Maya Banks

Bez dechu 02. Chlad

1. kapitola

Jace Crestwell poklepal Gabeu Hamiltonovi na rameno, a když se Gabe otočil, Jace se usmál.

„Už sis mou sestru zabral na dost dlouho. Teď si s ní zatančím já.“

Gabeovi se vyrušení očividně nelíbilo. Poslední hodinu se k sobě s Miou lepili, ale nyní neochotně ustoupil a Mia se zářivě usmála na Jace, který zaujal Gabeovo místo.

Sál hotelu Bentley byl vánočně vyzdoben, důkaz toho, že Mia nadevše milovala Vánoce a že by Gabe udělal cokoli, jen aby byla jeho snoubenka šťastná.

A jakmile Gabe po něčem zatoužil, šel střemhlav po tom. S plánováním zásnubního večírku začal už ve vteřině, kdy Mie navlékl na prst zásnubní prsten. Téměř jako by se bál, že pokud nedá věci do pohybu, Mia si to rozmyslí.

Jace bavilo sledovat, jak má jeho kamaráda někdo takhle omotaného kolem prstu. To, že šlo o jeho vlastní sestru, bylo trochu divné, ale Mia byla šťastná a nic víc si nepřál.

„Užíváš si večírek, holčičko?“ zeptal se Jace, když se s ní na tanečním parketu otočil.

Celá se rozzářila. „Je to nádherné, Jaci. Všechno. Úplné magické. Nemůžu uvěřit, že to Gabe tak rychle zorganizoval. Je to… dokonalé.“

Jace se na ni usmál. „Jsem rád, že jsi šťastná. Jestli se k tobě Gabe nebude dobře chovat, nakopu mu zadek. Myslím, že jsem mu to dal najevo už dost jasně.“

Přimhouřila oči. „Nemusíš si dělat starosti. Kdyby se ke mně nechoval dobře, to já bych mu pak nakopala zadek.“

Jace zvrátil hlavu a rozesmál se. „O tom nepochybuji. Dala jsi mu to pěkně sežrat. To musím uznat.“

Mia zvážněla a Jace se zamračil. Přemýšlel, proč je vážná, když by měla slavit.

„Uvědomuju si, že ses kvůli mně hodně věcí vzdal,“ řekla tiše. „Někdy jsem přemýšlela nad tím, jestli jsem nebyla důvodem, proč ses neoženil a neměl děti.“

Zadíval se na ni, jako by přišla o rozum.

„Možná si teď už se mnou nemusíš dělat tolik starostí a, víš…“

„Ne, nevím,“ přerušil ji. Pak potřásl hlavou. „Jsi blázen, Mio. Za prvé to, že se vdáš, neznamená, že se o tebe přestanu bát a starat se o tebe. To je prostě fakt, smiř se s tím.

Za druhé, nemyslíš, že kdybych se oženil už dřív, zvláště když jsi byla menší, že by se všechno jen usnadnilo? Nám oběma? Měla bys matku namísto toho, aby se o tebe staral jen tvůj panovačný, až příliš ochranitelský bratr.“

Zarazila se uprostřed kroku, vrhla se na něj a objala ho.

„Ani za nic nelituju toho, jak jsi mě vychoval, Jaci. Ničeho z toho. Odvedl jsi skvělou práci a já ti budu už navždy vděčná za to, co jsi kvůli mně obětoval.“

Objal ji a stále vrtěl hlavou. Blázen. Naprostý blázen. Zářila štěstím z blížícího se manželství s Gabem a nyní chtěla, aby všichni, na nichž jí záleželo, zářili úplně stejně. Bůh mu pomáhej.

Měli by vzít s Ashem nohy na ramena.

„Nebyla to žádná oběť, Mio. Ničeho z toho nelituju. Copak tě nikdy nenapadlo, že se třeba

nechci oženit a mít děti?“

Se zamračením se odtáhla a pohledem zabloudila k místu, kde postávali Ash s Gabem. „No, nejspíš jo.“

Jace si jen povzdechl. Bylo zřejmé, že Mia ví o jeho a Ashově zálibě, co se trojek se ženami týče. Nebylo to zrovna něco, co by chtěl, aby jeho sestra věděla, ale tak to je. Nehodlá se

za svůj životní styl omlouvat, ale ani o tom nehodlal se svou mladší sestrou diskutovat.

„Hraj tvrdě, žij volně,“ odpověděl, jako by to něco vysvětlovalo. Mia se zamračila a naklonila hlavu na stranu.

Jace se uchechtl. „To je naše motto. Nás tří, Gabea, mě a Ashe. Změnila jsi pravidla Gabeovy hry. To ale neznamená, že jsme ho s Ashem ochotni následovat.“

Protočila panenky. „Proboha, takhle to zní, jako by se z Gabea stal pěkný podpantoflák.“ Jace si odkašlal. „Když bota sedí…“

Mia ho šťouchla do ramene. „Počítej s tím, že mu všechno řeknu!“

Jace se znovu rozesmál. „Pokud jde o tebe, ten chlap by nejspíš klidně přiznal, že je naprostý podpantoflák. A to není vůbec špatné. Chci, aby s tebou jednal dobře.“

To už je ale vyrušil Ash, který si Miu přitáhl do náruče.

„Jsem na řadě,“ prohlásil. „Gabe nám ji brzy zas vezme, takže si s ní chci také zatančit, dokud ho zaměstnávají jeho rodiče.“

Jace se sklonil a políbil Miu na čelo. „Tahle noc ti patří, holčičko. Chci, aby sis ji už navždy zapamatovala. Užij si to.“

Její úsměv prozářil celý sál. „Děkuji, Jaci. Mám tě ráda.“ Dotkl se její tváře a pak ustoupil a Ash s ní odtančil pryč.

Jace odkráčel ke vzdálenějšímu konci sálu a pozoroval dění na večírku. Byl poměrně komorní, přesně jak to Gabe s Miou chtěli. Noc, kdy slaví svou lásku.

Znělo to sice trochu otřepaně, ale stačilo se jen jedinkrát podívat na ty dva a věděli jste, že jsou v tom až po uši. Pořád si ale nebyl jistý, jak se postavit k tomu, že se jeho nejlepší přítel dal dohromady s jeho sestrou. Mezi těmi dvěma byl věkový rozdíl čtrnácti let a Jace věděl zatraceně dobře, co má Gabe rád v posteli.

Ošil se. Vzpomněl si totiž na tu chvíli, kdy před několika týdny vešel neohlášen do Gabeova bytu. Asi by si měl vypláchnout oči bělidlem, protože jsou situace, v nichž by bratr nikdy, nikdy neměl přistihnout svou sestru.

Stále si nebyl jistý, jestli si Mia plně uvědomuje, k čemu to svolila, ale jak šlo o ni, Gabe celý vyměkl. Zatraceně, vždyť se pokořil před celým New Yorkem, jen aby ji získal zpět, takže by přece jen měla být schopná zvládnout vše, co na ni Gabe vytasí.

Jen na to Jace nesmí myslet.

Povzdechl si a přejel pohledem dav a vyzdobený sál. Mia byla celý jeho život, zvláště poté, co se jejich rodiče zabili při autonehodě. Počali ji v pozdním věku a v podstatě náhodou, ale on i jejich rodiče ji milovali. Když zemřeli, pro ně oba se tím změnil celý život.

Na vysoké, kdy se měl věnovat jen pivu, holkám a zábavě s Gabem a Ashem, musel převzít zodpovědnost za šestiletou sestru. Gabe s Ashem mu byli během těch let velkou oporou a Mia tak určitým způsobem stmelila i jejich přátelství. Takže docela sedí, že nyní, kdy už je dospělá a buduje si vlastní život, ji předal do rukou svému nejlepšímu příteli.

Bude to pro něj docela změna, nemít ji už zcela na starost. Ne že by se chystal kamkoli zmizet, ale teď bude všechno jiné. Mia má vážný vztah a odteď se už na něj nebude obracet se svými problémy. Mělo by se mu ulevit, ale namísto toho mu při pomyšlení, že ho mladší sestřička už nebude potřebovat tolik jako doposud, svírá hruď smutek.

Spočinul zrakem na mladé ženě sbírající ze stolů sklenice a talíře. Bylo to podruhé, co se na ni dnes večer zadíval. Příliš často se v sálu neobjevovala, jen občas přišla odnést nádobí. Nebyla servírka. Neviděl, že by roznášela tácy s jednohubkami a šampaňským. Měla černé kalhoty, bílou košili a zástěru.

Dlouho se na ni díval a až po chvíli si uvědomil, čím mu přišla tak zajímavá. Vypadala, jako by sem nepatřila. A nebyl si úplně jistý, co v něm ten dojem probudilo. Čím déle ji pozoroval, tím více mu připadalo, že by tu měla být hostem, a ne uklízet nádobí.

Vlasy měla svázané do drdolu, jaký občas nosívala i Mia, zajistila si ho klipsem a výsledkem byla rozcuchaná změť vlasů žadonících, aby se do nich zabořily ruce muže a osvobodily je ze sevření spony. Byly černočerné, vlnité, několik pramínků jí z drdolu vypadlo a nyní splývalo podél krku.

Byla štíhlá, ne zaoblená, jak míval ženy rád. Měla úzké boky a malá ňadra, ale přesto nadouvala bílou halenku dost na to, aby Jace pokoušela. Celá byla malá. Líbezná. Téměř křehká.

Když se otočila a on spatřil její tvář, zatajil dech. Měla nádherné rysy. Vysoce posazené lícní kosti, tak vysoce, až se zdálo, že k její výšce nesedí, a úzkou bradu. Ale její oči. Panebože, její oči. Oči měla v porovnání s tváří obrovské. Zářivě modré. Pronikavě modré, jako byste se dívali skrze led. A její černé vlasy je jen zdůrazňovaly.

Byla úchvatná.

Pak odspěchala pryč a pod tíhou tácu, na nějž naskládala všechno špinavé nádobí ze stolů, se téměř prohýbala. Sledoval ji pohledem, dokud nezmizela dveřmi do kuchyně.

„Trochu neobvyklá na tvůj vkus,“ poznamenal vedle něj Ash.

Jace odtrhl zrak ode dveří a otočil se. Ash už s Miou dotančil. Rychlým pohledem na parket zjistil, že si Miu přivlastnil Gabe a nyní se k sobě opět tisknou. Miiny oči zářily radostí

a smíchem a uvnitř Jace něco z jeho napětí polevilo. Byla v dobrých rukách. A byla šťastná.

„O čem to sakra mluvíš?“ zeptal se Jace ostře.

„O tý kočce, co tu sklidila stoly. Viděl jsem, jak ji pozoruješ. Co pozoruješ, svlíkal jsi ji očima!“ Jace se zamračil a zůstal zticha.

Ash pokrčil rameny. „Jdu do toho. Je to kus.“

„Ne.“

To jediné slovo zaznělo důrazněji, než se Jaceovi líbilo. Ani netušil, odkud se ta vehemence v jeho hlasu vzala nebo proč je náhle tak napjatý.

Ash se rozesmál. „Uvolni se. Už je to nějaká doba. Nechám pracovat svůj šarm.“

„Ani se k ní nepřibližuj, Ashi,“ zavrčel Jace.

Ale Ash už mířil ke kuchyni a nechal tam Jace stát s pěstmi pevně zaťatými. Jak má sakra svému nejlepšímu příteli ? příteli, s nímž sdílel skoro každou ženu ? vysvětlit, že nechce, aby se Ash právě k této ženě přiblížil na méně než kilometr?

2. kapitola

Bethany Willisová si otřela dlaně o obnošené nohavice kalhot, nakrátko zavřela oči a zakolébala se. Před sebou měla lavor plný prázdných obalů, které sesbírala v tanečním sále.

Byla unavená. Zatraceně unavená. A měla hlad. To nejlepší na tomhle kšeftu – kromě faktu, že platili v hotovosti – bylo jídlo. Mohla si odnést zbytky a soudě podle množství jídla připraveného pro tuto událost tu bude zbytků víc než dost.

Bohatí lidé mají všeho nadbytek. Na počet pozvaných hostů tu bylo jídla a pití připraveno neúměrně mnoho. V duchu pokrčila rameny. Alespoň se dobře nají, ačkoli na tak exkluzivní jídlo není zvyklá.

A zbude i pro Jacka.

Zalila ji vlna smutku a také viny. Neměla důvod se takhle cítit, protože Jack se přece vrátil. Takhle to dělával. Zmizel na několik měsíců a pak se znovu objevil, obvykle když potřeboval někde přespat a vidět přátelskou tvář. A když potřeboval jídlo, peníze… Obzvláště peníze.

Hruď se jí sevřela, protože věděla, co dělá s penězi, které mu dává, ačkoli se nesnášel za to, že ji o ně vůbec žádá. Nikdy se jí přitom nedíval do očí. Místo toho bořil pohled do země, když

jí říkal: „Bethy… Jde o to… Potřebuju…“ A to bylo vše, nic víc neřekl. Dala mu peníze, protože mu nemohla dát nic jiného. Ale nesnášela, jakým tónem jí říkal „Bethy“. Nenáviděla tu přezdívku, i když ji kdysi měla ráda, protože ji tak oslovoval někdo, komu na ní záleželo.

Jack. Jediný člověk na světě, který ji vždy před vším chránil. Jediný člověk, který se o ni kdy zajímal.

Její bratr. Ne pokrevně, ale v každém dalším významu toho slova ano. Byl její tak, jako ona byla jeho. Jak by se k němu mohla někdy otočit zády?

Nemohla. A neudělá to.

Postranní dveře zaskřípaly, dveře, které vedly do uličky s kontejnery. Vzhlédla a spatřila, že se o futra opírá Jack a otáčí hlavu, aby viděl do ulice. Byl to Jack. Vždy si jedním okem hlídal únikovou cestu. Nikdy se nikam nevrhal po hlavě a vždy měl připravený únikový plán.

„Bethy,“ řekl tiše.

Cukla sebou, pochopila, proč přišel. Nic neřekla a místo toho rovnou vklouzla rukou do kapsy své zástěry, kde měla složené bankovky. Polovina předem. Polovina, až po práci skončí. Jack dostane tu první půlku. Ta druhá jí bude muset vystačit na jídlo, dokud nesežene další práci,

i když netuší, kdy to může být.

Popoběhla k němu, vtiskla mu peníze do dlaně a viděla, jak nepříjemně mu je. Nepodíval se na ni, když si bankovky ukládal do kapsy odrbaných starých džínů. Z jeho postoje vyzařovalo, jak tohle nesnáší. Věděla, že to nesnáší. Ona na tom byla stejně.

„Díky,“ zašeptal. „Jsi v pořádku? Máš kde přespat?“ Neměla, ale to mu neřekne. Místo toho zalhala. „Ano.“

Trochu se uvolnil a přikývl. „Dobře. Makám na tom, Bethy. Brzy nám seženu vlastní místo.“ Zavrtěla hlavou, věděla, že tohle říká pokaždé, a také věděla, že se to nikdy nestane.

Sklonil se k ní a políbil ji na čelo. Na dlouhou chvíli jen zavřela oči a představovala si je za jiných okolností. Ale to nemělo cenu. Bylo to, jak to je, a přát si něco jiného by bylo jako močit proti větru.

„Dám na tebe pozor,“ slíbil.

Přikývla. A když se pak nořil do stínů uličky, vzhlédla a vyhrkla: „Buď opatrný, Jacku.

Prosím.“

Jeho úsměv byl stejně plný stínů jako noc kolem něj. „Jsem vždycky opatrný, kotě.“

Dívala se na něj a v krku jí rostl knedlík. Do háje. Uvnitř pěnila vztekem, ale věděla, že je to zbytečné. Ruce po boku se jí zatínaly v pěst a nutkání rostlo. Potřeba. Touha. Bojovala s tím, ale byla to těžká bitva. Vítězství zatím plně nedosáhla. Namísto toho dál pokračovala ve válce vůlí. Ve válce, v níž bojovala každý den.

Touha zapomenout. Jen na krátkou chvíli se ponořit tam, kde se všechno zdá lepší a zvládnutelnější. Kde je všechno hezčí, i kdyby jen na pár hodin.

Nemohla se tam vrátit. Bojovala tvrdě, aby se z toho místa vymanila, a během toho ztratila vše. Někdo by možná řekl, že má mnoho důvodů, proč se pomalu vrátit do inkoustově černé minulosti. Ale musí být silná. Už není tím člověkem, kterým bývala.

„Tvůj přítel?“

Suše vyslovená otázka ji zaskočila. Rychle se otočila, srdce cítila až v krku. Na protější straně kuchyně spatřila muže, který na ni upíral zrak.

Byl to jeden z těch zbohatlíků. Host na dnešním večírku. Více než host. Bethany viděla, jak

se chová k hostitelce. Bože, ten muž byl úchvatný. Pohledný. Elegantní. Jako by právě vystoupil z obálky časopisu určeného pro krásné a bohaté. Patřil do světa, kam ona nepatřila.

Ruce zastrčil do kapes drahých kalhot a dál ji pozoroval líným, arogantním pohledem.

Přejížděl ji zelenýma očima, jako by si ji poměřoval, téměř jako by uvažoval, jestli za to stojí? Za co? Jeho pozornost? Směšné.

Měl blonďaté vlasy, ale ne ty světlé, vyšisované blond. Světlovlasí ji nikdy nepřitahovali, ale jeho vlasy nebyly úplně světlé. Jako by v nich byly čtyři různé odstíny barev, od blátivě hnědé po barvu pšenice a vše mezi tím. Byl na něj skvostný pohled.

„Odpovíš mi?“ zeptal se mírným tónem.

Mlčky zavrtěla hlavou a on se k jejímu překvapení rozesmál.

„Ne jako že mi neodpovíš nebo ne jako že to není tvůj přítel?“

„Není to můj přítel,“ zašeptala.

„Díkybohu za to,“ vydechl tiše.

Překvapeně zamrkala a přimhouřenýma očima sledovala, jak se k ní vydal. Rychle uhnula do strany, aby neskončila nalepená na dveře. Nemohla odejít, útěk nepřicházel v úvahu.

Potřebovala druhou půlku své odměny a chtěla to jídlo.

Ale ve chvíli, kdy se k ní přiblížil, kdy pronikl do jejího osobního prostoru, pulz jí vystřelil vzhůru a jedním okem zkontrolovala dveře do uličky. Už jí náhle nezáleželo na tom, jestli dostane zaplaceno.

„Jak se jmenuješ?“

Vzhlédla k němu. „Hm, záleží na tom?“

Zarazil se, sklonil hlavu na stranu a řekl: „Ano. Záleží.“

„Proč?“ zašeptala.

„Protože nemáme ve zvyku šoustat ženy, jejichž jména ani neznáme,“ odpověděl na rovinu. Páni. Na jeho prohlášení bylo tolik věcí špatně, že ani nevěděla, kde s výčtem začít.

Automaticky zvedla ruku na obranu, aby se k ní nemohl přiblížit ještě víc.

„My?“ zopakovala. „My? O čem to mluvíš? Kdo je to sakra my? Já s nikým nešoustám. Vy.

My. Oni. Ani za nic.“

„Jace tě chce.“

„Kdo je sakra Jace?“

„A já se také rozhodl, že tě chci.“

Jen stěží potlačila rozzuřené zavrčení. Jen stěží. Stiskla čelist a pak přešla do útoku.

„Nebudu v práci snášet žádné sexuální obtěžování. Podám stížnost a vypadnu odtud.“ K jejímu překvapení se zakřenil a zvedl ruku k její tváři.

„Klid, krásko. Nepřišel jsem tě obtěžovat. Přišel jsem ti něco nabídnout. A to je velký rozdíl.“

„Možná pro tebe,“ odsekla.

Pokrčil rameny, jako by mu bylo jedno, jak se na to dívá ona.

„Kdo je Jace?“ zopakovala. „A kdo jsi sakra ty? Nemůžeš za ženou přijít s takovým návrhem, aniž by ses představil. To máš vážně problém jít do postele s ženskou, když neznáš její jméno? Co je to s tebou? Ani ses sám nepředstavil.“

Znovu se zasmál, znělo to jak teplý šum, tak příjemný, že se jím chtěla navěky obalit. Byl to bezstarostný zvuk a ona ho hořce nenáviděla. Záviděla mu tak moc, až měla pocit, že ji ta závist zevnitř spálí. Tohle byl muž, který neznal problémy. Nemusel se o nic starat. Až na to, s kým bude v posteli příště.

„Jmenuji se Ash. Jace je můj nejlepší přítel.“ Přimhouřila oči. „A oba mě ‚chcete‘.“

Přikývl. „Jo. Nic neobvyklého. Ženy spolu sdílíme. Mnoho žen spolu sdílíme. Máme trojky velice rádi. Zažila jsi to někdy? Protože pokud ne, pak ti zaručuju, že na něco takového nikdy nezapomeneš.“

Prudce nasála vzduch. „Jo. Zažila jsem to. Nic zvláštního.“

V jeho očích se něco mihlo. Řekla by, že ho překvapila, ale no tak. Měl předpokládat, že se mu to vrátí, když na ni vyrukoval s takovouhle nabídkou.

„Pak jsi možná šoustala se špatnými muži.“

„Ashi.“

Kuchyní se rozezněl cizí hlas. Bethany prudce zvedla hlavu a ve dveřích do kuchyně spatřila stát dalšího muže. Zadumaným temným pohledem odkrajoval Ashovi maso od kostí. Ashovi bylo podle všeho jedno, že je ten muž očividně naštvaný.

Bethany to ale jedno nebylo.

Právě tohoto muže zahlédla, jak si ji prohlíží, zatímco sklízela ze stolů. Dvakrát. Cítila

na sobě jeho pohled. Propaloval si stezičku její kůží, až se celá rozechvěla. Zatímco Ash byl svěžejší a bezstarostnější, z něj vyzařovalo: jsem bohatý a vím to a nedělám nic, co sám nechci. Tenhle muž byl… Byl Ashovým naprostým opakem.

Intenzivní nebylo to správné slovo. Ani zdaleka tohoto muže nevystihovalo. Vypadal nebezpečně a ona znala mnoho nebezpečných mužů. Venku nasbírala zkušenosti s muži ulice a náhle ji napadlo, že by se radši vydala do spárů jednoho z nich než tomuto muži, který ji propaloval pohledem.

