé přítelkyně Berty, který zprostředkoval Františkovi místo učitele v Y. Tento pan Henry pracuje v ministerstvu financí a zdá se, že si stojí dobře. Chtěl mě dokonce odvézt domů autem.

Samozřejmě jsem to nepřijala. Co když mě však znovu pozve? Co mám potom dělat? Nechci být nezdvořilá.

Prosím vás, odpovězte mi.

Y..., 9. listopadu, Ministerstvo financí

Pan Henry Cecílii

Vaše přítelkyně Berta mi o vás vyprávěla. Rád bych se s vámi osobně seznámil. Oznamuji vám, že na vás budu zítra odpoledne v pět hodin čekat s autem u východu ze školy.

B..., 18. listopadu

Ingrid Trobischová Cecílii

Velmi dobře tě chápu, drahá sestro! Mohla bych ti ukázat dopisy z doby, kdy jsem byla zasnoubena; jsou v nich popsány podobné obavy a pochybnosti.

Než ani my to neděláme lehké mužům, Cecílie. Z jedné strany chceme, aby muž byl silný, aby nad nás vynikal, aby nebyl sentimentální - a pak zase, aby byl vůči nám plný citů, aby byl k nám něžný a aby nás potřeboval. Který muž dovede obojí v sobě spojit?

Pokusím se napsat Františkovi sama. Neptej se ho však na tento dopis, jestliže ti ho neukáže sám. Pro tebe existuje jen jedna cesta: musíš mu otevřeně a upřímně říci, co tě trápí. Pokud to dovedeš, nehrozí vašemu manželství žádné nebezpečí.

Ostatně, ani lásku nelze před manželstvím dostatečně vyzkoušet. Manželství totiž roste nejen z lásky. Také opak je pravda. Láska roste z manželství, a nejednou velmi pomalu. Ve Starém zákoně čteš příběh o Izákovi a Rebece. »Izák uvedl Rebeku do stanu, vzal si ji za ženu a začal ji mít rád, « stojí tam (i Gen 24). Vstoupili do manželství, aniž se předtím vlastně viděli. Láska přišla potom.

Většina manželství, jak je vidíš kolem sebe, byla uzavřena bez velkého osobního milostného zážitku.

Často se nikdo děvčete ani na nic neptal. A víš sama, že ne všechna tato manželství jsou nešťastná. Láska často vyrostla po svatbě jako ovoce manželství.

Jeden Ind pravil kdysi Evropanovi: »Vy se ženíte s dívkou, kterou máte rádi. My milujeme ženu, s kterou jsme se oženili.« - A jiný Ind to řekl ještě silněji: » My postavíme na oheň studenou polévku a ta se pozvolna ohřeje. Vy stavíte na studenou plotnu horkou polévku a ta časem zchladne. «

Rozhodni sama, na kterou stranu patříte vy, Afričané.

Píšu ti to všechno, abys nepřeceňovala svůj milostný zážitek. Jistě, má svůj význam. Ale láska plně uzraje až v manželství.

Je nejen dobré, ale i nutné, abyste se navzájem pohašteřili. Můj muž vždycky váhá sezdat snoubence, kteří se nikdy doopravdy nepohádali. Není tak důležité, abyste se nikdy nehašteřili, ale abyste se dovedli zase smířit. Tomuto umění se lze a třeba naučit před sňatkem. Nemusíš se bát o vaše manželství, pokud si dovedete navzájem odpustit.

Do manželství nemá vstupovat ten, kdo po hádce nedovede najít první slovo. Také ten by neměl vstoupit v manželství, kdo nezná žert a nedovede ho snést. Je dobré, když po takové pořádné hádce dovedete se srdečně zasmát každý sám sobě.

Když jsi tenkrát utekla od Františka, to v tobě reagoval šípkový keř, který chrání spící princeznu. Mnohá dívka, která se příliš brzo dala svému chlapci, nikdy nedospěla k plné vnitřní zralosti. Proto stojí třikrát ve Velepísni: » Zapřísahám vás, chraňte se budit mou lásku, dokavad sama nebude chtít. « Toto zapřísahání je napsáno jakoby plamenným písmem nad branou manželství.