Tmavé vlasy. Tmavé oči. Tmavá pleť. Ne tmavá tím umělým opálením, po jakém touží metrosexuální klučíci. Vyzařovala z něj drsnost a stejně jako z Ashe z něj bohatství a elegance přímo řvaly. Ačkoli u něj to byl jiný druh elegance.

Ash nosil své bohatství jako druhou kůži, jako by si ho byl odjakživa vědom. Tento muž ale vypadal, jako by svůj majetek získal až během svého života a stále na něj nebyl uvyklý tak jako Ash.

Taková domněnka byla sice směšná, ale Bethany si nemohla pomoct. V tom druhém muži bylo něco nebezpečného. Něco, co ji nutilo mít se na pozoru.

„Jaci,“ obrátil se na něj Ash. „Seznam se s…“ Tázavě povytáhl obočí a čekal, až doplní své

jméno.

„Bethany,“ zaskřehotala.

Sakra. Sakra. Sakra. Sakra.

Tohle byl ten třetí do trojky? Ashův nejlepší kamarád? Muž, jehož se týká Ashův nehorázný návrh?

Jace stiskl rty a vykročil k nim. Bethany instinktivně o krok ustoupila.

„Děsíš ji,“ prohlásil Ash káravě.

K jejímu překvapení se Jace zastavil, ale stále Ashe propaloval pohledem skrz na skrz.

Alespoň že ne ji.

„Řekl jsem ti, ať to neděláš,“ řekl Jace tichým, naštvaným hlasem.

„Jo, no, neposlouchal jsem.“

Bethany byla naprosto zmatená. Ale pak se k ní Jace otočil a v jeho očích se zračilo něco, co jí vzalo dech.

Zájem.

Nebyl to jen pohled muže dívajícího se na ženu, se kterou chce spát. Bylo to něco jiného, co nedokázala pojmenovat. Ale díval se na ni celý večer. Věděla to, protože i ona ho pozorovala.

„Omlouvám se,“ začal Jace.

„Týká se vaše nabídka i večeře?“ vyhrkla.

Okamžitě se zděsila, ale ve chvíli, kdy se na ni podíval, věděla, že nechce, aby ten muž odešel. Ne dnes. Dnes chtěla strávit noc na slunci. V teple a daleko od všeho špatného. Chtěla na jednu noc zapomenout na svůj život, na Jacka, na všechny své problémy.

Tenhle muž jí to může dát. Tím si byla naprosto jistá. A pokud mít ho znamená mít také Ashe, pak to zvládne.

Jen nechtěla odejít z téhle kuchyně do chladné noci, zpět k tomu, co na ni čekalo.

„Cože?“

Jace na ni zíral, jako by jí narostla druhá hlava. Svraštil obočí a oči měl náhle ještě pronikavější, jako by z ní chtěl sloupnout kůži a zjistit, co je pod ní.

Mávla k Ashovi. „Řekl, že chcete do trojky. Já se ptám, jestli se k nabídce počítá i večeře.“

„No, klidně,“ prohlásil téměř uraženým tónem.

„Tak tedy dobrá,“ souhlasila rychle, aby si to nerozmyslela.

Věděla, že je to hloupý nápad. Věděla, že je to jedna z nejstupidnějších věcí, jaké kdy provedla, ale už to nevezme zpátky.

„Musím to tu ale nejdřív dodělat,“ oznámila, zatímco Jace tam stál, tichý, zádumčivý, aniž by z ní na vteřinu spustil pohled. Nepodíval se na Ashe. Nepodíval se na nic. Jen na ni.

„Ne, nemusíš,“ řekl Ash. „Můžeš kdykoli skončit.“

Zavrtěla hlavou. „Druhou půlku peněz dostanu, až to odpracuju. Musím to tu dodělat.“

„Večírek právě skončil. Gabe nedá přednost tanečnímu parketu, když ve skutečnosti chce Miu co nejdřív zatáhnout do postele,“ řekl Ash. „Tu druhou půlku ti zaplatím.“

Bethany ztuhla a o krok ustoupila. Tvář se jí proměnila v ledovou masku. Pak zavrtěla hlavou.

„Rozmyslela jsem si to.“

„Co to sakra meleš?“ utrhl se na ni Ash.

A Jace dál nehnutě stál. Tichý, zlověstný, celou dobu ji jen pozoroval. Znervózňovalo ji to a náhle se jí ty zadní dveře vedoucí do uličky zdály jako čím dál lepší nápad.

„Nejsem na prodej,“ řekla tiše. „Jo, požádala jsem o večeři. Neměla jsem. Nabídli jste mi sex.

Nechci být placená za sex.“

Zalila ji vlna bolesti. Vzdálené vzpomínky se znovu vyřinuly na povrch. Volby. Důsledky.

Všechno se to slilo do šedavé, neproniknutelné temnoty, z níž nemohla najít cestu ven. Jeden den. Jen jeden den na slunci. Ale ona slunce nepozná. Nikdy ho nepoznala.

Z Jaceových rtů uniklo tiché zaklení. První zvuk, který dosud vydal. Pak sevřel čelist. Byl naštvaný.

Sjel pohledem na Ashe, a až v tu chvíli si uvědomila, že naštvaný je na něj. Opravdu hodně naštvaný.

„Řekl jsem ti, ať to neděláš,“ zavrčel Jace. „Do prdele, Ashi. Měl bys mě jednou poslechnout.“

Začínalo to být každou vteřinou horší a horší. Ash si chtěl očividně užít. Jace ne. Ash za ní chtěl jít. Jace ne. Může ji vůbec ještě víc ponížit?

„Musím se vrátit do práce,“ oznámila a rychlým krokem couvala, dokud neměla volnou přímou cestu ke dveřím vedoucím zpátky do tanečního sálu.

A stejně tak rychle ucouvl i Jace a postavil se jí tak do cesty vedoucí na svobodu. Stál u ní tak blízko, že ucítila jeho vůni, teplo vyzařující z jeho těla, a bylo tak příjemné, že okamžitě zatoužila udělat něco naprosto hloupého a naklonit se k němu. Jen natolik, aby se jí jeho tělo otřelo o pokožku.

Jeho prsty jí vklouzly pod bradu a dotkly se jí tak lehounce, že si nemohla pomoct, zvedla k němu obličej a podívala se mu do očí.

„Dokončíš svou práci. Počkáme. Pak zajdeme na večeři. Chceš něco konkrétního? A chceš jít ven nebo se najíst v hotelovém pokoji?“

Otázku vyslovil tichým hlasem. Slova zněla intimně. Ani na vteřinu se nepodíval na Ashe.

Upíral pohled pouze na ni a Bethany byla tak uchvácená, že se neodvrátila. A okamžitě zapomněla, že se rozmyslela a spát s oběma muži ještě před chvílí nechtěla.

Vytrhla se z intenzity okamžiku, sklopila zrak a podívala se na své oblečení. Nemá kam jít a nemá do čeho se převléknout. Žádný domov. Žádné oblečení. Nemá nic, co by si na sebe mohla obléct, co by nijak nevybočovalo tam, kam by ji tito dva muži vzali.

Odkašlala si. „Hotel stačí. A je mi to jedno. Pokud je to horký a dobrý, sním to. Nic nóbl.

Vlastně bych si dala burger. A hranolky.“ Pro obojí by zabíjela.

„A pomerančovej džus,“ dodala kvapně.

Ashovy rty se zvlnily pobavením, ale Jace zůstal naprosto vážný.

„Hamburger. Hranolky. Pomerančový džus. Myslím, že to půjde,“ řekl Jace. Pak se podíval na hodinky. „Do patnácti minut budou všichni hosté pryč. Kolik času budeš potřebovat

na dodělání práce?“

Zamrkala. „Hm, no, každej neodejde do patnácti minut. I když odejdou čestní hosti, ostatní tu stejně zůstanou. Zvláště když je tu jídlo a pití.“

Přerušil ji dřív, než stihla říct cokoli dalšího.

„Patnáct minut, Bethany. Pak budou pryč.“ Byl to slib. Ne odhad.

„Kolik potřebuješ času?“ zopakoval netrpělivě svou otázku.

„Asi třicet minut?“ zamyslela se.

Dotkl se jí nyní již podruhé, jeho prsty ji pohladily po tváři vzhůru ke spánku, kde zatahal za několik pramínků, které se osvobodily ze sponky.

„Pak se uvidíme za třicet minut.“

3. kapitola

Trvalo jí dvacet pět minut, než si plně uvědomila, že nejspíš zešílela. Dvacet pět minut, po nichž věděla, jak velkou chybu udělala.

Bethany si umyla ruce a znovu zkontrolovala obsah kapsy, jestli tam ty složené bankovky stále ještě má. Z kuchyně už všichni odešli, většina lidí se odebrala domů a zůstali jen uklízeči. To už její práce naštěstí nebyla. Ona tu už skončila.

Zaváhala, podívala se ke dveřím vedoucím do uličky a pak na dveře, za nimiž čekali Ash s Jacem.

Jace nelhal. Sál se vylidnil do čtvrt hodiny. Netušila, jak to zařídil, ale působil na ni jako ten typ muže, který vždy dostane, co se mu zamane.

A teď to jediné, co stálo mezi ní a nocí plnou žhavého sexu a dobrého jídla, byly ty dveře.

Dveře do uličky se prudce rozevřely, jeden z mužů právě vynášel odpadkový koš

do popelnice. Dovnitř zavanul chladný vzduch a pronikl Bethany až do morku kostí. Zachvěla se, na pažích jí naskočila husí kůže.

To byla její druhá možnost. Chlad. Osamělost. Další noc plná nejistot. Když to vezme takhle, dveře číslo dvě vypadaly jako jediné logické řešení.

Odstrčila se od pultu, o který se opírala, a vykročila k východu. Když k němu došla, zhluboka se nadechla a pak pomalu vydechla.

Za dveřmi stál Jace, ruce měl v kapsách a jedním ramenem se opíral o zeď. Zadíval se na ni a propálil ji pohledem stejně, jako jí před chvílí pronikl ledový vzduch. Tentokrát ale místo mrazu v kostech pocítila, jak se jí žilami šíří oheň.

„Připravená?“

Než stihla odpovědět, odstrčil se ode zdi a náhle stál u ní, vzal ji za šíji a palcem polaskal měkkou pokožku pod linií vlasů.

Bože, dotek toho muže byl téměř smrtící.

„Ash už je v pokoji, zařizuje večeři.“

Vzhlédla k němu a vůbec poprvé se mu zadívala přímo do očí. „Takže zůstáváme tady?“ Pousmál se koutkem úst. „Hotel mi patří. Noc se tu dá strávit stejně dobře jako kdekoli jinde.“ Tenhle hotel mu patřil. Dobře, ne že by nevěděla, že jsou s Ashem naprosto mimo její ligu,

ale slyšet ta slova, hotel mi patří, jí jen připomnělo, že si měla zvolit chlad před dočasným teplem.

„Já… je jasný, že jsem se na tohle neměla jak připravit,“ pronesla tiše, když kráčeli k výtahům. „Nemám tu žádný oblečení ani… jiný věci.“

Chtěla se rozesmát, celá tahle konverzace byla absurdní. I kdyby to věděla předem, neměla by se jak připravit, protože žádné věci nemá. Neměla nic kromě naděje, že další den bude lepší než předcházející.

Jace opět zvlnil rty a v očích se mu zatřpytilo. Popohnal ji do čekajícího výtahu.

„Nebudeš potřebovat žádné oblečení. Ani… jiné věci.“

Ruce se jí chvěly, kolena třásla. Poslední šance vycouvat. Naklonil se a stiskl tlačítko nejvyššího patra. Dveře byly stále otevřené. Bylo by snadné odtud vyjít, říct, že si to rozmyslela, a zmizet v chladné noci, vrátit se k tomu, co je pro ni skutečné.

Jace se na ni náhle podíval, upřeně se na ni zahleděl, skoro jako by slyšel její myšlenky.

Díval se na ni dlouho, prst přitisknutý k tlačítku podlaží. Když se nepohnula, narovnal se a opřel

se o protější stěnu. Dveře se zavřely, aniž by z ní Jace spustil zrak.

„Jsi nervózní,“ poznamenal a dál ji pozoroval.

Zadívala se na něj pohledem, co jasně říkal, nepovídej, Sherlocku, a on se opět usmál. Měl zabijácký úsměv. Nebyl tak lehkomyslný a okouzlující jako Ashův. U Ashe jí úsměv přišel přirozenější, jako by tím jen přikrášloval své vzezření svůdníka, kterému ženy samy padají

k nohám. Bethany si ale nemyslela, že pro Jace je úsměv stejně přirozený jako pro Ashe. Jace se jí zdál z těch dvou vážnější. A kdyby měla být upřímná, tak jeho zachmuřený, drsný výraz

v ní rozehrál všechny struny. Protože tohle byl muž, s nímž by se v noci cítila v bezpečí. Byl to muž, který by své ženě bezpečí zajistil.

„Není třeba být nervózní,“ řekl tiše, když výtah zastavil.

Už chtěla vystoupit, ale on ji uchopil za paže a přitáhl si ji do náruče. Přitiskla se k němu a on sklonil hlavu, takže ústa nyní měli jen několik centimetrů od sebe. Tak blízko, že cítila, jak rychle dýchá.

„Bethany, není třeba být nervózní,“ zopakoval se rty tak lákavě blízko jejích.

Přejel jí prstem po tváři až ke koutku rtů. Výtah zahvízdal, dveře byly otevřené příliš dlouho.

Jace zvuk naprosto ignoroval, soustředil se jenom na ni. Díval se na ni, vnímal každý detail, jako by se mohl pohroužit do jejích myšlenek. Nebo jako by po tom přinejmenším toužil.

„Jsem v pohodě,“ zašeptala.

A pak se usmál. Opravdu usmál. Žádný mírně povytažený koutek, jako kdyby úsměvu vzdoroval, nic takového. Usmál se naplno, zářivě. A pánové, ten teda měl nádherné zuby.

Dokonale rovné. Čistě bílé. Úsměv za milion. Ale na něm bylo všechno prvotřídní… až po špičky bot.

Naprosto mimo její ligu. Tak mimo, až to ani vtipné nebylo.

V hlavě jí probleskovaly scény z Pretty Woman. Z Popelky. Pohádka na jeden večer. Jenže ona věděla, že snu s dobrým koncem se nedočká. Pohádky se dobře čtou. Pohádky jsou krásné. Ale nejsou ani vzdáleně podobné skutečnosti. Pohádky se dívky jako Bethany nedočkají.

Takže si užije jednu noc a zítra se vrátí k tomu, co umí nejlépe. Žít ze dne na den a brát život, jak k ní přijde. Přežívat.

Pokynul jí z výtahu, a jakmile z něj vyšla, vydal se hned za ní, s paží pevně kolem jejího pasu. Byl to příjemný pocit. Víc než příjemný. Bylo snadné zapomenout a pohroužit se do své vlastní fantazie. Tomu muži byla ukradená. Chtěl si jen vrznout. A ona chtěla jen teplo a jídlo a na chvíli zapomenout na svůj vlastní podělanej život. S takovouhle dohodou dokáže žít.

O chvíli později otevřel dveře do rozlehlého apartmá. Ve dveřích při pohledu na Ashe zaváhala. Právě rozkládal talíře s jídlem na nablýskaný jídelní stůl. Talíře byly tři a její byl evidentně ten uprostřed. U talíře s burgerem a hranolky stála sklenice džusu, na zbývajících dvou talířích ležely steaky.

Ucítila božskou vůni a žaludek se jí okamžitě sevřel. Měla hlad a nikdy v životě necítila tak skvělou vůni.

Ash se otočil a líně se na ni usmál, oči mu zářily.

„Připravená se najíst?“ zeptal se Ash.

Ó, ano. Byla víc než připravená se najíst. Jediné, na co se ale zmohla, bylo pomalé přikývnutí, i když měla chuť se ke stolu vrhnout a začít se ládovat hamburgerem.

Jace položil dlaň na prohlubeň jejích zad a odvedl ji ke stolu. Svírala ruce, aby zabránila neustupujícímu třasu, usadila se do křesla a přisunula se ke stolu a k lahodně vonícímu jídlu.

Přesto zvedla sklenici, jako by se nic nedělo, jako by nehladověla a mohla počkat, až se pustí do jídla. Upila džus, ale pak ho zas položila na stůl, když jí doušek v prázdném žaludku jen přitížil.

Možná by se měla nejdřív najíst, pak teprve napít.

Burger, hranolky i džus pro ni znamenaly luxus – a nyní si hodlala vychutnat každé sousto.

Jace s Ashem se usadili po jejích stranách. Nabrala hranolku, ponořila ji do misky s kečupem a pak si ji vložila do úst.

„Určitě nechceš spíš steak?“ zeptal se Ash a pokývl ke svému talíři.

Při pohledu na obrovský kus hovězího na jeho talíři se jí seběhly všechny sliny. A ta vůně.

Bože, ta lahodná vůně.

„Hm,“ začala.

Bez jediného slova uřízl Ash kus ze svého steaku a přemístil ho na její talíř. Byl trochu růžovější, než se jí líbilo, ale proč by se o to měla starat? Ani ji nezajímalo, jak to chutná. Bylo to jídlo.

„Díky,“ zašeptala.

Po celou dobu, co jedla, si byla vědoma Jaceova upřeného pohledu, takže si dávala pozor, aby si dala na čas a nevypadala příliš nedočkavě. Pečlivě rozkousala každé sousto. Upila džus a byla vděčná, že když ho dopila, Ash jí dolil další.

Chtěla sníst všechno, ale její žaludek protestoval. Už dlouho se pořádně nenajedla a byla navyklá přežívat na mnohem menších dávkách jídla. Její žaludek odmítl přijmout další sousto, a to snědla jen polovinu burgeru a sotva pár soust ze steaku.

„Moc toho nesníš,“ poznamenal Jace, když odstrčila talíř.

„Najedla jsem se v kuchyni při večírku,“ zalhala. „Ale bylo to výborný, opravdu. Děkuju.“ Dlouze se na ni zadíval a Bethany se ošila. Nezdálo se, že jí věří, ale dál to nerozváděl.

A proč ho vůbec zajímá, jestli jedla, nebo ne? Byla tu, protože ti dva chtěli sex. Chtěli si podrbat svrbění, nic víc, ačkoli netušila, proč si vybrali právě ji. Nevěřila, že by někdy měli problém dostat do postele, jakoukoli ženu si zamanou, což znamená, že si můžou vybírat, jak se jim

zlíbí.

„Pár věcí, které bys měla vědět,“ promluvil Ash.

Sjela k němu pohledem. Už nevypadal tak lehkomyslně. Oči měl vážné. Překypovaly horkostí, která jí brala dech. V tu chvíli vypadal přesně jako Jace. Mnohem vážnější a… drsnější. Což bylo poměrně divné vzhledem k tomu, že jako drsného by Ashe nikdy nepopsala.

„V ložnici velíme my. Naše slovo platí. Postaráme se o tebe. Uspokojíme tvoje touhy.

A dáme si sakra záležet, aby se ti to líbilo. Ale veškerou moc máme my. Jestli s tím máš problém, jen řekni ne.“

Tělo jí zaplavilo vzrušení. Dělal si legraci? Silou vůle mu na to neodpověděla, co se jí dralo na jazyk, a přinutila se uvažovat chytře. Ano, myšlenka na to, že uspokojí její touhy, v ní rozhodně oheň neuhasila. Vzdát se moci a kontroly, aby na jednu noc nemusela myslet, nic dělat, neuvažovat a jen cítit? To ji nijak neodpuzovalo.

Ale potřebovala vědět, o co přesně půjde a jak zvrácené to chtějí.

„Myslím, že to záleží na tom, co přesně chcete,“ řekla tiše. „Nehodlám dělat nic, co by nějak ohrozilo můj život.“

Jace svraštil obočí a střelil po Ashovi pohledem. „Teď jsi ji vyděsil, kámo. Řekl jsem ti, ať si dáš pauzu a necháš mě, ať to s ní proberu já.“

„Musí vědět, do čeho jde,“ odpověděl Ash klidným hlasem. „Nezalhal jsem jí, ani jsem jí nic

nezamlčel.“

„To oceňuju,“ odpověděla Bethany suše.

Jace se natáhl po její ruce a obtočil své prsty kolem jejích. To bylo… milé. A nijak to nesedělo k jeho drsnému vzezření a zachmuřeným pohledům, kterými ji celý večer častoval. To, co řekl Ash, spíš čekala od tohoto muže. Čekala, že spíš právě on jí řekne, jak to bude a co

má čekat.

„Neublížíme ti, Bethany. Ash chtěl svými slovy jen říct, že rádi ovládáme druhé. Rádi si ženy… podřizujeme. Neříkám, že dnešní noc musí být přesně taková. Jen s tebou chceme jednat na rovinu.“

„Chápu,“ řekla tiše.

„A?“ dodal Jace.

„A co?“

„Vyhovuje ti to? Zvládneš to?“

Zhluboka se nadechla a přikývla. „Zvládnu.“

„Díkybohu,“ ozval se Ash. „A teď, když jsme tu domluvili, můžeme začít.“

„Ashi.“

Jace pronesl kamarádovo jméno s jasným varováním. Pak se otočil zpět k Bethany, stále svíral její ruku.

„Jdi do ložnice. Vedle ní je koupelna, udělej, co potřebuješ, aby ses cítila příjemně. Svleč se a počkej na nás na posteli.“

Jeho tichý hlas zaplavoval její tělo vzrušením. Ten muž věděl, jak na ženu.

Beze slova uposlechla jeho příkaz a zvedla se ze židle. Její ruka vyklouzla z jeho dlaně, jak ustoupila od stolu a otočila se. Pak teprve od něj odtrhla pohled a odešla do ložnice.

4. kapitola

Seděla uprostřed postele, nahá, přikrývky obtočené kolem sebe, jak se jimi snažila zakrýt svou nahotu. První vešel Jace a ihned ji vyhledal pohledem. Za ním následoval Ash, okamžitě si začal rozepínat knoflíčky košile.

I když se Ash svlékal a nijak netajil, po čem touží, Bethany nespouštěla oči z Jace. Dívala se jen na něj s nezpochybnitelným okouzlením. Střídavě tiskl a povoloval čelist. Stál před ní téměř nahý nádherný chlap, a ona přitom viděla jen toho oblečeného, čekala a toužila po něm tak moc, až to skoro bolelo.