Možná bude pro vás tato doba lehčí, když se nebudete vidět denně. Pak bude také každé setkání tím významnější. V tomto oboru neexistují zákony a předpisy. Vy sami musíte spolu najít nejlepší cestu. - Velmi dobře chápu tvoji touhu po štěstí mateřství. Nesmíš však zapomenout, že v mnoha případech neplodnost bývá následek pohlavní nemoci. Proto neporušené děvče má plnou naději, že se stane matkou. Plná jistota ti však podle Boží vůle bude dána až v manželství. Není jiné cesty, než v důvěře v Boha nést tuto nejistotu až do svatby.

Nemysli si, že těhotenství před manželstvím se dá srovnat s velkým štěstím, jímž je mateřství. Jeden problém je sice rozřešen: víš, že můžeš dát život dítěti. Ale na druhé straně vyvstaly nové problémy: není tu teplo domova, do něhož se dítě může narodit, není tu otec, který je vezme do náručí. Nastane dokonce spor, komu dítě patří, pokud otec nezaplatil výkupné. Budeš muset jít ze školy a učitelé i kamarádky se ti budou smát a kritizovat tě. Za jistotu, kterou budeš mít, zaplatíš hanbou a vědomím, že ses dopustila něčeho špatného, budeš si dělat výčitky svědomí a ztratíš úctu k sobě. Nevyplatilo by se ti to. Zaplatila bys příliš velkou cenu.

Nebo myslíš v skrytu srdce, že by sis mohla vynutit na otci povolení k sňatku tím, že se přivedeš do jiného stavu. Cecílie, prosím tě, prosím vás oba, nedělejte to! Nesnižujte své dítě na prostředek, abyste dosáhli svého cíle! Bůh má jiné řešení, jen když dovedete čekat.

Všechny své obavy stran mateřství odevzdej Bohu. Ostatně bezdětnost není důvod k rozluce. Tvůj muž si také nesmí vzít druhou ženu, jestliže vaše manželství je na úřadě zapsáno jako monogamní.

Křesťanské manželství neztrácí svůj smysl, ani když by vám Bůh nedal žádné děti. Bible mluví o manželství jen na několika místech. Tím významnější je, že je v ní čtyřikrát uveden tentýž verš: » Proto muž opustí otce a matku, přilne ke své ženě a budou oba jedno tělo. « (Gen 2, 24; Mt 19, 5; Mk 10, 7; Ef 5, 31). Je nápadné, že v tomto základním verši, který je čtyřikrát opakován, nikde není zmínka o dětech. Podle bible děti jsou dodatečné Boží požehnání. Nejsou však jediným smyslem manželství. Smysl a naplněni manželství je láska manželů, spojení muže a ženy před Bohem. - Co se týče onoho pana Henryho: Tato věc je velmi vážná! Bud na stráži. Dopis nezní dobře. Pověz vždycky všecko především Františkovi, aby se mezi vás nevplížil stín nedůvěry. V žádném případě a za žádných okolností od onoho pana Henryho pozvání nepřijmi.

B.., 19. listopadu

Ingrid Trobischová Františkovi

Můj manžel je na cestách a nemůže ti nyní psát; proto ti chci jednou napsat já. Ráda bych si s tebou promluvila jako sestra.

Bůh ti dal do rukou velký poklad: Ceciliinu lásku. Chtěla bych ti pomoci, abys tento poklad opatroval správným způsobem.

S láskou nelze nakládat jako s nějakou věcí, kterou prostě strčíš do kapsy. Lásku si musíme vždycky znovu vydobývat. - Než jsme se vzali, napsal mi jednou můj snoubenec tato slova:

» Kdo miluje, není už sám. Vždycky je s ním ten, koho má rád. Kdo miluje, nechce už být středem svého života. Nechává toho druhého stát se středem jeho života a pociťuje to jako zisk a štěstí. Otvírá se a opouští sám sebe. Stává se jako otevřenou dlaní, která chce přijímat. Kdo miluje, neváhá stát se nízkým, tím, kdo něco od druhého potřebuješ.