„Pusť ty přikrývky,“ přikázal jí tiše. „Chci tě vidět.“

Jeho slova zněla něžně, ale byl v nich jasný příkaz. Zamrazilo ji. Pomalu nechala přikrývky proklouznout mezi prsty. Sklouzly jí z těla k pasu a odhalily tak její ňadra jeho pronikavému pohledu.

„Na kolena,“ přikázal. „Deky stranou. Chci tě vidět celou.“

Kdyby byla chytrá, tohoto muže by se bála. Bála by se celé této situace. Bylo to od ní impulzivní rozhodnutí zapříčiněné smutkem a potřebou na chvíli se odpoutat od reality. Nikdo nevěděl, že je právě tady, v moci dvou cizích mužů. Nikoho to nezajímalo. Nikdo by se nestaral, kdyby prostě zmizela. Až na Jacka. A jak by se něco dozvěděl? Nic mu neřekla, jen to, že má kde v noci přespat, a v ten okamžik to navíc byla lež.

„Chceš si to rozmyslet?“

Vzhlédla a spatřila, že se na ni Jace upřeně dívá, ve tváři nerozluštitelný výraz. Sjela pohledem stranou, kde stál Ash, nahý, nádherný, vzrušený. Když se opět zadívala na Jace, zamračil se, jako by nechtěl, aby z něj spouštěla zrak.

V ústech jí vyschlo. Olízla si rty a pak zavrtěla hlavou. „Ne.“

Další lež. Pochybností měla víc než dost, ale upínala se k tomu, že pro dnešní noc nalezne zapomnění v jiné než obvyklé droze. Chtěla cítit teplo. Chtěla chvíli pokoje a klidu. Žádala snad moc?

Jace vykročil k posteli. Zvedla se na kolena a přikrývky z ní zcela sklouzly. Když dosáhl okraje, natáhl se po ní a přitáhl si ji do náruče. Jeho ústa se divoce přitiskla k jejím.

Zavřela oči a poddala se jeho náruči. Vzduch ztěžkl. Jejich touha byla živoucí, samostatnou dýchající entitou a neustále narůstala.

Vnikl jí do úst jazykem, měkkým a sametovým, tak teplým. Utěšovalo ji to na duši. Hladil ji po pažích, svíral ji stále pevněji a pak si ji přitáhl těsně k sobě, až nevnímala nic než jejich vášnivý polibek.

A pak se k nim připojil Ash a vytrhl ji z té chvíle. Přejel jí pažemi po zádech a pak se postel prohnula, když vklouzl za ni. Napjala se, ale když na křivce hrdla ucítila Ashovy rty, uvolnila se. Půjde na ni pomalu. A zdálo se, že je naprosto srozuměn s tím, že Jace převezme velení.

Jace se odtáhl. Rty ji po jeho drsném nájezdu brněly. Shlížel na ni, temnýma očima přejížděl po její pokožce. Zatajila dech. Pohled mu opětovala, hruď se jí svírala očekáváním.

Na ramenou pocítila Ashovy dlaně, jeho ústa na svém krku, ale oči měla jen pro Jace.

Čekala, až si vezme, pro co přišel. Chtěla na sobě cítit jeho ruce. Jeho ústa. Chtěla ho cítit v sobě. Na sobě. Byl mužem, s nímž se žena vždy cítí v bezpečí. A ona byla žena, která

po takovém pocitu touží.

Ash sjel dlaněmi po celé délce jejích paží a pak se vrátil k jejím ramenům. Jace si začal

rozepínat košili. Ash si ji přitiskl k hrudi, svíral ji, zatímco se Jace zbavoval oblečení.

Hluboko v podbřišku ji zalechtalo očekávání. Zaplavilo ji teplo Ashova těla. Jeho dlaně se sunuly z jejího bříška k prsům. Pozvedl a potěžkal hebké kopečky jejích ňader a pak palci polaskal obě bradavky. Okamžitě ztuhly.

Prudce se nadechla, když Jaceovy kalhoty dopadly na zem a nyní před ní stál jen v černých boxerkách. Byly těsné, obepínaly mu pevná, svalnatá stehna a velmi jasnou vybouleninu jeho erekce.

Muž před ní byl překrásný až děsivým způsobem, který nikdy předtím neviděla. Světlo a tma.

Ash a Jace. Dva naprosto odlišní muži.

Jace se mračil, upíral na ni pohled a pak zahákl palce za pásek svých boxerek. Zapomněla se nadechnout. Zapomněla na smyslný dotek Ashových rukou na svých ňadrech. Jace svlékl boxerky a odhalil tak svůj pevný, pulzující, tvrdý penis jejímu pohledu.

Vykročil k ní, sklonil se a téměř ji vyškubl z Ashova sevření a přitáhl si ji do náruče. Přitiskla se k němu, cítila dotek jeho kůže. Koleny se sotva dotýkala matrace, když si ji zvedl k polibku. Jednou rukou ji vzal majetnicky za zadeček a druhou ji objal ve výši lopatek.

Ňadry se tiskla k tvrdé stěně jeho hrudi, okamžitě zapomněla na Ashe i na jeho dlaně něžně hladící a laskající její bradavky. Celé tělo měla jako v ohni. Bylo to… šílené. Bylo to víc než pouhý chtíč či touha. Nic o tom muži nevěděla, a přesto si byla jistá, že ho potřebuje víc, než kdy potřebovala cokoli ve svém životě.

„Zabírám si její kundičku.“

Zamrkala, hluboké zavrčení vycházející z Jaceova hrdla ji překvapilo. Jeho slova se nesla tichem a pak se Ash uchechtl.

„Obvykle nebýváš takhle sobecký, kámo,“ řekl Ash pobaveně. „Ale beru. Má sladká ústa a vsadím se, že její zadeček bude ještě sladší.“

Jace se pohnul, paže se mu mocně napjaly. Skoro čekala, že ji povalí a vyšuká jí mozek

z hlavy, ale jeho dotek byl nadmíru něžný. Svými doteky jako by jí vzdával úctu a to ji zaráželo.

Zabořila se zády do postele a pak náhle cítila jeho dlaně všude na svém těle, hladící, laskající, jako by si nemohl pomoct. Klouzal jí dlaněmi po ňadrech až k bříšku a nakonec k jejím bokům. Posunul ji tak, aby měla zadeček přesně na hraně postele a nohy jí visely přes okraj.

K jejímu naprostému překvapení se sesunul na zem mezi její stehna. Zatajila dech a pak prudce vydechla, když sklonil hlavu.

Bože.

„Ochutnám tu tvoji sladkou kundičku,“ zašeptal do ticha.

Pak už na svém klitorisu ucítila dotek jeho jazyka a celá se rozechvěla. Prsty si ji otevřel, znovu ji olízl a ona se rozechvěla okamžitou rozkoší.

Ash jí dlaní podebral čelist a otočil si k sobě její tvář. Její rty se tak přitiskly na špičku jeho penisu. Zaváhala.

„Otevři ústa, drahoušku,“ pobídl ji Ash.

Přestože ji pobídl něžně, neprosil. V jeho hlasu nebylo po škádlení ani stopy. Přikazoval a ji ani nenapadlo neuposlechnout. Rozevřela rty, mezi něž jí okamžitě proklouzla špička jeho pohlaví. Pronikala dál a dál. Jednou rukou ji vzal za zátylek a držel jí hlavu na místě.

„To je ono. Saj,“ přikázal Ash, když jí pronikl hluboko do úst.

Tiše zasténal a pevně jí sevřel prameny vlasů. Zavřela oči a nechala Ashe, ať určuje tempo. Vyhovovalo jí to, protože se nemohla soustředit natolik, aby mohla přemýšlet sama. Jace ji ničil svými rty. Svými hříšně nádhernými rty a jazykem.

A Jace se nezdráhal. Dráždil ji jazykem na klitorisu, dolů až k ústí do jejího těla a dovnitř, sál a lízal, jako by byla lahodným dezertem. Ash se nad ní skláněl, neměla jinou možnost než pojímat jeho penis do úst tak hluboko, jak on sám chtěl.

A pak Jace na kratičkou chvíli zvedl hlavu. „Neubliž jí, Ashi.“

Ash okamžitě ztuhl. Cítila, jak z jeho těla sálá napětí. Znehybněl a pomalu se z ní vytáhl.

Viděla, jak se otočil na Jace, ve tváři čirou zuřivost.

„Ublížil jsem snad někdy ženě, Jaci?“

V jeho hlasu se ozývalo tolik emocí. Na povrch se dral rozzlobený, neurvalý, dominantní muž.

Po jeho svůdné hravosti nezbyla ani stopa, na její místo nastoupilo něco naprosto jiného.

„Ježíši, vážně, kámo? Vážně? Řekneš něco takovýho? Co si sakra myslíš?“

Bethany se pokusila posadit. Náhle ani v nejmenším netoužila zůstávat mezi oběma muži. Ale Jace položil dlaň na její břicho a nedovolil jí se narovnat. Ani se na ni nepodíval, ale ruku nezvedl. Byl to jasný příkaz, aby zůstala ležet.

„Jen tě varuju,“ řekl Jace tiše. „Nechci ji vyděsit.“

Ash zůstal zticha, zatímco si oba muži vyměňovali pohledy. Ash zvlnil rty a pak jako by

v Jaceových očích něco vyčetl a stáhl se. Zvážněl, sklonil se k Bethany a políbil ji, jako by ji tím chtěl uklidnit a ujistit, že vše bude dobré.

„Neublížím ti,“ zašeptal jí do úst.

„Já vím,“ odpověděla tiše. A opravdu si tím byla jistá. Protože Jace by to nedovolil.

„Na všechny čtyři,“ přikázal Jace a přerušil tak krátký okamžik něhy mezi ní a Ashem. Vzhlédla. V Jaceových očích spatřila divokost a zachvěla se.

Chtěla se otočit a Jace jí pomohl zvednout se na kolena. Jakmile zaujala pozici, Jace ji políbil do prohlubně zad.

„Jen si vezmu kondom, zlato.“

A pak se zvedl a její pokožku ovanul chladný vzduch. Naskočila jí husí kůže.

Ash jí zabořil ruku do vlasů, pomalu a něžně jí pročesával prameny a posouval se před ni. Zvedl se na kolena a nasměroval svůj penis tak, aby jím mohl opět vklouznout do jejích úst. Jednu ruku ponechal v jejích vlasech, druhou ji hladil po tvářích a čelisti, uklidňoval ji a laskal a pomalu jí pronikal mezi rty.

Jeho vůně jí naplnila nozdry, na jazyku pocítila jeho chuť.

A pak se vrátil Jace a pohladil ji po zadku. Políbil ji do prohlubně zad a pak jazykem vyjel nahoru po páteři. Rozechvěla se a zavřela oči a v tu chvíli jí Ash pronikl hluboko do úst.

Chtěla v sobě Jace. Potřebovala to. Chtěla, aby ji naplnil, aby odehnal temnotu a zahřál ji zevnitř.

Konečně si Jace navlékl kondom a nasměroval svůj penis ke vstupu do jejího těla. Otřel špičku o ústí její kundičky, sjel až ke klitorisu a pak se vrátil úžlabinou plnou její vlhkosti zpět. Zkoušel ji, zjišťoval, jestli je připravená. Zasvíjela se a přes Ashův penis naznačila slovo prosím.

Jace ztuhl. Nehýbal se tak dlouho, až si pomyslela, že něco pokazila. A pak do ní pronikl.

Sevřel jí rukama zadeček a ona si uvědomila, kolik ho stálo držet se zpátky. Bál se, aby jí neublížil. Připadala mu snad křehká? Co v jejích očích spatřil, že urazil svého nejlepšího přítele a s ní jednal jako v rukavičkách?

„Tak překrásná,“ zasténal Ash, zatímco jí přirážel do úst.

„Tak překrásná,“ přizvukoval Jace.

Jace do ní pronikl co nejhlouběji, jeho koule narazily do jejího těla. Pak zůstal uvnitř, hladil ji po zádech a vnímal, jak se žena pod ním chvěje. Zavřel oči. Líbil se jí pocit naplnění, pevně

v sobě svírala jeho erekci. Při každém pohybu se rozechvěla ještě víc.

Vystoupil z ní a pak znovu přirazil, pomalu a smyslně, naprosto se ovládal. Ale ona chtěla, aby se ovládat přestal. Chtěla, aby do ní přirazil tvrdě a divoce. Ona sama chtěla zapomenout, chtěla se tak pohroužit do toho, co se dělo, aby zapomněla na všechno kromě dech beroucí rozkoše, o níž věděla, že jí ji mohou dát.

Přitlačila se na Jace, rty přejížděla přes Ashův tvrdý penis, na jazyku cítila jeho čistě mužskou chuť.

Jace ji plácal přes zadek a naprosto ji tím překvapil, ale pocit, který to v ní vyvolalo, jí vydral z hrdla výkřik, který se rozezněl i přes Ashův penis.

„Trpělivost, zlato,“ řekl tiše Jace. „Chci, aby se ti to líbilo. Jsi tak zatraceně sladká. Nechci, aby to skončilo příliš rychle.“

„Do prdele,“ zasténal Ash, když mu rty přejela přes hlavičku jeho penisu. „Takhle dlouho nevydržím. Má tak úžasnou pusinku.“

Usmála se, líbilo se jí, že je dokáže přivést ke stejnému šílenství, k jakému přiváděli oni ji.

„Drahoušku, jen dál pokračuj v tom, co ta tvoje sladká pusinka dělá s mým ptákem, a udělám se ti do pusy. A jak řekl Jace, ani já nechci, aby to skončilo příliš rychle. Chci ti šukat ty tvoje rty, jak dlouho to jen půjde.“

V tu chvíli jí Jace pevně sevřel oblinu zadku. Celý se napjal, ale ona věděla jistě, že to není blížícím se vrcholem. Vypadal… znepokojeně. Pokaždé, kdy Ash promluvil, Jace ztuhl. Skoro jako by na druhého muže úplně zapomněl. Dost podivné. Podle toho, co Ash říkal, to pro ně takhle ve třech nebylo nijak neobvyklé. Napadlo ji, jestli jsou i na kluky, ale oba si od sebe udržovali bezpečnou vzdálenost. Nepochytila sebemenší náznak, že by se vzájemně přitahovali. Ale ona? Rozhodně je přitahovala – alespoň fyzicky.

Jace zesílil přírazy, s každým výpadem se do ní zabořil ještě hlouběji. Zdálo se, že brzy vybuchne, a ji napadlo, jestli by ho byla schopná pojmout, kdyby byl jen o maličko větší. Ale pocit, jaký jeho obrovský penis v jejím těle vyvolával, byl úchvatný.

Vytáhl se skoro až ven a jen špičkou se zapřel o vstup do jejího těla. A pak přirazil, rychle, tvrdě, drsně.

Zalapala po dechu a celá se roztřásla. Neovladatelně se chvěla, ruce náhle zesláblé, nedokázaly ji dál podpírat. Zhroutila se a Ash ji podepřel, opatrně ji vrátil do její původní polohy, protože mezi rty stále svírala jeho erekci. Hladil ji po vlasech, jednou rukou i po čelisti, zatímco druhou jí pročesával prameny. Bylo to… hezké. Zdálo se, jako by jim na ní záleželo, což byla poměrně hloupá myšlenka. Byla jim ukradená. Byla pro ně jen kus masa.

„Neřekli jsme, že se nesmíš udělat, drahoušku,“ ozval se Ash chraptivě. „Jenom že to

chceme s Jacem o něco protáhnout. Uděláš se několikrát. To ti můžu slíbit. Přestaň se ovládat.

Chci na svým ptáku cítit tvoje sladký rty, až se znovu uděláš, a Jace chce zas cítit, jak ho v sobě pevně sevřeš.“

„Ashi… Sklapni,“ zavrčel Jace.

Ash ztichl, ale jeho slova ji vybudila. Zasvíjela se. Blížila se k vrcholu, orgasmus v ní rostl jako plameny na suchém dřevu a brzy se vymkne kontrole. Nedokázala zůstat v klidu. Ash jí pevně sevřel čelist, když hrozilo, že jí vypadne z úst. Ponořil se hlouběji, zatímco ona přirazila proti Jaceovi.

„Prosím,“ zasténala s Ashovým penisem v ústech. „Tvrději, Jaci. Potřebuju to tvrději.

Prosím.“

„Zatraceně, Jaci, dej jí to,“ přikázal mu Ash napjatým hlasem.

Jace ji pohladil po zádech a pak se jeho dlaně vrátily k jejímu zadečku a pevně ho sevřely.

Začal přirážet tvrději. Rychleji. Pronikal hluboko a ty pocity, které tření v jejím těle vyvolávalo, jí zatemňovaly mysl. Pokoj kolem ní se rozpil do jedné rozmazané šmouhy.

Zavřela oči a vsála Ashe ještě hlouběji, sevřela ho ve svých rtech. Celé tělo se jí třáslo silou Jaceových přírazů. Tlak, který v ní narůstal, se skoro nedal snést. Začal jí hluboko v břiše, přicházel z nejhlubšího nitra jí samé, vířil, převaloval se, pálil jako bič a šířil se jako požár.

„Zatraceně!“ zavrčel Ash. „Do prdele, udělám se.“

Právě ve chvíli, kdy sama dosáhla vrcholu, kdy sama uvnitř vybuchla, pocítila na jazyku první kapky spermatu. Vykřikla, ale ten zvuk byl velice rychle utlumen Ashovým výpadem tak hlubokým, až ji na rtech zalechtaly chloupky.

Neovladatelně se roztřásla a vzdáleně slyšela, jak Jace tiše zaklel. Svíral jí hýždě tak pevně, že věděla, že bude mít modřiny. Přirážel stále rychleji, ticho pokoje naplňovaly jen vlhké, mlaskavé zvuky, jak se jeho pták nořil do hlubin jejího těla.

Spolykala horkou tekutinu vytékající z Ashova penisu, několik kapek jí ale uvízlo na rtech. Pak jí opatrně zvedl hlavu a pomalu jí vyklouzl z úst. Něžně jí hlavu složil na postel, takže tváří spočívala na matraci. Nepřestával ji hladit po vlasech, uklidňoval ji jemnými doteky, zatímco Jace dál útočil na její smysly.

Bušil do ní, neustále zrychloval, jeho boky narážely do jejího zadku. Zavřela oči a jen tam ležela, ochablá, naprosto uspokojená, unášená vlnami doznívajícího orgasmu, zatímco do ní Jace nepřestával pronikat.

A pak ztuhl, zabořil se co nejhlouběji a zůstal tam, zatímco se celý chvěl a třásl. Pak se na ni zhroutil a zakryl její tělo svým teplem. Něžně ji políbil na rameno. To bylo… hezké. Tak něžné. Milující.

„Nechtěl jsem, aby se to stalo tak rychle,“ zašeptal Jace do pokožky jejího těla. „Ale, sakra, zlato, jsi tak úžasná.“

Jeho slova ji zasáhla, zahřála ji více než jejich dotek, než její orgasmus. Usadila se jí v srdci a v nitru se jí rozlil pocit, který raději blíže nezkoumala. Sex pro ni nebyla žádná novinka.

Nezávazný sex pravidelně vyhledávala ve dnech, kdy se sotva držela na nohou a hledala odpovědi, které neměla znát. Ale tohle…

Musí nad tím přestat přemýšlet. Nic to neznamená. Nijak se to neliší od mnoha jiných nezávazných sexuálních eskapád. Myslet si, že v tom je něco víc, jí přinese jen bolest

a zklamání.

Ash sklonil hlavu, polaskal jí rty na tváři. „Donesu ti něco k pití. Chtěla bys ještě trochu toho džusu?“

„Ano,“ odpověděla omámeným hlasem. Stále si uvědomovala, že má Jace uvnitř, že ho obklopuje její teplo a jeho tělo ji ochranitelsky zakrývá.

Ash sklouzl z postele, a když odešel, Jace ji znovu políbil na rameno. K jejímu zklamání se poté zvedl a vystoupil z ní. Zakňučela na protest, ačkoli nechtěla, aby jí takový zvuk vůbec unikl ze rtů.

„Musím vyhodit kondom, zlato,“ zašeptal. „Hned jsem zpátky.“

Rozechvěla se zimou ve vteřině, kdy se z ní zvedl. Chlad ji svíral i zevnitř. Obrátila se

na břicho a přelezla přes postel. Nevěděla, co se od ní teď čeká. Má se zvednout a odejít? Předpokládali, že tu s nimi přespí? V minulosti vždy věděla, jak se věci mají. Nikdy ale nezažila nic ani vzdáleně podobného tomuto večeru. Mimoto stejně neměla kam jít. Jen zpátky do zimy. Nechtěla, aby tahle noc někdy skončila. Sevřel ji smutek. Nikdy neměla s něčím takovým

souhlasit. Jakkoli jí to přineslo dočasnou úlevu a vítanou změnu od osamělosti, již celý život zakoušela, věděla, že až bude muset odejít, zničí ji to.

Do postele se vrátil Jace a ona k němu zvedla hlavu ve strachu, co uvidí. Otevřela ústa, aby se zeptala, jestli má odejít, ale Jace si ji přitáhl do náruče a přitiskl si ji k boku.

Dobře, takže asi ještě nemá odejít. To jí vůbec nevadilo.

Přivinula se k němu a opájela se horkem jeho těla, luxusem, který si odmítla odepřít.

O chvíli později se vrátil Ash a posadil se vedle ní z druhé strany. Jace ji okamžitě sevřel ještě pevněji, svými pažemi se snažil zabránit, aby se k ní Ash dostal.

„Přinesl jsem ti džus,“ řekl Ash.

Jace ji opatrně zvedl do sedu, ale posadil se také a nepouštěl ji. Bylo docela bizarní, že tu teď seděla s dvěma nahými muži a upíjela pomerančový džus, ale nebylo to nepříjemné.

Vděčně pila, v ústech měla sucho a trochu ji bolela od toho, jak se snažila přizpůsobit Ashově velikosti. Jiné části jejího těla ji bolely zrovna tak. Už to bylo dlouho. Ale byl to pocit, který si uchová v nitru, vzpomínku na noc, kdy realita jejího života pranic neznamenala.

„Mám jít?“ zeptala se rozpačitě, když vrátila sklenici Ashovi.

Ash stiskl rty a Jaceova paže obtočená kolem jejího pasu ztuhla.

„Rozhodně ne,“ prohlásil Jace. „Ještě jsme ani zdaleka neskončili. Zůstaneš tu přes noc.

Venku je příliš velká zima a je pozdě. Nechci, abys v tuhle hodinu někam chodila.“

Opravdu se snažila nedát najevo úlevu, ale přesto se mu opřela o hruď. Políbil ji na vršek hlavy.

„Dej nám minutku, abychom se vzpamatovali, a pak si to dáme ještě jednou,“ řekl Ash.

V zelených očích mu planula touha. Díval se, jak Jace podebral její ňadro, zakryl ten sladký kopeček a palcem polaskal bradavku. Právě měla ten nejúžasnější orgasmus svého života a její tělo už toužilo po dalším.

„Řekla jsi, že jsi už předtím trojku zažila,“ pronesl Ash věcně. „Myslíš, že bys zvládla vzít si Jace do kundičky a mě dozadu? Už jsi to tak někdy dělala?“

Tváře jí zrůžověly, cítila, jak jí obličej zalévá horkost. Zavrtěla hlavou, stud jí bránil odpovědět nahlas. Představa, kterou jeho otázka vyvolala, ji rozpalovala. A pomyšlení, že by si ji ti dva muži vzali právě tímhle způsobem, v ní probouzela horkou touhu.

„Chceš to zkusit?“ zeptal se Ash s úsměvem.

„Nemusíš to dělat,“ zašeptal jí Jace do ucha.

„Pokud jsi už měla trojku, jak jste to dělali, když si tě nikdy dva muži nevzali naráz?“ zeptal se Ash zvědavě.

Tváře jí hořely, nedokázala se mu podívat do očí. Sice měla se sexem zkušeností více než dost, přesto se cítila jako hloupoučká panna.

„Jako předtím,“ odpověděla tiše. „Jak jsme to právě dělali.“

„Aha,“ odtušil Ash. „Jeden tě šukal do pusy, zatímco druhý do tvé kundičky.“ Přikývla.

„Zkusila jsi někdy anální sex?“

„Ashi,“ zavrčel Jace varovně. „Proboha, dej jí pokoj. Copak nevidíš, že se stydí?“

Ash jen pokrčil rameny. „Není to nic, za co by se měl člověk stydět. Sedíme tu všichni nahatý a právě jsme si skvěle zašukali.“

To byla pravda.

„Jo, měla jsem anální sex,“ odpověděla.

„Líbilo se ti to?“ zeptal se Ash.

„Vlastně ani ne,“ přiznala.

„Tak to nebudeme dělat,“ prohlásil Jace pevně.

Stiskl čelist a oči upíral na Ashe, jako by ho varoval, ať drží jazyk za zuby.

Nervózně si odkašlala. „Ráda bych to zkusila. Tedy, ten chlap, se kterým jsem to tehdy… zkusila… nebyl… dobrej. Nebyl jako vy dva.“

Ash se uchechtl.

„Nemusíš to dělat, zlato,“ řekl jí Jace tiše. „Nemusíš dělat nic jen proto, že si to my přejeme.“

„S váma to bude příjemný,“ zašeptala.

„To teda jo,“ přikývl Ash. Ušklíbl se, jako by ho právě urazila. „Neublížíme ti, drahoušku.

Půjdeme na to pomalu a klidně, a kdyby se ti to nelíbilo, přestaneme. Ale tobě se to bude líbit.“

Ano, tím si byla jistá. Která žena by se nechtěla ocitnout s Ashem a Jacem v situaci, v jaké se právě nacházela ona?

„Máš hlad?“ zeptal se Jace. „Moc jsi toho nesnědla. Chceš něco sníst, než se do toho znovu dáme?“

Zastrčil jí pramen vlasů za ucho. Vzhlédla k němu a zadívala se do jeho překrásných čokoládově hnědých očí.

„Měla bych se najíst,“ řekla tiše. Náhle pocítila obrovský hlad a měla chuť se okamžitě pustit do zbytku svého hamburgeru.

„Něco objednám přes pokojovou službu,“ navrhl Ash a natáhl se pro telefon na nočním stolku.

„Nemusíš to dělat,“ ozvala se. „Dojím si hamburger.“

„Necháme si dovézt čerstvě připravené a horké jídlo,“ prohlásil Jace a sklonil se, aby ji políbil na koutek rtů.

„Chceš další hamburger nebo něco jiného?“ zeptal se Ash a držel si sluchátko u ucha.

„Nějaký sendvič,“ řekla. Nechtěla působit vybíravě. „A horkou čokoládu, jestli to není příliš.“ Ash se usmál. „Rozhodně ne.“

5. kapitola

Jace pozoroval Bethany, jak s nohama zkříženýma v kotnících sedí na posteli a jí sendvič, který jim přinesla pokojová služba. Zdálo se, že si vychutnává každé sousto, jí se zbožnou úctou, jakou moc často nevídal. Nespěchala, ale v jejích pohybech byla jistá naléhavost, kterou nedokázal pochopit.

Také upíjela horkou čokoládu, při každém doušku prozrazovala její tvář čiré blaho. Přál si, aby bývali nechali poslat pro další šálek.

Nechtěli, aby se oblékla – Jace ji chtěl mít ve své posteli, kde se na ni mohl dívat, cítit ji, dotýkat se jí, kdykoli chtěl. Ash se oblékl, aby uvítal pokojovou službu.

Bylo by snadné říct Ashovi, aby odešel, a Jace si tak mohl zbytek noci užít jen s Bethany.

Líbila se mu představa, že by tu byli sami, jen oni dva, nazí, a užívali si přítomnosti toho druhého. Milovali by se tak často, jak by jen chtěli.

„Bylo to fakt dobrý,“ řekla, jakmile dopila poslední doušek horké čokolády. „Díky.“

„Není zač,“ odpověděl Jace tiše.

Ash odnesl prázdné talíře zpátky do obývacího pokoje. Když se vrátil, okamžitě se svlékl.

Bethany se nervózně nadechla, Ashův návrat s sebou přinášel určitá očekávání.

Jace ji pozoroval, hledal jakoukoli známku zaváhání ohledně toho, co se nyní stane. Kdyby mu přišlo, že se Bethany jakkoli přemáhá, ukončil by to, a bylo by mu jedno, že by se Ash naštval. Celý tenhle večer byl na hlavu. Nechtěl se se svým přítelem o tu ženu dělit.

O svou ženu.

Jace už si na ni učinil nárok, a přesto hodlal nechat Ashe, ať ji znovu ojede. Slovo zvrácené by celou situaci ani zdaleka nepopisovalo.

„Na kolena. Jace potěšíš svou sladkou pusinkou, drahoušku. Nechceme na to jít moc rychle.

Chci to udělat pomalu, rozpálit tě, abychom ti potom neublížili.“

Vytřeštila oči a Jace zpozorněl. Ani za nic nehodlá dovolit Ashovi, aby to tu řídil. Udělají to tak, jak chce Jace, i když tím sám začít nechtěl.

Jace zavrtěl hlavou a zastavil tak Ashe, který právě zamířil k posteli.

Pak se otočil na Bethany a políbil ji na ústa, jazykem vklouzl mezi rty. Chutnala po čokoládě, kterou vypila. Horce a lahodně. Vydechla mu do úst. Chtěl víc. Mnohem víc.

„Rozpálíme tě,“ zopakoval Ashova slova. „Ale bude to po mém. Chci tě horkou a vlhkou.

A o to se postarám jazykem, budu tě lízat, dokud se neuděláš.“

Rozechvěla se, celé její tělo odpovědělo na jeho slova. Tak skvěle reagovala na jeho slova a jemu se líbilo pomyšlení, že je taková vůči němu. Nikdy ho ani nenapadlo, že na ni tak bude

působit. Možná to bylo jen zbožné přání, ale jemu to připadalo skutečné. Byl tu s nimi i Ash, to ano, ale propojení mezi Jacem a Bethany bylo mnohem silnější. O tom nebylo pochyb.

„Lehni si a roztáhni nohy,“ nařídil Jace. Už dříve na jeho rozkazovačný tón zareagovala velice vstřícně, stejně jako nyní. Oči jí potemněly, tvář zněžněla podřízeností.

Na Ashe úplně zapomněl – Jace ani netušil, kde teď přesně jeho kamarád vůbec je –

a sklouzl po Bethanině těle, líbal a sál jí krk, poté ňadra, pomalu sjel na ploché bříško až k hebkým kudrnám mezi jejími stehny.

Nadechl se, nasával vůni jejího vzrušení. Když rozhrnul záhyby jejího těla, byla už vlhká.

Růžová a dokonalá, maličká a jemná, stejně jako zbytek jejího těla. Připomínala mu okvětní plátky květin pokryté kapkami rosy. Jemně jí foukl na klitoris a sledoval, jak se celá rozechvěla.

Pak přejel špičkou jazyka po napjatém vrcholku a užíval si, jak sebou trhla. Vychutnával si její klín a dával si pozor, aby nebyl k nejcitlivější části jejího těla příliš hrubý. Prozkoumával každý centimetr sametové pokožky, jazykem pronikal do jejího těla, dráždil ji svými rty.

Neovladatelně se pod ním svíjela, prohýbala se, nabízela se jeho ústům. Vzhlédl, chtěl vědět, jestli tak reaguje skutečně jen na něj, a s uspokojením seznal, že Ash se teprve teď sklání

k jejím ňadrům. Ash se jí zatím ani nedotkl. Reagovala tak čistě jen na Jace.

Obrátil svou pozornost zpátky k jejímu klínu, vklouzl do ní jazykem a rychlými pohyby svých úst ji sál. Zvlhla, její sladká chuť mu naplnila ústa. Mohl by to dělat celou noc. Miloval její chuť. Miloval, jak se mu usazuje na jazyku. Jaká je. Měkká. Hedvábná. Nepodobala se ničemu, co doteď poznal.

Věděl, že se Bethany rychle blíží k vrcholu. Chvěla se stále víc, dech se jí zrychlil. Vzhlédl a spatřil, jak se Ashova ústa uzavírají kolem jedné vzrušené bradavky, a chvíli se jen díval.

Možná se mu nezamlouvalo, že je tu Ash s nimi, ale pohled na to, jak jeho přítel saje Bethaninu bradavku, ho zatraceně vzrušoval. To se mu nikdy neomrzí, dívat se, jak jiný muž uspokojuje ženu, již Jace právě saje.

„Líbí se ti, co ti dělá, Bethany?“ zeptal se Jace hlasem ztěžklým, zhrublým touhou. Ne, Ashe tu nyní nechtěl, ale na chvíli se oddal vzrušení, jež mu přinášel pohled na to, jak Bethany reaguje na dva muže, kteří se s ní milují. „Líbí se ti, když na sobě cítíš naše ústa, zlato?“

„A-ano,“ vydechla. „Je to tak příjemný, Jaci. Nikdy jsem nic tak skvělýho nezažila.“

Její slova ho potěšila. Možná už kdysi v minulosti trojky – trochu zvrácenější sex – zažila, ale ti muži jí nebyli schopni dát takovou rozkoš jako právě on. Tím si byl zatraceně jistý.

Třel jí palcem klitoris, poté jí překryl ústy vstup do těla, opět do ní pronikl jazykem a přiblížil ji ještě blíže k vrcholu. Chtěl ji na hranici. Chtěl, aby byla celá bez sebe, až si ji konečně vezmou naráz. Nechtěl jí ublížit. Měl rád bolest. Ash měl rád bolest. Rádi působili bolest. S tou správnou ženou. Ale Bethany tou ženou nebyla. Jace jí toho chtěl tolik udělat, chtěl toho s ní tolik prožít.

Ale ne dnes večer. Dnes jí dá jen rozkoš. Ne ale takovou, která přichází s ostrou bolestí, již dokáže také způsobit.

Na to bude spousta času později. A ta chvíle rozhodně přijde. Tohle pro něj nebyla jen známost na jednu noc. Bethany se do jeho postele opět vrátí. Vlastně už zítra v noci. Ale bude tam s ní sám. Bez Ashe. Bez kohokoli dalšího. Jen on a Bethany spolu prozkoumají mnoho, mnoho způsobů, jakými se lze zmocnit ženy.

Naposledy se přisál k jejímu klitorisu a pak se zvedl na kolena, v rukou svíral její třesoucí se kolena.

„Uděláme to takhle, zlato. Ash si chvíli pohraje s tvým zadečkem. Připraví tě. A zatímco si bude hrát, vezmeš si mě do úst. Vstoupí do tebe, aby zjistil, jestli budeš schopná ho pojmout. A jakmile to budeme vědět, nasedneš na mě a já proniknu do tvé sladké kundičky. Pak si Ash vezme tvou prdelku. Vyhovuje?“

Ash se odtáhl, aby jí Jace viděl do tváře. Oči měla pokryté mázdrou vášně. Zamlžené, omámené, ale zároveň hořící touhou.

Olízla si rty a pak přikývla.

„Nahlas, zlato. Potřebuju tě slyšet. Musím si být jistý, že ti to tak vyhovuje.“

„Ano,“ zašeptala ochraptělým hlasem. „Vyhovuje.“

„Díkybohu,“ ulevil si Ash. „Nemůžu se dočkat, až se zabořím do tvého rozkošného zadečku.

Budu něžný, Bethany. Bude se ti to líbit.“ Líně se usmála. „To vím.“

Jace se vyšplhal na postel a pak pomohl Bethany na kolena. „Přesuň se mi mezi nohy, zadkem k Ashovi.“

Díval se, jak se přesouvá a jak má hlavu tak blízko jeho penisu. Měl co dělat, aby už teď nevybuchl, a to ho ještě ani nesevřela ve svých hebounkých ústech. Stálo ho to skoro všechny zbytky sebekontroly, aby se udržel, dokud nebude v ní.

Ash odešel do koupelny, vrátil se s lubrikačním gelem, vylezl zpátky na postel a postavil se za ni. Přes Bethanina záda se na sebe s Jacem podívali a Jace svého kamaráda tiše varoval. Ash protočil oči a ztěžka si povzdechl, pak si vytlačil trochu gelu na prsty.

Ve chvíli, kdy se jí dotkl, Bethany ztuhla. Zvedla hlavu, aby viděla na Jace. Spatřil v jejích očích planoucí oheň. Sevřela prsty kolem jeho ptáka a ten sebou okamžitě cukl a v ruce jí narostl ještě víc.

„Saj ho,“ zašeptal. „Pomalu a hluboce.“

Ve chvíli, kdy její rty obepnuly jeho hlavičku a jazykem hebkým jako samet ho polaskala po citlivé pokožce, zavřel oči, natáhl ruku a zabořil ji do jejích vlasů.

Pak opět ztuhla, i s ním ve svých ústech. Vzhlédl a spatřil, jak do ní Ash pomalu proniká.

„Je to moc, zlato? Jestli chceš, aby přestal, řekni.“

Zavrtěla hlavou a jazykem přejela po celé jeho délce. Zavřela oči a pojala ho ještě hlouběji, až se svými rty dotkla jeho koulí. Sakra, měla pusinku až hříšně šikovnou.

Pak zalapala po dechu. Poplašeně zvedla hlavu, oči vytřeštěné. Rychlý pohled na Ashe mu prozradil, že už je uvnitř. Jace jí vzal tvář do dlaně a palcem ji polaskal po líci. „Podívej se

na mě, zlato. Soustřeď se jenom na mě a dýchej. To je ono. Nebojuj s tím. Uvolni se. Půjde na to pomalu. Jen si užij, jak je to příjemné, a mysli na to, jaké to bude, až nás v sobě budeš mít oba naráz.“

Oči jí potemněly, zhluboka se nadechla. Pak oči zavřela a pomalu vydechla. Ash na tom byl podobně, hlavu měl zvrácenou, rukama svíral její hýždě a pronikal do ní na poslední centimetry.

„Bože,“ vydechla přidušeně. „Oba jste tak velcí!“

Ash se uchechtl. „Jsme rádi, že tě můžeme potěšit, drahoušku.“

Ash na to opravdu šel pomalu a něžně, přitom sám takový rozhodně nebyl. Jace si ale cenil toho, že se to Ash snaží s Bethany neuspěchat. Z nich dvou se právě Ash zdál ten lehkovážnější, ale jak přišlo na sex, měl to rád natvrdo a drsně, vše pod svým velením. Vždy si vybíraly takové ženy, kterým to bylo jedno, protože ani jeden z mužů na to nikdy nešel pomalu. A přesto se dnešní noci Jace přistihl, že jedná proti všem svým zvyklostem. Chtěl být něžný, opatrný, chtěl Bethany zaučit pomalu. A od Ashe požadoval totéž.

U kterékoli jiné ženy by byl Ash už teď po koule zabořený v jejím zadku a šukal ji do bezvědomí.

„Jak se cítíš?“ zeptal se Jace Bethany. „Myslíš, že jsi už připravená, abych do tebe mohl vstoupit zároveň s ním?“

Otevřela oči a polkla i s ním ve svých ústech a Jace se málem udělal.

„Ježíši, zlato, jestli to uděláš ještě jednou, tak se do tebe dnes v noci už nedostanu.“

Usmála se a vsála ho a pak ho nechala ze svých úst téměř zcela vyklouznout. Jazykem objela jeho hlavičku.

„Jsem připravená,“ vydechla vzrušeně. „Chci vás oba.“

Ash z ní okamžitě vystoupil, v očích jasnou netrpělivost. Chtěl se do ní co nejdřív opět pohroužit a Jace netoužil po ničem jiném.

„Pojď sem,“ přikázal Jace a natáhl se po ní.

Přeplazila se mu po těle a osedlala si ho. Natáhl se po svém penisu a uchopil ho za kořen, zatímco Bethany se nad ním zvedla na kolena.

„Teď pomalu, zlato. Nechci, aby sis ublížila.“

Zapřela se mu dlaněmi o břicho. Její dotek ho na kůži pálil. Pak pomalu klesala a on sledoval, jak se jí v obličeji střídají emoce, když cítila, jak ji pomalu vyplňuje, jak proniká do jejího hedvábného tepla.

Přivřela oči, její modré duhovky zešedly vášní, jak ho do sebe pomalu pojímala. Na chvíli se zastavila a vytřeštila oči, když do sebe přijímala i posledních pár centimetrů.

Podívala se dolů, aby zjistila, kolik zbývá, než v ní bude celý, pak vzhlédla a v očích se jí zračilo odhodlání. Předklonila se, upravila úhel a pak na něj prudce dosedla.

Ponořil se do jejího ohně, obklopovalo ho tekuté horko, koupal se v ní a ona ho nenasytně svírala.

Popadl ji za boky a prsty zabořil do buclatých polštářků. A pak, neschopen se nepohnout, zvedl ruce a přejel jí přes záda na hruď a vzal do dlaní její ňadra. Laskal je a hladil, tahal

za bradavky, dokud se neprobudily a neztuhly.

„Není to moc?“ zeptal se chraptivě.

„Bože, doufám, že ne,“ ozval se Ash stejně chraptivým hlasem.

Jace sklouzl pohledem přes Bethanino rameno na Ashe, který tam čekal na kolenou, rysy v tváři napjaté. V Ashových očích se zračila horkost a chtíč. Natáhl ruku a položil ji Bethany na záda. Trhla sebou. Jace okamžitě zareagoval. Přitáhl si ji k sobě, nechtěl, aby se jí Ash

dotýkal. Což bylo k smíchu vzhledem k tomu, že do ní Ash za několik vteřin ponoří nejintimnější část svého těla.

Přesto se mu Jace zadíval do očí a beze slov ho varoval, aby byl opatrný. Bylo mu fuk, jestli to jeho přítele rozzuří k nepříčetnosti. Na to byla Bethany příliš důležitá. Nebyla jednou z těch žen, které si obvykle nabrnkli, ani záležitost na jednu noc. Měl v plánu s ní zůstat hodně dlouho, měl v plánu si ji vzít do své vlastní postele. To poslední, co chtěl, bylo vyděsit ji. Nechtěl, aby se pak odmítla s ním byť jen vidět.

„Musíš se uvolnit, drahoušku,“ vybídl ji Ash a opět položil ruce na Bethanina záda. Přejel jí dlaněmi přes ramena a pevně ji stiskl, aby ji uklidnil.

„Půjdu na tebe tak pomalu, jak jen budeš potřebovat. Teď když máš v sobě Jace, budeš vzadu mnohem těsnější. Nebude to tak snadné.“

Bethany zadržela dech, celá ztuhla, ani hruď nepozvedla. V očích strach neměla, ale Jace v nich viděl nejistotu, jako by pochybovala, že do ní Ash bude schopen vstoupit.

Jace jí přejížděl rukama po těle, po prsou, uklidňoval ji a laskal, snažil se ji uvolnit. Pokývl Ashovi a přitiskl si Bethany k sobě do takového úhlu, který Ashovi usnadní průnik.

Ash si nanesl na kondom lubrikant a pak vklouzl do Bethany prsty, aby gel rozetřel i po jejím otvoru.

„Dobře, drahoušku, půjdu do tebe. Zatlač proti mně a nevzdoruj tomu. Nechci ti ublížit víc, než musím. Jakmile ale budu uvnitř, bude ti to příjemné. Slibuju.“

Vytřeštila oči a tiše zasténala, když do ní Ash vstoupil. Jace okamžitě pocítil vzrůstající tlak. Zasténal, když se svaly Bethanina těla těsně sevřely kolem jeho ptáka. Bethany pevně stiskla rty a zavřela oči, ve tváři patrné napětí.

„Jsi v pořádku?“ zašeptal Jace.

Otevřela oči a vydechla: „Ano. Jsem. Nepřestávejte.“

„To ani za nic,“ zavrčel Ash. „Nehodlám přestat. Dýchej zhluboka, drahoušku. Vezmu to

naráz. Už to bude. Je lepší, když to máš rychle za sebou.“

Dřív než se prudce nadechla, pocítil Jace, jak se její tělo otevírá Ashově tlaku. Cítil, jak ho obemyká její kundička. Tlak byl nepředstavitelný, jako by ho náhle svírala pěst. Nevěděl, jak se má sakra vůbec pohnout, ale došlo mu, že veškerý pohyb v této pozici obstará Ash.