To, co Cecílie především potřebuje, je jistota, že ty jí potřebuješ. Jakým způsobem jí dáš tuto jistotu? Jen tím, že jí řekneš, vždy znovu a znovu: »Mám tě rád, potřebuji tě. « Nikdy nebude sdostatek slyšet tato slova. Musíš prostě v sobě najít odvahu stát se tím, kdo něco potřebuje.

Dívka se začne obávat, když mladý muž bere její lásku jako samozřejmost a nesnaží se jí říci, že ji má rád.

Láska dívky je něco zcela jiného než láska mateřská nebo sesterská. Ceciliina láska rozkvete plně jen tehdy, když bude moci být odpovědí na tvoji lásku.

Svatý Pavel píše efeské církvi: » Mužové, milujte své ženy, tak jako Kristus miloval církev. « Milujeme Krista, protože on dříve miloval nás. Naše láska je odpovědí na jeho velkou lásku. Je zajímavé, že Pavel nikdy nenapomíná ženy, aby milovaly své jnuže...

Při těchto slovech nemyslím nyní na tělesnou lásku. Nepřesvědčíš Cecílii o své lásce jedině tím, že ji budeš hladit, objímat a líbat. Tvé něžnosti ji zanechávají prázdnou, ano odpuzují ji, když neví zcela jistě, že zevnější něžnosti pramení z něžnosti srdce. Cecílie chce pociťovat, že tvoje srdce hledá její srdce, že míříš na ni samu, a ne na krásu jejího těla.

Mladý muž, to je jeho tělo. Tvé tělo, to jsi ty. Dívka vše prožívá ve svém těle. Cecílie pociťuje, že se její vnitřní podstata nevyčerpává v jejím těle. Chce být milována pro sebe samu a ne pro svou krásu.

Proto je pro Cecílii tvoje pohlazení méně důležité než tvé celé chování. Když jsi k ní zdvořilý, když jí pomůžeš na kolo, otevřeš jí dveře a dáš jí přednost - to pro ni znamená víc než políbení. Jedna žena, která byla už roky vdána, mi jednou s pláčem řekla: » Kdyby mi můj muž alespoň jednou řekl: Děkuji ti, když jsem mu uvařila zvlášť dobrý oběd... «

Dívky se zvlášť nemile dotkne, když jsi k jiným zdvořilejší než k ní. Pak pozoruje, že ji považuješ jen za věc, kterou už neztratí, o kterou se už nepotřebuje starat.

Když jsme se nedávno setkali po bohoslužbách, byl jsi ke mně velmi zdvořilý. Představil jsi mi sice Cecílii, ale za celého rozhovoru jsi ji nepřipustil ke slovu. - Přinesla jsem jí balíček s knížkami o přípravě na manželství. Když jste odcházeli, nechal jsi Cecílii nést balík ...

Možná se zasměješ. Opravdu, usmíváš se? Jsou to maličkosti, říkáš, věci zcela vedlejší. Pro srdce dívky jsou to významné věci. Pro Cecílii je to to hlavní.

Nebud skoupý na slova! Dodej jí odvahy, aby ti řekla, co jí chybí! Naslouchej jí, a to s láskou, ne pouze s trpělivostí! Nejdůležitější není, abys ty byl šťastný, ale abys šťastnou činil Cecílii; ne aby ona rozuměla tobě, ale abys ty porozuměl jí...

Y..., 30. listopadu

Cecílie Ingridě T.

... Nejvíce mě ve vašem dopise potěšilo, že také vy jste měla své chvíle těžkosti, nejistoty a pochybností. Běloši se pokoušejí ze všech sil vzbudit u nás Afričanů dojem, jako by jejich manželský život byl ideální a zcela bez problémů. A pak čteme v novinách o tolika rozvodech v Evropě a Americe - a nevíme, jak to dát dohromady.

Váš dopis pro mne znamenal tím více. Cítím, že vám mohu říci vše. - S dopisem otci jsem už skoro hotova. Prozatím je rozepsán na mnoha lístcích. Jsou to jen nadhozené myšlenky, které bych mu chtěla říci, kdybych to dovedla. Ale nemám sílu to udělat. Prostě se nemohu odvážit dopis odeslat.

Pan Henry mě nenechává na pokoji. Přikládám zase jeden jeho dopis. Skoro každý druhý den přijde mi takový dopis s větami, které nic neříkají. Zní, jako by je opsal z nějakého laciného milostného románu.