„Kriste, je tak těsná,“ vydechl Ash. „Věděl jsem, že bude mít sladký zadeček, ale tohle je neuvěřitelné.“ Ash do ní zcela pronikl a zastavil se. Naklonil se k ní, přitiskl nos k jejímu krku. Dával jí tak čas, aby si navykla na pocit, jaké to je, mít v sobě dva ptáky naráz.

„Co mám dělat?“ zašeptala Bethany. „Teda, co mám teď dělat? Asi se nebudu schopná pohnout. Mám pocit, že kdybych se pohnula, roztrhnete mě.“

Jace jí vzal tvář do dlaně a pohladil ji palcem po líci. „Nemusíš dělat nic, zlato. Všechno obstaráme my. Jen se uvolni a užívej si jízdu.“

„Dobře,“ vydechla. „To zvládnu.“

Ash se stáhl a tím pohybem se svaly jejího těla rozvlnily kolem Jaceova penisu. Stiskl čelist a dýchal rychle nosem, jak se snažil vzdorovat vlastnímu vrcholu. Pak Ash přirazil, pomalu

a něžně. Bethany zasténala a naklonila se, až se ňadry dotkla Jaceovy hrudi.

Jace sklouzl rukama k jejímu pasu, potom pod zadeček, nadzvedl ji a pak se vyklenul.

A přirazil. Brzy s Ashem našli rytmus, na který byli uvyklí, a v přírazech se střídali.

„Nikdy jsem si nic takovýho ani nepředstavovala,“ vydechla Bethany napjatým hlasem. „Nikdy to nebylo tak úžasný.“

Ash se usmál. „Já ti to říkal, drahoušku. Šukala jsi špatný chlapy.“

Okamžitě ztuhla a Jace měl chuť nakopat Ashe za to, že vytáhl pro ni očividně citlivé téma.

Která žena ocení, když jí chlap, co ji právě šuká, připomene muže, se kterými spala

v minulosti? Nebo minimálně poslední věc, kterou by Jace ocenil, bylo, aby mu někdo připomněl muže, kteří si Bethany vzali před ním.

Jace zvedl hlavu a zaútočil na její ústa, líbal ji hluboce, imitoval jazykem pohyby svého ptáka hluboko uvnitř ní. Vzal ji za zátylek a pohrával si s jejími vlasy, zatímco jí plenil ústa vášnivým polibkem. Chtěl být hluboko uvnitř ní, jak jen to půjde. Ústy, jazykem, penisem. Chtěl ji uvnitř sebe, a nejen fyzicky.

Pohybovala se ve vlnách, jak do ní Ash přirážel. Zalapala po dechu pokaždé, kdy do ní Ash vrazil až na doraz, a tiše pak povzdechla do Jaceových úst. Spolkl její vzdech a vsál do sebe vzduch, který vydechla.

Koule ho bolely, ptáka měl naběhlého, tuhého, připraveného při příštím přírazu vybuchnout. Bojoval s tím, chtěl se udělat zároveň s ní, chtěl si být jistý, že svého vrcholu dosáhne dřív než on.

Mezi jejich těla vklouzla Ashova ruka a podebrala její ňadro. Sevřel jí bradavku a Bethany v reakci na to prohloubila polibek ještě víc. Svíjela se a prohýbala, jak jen to bylo možné, naplněná dvěma obrovskými muži. Jace věděl, že Bethany brzy dojde k vrcholu, protože neuvěřitelně zvlhla, mohl tak do ní pronikat mnohem snadněji.

„To bolí,“ sténala. „Ale, bože, je to tak úžasný.“

„No to sakra je,“ souhlasil Ash.

Jace odmítl propustit její ústa byť jen na krátký okamžik, aby mohl také něco říct. Jakmile ztichla, opět se jejích úst zmocnil a zabořil se do ní až po kořen.

„Jaci,“ zašeptala tichounce, skoro neslyšně.

Ale Jace ji slyšel a žilami se mu rozlil vítězný pocit a vyslal ho ještě blíže k vrcholu.

V okamžiku naprosté vášně nezvolala Ashovo jméno. Zvolala jeho.

„Už budu,“ procedil skrz zuby. „Udělej se se mnou, zlato. Teď.“

Ruce, kterýma se mu pevně zapírala do hrudi, náhle zmizely a pak se mu zabořily do vlasů.

Opětovala jeho polibek téměř stejně divoce, jako si její ústa nárokoval on.

Bez dechu, divoká, horká.

Pokojem se rozezněl její hlasitý výkřik. Zvrátila hlavu, prsa jí tím poskočila. Zavřela oči a znovu vykřikla. Pevně ho v sobě sevřela a vyslala Jace k jeho vlastnímu vrcholu.

Nechal se vést a brzy se jeho výkřik smísil s jejím. Jen vzdáleně slyšel Ashovo zavrčení a pak se celá postel otřásala, jak jí Ash dál přirážel do zadku a vtlačil ji tak do Jaceovy hrudi.

Jace ji zachytil, pevně ji objal a držel, zatímco do ní Ash dál a dál tvrdě pronikal. Zabořila mu nos do ohbí krku a držela se ho, jako by se bála pádu. Ash ztuhl, ve tváři se mu zračilo

bolestivé napětí. Pak se zhroutil Bethany na záda a všichni tři tam dál jen leželi, třásli se a chvěli doznívajícími orgasmy.

Jace měl pocit, že ho převrátili naruby. Udělal se tak silně, až měl pocit, že se do toho kondomu vylily veškeré tekutiny, které měl v těle. Nikdy dřív kondom tolik nenáviděl. Chtěl se udělat do Bethany. Chtěl cítit, jak do ní proudí každá kapka jeho spermatu.

Natáhl se po jednom pramenu jejích vlasů a líně si s ním pohrával, zatímco čekal, až zase získá kontrolu nad svými vybuzenými smysly. Nevěděl ani, co se to tu sakra vlastně stalo. Věděl jen, že Bethany dokázala změnit pravidla jeho hry.

Ležela na něm, vtisknutá mezi dvěma muži. Oči měla zavřené a hruď se jí těžce zvedala, jak zápasila o dech. Ash zasténal a pak se konečně zvedl, políbil Bethany na rameno a pak vyklouzl z jejího zadečku. Tím uvolnil tlak na Jaceův penis, který byl stále hluboko zabořen

do Bethany.

Tiše zasténala a Jace ji okamžitě objal a zakryl tak její odhalená záda.

„Jsem zničenej,“ prohlásil Ash. „Dlouhý den, dlouhý večer. Nechám vás dva tu a půjdu se natáhnout vedle.“

Jace přikývl, ulevilo se mu. Ash nikdy po žádném čísle nezůstával. Nikdy s ženami jen nespal.

Ošukal je a pak je přenechal Jaceovi. Ani Jace se obvykle s ženami poté nezdržoval, ale alespoň s nimi ještě chvíli zůstal.

Ale z Bethany se mu nechtělo. Líbilo se mu, jak ho obklopuje. Byl pořád ještě tvrdý, navzdory ničivému orgasmu, a také věděl, že by z ní měl brzy vystoupit, aby se zbavil kondomu dřív, než přeteče nebo tlakem praskne, ale nemohl se k tomu donutit. Ještě ne. Chtěl ji ještě chvíli držet v náručí, její ochablé, horké tělo tisknoucí se do jeho.

Zavrtěla se. Pohladil ji po vlasech a políbil na čelo. Mírně ho v sobě sevřela. Bože, on ztvrdne snad ještě víc.

„Musím vyhodit kondom,“ řekl.

Když se z něj chystala zvednout, objal ji a převalil, aby zůstala pod ním. Pak vystoupil z jejího těla a okamžitě zalitoval každého centimetru, kdy nemohl být s ní.

Oči měla napůl ospalé, napůl zmatené, skoro jako by nedokázala plně pochopit, co se to tu vlastně stalo. To byli dva. Neměl ponětí, co se to sakra stalo. S jistotou mohl říct jen to, že nikdy dřív nebyl k žádné ženě tak… majetnický. A rozhodně nikdy vůči ženě, kterou poznal sotva před několika hodinami a nevěděl o ní vůbec nic.

Což brzy napraví.

Měl v povaze ovládat. Přijít a převzít kontrolu. A to chtěl také nyní. Bylo to instinktivní. Vznést nárok, oznámit Bethany, že je jeho a že se o ni odteď postará.

Zbývalo jen vypořádat se s několika problémy. Myšlenky na ně mu vířily v hlavě, když vstal,

aby si sundal kondom a vyhodil ho. S prádlem se neobtěžoval, zas si vlezl do postele k Bethany a přitiskl si ji k sobě, pak se natáhl po přikrývkách, aby je oba zakryl.

Nechtěl ji vyděsit, jen věděl, že není jako ostatní ženy. Byla jiná. Určitým způsobem velice křehká. To poslední, co si přál, bylo příliš na ni zatlačit a odehnat ji od sebe.

Další problém byl… Ash. Co má sakra dělat se svým nejlepším přítelem? Přítelem, s nímž se o vše dělil a s nímž nikdy neměl problém se podělit i o ženu.

O Bethany se s ním ale už nikdy nepodělí.

Zavřel oči, vdechl její vůni a obklopil ji svým tělem. Zatraceně, koho to tu obelhává? On ji neobklopil. Ne, nechal se obklopit… jí.

Povzdechl si. Věděl, že to nebude snadné. S největší pravděpodobností to bude pěkně šílené. Musí si s Ashem ráno promluvit. Říct svému příteli, jak se cítí a co má v úmyslu. Neměl tušení, jak na to Ash zareaguje. Ještě nikdy se mezi ně žádná žena nedostala. Vždy zůstali při sobě. Jace se nikdy nemusel bát, že by ho nějaká žena unavila dřív než Ashe a naopak. Nebo že by chtěl ženu, již Ash nechtěl. Byli naladěni na stejnou vlnu. Jejich pouto bylo hlubší, přesahující pouhé přátelství.

A teď se všechno zásadně změní. Ash byl jeho přítel. Jeho bratr. Byl mu tak blízký jako Mia.

A přesto se ho nyní poprvé Jace chystal od sebe odstrčit. Nechtěl, aby se Ash ještě někdy

k Bethany přiblížil. A to bylo na hlavu. Věděl, že je to prostě v háji. Ale nechtěl na tom nic měnit.

Jen doufal, že to Ash pochopí. Musí.

Shlédl na Bethany a věděl, že byl příliš zticha. Od chvíle, kdy Ash odešel, nepromluvil, neřekl nic, než že se musí zbavit kondomu. Což není zrovna romantické.

Nasrat. On se vážně bojí být romantik?

Nemohl si pomoct. Bethany spala, dlouhé řasy jí spočívaly na tváři. Opájel se tím, jak krásná

– a zranitelná – byla. Okamžitě ho zaplavila vlna nutkání ji chránit.

Ať už mezi nimi bylo cokoli, nezmizí to. Bylo to tu, pevné jako skála. Jen musí vymyslet, jak s tím naložit, protože ráno ji odejít nenechá.

6. kapitola

Jace se probudil klidněji než obvykle. Většinou je ranní ptáče; ani nepotřebuje budík. Probouzí se každé ráno ve stejný čas bez ohledu na to, jestli je všední den, nebo víkend.

Tohoto rána se ale probudil jen neochotně, tělo měl uvolněné a uspokojené, žilami mu proudila spokojenost. Automaticky se natáhl po Bethany, i v polospánku chtěl cítit pod rukama její tělo.

Nahmatal ale jen prázdnou matraci. Zamračil se a dokonale se probral. Zvedl se na lokti a zadíval se na opuštěné místo po svém boku. Jediným důkazem její přítomnosti byl důlek v polštáři, přestože většinu noci spočívala hlavou na jeho rameni, tělo přitisknuté k němu.

Jak se Bethany dostala z postele, aniž by si toho všiml? Potřásl hlavou a přehodil nohy přes okraj postele. Zvedl se, protáhl a vydal se ji hledat.

Vešel do obývacího pokoje apartmá, poškrábal se na zátylku a ve vlasech. Bylo tu ticho.

A prázdno.

Zrak mu sjel na opačnou stranu obývacího pokoje na zavřené dveře ložnice. Napadlo ho, že je Bethany možná tam. V posteli s Ashem. Sevřel ruce v pěst a ostře se nadechl. Přešel přes pokoj a přede dveřmi s rukou nad klikou zaváhal.

Bethany v Ashově náručí bylo to poslední, co bych chtěl vidět. Krev mu pěnila vztekem.

Několikrát se krátce nadechl, aby se ovládl. Sevřel kliku v dlani tak pevně, až mu klouby prstů zbělely.

Prudce za ni zatáhl a strčil do dveří. Očima okamžitě zapátral po posteli. Při pohledu na Ashe rozvaleného na posteli přimhouřil oči a svraštil obočí. Ash byl sám. Po Bethany tu nebyla ani stopa.

Ash sebou pohnul a otevřel oči. Zvedl hlavu a při pohledu na Jace se zamračil.

„Copak hoří?“

Jace neodpověděl a Ash položil hlavu na polštář.

„Ne? Tak zalez sakra zpátky do postele a nech mě být,“ zavrčel Ash. „Je moc brzy.“

„Jen jsem hledal Bethany,“ řekl Jace tiše.

Ash znovu zvedl hlavu a pronikavě se na Jace zadíval. „Nechal jsem ji s tebou, kámo.“

„Není tam. Není nikde v tomhle apartmá.“

Ash se zvedl na lokty a prostěradlo se mu svezlo až k pasu. „Zdrhla?“ Jace sevřel rty. „Nevím. Možná jen pro něco zašla dolů.“

Ash povytáhl obočí, jasně tím dal najevo, jak hloupá mu Jaceova domněnka připadá. Jace vydechl a otočil se k odchodu.

„Jen vteřinu, kámo, pomůžu ti ji najít,“ zvolal Ash.

„Zvládnu to sám.“

Jace znovu přejel pohledem celou místnost, hledal jakoukoli stopu. Vodítko. Něco, co by mu řeklo, že se vrátí. Když se vrátil do ložnice, kde s Bethany spali, tentokrát si povšiml, že tu není žádný kus oblečení, které ze sebe předchozího večera svlékla. Nezůstalo tu nic, co by napovídalo, že tu vůbec kdy byla.

„Jaci, nechala tu vzkaz,“ dolehl k Jaceovi Ashův hlas. Jace vyšel z ložnice a našel Ashe stát

v obývacím pokoji před konferenčním stolkem, v ruce držel jednu z papírových kartiček s logem hotelu. Jace k němu přešel a Ash mu ji podal.

Otočil ji a při pohledu na ženské písmo se zamračil.

Děkuji vám za nádhernou noc a za večeři. Jen díky vám byla mimořádná. Nikdy na ni ani na vás nezapomenu.

– Bethany.

„Do prdele,“ ulevil si Jace.

Odvrátil se od Ashe a rozzuřeně hodil lístek přes celý pokoj. Zastavil se až o zeď a klesl k zemi. Odešla! Bez jediného slova. Aniž by ho třeba jen probudila. Vyklouzla z postele

a odešla. Ani neznal její příjmení. Nevěděl, kde bydlí. Ani jak ji najít.

Myslel si, že má spoustu času tohle všechno zjistit. Pomyslel na to, co měl v plánu. Snídani v posteli. Nechutně ji rozmazlovat. Opět se s ní pomilovat, nejlépe až Ash odejde. A pak jí dát jasně na srozuměnou, že se budou vídat.

„Co máš za problém, kámo?“ zeptal se tiše Ash. Jace se otočil. „Odešla. To je ten problém.“

Ash sevřel rty a vrhl na Jace zvídavý pohled. „Co přesně jsi od toho čekal? Další noc? Dvě? A pak co? Nikdy si nezačínáme nic dlouhodobého. Je mi jasný, že tohle nešlo přesně tak, jak jsi to ty měl v plánu, ale musíš ocenit tu ironii, že tentokrát odešla první ona. Obvykle jsme to my, kdo odchází. Jen nám to usnadnila.“

Jace zaskřípal zuby a po páteři se mu přelévala čirá zuřivost. Stálo ho každou unci sebekontroly, aby svého nejlepšího kamaráda na místě nezbil. Vydechl a pak se Ashovi zadíval do očí.

„Jo. Usnadnila.“

Nemohl si pomoct, v hlasu se mu ozývalo znechucení. A bylo mu to jedno. Otočil se a vrátil se zpátky do ložnice, aby se oblékl. Natáhl si kalhoty a triko, se sprchou a holením se neobtěžoval. Neměl tušení, jak je to dlouho, co Bethany odešla, a chtěl proto vyzpovídat jak zaměstnance v recepci, tak vrátného.

Už v hlavě zvažoval veškeré možnosti, když se vydal ke dveřím od apartmá.

„Jaci?“ zvolal Ash.

Jace se zastavil a otočil se na Ashe, který postával v obývacím pokoji a tvářil se znepokojeně.

„Co se děje, brácho? Od chvíle, cos ji spatřil na tom večírku, se chováš jinak. Vojeli jsme spolu davy ženských, ale včera mi přišlo, jako by ti to, co jsme dělali, nebylo po chuti.“

„To nebylo,“ odpověděl tiše Jace.

„Tak proč jsi to udělal?“

Jace se na něj dlouze zadíval. „Protože jen tak jsem ji mohl mít.“

Otočil se a odešel, aniž by počkal na odpověď. Nastoupil do výtahu, stiskl tlačítko přízemí a netrpělivě si podupával, zatímco čekal, až se dveře zavřou.

Jo, Ash si asi myslí, že nejspíš zešílel. Možná že ano. Rozhodně mu nedokáže vysvětlit tuhle… Co? Obsesi?

Věděl, že se nejedná o pouhý chtíč. Ten už zažil nepočítaněkrát. Chtíč to není. Chtíč je jen touha po uspokojení a sexu. Po fyzickém uvolnění bez emocí.

A proč si vůbec myslí, že ho k Bethany poutají nějaké emoce, když o ní vůbec nic neví? Odhodlaně vystoupil z výtahu. Možná utekla, ale on si ji najde.

O půl hodiny později měl chuť pěstí prorazit zeď. Vyptával se každého zaměstnance, na kterého narazil, ale nezjistil vůbec nic. Vrátný vypověděl, že ji viděl vyjít z hotelu krátce po svítání. Nepožádala, aby jí zavolali taxi, ani si žádné nezavolala sama. Prostě odešla.

A bez kabátu.

Napůl pršelo, napůl sněžilo a byla zatracená zima. A ona odešla bez kabátu.

Ještě víc ho ale ničilo vědomí, že jestli se chce spojit s cateringovou firmou, aby si od nich zjistil o Bethany, co se dá, bude muset počkat. Byla neděle, takže do pondělí s tím nic nenadělá.

7. kapitola

Jace řekl svému řidiči, aby auto otočil a počkal, a pak vystoupil a přitáhl si kabát ke krku, aby se mu studený vítr nedostal pod límec. Popoběhl směrem k azylovému domu pro ženy, který byl namáčknutý mezi starým katolickým kostelem a jídelnou pro lidi v nouzi.

Brzy se setmí, to mu dělalo starosti, ne však kvůli nadcházejícímu večeru, ale protože mu trvalo celý den, než získal informaci, po níž prahl. A teprve teď ji vystopoval až sem.

Jediné, co zjistil od cateringové firmy, bylo její celé jméno a tahle adresa. Že by Bethany uvedla jako kontakt svého druhého zaměstnavatele? Mohl by sice do azyláku zavolat, ale

ve chvíli, kdy získal byť sebemenší naději, že by ji konečně mohl najít, okamžitě odešel z práce a zamířil sem.

Za dveřmi se sklonil a setřásl ze sebe kapky deště. Zpoza pracovního stolu kousek ode dveří k němu vzhlédla postarší žena, v očích poplašený výraz. Nejspíš není obvyklé, že by se

v ženském azyláku objevil muž, a pokud by měli jeho zaměstnanci vypovídat, pak by určitě řekli, že byl celý den zamračený a náladový, takže si byl jistý, že zrovna přátelsky teď nevypadá.

„Mohu vám pomoci?“ zeptala se žena a spěšně obešla stůl.

Prohlédl si vnitřek domu. Místnost byla malá, poloprázdná – a sotva se tomu dalo říkat místnost. Většinu volného prostoru zabírala skládací lůžka. Vzadu před televizí stála pohovka a několik různých křesel.

Na dohled bylo asi deset žen a jeho překvapilo, jak byly zamlklé. Některé byly velmi mladé, jiné naopak dost staré a všechny vypadaly unaveně, v očích beznadějný výraz, z kterého se mu sevřely útroby.

Copak tady Bethany pracuje? Dobrovolničí v tomhle azylovém domě a dělá mizernou práci, aby si vydělala trochu peněz? Náhle na ni byl bezmezně hrdý. Vzpomněl si na její reakci poté, co si myslela, že jí chtějí za sex zaplatit. A nezůstala s nimi, i když bylo jasné, že mají oba dost peněz. Ash měl v jedné věci pravdu: s ženami to vždy ukončili oni. Ještě od nich nikdy žena neodešla jako první, přestože věděla, že by od nich mohla jen získat.

I v kabátu mu bylo uvnitř zima. Přimhouřil oči, když si uvědomil, že většina obyvatelek má na sobě víc než jednu vrstvu oblečení. I ta starší žena před ním měla bundu a rukavice.

„Proč si tu sakra nezatopíte?“ vybuchl.

Žena vypadala překvapeně. Pak se rozesmála. Zamrkal. Takovou reakci nečekal.

„To si musíte vyřídit na radnici,“ odpověděla a v hlasu se jí ozval hněv. „Okrouhali nám rozpočet tak, že si teď topení nemůžeme dovolit. Vypnuli ho minulý týden. Máme jen několik přenosných ohřívadel a ta zapínáme jen na noc, aby se ženy v teple alespoň vyspaly.“

Jace si zanadával pod vousy.

„Mohu vám s něčím pomoci, pane…?“

Napřáhl ruku. „Crestwell. Jmenuji se Jace Crestwell a ano, mohla byste mi s něčím pomoci.

Hledám někoho, kdo tu pracuje. Jmenuje se Bethany Willisová.“

Žena ruku přijala, ale mračila se. „Jsem Kate Stoverová. Ráda vás poznávám, pane Crestwelle. Ale nikdo jménem Bethany tu nepracuje.“

Svraštil obočí. „Vaši adresu udala ve smlouvě o zaměstnání jako kontaktní adresu.“

Paní Stoverová na moment sevřela rty a pak si povzdechla. „Mnoho žen uvádí tuto adresu,“ řekla tiše. „Při shánění zaměstnání je to pro ně jednodušší. Některé společnosti se příliš nehrnou do zaměstnávání bezdomovkyň.“

Jace na ni upíral zrak, nedokázal přesně pochopit, co naznačuje. Ne. To přece není možné. Ale pokud to je… Paní Stoverová se na něj dívala s krajním podezřením, rty pevně stisknuté, jako by už teď litovala, že mu cokoli řekla.

Odkašlal si a dával si záležet, aby jeho hlas nezněl nijak hrozivě a aby nedal najevo, jak ho šokovala představa, která se mu zrodila v hlavě.

„Paní Stoverová, velmi rád bych Bethany zaměstnal. Jedná se o velice dobře placené místo a rozhodně by jí vzhledem k okolnostem pomohlo. Pokud se obáváte, že jsem snad žárlivý milenec, šílený bývalý přítel nebo současný manžel, ujišťuji vás, že nejsem ani jedno z toho.

Mám ve světě obchodu jméno a mohu vám dát reference. Můžete zavolat mým obchodním partnerům, stejně jako mé recepční, jistě potvrdí jak mou totožnost, tak mé záměry.“

Zatímco mluvil, vytáhl svou vizitku, ukázal ji ženě a sledoval, jak překvapeně vykulila oči.

Vzhlédla k němu a dlouze se na něj zadívala. Bylo zřejmé, že si není jistá, zda mu může důvěřovat. Zadržoval dech, čekal. Nakonec se zdálo, že se uvolnila, výraz v očích jí zjemněl. Vrátila mu vizitku.

„Řekl jste, že ta žena se jmenuje Bethany. Mohl byste mi ji popsat?“

Jace si odkašlal, přes knedlík v krku skoro nedokázal promluvit. „Malá. Velice štíhlá. Mladá.

Možná něco kolem pětadvaceti? Černé vlasy. Má je pod ramena. Měla je ve sponě. A má neuvěřitelně modré oči. Nezapomenutelné oči.“

Na to se v očích ženy objevilo poznání a tvář jí zněžněla. „Ano, Bethany znám. Byla tady

v sobotu ráno, chtěla vědět, jestli máme na noc volnou postel. Moc mě to mrzelo, ale musela jsem ji odmítnout.“ V její tváři se zračil zármutek. Stáhla si stříbrné pramínky vlasů z tváře.

„Opravdu nerada posílám ženy pryč, když pro ně nemáme místo. Vzhledem k okolnostem by se jí práce určitě hodila, to je jisté. Říkala mi, že použije naši adresu do pracovních smluv, ale vždy si našla jen něco krátkodobého. Trvalá práce by pro ni byla skvělá.“

Jace překvapením otevřel pusu. Tohle rozhodně nečekal. Okamžitě chtěl popřít, že je Bethany bezdomovkyně, jakkoli nabyl toho podezření ve chvíli, kdy poprvé promluvil s paní Stoverovou, ale pak si vzpomněl na sobotní noc. Na její obnošené oblečení. Na únavu v jejích očích. Na to, jak žádala o večeři jako součást jejich dohody. Matko boží. Bylo mu špatně.

Přijala Ashovu nabídku, protože jen tak měla kde přespat? Měla snad pocit, že nemá na vybranou?

„Viděla jste se s ní od té doby?“ zeptal se Jace.

Paní Stoverová lítostivě zavrtěla hlavou. „Ne. Ale chodí sem často. Už tu několikrát přespávala.“

„Víte o ní něco? Cokoli, co by mi pomohlo ji najít?“ zeptal se Jace naléhavě. Pak se vzpamatoval a nasadil klidnější tón. „Rád bych ji najal, ale nemohu jí to místo držet věčně. Je nutné, abych ji co nejdříve našel.“

Za to, že téhle ženě tak lhal, se bude smažit v pekle. Zvláště když to byla starší žena, která vedla azylový dům pro ženy, jež byly bezpochyby týrány parchanty, kteří lhali stejně, jako právě lhal on. Ale on Bethany nikdy neublíží. Jestli ji najde, dá si sakra záležet, aby už nikdy v životě nestrávila noc na ulici. Představa, že tam teď je, v něm vzbuzovala chuť prorazit pěstí zeď,

a tím by tu dobrý dojem neudělal.

„Je mi líto, ale ne. Kdykoli tu byla, byla velice tichá. Stranila se ostatních. Dala jsem jí adresy několika dalších azylových domů, ale jsem si jistá, že už je zná.“

„Chci ty adresy,“ prohlásil Jace. „Jak dlouho?“ Žena tázavě povytáhla obočí.

„Jak dlouho sem chodila?“

„Pracuji tu rok, ale za tu dobu sem přišla asi tak šestkrát.“

Jaceovi se sevřela hruď, nemohl dýchat. Bethany – jeho Bethany – byla bezdomovkyně.

Na jedinou noc byla v jeho náručí, v bezpečí, a vzhledem ke svému bohatství jí mohl dát to, co potřebovala ze všeho nejvíc, a on ji nechal odejít. Zpět do zimy a nejistoty.

Bože, právě teď mohla být někde na ulici. Bez kabátu. V zimě. Hladová. Bez ochrany.

„Udělejte mi laskavost, paní Stoverová. Prosím.“ Dal jí do ruky vizitku a sevřel kolem ní její prsty.

„Jestli ji znovu uvidíte, okamžitě mi zavolejte. Ve dne, v noci. Na té vizitce je moje osobní mobilní číslo. Zavolejte mi, jakmile ji uvidíte, a nespusťte ji z očí, dokud sem nepřijedu. Mohla byste to pro mě udělat?“

Paní Stoverová se zamračila a zvláštně se na něj podívala. Musí rychle vysvětlit vehemenci své žádosti, jinak znovu pojme podezření a jeho historka vyletí komínem.

Problém byl, že se chová skoro jako rozběsněný, žárlivý tyran snažící se najít svou uprchlou přítelkyni. Ježíši. Kdyby ho teď viděl a slyšel Ash, povolal by na pomoc Gabea a společnými silami by ho odtud ve vteřině odtáhli. A pak by mu najali podělanýho cvokaře.

„Její tíživá situace mi není lhostejná, paní Stoverová. Má na to místo kvalifikaci a nyní, když znám i všechny okolnosti, je pro mě ještě důležitější, aby mou nabídku přijala. Mohl bych najmout někoho jiného, ale ona tu práci potřebuje. Mohla byste mi, prosím, zavolat?“

Byl na tón svého hlasu hrdý. Dokonce se mu podařilo přesvědčit i sama sebe, že nepřišel o rozum.

Paní Stoverová se uvolnila a usmála. Vizitku vložila do své kapsy. „Zavolám vám hned, jak ji uvidím.“

„Děkuji vám,“ odpověděl Jace.

Pak se rozhlédl po místnosti, v níž se ženy choulily na lehátkách, v křeslech a na pohovce.

A snažil se ovládnout hněv, který se mu opět rozhořel v žilách.

„A brzy se tu zatopí, paní Stoverová.“ Vytřeštila oči.

Už když se otáčel, aby vykročil ke svému vozu, vytahoval z kapsy telefon, aby vyřídil vše potřebné.

8. kapitola

Bethany kráčela přes křižovatku a neovladatelně se třásla. Stálo ji veškeré soustředění, aby dokázala jít dál. Klást jednu nohu před druhou. Kdyby teď upadla, přejeli by ji. Řidiči v New Yorku nebyli k chodcům zrovna přátelští.

Zvedla hlavu a vydechla obláček páry. Blok před sebou spatřila kostel. Už tam skoro je.

Zašeptala tichou modlitbu. Prosím, Bože. Ať mají volnou postel.

Otupělost trochu opadla. Šok vystřídala realita. Otočila dlaně a podívala se na škrábance se zaschlou krví. Kalhoty měla na kolenou a na boku potrhané a pod látkou zasychala další krev. Látka kalhot jí krví ztuhla.

Do očí jí vstoupily slzy. Jak jí to mohl Jack udělat? Vidění se jí rozpilo. Zhluboka se nadechla, odhodlaná dojít ten jeden blok do nejbližšího azylového domu. I kdyby jí dovolili zůstat jen hodinu, aby se mohla ohřát, vyčistit si rány a nechat na chvíli odpočinout zbité tělo, bude to víc než dost.

Neměla žádné peníze. Neměla nic. Hotovost, kterou si opatrovala, byla pryč. Jack dlužil hodně zlým lidem a ti si teď přišli vybrat svůj dluh. Od ní. Zatímco ležela ochromená na ledové zemi, vybrali jí z kapes všechny bankovky. Jeden z nich ji kopl do boku a pak ji nechali být

s jasným varováním, že jim Jack dluží mnohem víc a že má týden na to, aby peníze sehnala.

Kousla se do rtu, aby se nerozplakala. Byla vyčerpaná. Bylo jí špatně. Celé tělo ji bolelo, byla prochladlá a hladová tak, že se chtěla jen schoulit do klubíčka a umřít.

Došla ke dveřím azylového domu a úlevou celá zeslábla. Na vteřinu se bála vkročit dovnitř, protože pokud ji odmítnou, nenajde v sobě sílu odejít.

Zavřela oči, zhluboka se nadechla a strčila do dveří.

Okamžitě se do ní zapřelo teplo tak příjemné, že se téměř zhroutila na místě. Když tu byla naposled, takové teplo tu nebylo. Topení nefungovalo.

Slyšela zevnitř hlasy dalších žen. Zněly téměř… šťastně. Azyláky nejsou místem, kde byste se setkali se štěstím. Ucítila omamné vůně. Nadechla se a žaludek jí zakručel. Ať už jedly cokoli, vonělo to božsky.

Váhavě vkročila dovnitř a zavřela dveře. Teplo ji tak omráčilo, že se dlouhou chvíli nemohla vůbec pohnout, jak se jí do rukou a nohou vracel cit. Bylo to příjemné i nepříjemné zároveň, protože s tím pocitem přicházela ruku v ruce i bolest.

„Bethany, jsi to ty, má drahá?“

Bethany prudce zvedla hlavu a svraštila čelo. Přece jí své jméno při posledním pobytu zde nedala, nebo jo? Snažila se vzpomenout si, ale netušila, co dobrovolnici řekla.

Přikývla, nechtěla nijak snížit své šance, aby jí tu dovolila zůstat.

„Co se ti to stalo?“

Dobrovolnice popoběhla k Bethany a při pohledu na ni zalapala po dechu. Bethany sebou trhla.

„Jsem v pořádku,“ řekla tiše. „Jen jsem upadla. Doufala jsem…“ Hrdlo se jí stáhlo. „Doufala jsem, že by se tu pro mě našla na noc postel.“ Ani nedopověděla a už se v duchu připravovala na odmítnutí, jakkoli ji to pomyšlení ničilo.

„Ale samozřejmě, že máme volno, dítě. Pojď, posaď se. Donesu ti šálek horkého kakaa, najíš se a ohřeješ.“

Zalila ji úleva. Zaplavila jí tělo, přimrazila ji na místě. V očích té ženy spatřila Bethany teplo

a vlídnost. Srdce se jí zaplnilo radostí. Má pro ni volnou postel! Dnes v noci bude spát v teple. A dostane jídlo! Chtělo se jí plakat vděčností.

Následovala dobrovolnici, ale při pohledu na ostatní ženy se zamračila. Zdálo se jí, že tu je dnes mnohem více obyvatelek, než měli toho večera, kdy tu o přístřešek požádala naposledy. A to pro ni tehdy postel neměli. Rozšířili snad počet lůžek?

„Jsem Kate,“ představila se žena, když se zastavila u křesla stranou od ostatních. „Posaď se. Donesu ti kakao a pak ti seženeme něco k jídlu. A také budeš potřebovat ošetřit rány.“

„Děkuju ti, Kate,“ odpověděla Bethany. „Opravdu si toho cením.“

Kate ji postrčila ke křeslu a pak jí poklepala na ruku. „Hned se vrátím. Všechno bude dobré, drahoušku.“

Ten podivný příslib ji zmátl. Bethany se zabořila do křesla a ochabla. Došly jí síly. Ruce se jí třásly. Zamotala si je do tenké košile, snažila se je co nejrychleji zahřát. Rány bolely, ale nebylo to nic vážného.

Zadívala se za Kate, která právě vcházela do kuchyňky, aby tam připravila kakao. Měla u ucha mobilní telefon, a ať mluvila o čemkoli, zdálo se to naléhavé. Po chvíli vrátila telefon

do kapsy a vyndala z mikrovlnky kouřící šálek. Pak ho přinesla Bethany a opatrně jí ho předala.

„Tady máš, drahoušku. Ale pomalu, je to horké. Teď už bude všechno dobré. Nemusíš se bát.“

To bylo už podruhé, kdy se snažila Bethany ujistit o zářné budoucnosti, ale Bethany byla příliš unavená, než aby to zpochybňovala. Kdyby neměla takový hlad a nebyla tak prokřehlá, hned by se stočila do klubíčka na jednom ze skládacích lůžek a spala dalších dvacet čtyři hodin. Nebo tak dlouho, dokud ji odtud znovu nevykopnou.

Jace seděl za stolem ve své kanceláři a mračil se na hromadu složek před sebou. Uplynuly už dva týdny od chvíle, kdy Bethany zmizela, a on nebyl ani o krok blíž k tomu ji najít. A ne že by se nesnažil.

V práci to bylo utrpení. Většina zaměstnanců se ho stranila. Dokonce i Gabe s Ashem zůstávali v bezpečné vzdálenosti. Díkybohu Miu příliš zaměstnávala blížící se svatba, než aby si povšimla Jaceovy nevrlosti a starostí.

Do Vánoc zbýval sotva týden a Jace nemohl vystát pomyšlení, že je Bethany tam venku, v zimě a sama, bez postele, bez jídla.

Sevřel ruku v pěst a potlačoval touhu prorazit zeď.

Dveře se otevřely a on užuž chtěl vyštěknout, ať se ten za nimi klidí, když spatřil, že dovnitř vešel Ash. Něco ve tváři jeho přítele ho ale zarazilo.

Ash byl… no, byl to typický Ash. Neuctivý. Lhostejný. Sotva kdy vážný. Dnes ale vypadal… vážně. Jako by měl něco v úmyslu.

„Do prdele, to tě tvoje rodina nenechá v klidu ani o Vánocích?“ zavrčel Jace.

Jen jediná věc se Ashovi dokázala takhle dostat pod kůži. Jeho rodina. Ash trávil většinu svého času – a dovolených – s Jacem a Miou. Před několika týdny vzali Miu do Karibiku strávit tam Díkůvzdání, aby jí pomohli vyléčit zlomené srdce poté, co ji od sebe Gabe odehnal – díkybohu jeho odmítnutí trvalo krátce. Pravda ale byla, že Ash trávil s Gabem, Jacem a Miou víc času, než kdy strávil se svou vlastní rodinou.

„Na tohle by ses měl podívat,“ prohlásil Ash tichým, vážným hlasem, který pro něj vůbec nebyl typický.

V Jaceovi se rozeznělo poplašné zvonění a sevřelo se mu hrdlo.

„Stalo se něco Gabeovi a Mie?“ Jestli jí znovu zlomil srdce, pak toho parchanta zabije.

Ash hodil na Jaceův stůl jakousi složku. „Nejspíš se na mě za to naštveš, ale jsem tvůj kámoš a tohle kámoši dělají. Ty bys to pro mě taky udělal.“

Jace přimhouřil oči. „O čem to kurva mluvíš, Ashi?“

„Zatímco ty ses poslední dva týdny snažil najít Bethany Willisovou, já hledal informace o ní.

Musíš to nechat plavat, brácho. Nechat to být. Ona pro tebe není dost dobrá.“

Jace se na Ashe zadíval a snažil se potlačit zuřivost. „Budu předstírat, že jsi právě nenavrhl, abych zapomněl na bezdomovkyni, s kterou jsme si to oba rozdali. Na ženu, kterou jsme naprosto jasně využili, ať už jsme to tehdy věděli, nebo ne. Na ženu bez střechy nad hlavou, bez jídla, bez podělanýho kabátu, ve kterým by jí bylo teplo.“

Ash zvedl ruku. „Jen si přečti tu zprávu, Jaci.“

„Co kdybys mi místo toho ty řekl, proč si myslíš, že pro mě není dost dobrá,“ opáčil Jace kysele.

Ash si povzdechl. „Má záznam za držení drog. Nemá stálou práci. Nikdy žádnou neměla.

Většinu svého života strávila v pěstounské péči. Má střední školu, ale na vysokou nikdy nešla.“

Jace zaťal čelist a zadíval se na složku před sebou. Pak zvedl oči k Ashovi, který tam dál stál. „Nemyslíš, že to jsou docela dobré důvody, abychom jí teď pomohli?“

„Kdybychom jí měli jen pomoct, pak ne,“ odpověděl Ash. „Ale oba víme, že ty jí nechceš jen pomoct. Seš jí do prdele posedlej, Jaci. Nikdy dřív jsem tě takovýho nezažil. Musíš se na to vykašlat. Ošukali jsme ji, jo. Ošukali jsme davy ženskejch. Nechápu, co je na téhle tak zvláštního.“

Jace okamžitě vyskočil na nohy a už se chtěl na Ashe vrhnout, když mu zazvonil telefon.

Zvedl ho, podíval se na displej, ale číslo neznal a v kontaktech ho uložené neměl. Za normálních okolností by telefonát ignoroval, ale od chvíle, kdy začal pátrat po Bethany, zvedal každý hovor.

„Jace Crestwell,“ představil se, ale oči z Ashe nespustil.

„Pane Crestwelle, tady Kate Stoverová z azylového domu pro ženy při Svatém Antonínovi.“ Jaceovi poskočilo srdce. Zhroutil se do křesla a na Ashe úplně zapomněl. „Zdravím, paní

Stoverová, jak se vám daří?“

„Je tady,“ vyhrkla Kate. „Právě přišla. Je… zraněná.“

Žaludek se mu sevřel, v hrdle pocítil pachuť strachu. „Cože? Co se stalo?“

„Nevím. Jak jsem řekla, zrovna dorazila. Usadila jsem ji a právě jí vařím horkou čokoládu. Nevypadá dobře, pane Crestwelle. Je očividně vyděšená a vyčerpaná, a jak jsem řekla, je zraněná.“

„Sedněte si na ni, jestli budete muset,“ zavrčel Jace. „Je mi fuk, jak to zařídíte. Nesmí od vás odejít, dokud nedorazím.“

Vrátil telefon do kapsy a zvedl se ze židle. Jak procházel kolem Ashe, jeho kamarád ho chytil za paži.

„Co se děje, kámo? O co jde?“

Jace se mu vytrhl. „Jdu za Bethany. Je zraněná.“

Ash zaklel a zavrtěl hlavou. „To je hodně špatný nápad.“

Jace vyšel z kanceláře a vykročil chodbou. Šel k výtahům a za sebou slyšel Ashe.

„Pojedu s tebou,“ řekl Ash vážným hlasem.

Jace vešel do kabiny výtahu, a když se k němu chtěl Ash připojit, Jace jen zvedl ruku a svého přítele zastavil. Druhou rukou pak stiskl tlačítko přízemí a do Ashe strčil.

„Nepleť se do toho, Ashi,“ prohlásil Jace varovně. „Tohle se tě netýká.“

Ash nasál vzduch a v očích mu zasvítilo. Jace věděl, že je to od něj hnusné, ale Ash se nezachoval o moc líp.

„Jo, to máš recht. Vůbec nic ohledně tebe se mě netýká,“ prohlásil Ash, v hlase jasně patrný sarkasmus.

Pak už se dveře kabiny zavřely a Jace zmizel z dohledu.

9. kapitola

Jace dal svému řidiči adresu azylového domu a nařídil, aby na to šlápl. Nevěděl, jestli se tam Bethany zdrží, a nechtěl to riskovat. Ne když mu už jednou zmizela.

Kate řekla, že je Bethany zraněná, a v hlavě mu vířily všemožné představy, žádná z nich nijak dobrá. Neřekla nic konkrétního. Nemohl se dočkat, až bude s ní. Jak se mohla sakra zranit?

Žena, sama na ulici… Existovalo tisíc a jeden způsob, jak přijít ke zranění, a každý z nich představoval ránu do Jaceova žaludku.

Když jeho vůz zastavil před domem, nařídil řidiči, aby počkal. Doufal, že mu to dlouho nepotrvá, ale chtěl být připraven na všechno.

Zamířil si to ke vchodu, vítr mu nadouval plášť. Když otevřel dveře, okamžitě přelétl pohledem místnost, hledal Bethany. Pak ji konečně spatřil. Vzadu. Stranou od ostatních.

Seděla v křesle, bledá, ztracená. Opájel se pohledem na ni. To, že tu opravdu byla, mu přineslo úlevu větší, než se dá slovy vyjádřit. Všiml si, že kalhoty má na kolenou a boku potrhané. Viděl také skvrny od zaschlé krve a rozedrané škrábance na loktech. Co se jí to sakra stalo?

Než stihl cokoli udělat, přistoupila k němu Kate, ve tváři vepsanou starost.

„Odvedete si ji s sebou, pane Crestwelle?“

„Ano,“ odpověděl tiše. „Půjde se mnou. Postarám se o ni. Slibuju.“

Napětí v Kateině tváři polevilo. „Dobře. Mám o ni starost. Mám starost o ně všechny.“

Vykročil, nemohl se dočkat, až bude u ní a zjistí, jak moc je zraněná, ale Kate ho znovu zastavila.

„Chci vám poděkovat,“ řekla tiše. „Za všechno. Za teplo. Za jídlo. Za štědré dary.

Rozhlédněte se, pane Crestwelle. Všechny tyto ženy teď mají kam se jít ohřát a najíst, a to jen díky vám.“

Jace se zašklebil. Její vděčnost mu nebyla příjemná. Jen krátce přikývl a zamířil k Bethany.

Oči měla zavřené. Zdálo se, že spí. Využil toho, aby si ji lépe prohlédl, a při pohledu na ni zaklel.

Vypadala hubeněji, než snad bylo možné. Pod očima měla temné kruhy. Byla bledá. A zraněná.

Poklekl před ní. Jakmile vycítila jeho přítomnost, otevřela oči a rychle se odtáhla. V očích měla poplašený výraz.

„To nic, Bethany,“ zašeptal.