Děkuji vám za vaši jasnou radu! Prostřednictvím své přítelkyně Berty jsem pozvání odřekla. Raději jsem mu sama nepsala. Nechci, aby měl v ruce dopis ode mne.

Y..., 19. listopadu

Pan Henry Cecílii

Je mi líto, že jste pro mne neměla čas. Moje láska k vám roste však den ode dne. Jste koruna mého srdce. Jste krásná jako zář měsíce.

Poslal jsem už svého bratra k vašemu otci do K... Co nejdříve odevzdám vašemu otci dvě stě dolarů. Pro mne je to maličkost. Pak už nebude stát nic v cestě našemu štěstí.

Příští týden se koná pro vysoké vládní úředníky a jejich rodiny velká hostina. Rád bych vás na ni pozval. Přijde také váš strýc.

V manželství se mnou budete šťastná. Můžete mít služebnictvo a sama vydělávat. Budete moci žít, jako žijí bělošky. Stýkáme se jen se vzdělanými vrstvami.

Láska je ale nejkrásnější v noci...

Y..., 15. prosince

Cecílie Ingridé T.

Mám za sebou dva týdny utrpení. Čekala jsem stále na váš dopis. Vím však, že jste teď sama s dětmi a že před vánocemi máte málo času.

Pan Henry stojí každý den u východu ze školy se svým autem. Jede za námi, když si vyjedeme s Františkem ven na kolech. Sleduje nás, kam jdeme a co děláme.

Nedávno byl u mého strýce, když jsem přišla ze školy. Pak přišel také Bertin strýc, ten, který pomohl Františkovi k učitelskému místu. Tu jsem zpozorovala, že všechno bylo narafičeno. Šli jsme na koktailovou party. Pod tímto názvem importují zahraniční vyslanectví celého světa do naší společnosti tak zvanou civilizaci. Šel s námi také můj strýc, u kterého bydlím. My, africká děvčata, nemůžeme odmítnout, když nám něco poroučí otec.

Netančila jsem. Nemohla jsem však zabránit tomu aby mě pan Henry nezavezl domů. Byli jsem sami dva. Řekl mi, že se rozhodl vzít si mě za ženu. Řekl to prostě bez okolků. Jako by to byla pro mne velká milost. Ani se neptal, co o tom soudím.

Chtěl mě také hned políbit. Takovým způsobem, jako koušeme do banánu. Vycházel z něho pach po pivě a likérech. Bylo to odporné.

Je o dvacet let starší než já a už má jednu ženu a dvě děti. Vyprávěl mi, že není vzdělaná, neumí francouzský a nechce bydlet v městě. Protože však on má místo u vlády, musí mít ženu v Y..., která se dovede chovat ve společnosti, přijímat hosty a vést domácnost. K tomu že si zvolil mne.

Z jeho řeči bylo vidět, že za mne může zaplatit zásnubné. Myslím, že vydělává dvacetkrát víc než František. Chce navštívit mého otce; vezme s sebou několik lahví kořalky a několik konzerv piva. Už koupil pro něho rádio a pro mou matku šicí stroj. Ptal se mě, co by rádi dostali darem moji bratři.

Neřekla jsem vůbec nic. Byla jsem ráda, když jsem byla z auta venku živa a zdráva. Plakala jsem však celou noc.

Peníze! Kapitál, uložený v ženách! Chudí si mohou nanejvýš najmout na několik nocí děvče, za které nikdo nechce nebo nemůže zaplatit.

Ne, mýlila jsem se: Peníze nám nedávají žádnou cenu. Ponižují nás. Dělají z nás zboží. Dělají z nás buď prostitutky, nebo druhé a třetí ženy bohatého muže. To není úctyhodný africký zvyk. To není projev díků rodičům. To je obchod s děvčaty.

Jestliže můj otec peníze od pana Henryho přijme, jsem ztracena. Pak jsem s ním vdaná. Pak jsem vývěsní štít pana Henryho. Takový je smysl manželství: ženou se muž reprezentuje!