Vykulila oči. S obrovským vděkem pozoroval, jak strach z jejích očí mizí, ale rychle ho nahradil zmatek.

„Jaci?“

Jeho jméno opatrně zašeptala, skoro jako by nevěřila, že před ní klečí. Pak se narovnala a obrátila ruce, aby zakryla škrábance a krev.

„Co tu děláš?“ zeptala se roztřeseně.

Rysy tváře mu ztuhly. Postavil se. Sledovala ho, a než stihla cokoli říct, sehnul se a vytáhl ji z křesla.

Přitiskl si ji k hrudi a objal ji, byl odhodlaný nedovolit, aby jí cokoli znovu ublížilo. Ztuhla a překvapením otevřela ústa.

„Co to děláš?“ sykla.

Kráčel ke dveřím, a když se mu začala vzpírat, jen zesílil stisk.

„Odvádím tě odtud,“ vyštěkl.

Začala protestovat a Jace spatřil, jak na ně Kate ustaraně hledí. Pokývl, aby postarší ženu ujistil, že je všechno v pořádku, a pak stisk ještě zesílil.

„To stačí,“ zavrčel. „Nevzpírej se mi. Děláš Kate starosti. Neublížím ti. Slíbil jsem jí, že se o tebe postarám. Tak tu nedělej scény. Chceš snad všechny ty ženy vyděsit?“

Kousla se do rtu a ochabla. Pomalu zavrtěla hlavou. „Ne,“ zašeptala. „Ale nemůžeš mě odtud jen tak odvést, Jaci.“

„Tak sleduj.“

Vyšel s ní ven. Závan ledového vzduchu ji roztřásl. Zanadával, byl naštvaný, že Bethany nemá nic, co by ji líp chránilo před mrazem. Její oblečení jí příliš ochrany neposkytovalo.

„Děsíš mě.“

Pronesla to tiše a on pocítil, jak se v jeho náručí chvěje, jen si nebyl jistý, jestli chladem, či strachem.

„Neublížím ti a ty to moc dobře víš.“

Dívala se na něj vyděšenýma očima. Zastavil se na chodníku a čekal, až k nim dojede jeho vůz. Pohledů kolemjdoucích si nevšímal.

„Jak to mám asi vědět?“

Stiskl rty. „Jestli to nevíš teď, brzy to pochopíš.“

Auto zastavilo a řidič vystoupil, aby jim otevřel dveře. Jace se sklonil, aby Bethany usadil na sedadlo, a pak vklouzl vedle ní. Blaženě vzdechla, jakmile se zabořila do vyhřáté sedačky.

O vteřinu později se auto zařadilo do kolony a na zadním sedadle se rozhostilo ticho.

„Kam jedeme?“ zeptala se stále ještě roztřeseným hlasem.

Vzal ji za ruce a otočil je dlaněmi nahoru, aby si mohl prohlédnout škrábance.

„Co se stalo, Bethany?“

Ztuhla tak, že se na ni musel podívat, aby se ujistil, že ještě pořád dýchá. V očích se jí

zračila taková temnota – beznaděj – až se mu zatajil dech. A věděl, naprosto bez pochyb věděl, že udělal správně. Bez ohledu na to, s jakými démony bojovala a co se skrývalo v její současnosti či minulosti. Udělal správně, že ji našel a odvezl ji odtamtud.

Bethany se od Jace odtáhla a obrátila se k okénku. Co to pro všechno na světě dělá? Jak ji našel? Proč ji hledal?

Vidět ho v azylovém domě byl pro ni obrovský šok. Takový, že nebyla vůbec schopna souvislé myšlenky. Takže se sotva zmohla na protest, když ji odtamtud odtáhl a posadil ji do svého vozu. Neříká se tomu náhodou únos?

„Bethany, podívej se na mě.“

Mluvil klidně, přesto si nemohla nepovšimnout rozkazu v jeho hlasu. Takového, jaký není radno neuposlechnout. Otočila k němu hlavu a zadívala se na něj zpod řas. Ztratila dech.

Byl to tak nádherný muž. Temný, zachmuřený. Sálala z něj ryzí moc. Jen blázen by necítil jeho sílu. Vidět ji musel každý. Cítila z něj tak mocnou auru autority, jako by se do ní narodil.

I když to byl jistě chlap, s nímž se ženská může cítit v bezpečí, z Bethany byl v tuhle chvíli jen malý šedý uzlíček nervů. Pohled v jeho očích naznačoval, že v bezpečí není, otázka zněla, před čím v bezpečí není.

On by jí neublížil. Tím si byla jistá. Ale existuje mnoho jiných způsobů, jak někomu způsobit bolest, než jen fyzicky.

„Neboj se mě.“

Stiskla rty. „To nemůžeš člověku nařizovat. Říct někomu, aby se nebál, neznamená, že se najednou bát přestane!“

Přimhouřil oči. „Naznačil jsem snad nějak, že ti hodlám ublížit?“

„Právě jsi mě proti mé vůli odvedl z azyláku! Unesls mě! Proč tu vůbec jsi, Jaci? Jak a proč jsi mě našel? Nechápu to,“ spustila hlasem vyšším, než se jí zamlouvalo. Prozrazovala tím, jak je vyděšená.

Přitiskl dlaň na její tvář, jen natolik, aby cítila jeho dotek a nemohla se odvrátit.

„Potřebuješ mě,“ řekl prostě.

Otevřela pusu, zírala na něj s naprostým údivem. Netušila, co na to říct. Co na to může říct? Pak se k ní naklonil a v lehounkém náznaku polibku přitiskl rty na její čelo. Zavřela oči,

opájela se něžností toho gesta. Ten muž pro ni znamenal problém s velkým P. To ona má velký problém. Hodně, hodně velký.

„Dnes přespíš u mě,“ řekl, když se opět usadil na své místo. Mluvil klidně, ale ona si byla jistá, že klid je to poslední, co cítí. „Zítra tě přestěhujeme do bytu mé sestry. Už ho nepoužívá. Je zařízený, takže nebudeš nic potřebovat.“

Jistota v jeho hlase ji udivila. Nic nezpochybňoval. Ani se jí na nic neptal. Mluvil, jako by se už dávno rozhodl. Jako by neměla do svého osudu co mluvit.

„Tohle je šílený,“ zašeptala. „Nemůžeš mi takhle převrátit život vzhůru nohama. V bytě tvý sestry rozhodně nemůžu zůstat.“

Povytáhl obočí a zadíval se na ni pronikavým pohledem, pod kterým se začala cítit jak největší hlupák pod sluncem.

„Máš kam jinam jít?“

Zrudla. „Vždyť víš, že nemám.“

„Tak v tom případě nechápu, v čem je problém. Mia v tom bytě nebydlí. Až do svatby bydlí s Gabem. Její spolubydlící se odstěhovala ke svému příteli. Ten byt je prázdný a zaplacený. Takže tam zůstaneš. Alespoň prozatím.“

Při tom dodatku povytáhla obočí.

Usmál se, jako by si uvědomil, proč ji jeho rozhodnutí tak mate.

„Nakonec se přestěhuješ ke mně, ale je mi jasné, že potřebuješ nějaký čas, než přijmeš… naši situaci.“

„Takže přeci jen jsi blázen,“ zamumlala si pro sebe. „Unesl mě šílenec.“

Jace se zamračil, když zastavili před ultramoderní výškovou budovou, která se zvedala nad Central Parkem. Hustě pršelo. Natáhl se, aby ji vzal za ruku, otevřel dveře a vystoupil.

„Rychle, ať nepromokneš,“ řekl a rozběhl se ke vchodu.

Táhl ji za sebou, a než se dostali dovnitř, lapala po dechu. Zašklebila se, když se látka jejích kalhot na kolenou roztrhla úplně a odhalila tak další škrábance.

Jace spatřil její výraz, shlédl na její kolena a zaklel. Vzal ji za nadloktí, zamířil k výtahu a popohnal ji dovnitř. I když se snažil, aby se dovnitř dostali co nejrychleji a nepromokli, oblečení měla navlhlé a třásla se.

Dveře výtahu se otevřely a Bethany před sebou spatřila elegantní vstupní halu s mramorovou podlahou a obrovským, mohutným křišťálovým lustrem. Pokynul jí. Váhavě vešla do jeho bytu.

„Musíme tě dostat z toho oblečení a potřebuju ti ošetřit rány,“ řekl vážným hlasem.

Při jeho slovech se schoulila, jako by tím své oblečení bránila. Ano, už ji viděl nahou, ale při představě, že před ním bude nahá znovu, se cítila zranitelně.

Řekla mu, že je blázen, ale ona byla ještě šílenější než on, protože mu tohle všechno dovolila.

Sice neměla příliš na výběr, ale nijak zásadně neprotestovala.

„Musíme si promluvit, Jaci,“ řekla. „Tohle je šílený. Nemůžu tu s tebou zůstat. Nevím, proč jsi byl v azyláku, ani jak jsi věděl, že tam budu!“

Přitiskl jí prst na rty, z výrazu jeho tváře bylo jasné, že odmítne jakýkoli její argument.

„Nejdřív se osprchuješ a já ti ošetřím škrábance. Pak budeme mít spoustu času si popovídat. Máš pravdu. Máme toho hodně co probrat a věř mi, dostaneme se k tomu. Ale nejdřív se chci o tebe postarat.“

Shlédla na sebe, na své potrhané šaty, a uznala, že sprcha je dobrý nápad. Ať měl v úmyslu cokoli, lépe se s tím vypořádá v teple a suchu.

„Dobře,“ kývla.

Zvlnil rty. „Tak vidíš. Jak těžké to bylo, hm?“ Zamračila se. „Cože?“

„Předat mi kontrolu. Varuji tě, Bethany, jsem na to zvyklý.“

Co to sakra…? Přece neřekla nic o tom, že mu předává jakoukoli kontrolu!

Otevřela ústa, aby mu přesně tohle řekla, ale on sklonil hlavu, políbil ji a odehnal veškeré její myšlenky.

10. kapitola

Bethany seděla v koupelně na skříňce, zatímco jí Jace ošetřoval každý škrábanec a ránu na těle. A byl pečlivý. Seděla před ním nahá a on nevynechal jediný centimetr její pokožky.

Pevně tiskl rty a za celou dobu nepronesl jediné slovo. Pořád jí bylo zima. Zevnitř. Zima až do morku kostí. Nevěděla, jestli ještě vůbec někdy pocítí teplo.

Po několika minutách, kdy se neovladatelně třásla, Jace zaklel – to dělal v její přítomnosti často – a sundal ji ze skříňky.

„Pustím sprchu. Musíš se zahřát. Až vyjdeš, ovážu ti rány. Nemyslím, že bys potřebovala stehy, ale radši ti všechny potřu antibiotickou mastí. Nechci, abys dostala infekci. Osprchuj se a já zatím připravím večeři.“

Na její souhlas nečekal. Bylo to docela směšné, za celou dobu se ani jednou nezeptal na její názor. Naklonil se, pustil sprchu a vrátil se k Bethany, která na sobě neměla ani nitku.

A přemýšlela, jestli někdy zažila bizarnější den.

Jednou rukou ji pohladil po celé délce paže až k rameni, pevně ho stiskl, snad ji tím chtěl uklidnit, a pak odešel. Opřela se o skříňku a potom se otočila, aby se podívala na svůj odraz v zrcadle. Vypadala jako Smrtka. Unavená. Vyčerpaná. Ustaraná. Vyděšená.

Myslí jí zavířilo milion podobných přízvisek.

Zavřela oči a nejistě se zakymácela. Rychle uchopila okraj skříňky, aby se udržela na nohou. Pro dnešek, alespoň pro dnešek, je v bezpečí. Netušila, co to Jace posedlo, ale byla opravdu ráda, že ji sem vzal. Tady ji nikdo cizí nenajde. Ani Jack neví, kde teď je.

Pocítila úlevu. I když věděla, že ten pocit nevydrží dlouho, nyní ho uvítala.

Uvědomila si, že už promrhala příliš vody, tak vstoupila do sprchového koutu a zasténala, když horká voda udeřila do jejího bolavého těla. Bylo to čiré potěšení. Nic nádhernějšího za celý život nepocítila.

Zvrátila hlavu a nechala proud vody, aby jí smýval tvář a krk. Škrábance pod horkou vodou pálily, ale chtěla si být jistá, že vypláchla každý z nich dočista.

Zůstala ve sprše, dokud jí tělo horkou vodou nezmalátnělo. Ještě jednou si propláchla vlasy, vypnula vodu a vyšla ze sprchového koutu.

Ovanul ji teplý vzduch, překvapilo ji to. Vzhlédla a spatřila, že Jace očividně zapnul koupelnové topení. Po půl hodině ve sprše to bylo víc než příjemné. Měl skvělé ručníky. Obrovské a hebké, tak měkké, jako by se zabalila do obláčku. Mohla si ho kolem sebe ovinout hned dvakrát.

Bylo to od ní hříšně marnotratné, ale použila hned dva ručníky, jeden na tělo, druhý na vlasy.

Chtěla se do té luxusní látky zachumlat.

Zamrkala překvapením, když si uvědomila, že na skříňce leží náhradní oblečení, které tam předtím nebylo. Na háčku na dveřích visel župan. A na zemi byly připravené pantofle. Ten chlap myslel na všechno.

Stočila pohled zpět na hromádku oblečení a zamračila se. Copak si v bytě pro případ nouze normálně nechává dámské oblečení?

Zvedla džíny a tričko a rychle si uvědomila, že je na ni obojí velké. Ne o moc a po pravdě, ještě před rokem by jí skvěle padlo. Tehdy takhle hubená nebývala. Byla kulatější. Její postava měla pěkné tvary.

Nyní jí zůstala jen prsa a nic víc. Žádné boky. Žádný zadek. Ztrátou váhy přišla o všechny

křivky. Život na ulici je těžký. Lidé předčasně zestárnou.

S osušením si dala na čas, pak z hromádky oblečení vytáhla čisté kalhotky složené mezi džínami a trikem. Bylo jí trochu trapně při pomyšlení, že na sebe právě navléká spodní prádlo jiné ženy. Na hromádce nebyla žádná podprsenka a nejspíš na tom ani nezáleželo. Měla jenom dvě a obě se skoro rozpadaly. Ta, kterou si před sprchou sundala – nebo spíš kterou jí před sprchou sundal Jace – byla špinavá a potrhaná. Ani zachránit už se nedala.

Ne že by se už s jejími ňadry neseznámil. Bez podprsenky ji už viděl, takže to pro něj žádný šok nebyl.

Přetáhla si triko přes hlavu, viselo jí volně kolem boků. Ani se jí látka přes prsa nenapjala, což znamenalo, že triko patřilo ženě s mnohem plnějšími tvary.

Pak si natáhla kalhoty, sundala ručník z hlavy a prohrábla si vlasy prsty ve snaze je alespoň trochu pročísnout. Moc se jí to nepodařilo, ale nechtěla se Jaceovi prohrabávat skříňkami, aby zjistila, kde má hřebeny.

Vydechla, narovnala ramena a pak se otočila ke dveřím. S rukou na klice zaváhala.

Zbabělec. Představa, že se bude muset postavit Jaceovi, ji děsila. Ne proto, že by jí snad ublížil, ale proto, že proti němu neměla sebemenší šanci.

Horší bylo, že si ani nebyla jistá, jestli se mu vůbec postavit chce. Bylo snazší přenechat mu velení. To, že se o ni někdo stará, pro ni bylo tak cizí, že ji to přitahovalo. Lákalo ji to, jako příslovečná mrkev láká osla.

Nadskočila, když se dveře roztřásly klepáním.

„Bethany? Jsi hotová?“

Polkla, otevřela dveře a zadívala se na Jace, který stál sotva metr od ní. Shlédl na ni a zamračil se.

„Ty kalhoty si sundej. Nejdřív ti chci ošetřit rány, pak teprve se oblečeš.“

„Zapomněla jsem,“ přiznala tiše. „Nějak jsem myslela, že když jsi mi tu nechal oblečení, chceš, abych se oblékla.“

„To nevadí. Pojď do obýváku. Podívám se ti na to tam.“

Vzal ji za loket a vyvedl z koupelny přes ložnici až do obývacího pokoje. Z něj měl opravdu velkolepý výhled na panoráma města.

„Sundej si džíny,“ přikázal. „A pak se pohodlně usaď na gauči. Večeře bude každou chvíli.

Jakmile tě ošetřím, najíme se.“

Věděla, že protestovat je zbytečné. Rozepnula si džíny a nechala je sklouznout k zemi.

„Vím, že jsou moc velké,“ řekl Jace, jakmile je odkopla stranou. Natáhl ruku a stáhl si ji

na sedačku vedle sebe. „Zítra zajdeme na nákupy a seženeme ti vše, co potřebuješ. Nejdřív ti ale koupím zatracenej kabát. Venku mrzne, a tys celou dobu běhala po městě v takovém tenkém hadříku. To skončí.“

Znělo to velmi odhodlaně, a přesto chlad, který se mu v hlasu ozýval, pomalu mizel. Nyní mluvil jako muž, který se upřímně strachuje o její zdraví.

V duchu se zachvěla, protože takové představy mohou být nebezpečné. Prožila si hodně špatného, aby pochopila, že se může spolehnout jen sama na sebe a že nikdo jiný se o ni nepostará. A i sebe samu zklamala. Tak jako ostatní.

Naklonil se ke konferenčnímu stolku, na kterém měl otevřenou lékárničku. Nastalo dlouhé ticho, během něhož nanášel mast na každou ránu a ovazoval ji, ošetřoval škrábance a zakrýval je náplastmi.

Než si stihla uvědomit, co má v úmyslu, položil ji na záda a stáhl jí tričko.

„Tady nejsem pořezaná!“ vykřikla, když položil dlaň na její břicho.

Jeho tvář ztuhla. Zvedl k ní zrak. „Ne, ale škrábance tam máš. Co se ti to kurva stalo, Bethany? Kdo ti to udělal?“

Zněl tak naštvaně, že se pod tíhou jeho vzteku schoulila. Bylo to instinktivní. Chránila se.

Tiše zasyčel. „Zatraceně, Bethany, já ti neublížím. Nikdy ti neublížím. Ale chci vědět, který hajzl to udělal.“

„Z-zníš na-naštvaně.“

„To si piš. Zuřím! Ale na tebe se nezlobím, zlato.“ Zlato jí řekl něžně, i výraz v jeho tváři zněžněl. „Sere mě chlap, co byl schopnej na tebe vztáhnout ruku. A ty mi řekneš přesně, co se stalo.“

Zbledla, vytřeštila oči.

A pak, když už si myslela, že ji nemá čím dalším překvapit, se k ní Jace sklonil a přitiskl rty na její žebra. Políbil každou modřinu a každý škrábanec tak jemně, že sotva cítila jeho dotek.

Bože, jak jen tomu chlapovi může odolat?

„Chceš něco na bolest?“ zeptal se.

„To je dobrý,“ zašeptala. „Mám jenom hlad.“

Okamžitě zvedl hlavu, rty opět pevně stisknuté. „Jak je to dlouho, co jsi jedla naposledy?

A nelži.“

Ztěžka polkla, ale nezalhala. „Tři dny.“

„Do prdele!“

Zaťal čelisti a pak se odvrátil, jako by se potřeboval sebrat, než se na ni bude schopen znovu podívat. Když se s ní opět střetl pohledem, v očích měl oheň a stále vypadal, jako by měl každou chvíli vybuchnout.

„Dej mi vteřinu,“ řekl tiše.

Zhluboka se nadechl, nosem vydechl a pak teprve se zvedl z pohovky. Sklonil se, nabídl jí dlaň a čekal, až ji přijme a také vstane. Když se s jeho pomocí zvedla, sklonil se, aby jí vytáhl nohavice kalhot, a pobídl ji, aby se o něj opřela, zatímco ji oblékal do džín.

Poté, co jí zapnul zip, ji vzal za ruku a odvedl do kuchyně. Celý byt byl komplexem do sebe se prolínajících místností. Jídelna, nebo spíš jídelní prostor, byl přímo před kuchyní, po straně obývacího pokoje. Hlavní část kuchyně tvořil ostrůvek, díky čemuž bylo z kuchyně skvěle vidět až do obývacího pokoje.

Usadil ji na vysokou barovou stoličku a pak ostrůvek obešel až ke sporáku, na němž ležely tři různé pánve. Se zájmem ho sledovala, jak cedí těstoviny a zalévá je na pánvi omáčkou.

Promíchal je, dodal koření a pak těstoviny rozdělil na dva talíře. Nakonec vzal kuřecí maso, které se smažilo na další pánvi, nakrájel ho na plátky a přidal na talíře s těstovinami.

„Voil?,“ řekl nakonec a podal jí velký talíř.

„Jsem ohromená,“ přiznala upřímně. „Vypadá to a voní nádherně. Nenapadlo by mě, že vaříš.“

Povytáhl obočí. „Proč ne?“

Cítila, jak jí do tváří stoupá horkost. „Neznám moc bohatých mužů, kteří by si vařili.“

Zasmál se. „Vychoval jsem mladší sestru a bývaly doby, kdy jsme si nemohli dovolit platit někoho, kdo by nám vařil. Býval jsem jenom chudý student, co se snažil přežít.“

„Kde byli vaši rodiče?“

Zamrkal. „Zabili se při autonehodě, když bylo Mie šest.“

Bethany se účastně zamračila. „To musíš být mnohem starší než ona, když už jsi byl

na vysoké.“

„O čtrnáct let,“ přiznal. „Neplánovali ji. Narodila se, když bylo mámě přes čtyřicet. Mě měla velmi mladá a mysleli si, že víc dětí už mít nebudou.“

„Je opravdu úžasné, že jsi vychoval svoji sestru,“ poznamenala tiše.

Pokrčil rameny. „Nic jiného mi nezbývalo. Chtěl jsem, aby se mnou zůstala. Jsem jediná rodina, kterou má.“

S talířem v ruce obešel ostrůvek a posadil se vedle ní na druhou stoličku. Shlédl, uvědomil si, že ještě nic nesnědla, a zamračil se. „Jez, Bethany.“

Zabořila vidličku do nádherně vypadajících těstovin a nasála vůni. Jídlo vonělo přímo božsky. A když na jazyku ucítila jeho chuť, zavřela oči a povzdechla si.

„Je to dobré?“

„Úžasný,“ odpověděla.