Samozřejmě jsem všechno pověděla Františkovi. Kdyby váš muž neodcestoval, jistě by mu už dávno byl napsal. František je zase tak bezradný a sklíčený, že ho mám tím více ráda.

Ale jaké řešení máme před sebou? Jak se dostat z této situace?

František má za to, že jestliže můj otec peníze a dary přijme, nezbývá nám než jedno: útěk.

Co o tom myslíte? Musím mít vaši odpověď co nejdříve.

» Kdo věří, neutíká...« - To je pravda! Ale což to není taky útěk, když si někdo dá vnutit manželství a vzdává se boje - když se vzdává lásky...?

21. prosince

František a Cecílie Walterovi a Ingridé T.

Je to náš první společný dopis. Píšeme vám ho oba. Utekli jsme. Odpověď na Ceciliin dopis z 15. prosince nás už nezastihla v Y. Domníváme se, že jste nás od útěku zrazovali. Přece jen doufáme, že nás chápete. Neviděli jsme žádné jiné východisko.

Dověděli jsme se z bezpečných pramenů, že Ceciliin otec od pana Henryho dvě stě dolarů přijal. Víte dobře, co to znamená. Od toho okamžiku má na Cecílii plné právo. Nezbýval nám než utéci.

Rozhodli jsme se k tomu společně a společně chceme též nést všechny následky, i ty nepříznivé. Začátek školních prázdnin nám ulehčil přípravy, aniž jsme vzbudili podezření.

Psal jste nám jednou, že den svatby jsou narozeniny pro manželství. Psal jste, že předčasný porod je věc nebezpečná.

Neexistují však také opožděná narození? Nejsou ta ještě nebezpečnější? Pak musí lékař zasáhnout uměle a vykonat císařský řez. Vyoperuje dítě z matčina těla, aby mu zachránil život.

Náš útěk se podobá tomuto císařskému řezu.

Nevíme, co bude s námi dále, z čeho budeme žít a kde budeme žít. Víme jen jedno: Teď jsme muž a žena.

Opustili jsme otce a matku. Přilnuli jsme k sobě. Stali jsme se jedno tělo. Naplnilo se na nás slovo Písma z první knihy Mojžíšovy, kapitola 2, verš 24. Nepotřebujeme k tomu ani peníze, ani státního úředníka a ani faráře. Nepotřebujeme tradici, stát a církve. Nepotřebujeme kořalku, papíry ani zpěvy.

Potřebujeme jen Boha. A on nás neopustí. Všichni ostatní nás opustili.

Zvykové právo manželství nezajišťuje. Slape po něm. Umožňuje únos dívky pomocí bankovního šeku. Státní pomocné fondy podporují svobodnou matku a děti bez otce. Snoubencům však nepomáhají. Církev nám radí čekat, ale nepomáhá nám, když čekáme. A stejně nám nepomáhá, když utečeme. Žádný farář nás nevezme k sobě.

Ani vy jste neodpověděli na naše poslední dopisy. Nevyčítáme vám to. Prosíme jen, abyste nám také nic nevyčítali a neodsuzovali nás. I nadále bychom chtěli zůstat vaše děti.

Cecílie je nemocná a leží. Nachladila se v noci při útěku, když jsme dlouho šli pěšky.

Nesdělujeme nikomu, kde jsme, ani vám ne. Nemůžete nám proto teď psát. Můžete udělat jen jedno: modlit se za nás.

Doufáme pevně, že to uděláte.

ZÁVĚREČNÝ DOPIS

Walter T. evropskému Čtenáři

V   našem životě nás Bůh znovu a znovu vede k hranicím, před nimiž stojíme jako lidé bezmocně a nevidíme východisko. Pro Františka a Cecílii bylo touto hranicí zásnubné. Pro nás to může být stavovský rozdíl, otázka bytová nebo politická přehrada. Mohou ji představovat lidé nebo okolnosti. Není důležité, jaké jméno tato hranice má. Důležité je, jak se před ní osvědčíme.

Přiznám se, že jsem byl zklamán, když jsem se vrátil z cesty a našel předcházející dopis. Doufal jsem, že František a Cecílie budou mít trochu více trpělivosti. Za okolností, které se však vyvinuly, asi neměli žádnou jinou volbu, a podle jejich názoru útěk byl projev statečnosti. Ani já nemohu říci s jistotou, že byla možná pro Cecílii jiná cesta, jak uniknout manželství s oním panem Henrym.

Mnozí se budou ptát, proč Cecílie a František utekli do pralesa a proč se nenašel nikdo, kdo by je přijal a chránil. Bojím se však, že v tom František má pravdu. Málokdo se v Africe odváží jen tak beze všeho vystoupit z řady a pro dva lidi se postavit proti kolektivu vysoce postavených rodin. Ani já, myslili pravděpodobně, se do něčeho takového nepustím. A opravdu, v dnešní Africe není podobný útěk tak neobyvklý. Mnoho snoubeneckých dvojic, přinuceno okolnostmi, volí tuto cestu, více méně se špatným svědomím.

František a Cecílie museli projít ještě dalšími těžkostmi. Nachlazení, které si Cecílie přivodila na útěku, se vyvinulo ve vážný zápal plic. Na vlastní přání byla v těžkém stavu přinesena do své rodné obce. František přišel pro mne a strávil jsem u lůžka nemocné týden, na který nezapomenu. Celé dny visel její život na vlásku.

Všecko to, co se stalo, přece jen na Ceciliina otce zapůsobilo. Nenadálá možnost ztratit dceru smrtí změnila všechna jeho měřítka. Především však, jak se zdá, ukazuje cestu do budoucna dopis, který nyní ještě chci uveřejnit, a to nejen pro Cecílii a Františka, nýbrž též pro všechny, kdo jsou v podobné situaci. Už to, že byl vůbec napsán, dokazuje, že má velkou cenu.

Je to dopis Cecilie svému otci, o kterém už několikrát byla zmínka. V její nemoci František našel list, na němž si ho Cecílie napsala na nečisto. Byly to jen nadhozené myšlenky, často nedokončené věty. Nejedna věta byla opravena, přeškrtnuta, formulována znovu a pak zase přeškrtnuta; jsou to dojemné důkazy o námaze, kterou tento dopis Cecílii způsobil, a výraz usilovnosti, s jakou dcera bojovala o lásku a pochopení u svého otce.

Sestavil jsem vše do jakési mozaiky, uspořádal to, doplnil a odevzdal nově sestavený dopis Ceciliině otci. Zdá se, že nezůstal bez účinku.

Milý tatínku!

Ještě nikdy jsem ti nepsala dopis. Připadá mi to velmi těžké. Ale mluvit s tebou o této věci by bylo pro mne ještě těžší. Prosím tě proto, abys četl tyto řádky, jako kdybych s tebou mluvila.

Chci se pokusit ti vysvětlit, proč mám ráda Františka.

Mám několik jeho fotografií; nejvíce se mi líbí fotografie, na níž vztahuje ruku. Mohu se na tuto ruku spolehnout. Představuji si Františka, jak jde kousek přede mnou, vždycky se však zastaví, obrátí a podává mi ruku, aby mi pomohl přes nesnadná místa na cestě. Pak se k němu mohu zcela přiblížit a on mě těší.

Dovede mě potěšit zvláštním způsobem, protože mu mohu odpovědět, když se mnou mluví. Mohu vzít jeho ruku do své, nebojím se, když on mi ji podá. Nezneužívá své síly, a proto tato síla mě neponižuje. A přece, když hledám ochranu, dává mi najevo, že je silnější než já. Ve Františkově přítomnosti jsem tak ráda slabá, vždyť on se mi nevysměje.

Než také on mě potřebuje a nestydí se mi to dát najevo. Je silný a mužný, a přitom dovede být tak bezradný a dětinský. Jeho silná ruka se dovede stát také otevřenou, prosící rukou. A v tom okamžiku není pro mne většího štěstí, než že mohu tuto ruku naplnit.

Toto mám na mysli, když říkám, že mám ráda Františka.

Vím, že mě máš za poloviční bělošku, když ti píšu takové věci. Vytýkáš mi, že pohrdám našimi africkými zvyklostmi, protože si chci vzít muže, kterého mám ráda, a ne toho, který za mne dovede zaplatit.

Zásnubné není však výhradní zvyk africký. Existoval v Evropě, dokonce i ve vyvoleném židovském národě. Avšak všude tam, kde se lidé rozhodli pro Krista, zásnubné se stalo zbytečným a zmizelo. Píšu ti ne jako evropská Afričanka, ale jako africká křesťanka.

Jako křesťanka věřím, že mě stvořil Bůh. Jemu jedině vděčím za svůj život. Žádný pozemský otec nezaplatil nikdy nic za svou dceru. Proto nemá žádný pozemský otec právo na ní vydělávat.

Jako křesťanka věřím, že Ježíš Kristus za mne zemřel. Zaplatil jedinou cenu, která může být za mne zaplacena: svou vlastní krev. Jakákoliv jiná cena je cena za otrokyni.

Jako křesťanka věřím, že mě vede a řídí Duch svátý. Může mě však vést, jen když mohu svobodně volit.

Protože jsem si svobodně zvolila Františka, zůstanu mu taky věrná. Myslíš opravdu, že zásnubné zabrání ženě, aby neutekla od svého muže?

Otec jedné mé přítelkyně dostal sto padesát dolarů, když ji provdal. Tu si tato přítelkyně řekla: Když tedy moje tělo má tak velkou cenu, pak mohu taky sama mít z něho užitek. A začala se za peníze prodávat jiným mužům. Tady to máš: Jestliže zásnubné je věc slušná, pak stejně slušná je i prostituce.

Anebo si myslíš, že František bude se mnou lépe zacházet, když za mne zaplatil? Kdyby jen proto měl mě v úctě, pak bych si ho vzít nechtěla. Pak bych pro něho byla jen věc. Já jsem však člověk.

Není pravda, že peníze dělají ženu poslušnější a dražší svému muži. Peníze jsou v nejlepším případě jako řetěz, který musí držet dva pohromadě, kde už není lásky. Řetěz se však dá roztrhnout. Peníze a věci můžeme vrátit. Láska, která si svobodně zvolí, je pouto, které nelze roztrhnout.

Milý tatínku! Nemysli si, prosím tě, že jsme vůči tobě nevděční. Máme tě opravdu rádi. Víme, jaké oběti jsi pro mne přinesl, zvláště v letech, kdy jsem chodila do školy. Známe tvé peněžní těžkosti. Nenecháme tě na holičkách.

Prosíme tě jen o jedno: Dovol nám začít bez dluhů! Dovol nám, abychom si založili vlastní domov! Jen potom ti budeme schopni opravdu pomoci, jen pak ti budeme moci ukázat, jak jsme ti vděční.

František se nabídl, že později přijme do svého domu mé tři bratry, až budou tady v Y... chodit do školy. Není to větší důkaz lásky ke mně, než kdyby ti nyní dal peníze, které mu nepatří?

Milý tatínku! Poskytni nám tuto možnost! Dovol nám začít!

Autor

Walter Trobisch je duchovní evangelické církve. Narodil se v Lipsku r. 1923, studoval teologii ve Vídni, Lipsku, Heidelbergu, Paříži a v Rock Island (USA). R. 1952 se oženil s Ingridou Hultovou, Američankou; má pět dětí. Od r. 1953 pracoval pro luterskou církev v Kamerunu; v letech 1957-1963 učil tam na střední škole. Měl mnoho přednášek v Tanzanii, Zambii a Habeši. Nyní organizuje založení manželské poradny pro Afriku.

Ingrida Trobischová je narozena v Tanzanii; pochází ze Švédskoamerické rodiny misionářské, která měla deset dětí, a většina z nich pracuje v misiích v Asii, Africe a v Jižní Americe.

V knize Měl jsem rád jedno děvče Trobisch nám podává svou korespondenci s dvěma mladými Afričany z Kamerunu, Františkem a Cecílií. Oba souhlasili s tím, aby jejich dopisy byly uveřejněny; domnívali se, že mohou pomoci i druhým odhalit cestu k čisté lásce a k správnému pohledu na manželství.

Kniha tedy vypráví skutečnou událost se všemi jejími radostnými i truchlivými stránkami. Oba odkrývají osobní svobodu a pravdu v oblasti lásky, známosti a manželství, kde tolik mužů a dívek je ponecháno sobě samým, tápá a bloudí.