Náhle vstal. Pozorovala ho, jak se vrací do kuchyně a bere z pultu dvě sklenice. Postavil před ni sklenici s pomerančovým džusem. Celá uvnitř roztála. Pamatoval si, že toho večera požádala o pomerančový džus.

Vychutnávala každé sousto, každý doušek, dokud nebyla plná k prasknutí. Odstrčila talíř a spokojeně povzdechla. „Díky, Jaci. Bylo to skvělý.“

Dlouze se na ni díval. „Líbí se mi, jak říkáš mé jméno.“ Svraštila obočí. Co má na tohle asi tak říct?

Měli toho mnoho, o čem bylo potřeba si promluvit – rozhodně mu musí říct, že se nebude stěhovat do bytu jeho sestry! Nervózně propletla prsty na rukou a zadívala se na něj.

„Jaci?“ řekla tiše. „Musíme si promluvit.“

Přikývl, rty pevně stisknuté. „To rozhodně. Vrátíme se do obýváku. Mám pár otázek a pořád

jsem na ně nedostal odpovědi.“

Zamrkala a zamračila se. Než mu stihla říct, že to ona chce mluvit, zvedl ji ze židle a cestou do obýváku ji pevně držel za ruku.

Usadil ji na gauči a přešel ke krbu. Povzdechla si, když zaplápolaly plameny. Náhle se tu cítila jako doma. Zavrtěla nad tou absurdní myšlenkou hlavou. Co ona ví o domově? Domov je tam, kde si ho vytvoříte, a ona si s Jackem vytvořila domov už na mnoha místech.

Pomyslela na všechna ta místa, či spíše kouty, jež po celé roky obývali. V několika případech se jí poštěstilo a získala dočasnou práci a pak si mohli dovolit bydlet i v levnějším motelu. Nebylo to nic moc, ale bývala tehdy ráda, že má místo, kam se vracet, ne takové,

z kterého se budou muset hned druhý den vystěhovat a zas se vrátit, pokud budou mít náhodou volno.

„Nad čím dumáš, že vrtíš hlavou?“ zeptal se Jace zamračeně.

Vzhlédla a spatřila, že se usadil vedle ní. Byl blízko – mohla se ho dotknout – a jeho teplo a vůně ji obklopily a zahřály zevnitř.

Aniž by pomyslela na následky, odpověděla po pravdě.

„Myslela jsem na to, jak je to tu díky tomu ohni domácké. A pak jsem si uvědomila, jak směšná ta myšlenka je, protože já nevím, jak vypadá opravdovej domov.“

Ve svém hlasu slyšela smutek. Okamžitě se kousla do rtu. Věděla, že neměla nic říkat. Jace vypadal, že má chuť někoho praštit přímo do nosu. Pak znovu zaklel. Dlouze a divoce,

páteří se jí při tom zvuku šířil chlad.

Trhla sebou, když se dotkl její tváře a pak nechal ruku klesnout k jejímu pasu, tam, kde tričko zakrývalo modřiny. Našel místo, které ji bolelo nejvíce, a zakryl ho dlaní.

„Kdo ti to udělal, Bethany? Co se to tam venku stalo? A nelži. Chci znát pravdu.“

Prudce se nadechla a vytřeštila oči. Nemohla mu to říct. Jak by mohla? Vyhodil by ji odsud tak rychle, že by se jí zatočila hlava. Copak to ale nechtěla? Odejít odtud? Nemohl by jí v tom zabránit. Ale když na to pomyslela, měla určité pochyby. Vypadal velice… odhodlaně.

Upřeně se na ni díval, tiše a s očekáváním. Nedovolí jí z toho jen tak snadno vyklouznout.

„Nemůžu ti to říct,“ odpověděla přiškrceně. „Prosím, neptej se, Jaci.“ Stiskl rty ještě pevněji a v očích se mu zablýskl vztek.

„Pár věcí si vyjasníme, ano? Už toho o tobě vím poměrně dost. Jsi bezdomovkyně. Máš záznam za držení drog. Nejedla jsi tři dny. Nemáš žádné peníze. Nemáš kde spát a někdo tam venku tě zbil.“

Zbledla. Žaludek se jí zkroutil, zalil ji takový stud, až se jí sevřelo hrdlo. Zadívala se na něj, zasáhl ji. Cítila se tak ponížená, až se jí chtělo plakat.

Jace zvedl ruku z jejího břicha a vzal jí tvář do dlaně. Něžně ji palcem pohladil po líci, v očích se mu při pohledu na hrůzu v jejím obličeji zračila něha.

„Bethany,“ řekl tiše. „Tohle všechno jsem věděl ještě předtím, než jsem si pro tebe přijel.

Copak to o ničem nevypovídá?“

„Já nevím,“ zašeptala. Nedokázala se na něj ani podívat.

Sklopila zrak a zavřela oči. Cítila se tak… bezcenná. Nenáviděla ten pocit. Nenáviděla ho.

Celý svůj život se cítila bezcenná. Nemilovaná. Celý život měla pocit, že není dost dobrá.

„Podívej se na mě,“ přikázal jí pevným hlasem.

Když zaváhala, zvedl jí bradu, až měla tvář přesně před jeho. Ale oči měla stále zavřené.

„Otevři oči, zlato.“

Když uposlechla, vidění měla rozpité neprolitými slzami.

„Neplakej,“ zašeptal chraplavě. „Je mi jedno, co v těch papírech stojí. O všem jsem věděl,

a stejně jsem si pro tebe do toho azyláku přišel. Hledal jsem tě dva zatracený týdny. Prohledal jsem každý azylový dům, který jsem našel, doufal jsem, že tě v některém z nich najdu. A když jsem tě nikde nemohl najít, zuřil jsem, protože jsem věděl, že jsi tam někde venku, sama, v zimě a hladová. A já tě nemohl chránit. Nemohl jsem ti dát najíst. Neměla jsi ani podělanej kabát, co by tě alespoň trochu chránil před zimou.“

Navzdory jeho příkazu, aby neplakala, jí po tváři skanula slza a dopadla na jeho ruku. Naklonil se a políbil ji na tvář a pak rty postupoval po slzavé stezičce výš.

„A teď mi už pověz, kdo ti to udělal,“ řekl hlasem chvějícím se vztekem. „Chci vědět všechno.

Postarám se o tebe, Bethany, ale musím vědět, do čeho jdu.“

Divoce zavrtěla hlavou. „Nejde to, Jaci. Nemůžu se nastěhovat do bytu tvý sestry. Nemůžeš mi nakráčet do života a převzít velení. Takhle to nechodí. Nikdy to tak nechodilo.“

V očích se mu zablýsklo netrpělivostí. „V životě to chodí tak, jak si to zařídíš. A to si piš, že můžu převzít velení. Nechci ranit tvé city, zlato, ale jestli mi tu chceš tvrdit, že se o sebe dokážeš postarat, tak já ti tvrdím, že jsi v tomhle směru žádnou extra dobrou práci zatím neodvedla. A hodlám to změnit.“

„Ale proč?“ vykřikla. „Nechápu to. Strávila jsem s tebou a Ashem jenom jednu noc. Znovu se to nestane. Nemůžu to udělat znovu. Jenom se to zhoršilo. Nemůžu se k tomu vrátit. Tvrdě jsem dřela, abych se dostala tam, kde jsem.“

Neovladatelně se třásla. Styděla se za to, že se takhle neovládala. Copak není dost strašné, že ví o jejím zatčení? Teď si bude ještě myslet, že krom závisláka na drogách je i prodejná děvka.

„Tam, kde jsi?“ zeptal se Jace. „Nemáš domov. Nemáš co jíst.“

„Ale získala jsem zpátky respekt k sobě samé,“ odpověděla tiše.

Poposedla na okraj pohovky, připravená vystartovat ke dveřím. Jace ale věděl přesně, na co myslí. Pohnul se tak rychle, že to skoro ani nepostřehla. Náhle byl u ní, objímal ji. Nemohla se hýbat. Nemohla utéct.

„Spusť. A chci vědět všechno, Bethany. Povíš mi, co se zhoršilo. A taky se přestaneš vyhýbat odpovědi na otázku, kterou jsem ti položil už několikrát. Chci vědět, kdo tě uhodil,“ prohlásil výhrůžně.

Nevěděla, co jiného dělat, tak se k němu naklonila a zabořila hlavu do jeho ramene. To ho překvapilo, ale pevně ji objal a zabalil do svého tepla. Hladil ji po pažích a zádech a líbal ji do vlasů.

A čekal. Seděl tam, objímal ji a zůstal tiše. Skoro jako by věděl, že bojuje sama se sebou, že si dodává kuráž, aby mu pověděla, co chtěl vědět.

Až se vše dozví, už ji chtít nebude. Rozhodně ne. Částečně se jí ulevilo. Bylo pro ni obtížné přijmout, že jí vpadl do života a převrátil ho naruby. Ale na druhou stranu ji ta myšlenka ničila.

Jace byl pro ni čirým pokušením. Konal a říkal to, co bylo potřeba. Pronikal jí tím do srdce a co hůř, vzbuzoval v ní to, čeho se už dávno vzdala. Naději.

„Je to opravdu hodně dlouhej příběh,“ zamumlala mu do košile.

„Já nikam nespěchám, zlato. Máme celou noc. Jsem tady. A poslouchám.“

Bože, byl moc dobrej na to, aby byl skutečnej. Zavřela oči a roztřeseně se nadechla, vdechovala jeho vůni. A nakonec se odtáhla.

„Co kdybych ti přinesl deku? Uděláme si pohodlí a posadíme se před krbem. Ty budeš mluvit a já naslouchat. Platí?“

Zhluboka se nadechla a pak se vrhla z útesu. „Platí.“

11. kapitola

Jace si ji přitáhl do náruče. Usadila se po jeho boku a přivinula se mu k rameni. Oba je zabalil do přikrývky, aby zůstala v teple. Když byl hotový, políbil ji na vršek hlavy a ona věděla, že nastal čas.

Čas odhalit svou duši. Čas prozradit mu všechna ostudná tajemství. Věci, které ji pronásledují ve snech. Vibroval netrpělivostí – to celý večer – a přesto nedal nic z toho výrazně najevo. Určitě už ji dávno toužil uškrtit, ale pro ni to nebylo nic snadného a on to věděl.

„Co si pamatuju, vždycky jsme to byli jen já a Jack,“ začala tiše. Jace se napjal. „Kdo je sakra Jack?“

„Můj bratr,“ odpověděla po pravdě. Nebyla to lež, protože on jí byl opravdu bratrem. Je jedno, že neměli společné rodiče. Jack byl jejím andělem strážným. A ona byla jeho.

Jeho sevření maličko povolilo a znovu ji začal hladit po paži.

„Když jsme byli malí, nikdo nás nechtěl, takže jsme se stěhovali z jednoho domova do druhého. Někdy nás rozdělili. Jindy jsme zůstali spolu. Povětšinou to bylo ve větších

domovech. Čím jsme byli starší, tím větší problémy jsme dělali, zvlášť když nás chtěli rozdělit. Dostávali jsme se do problémů. A často.“

Jace ji políbil na spánek a dlouhou chvíli tam rty ponechal. Beze slov jí tak nabízel svou oporu.

Chvíli uvažovala, jak mu má vypovědět o všech prohrách a pádech svého života, aniž by se musela zabývat detaily. Její příběh nebyl nijak hezký. Rozhodně nebyl romantický a sladký. To poslední, co si přála, bylo, aby ji Jace litoval. Ale potřeboval vědět dost na to, aby pochopil,

do čeho se to s ní pouští. Nic jiného ani nechtěl. A bylo jí jasné, že až mu všechno poví, už ji chtít nebude. Ale má alespoň jednu noc, kdy může předstírat, že je všechno jiné.

Sevřel ji smutek a ona věděla, že se jí zračí v obličeji. Jace ji polaskal klouby prstů po tváři.

Koutkem oka viděla, jak se mračí.

„Pověz mi to, Bethany. Pro mě to nebude znamenat žádný rozdíl.“

Ale ona věděla, že opak bude pravdou. Vždycky to tak bylo. A vždycky bude.

Zhluboka se nadechla a spustila. Bude pro ni lepší, když to ze sebe dostane co nejrychleji.

Jako by si strhla náplast. „Když mi bylo osmnáct, měla jsem opravdu hodně ošklivou autonehodu. Měsíce jsem strávila v nemocnici. Měla jsem zlomený obě nohy. Bylo to strašný.

V podstatě jsem se musela znovu naučit chodit. Podstoupila jsem terapii. Bolest byla nesnesitelná. Na lécích proti bolesti jsem si vybudovala závislost. Ze začátku jsem je brala čistě kvůli léčbě. Když jsem si je vzala, všechno bylo lepší. Necítila jsem bolest. Byla jsem sebevědomější, schopná postavit se světu čelem. S nima se nezdálo nic tak strašný

a beznadějný. Začala jsem je potřebovat. Ne kvůli bolesti, ale protože jsem se díky nim cítila líp. Když jsem se jich snažila zbavit, všechno bylo jenom horší.“

Z Jaceova hrdla se ozvalo zavrčení. Zahnala slzy. Samozřejmě že nesouhlasil. Nejspíš byl její slabostí znechucen. Jace na ni nepůsobil jako člověk, který někdy někoho nebo něco potřeboval. Byl silný. Ona ne. Nikdy nebyla.

„A kvůli tomu teď mám záznam za držení drog,“ zašeptala. „Doktor mi je už nechtěl dál předepisovat a bolest a psychický důsledky toho, že jsem je neměla, byly strašlivý. Nezvládala jsem to. Takže jsem udělala pitomost. Koupila jsem si je… nelegálně. A ani jsem si je nestihla vzít. Chytili mě na útěku. Neměla jsem na ně recept. Zatkli mě za držení omamnejch látek.

Nakonec mě jen plácli přes ruce a nechali jít, ale byla to tvrdá lekce. I když jsem se z toho dostala celkem snadno, hodně věcí se potom změnilo. Když máš záznam, je mnohem těžší sehnat si práci. Nikdo nechce zaměstnat feťačku.“

Jace ji útěšně sevřel a ona pocítila, jak se chvěle. Vztekem? Nedokázala se na něj podívat.

Nechtěla v jeho očích spatřit odsouzení, nezvládla by to. Léta se kvůli tomu trápila. A nyní nechtěla, aby se kvůli ní trápil i někdo další.

„Řekla jsi, že se pro tebe po noci se mnou a Ashem něco zhoršilo. A řekla jsi, že jsi už předtím zažila sex ve třech. Jak to do sebe zapadá?“ zeptal se Jace tiše.

Ramena jí poklesla studem.

„Zlato,“ zašeptal Jace tiše. „Všechno. Pověz mi všechno. A pak už o tom nikdy nepromluvíme, pokud si to ty nebudeš přát. Ale musíš to ze sebe dostat. Je to jako jed.

A dokud si neuvědomíš, že ať mi řekneš cokoli, můj názor na tebe se nezmění, pak tě to sežere zaživa. Už vždycky se pak budeš bát. Tak to dostaň ven, pohřbíme to a půjdeme dál. Ano?“

Přikývla. V uších jí duněla krev. Nemohla uvěřit tomu, co jí říká. Nevěděl o všem. Snažil se být milej, ale až mu všechno poví, tak se od ní odvrátí.

„Když jsem se snažila zbavit závislosti na lécích, prošla jsem si hodně zlým obdobím, kdy jsem dělala moc špatnejch věcí, jen abych přežila bez léků. Využívala jsem sex jako způsob, jak zapomenout na bolest, ale nikdy to nefungovalo. Jen jsem se pak cítila ještě hůř. V tý době jsem měla několik partnerů,“ pokračovala bolestným hlasem. „Dělala jsem to ve třech i ve dvou.

Nezáleželo mi na tom. Jenom jsem hledala způsob, jak ulevit bolesti. Potřebovala jsem jí na chvíli uniknout. Chtěla jsem bejt… chtěná. Milovaná.“

Jace ji k sobě přivinul ještě pevněji, držel ji tak, že se nemohla ani hnout.

„Nebyla jsem zas tak hloupá, abych nepoužívala kondomy. Ti chlapi se nejspíš stejně báli, že ode mě něco chytí. Měla jsem určitou pověst, Jaci,“ zašeptala. „A nebyla dobrá.“

Skoro se těmi slovy udusila. Bylo jí špatně, že to musí přiznat. Ale nechtěla mu lhát. Jace si zasloužil vědět všechno. Byl to dobrej chlap. Až moc dobrej, aby to všechno byla pravda.

Nezasloužil si být s někým jako ona.

„Co se ti teď sakra honí hlavou?“ zeptal se Jace a jeho hlas pronikl jejími myšlenkami jako ostří.

„Zasloužíš si někoho lepšího.“

Jace divoce zaklel. „Jsi upřímná. Mluvíš na rovinu. Za normálních okolností by se mi to líbilo.

Zatraceně, zbožňoval bych to. Cením si upřímnosti a každého, kdo říká pravdu bez ohledu na následky. Ale do háje, Bethany. Já že si zasloužím někoho lepšího? O čem to sakra do prdele mluvíš? A co si zasloužíš ty? Zamyslela ses nad tím?“

Na takovou otázku neměla žádnou odpověď.

Jace zavrtěl hlavou a sevřel ji ještě pevněji. „Je mi jedno, jak dlouho to potrvá, zlato. Brzy ale uvidíš, jak tě vidím já. A pochopíš, že to ty si zasloužíš něco lepšího. A já ti to dám.“

Polkla a zahnala slzy. Jak v ní mohl vidět něco víc? Neznal ji.

„Co dál?“ zeptal se Jace. „Pověz mi to. Chci o tobě vědět všechno.“

„Není, co víc říct,“ přiznala tiše. „Potom, co mě zatkli za držení drog a já vystřídala řadu bezvýznamných chlapů, se začalo všechno rozpadat. Byla to moje vina. Měla jsem se víc snažit. Měla jsem být zodpovědnější. Ale nebyla jsem a zaplatila jsem za to. Nikdo mě nechtěl zaměstnat a já neměla peníze, abych se mohla přihlásit na školu a vzděláním si zajistit lepší život. Ta nehoda mi vzala měsíce života. Byla jsem unavená a zničená. Myslela jsem jenom

na to, jak přežít další den. Co bude za pár let, jsem si ani nepředstavovala.“

„Ježíši,“ ulevil si Jace. „Kolik ti je?“ Zamračila se. „To v tý svojí zprávě nemáš?“

„Řekl jsem, že toho o tobě vím hodně. Ne že vím všechno,“ poznamenal suše. „Vím to důležité. Na tvém věku mi zas tolik nezáleží, pokud tedy nejsi mladistvá.“

Jeho pokus o vtip ji potěšil a píchl v hrudi.

„Je mi dvacet tři,“ řekla a bezděčně sebou trhla. V tomhle věku by měla mít už život srovnaný. Neměla by být na ulici, bez vzdělání a bez práce.

„Stále dítě,“ zašeptal.

Vrhla po něm ostrý pohled. „Kolik je tobě?“

„Třicet osm.“

Vytřeštila oči. Byl mezi nimi rozdíl patnácti let! Patnácti!

„A Ashovi?“ zaskřehotala.

„Stejně.“ Tentokrát zněl odměřeně. Zdálo se, že ho zmínka o Ashovi nepotěšila.

„Páni,“ vydechla. „Nikdy bych ti třicet osm nehádala. Jsi o patnáct let starší.“

„No a?“

Udiveně zamrkala. Vzhlédla a v jeho očích spatřila výzvu.

„Tobě to vadí?“ zeptal se, ačkoli tónem hlasu dával jasně najevo, že je mu to jedno. Zdál se odhodlaný.

„A tobě to nevadí?“ opáčila. „Mohl bys mít mnohem kultivovanější ženy. Vzdělanější. Starší.

Lepší.“

Stiskl čelist. „Takhle mě jen naštveš.“ Povzdechla si.

„Neodpověděla jsi mi. Tobě to vadí?“

Co mu tak mohla říct? Kdyby mu odpověděla po pravdě, zpečetila by si svůj osud. Kdyby mu řekla, že jí to vadí, jeho by to snad ani nezajímalo. A ještě by pak vypadala jako povrchní mrcha.

„Bethany?“

„Ne,“ vyhrkla. „Nevadí mi to. Ten věkovej rozdíl, myslím. Ale to ještě neznamená, že bysme si spolu měli začít, neznamená to, že bys měl mít se mnou něco společnýho. Nejsem pro tebe ta pravá, Jaci. Musíš to pochopit. Žijeme v naprosto odlišných světech. Tak odlišných, že nedokážu všechny rozdíly ani vyjmenovat. O tvým způsobu života se mi nikdy ani nesnilo.“

„Je jen jeden svět,“ řekl Jace hlasem, v němž rezonoval vztek. „Žijeme ve stejným světě, zatraceně. Bethany, to důležité je, že jsi tady. Jsi tu se mnou. A chci tě. Jsi přímo přede mnou. Jestli to neznamená, že patříš do mého světa, pak nevím, jak jinak ti to dokázat.“

Tep se jí zrychlil tak, že se jí skoro točila hlava a plíce vypovídaly poslušnost.

„Teď, když jsme si to vyříkali, mohla bys mi konečně říct, kdo tě zbil a proč?“

Znovu zněl naštvaně, ale tentokrát už věděla, že se nezlobí na ni. Zuřil, to ano. O tom nebylo pochyb. V jeho očích se zračila temnota a zuřivost, z kterých ji mrazilo.

Kousla se do rtu a odvrátila se. Žaludek se jí sevřel. Nepochopí to. O Jackovi mu nic neřekla, jenom že je její bratr a že jsou si blízcí. Jace tomu nikdy neporozumí. Ani za milion let. Je mu jedno, co pro ni Jack udělal nebo že mu dluží víc, než mu kdy bude moct splatit. I kdyby se zaprodala samotnému peklu.

„Bethany.“

Její jméno téměř zavrčel. Ztrácel trpělivost a té zatím prokázal víc než dost. Měla štěstí, že ji samou netrpělivostí nezadusil. Poznala, že není zvyklý, aby mu lidé cokoli odpírali. Byl to muž,

který vždy dostane, co chce. Lidé mu nikdy neodporují. Ne, pokud si cení vlastní kůže.

Nešťastně si povzdechla.

„Co máš v úmyslu?“ zeptal se tiše.

Otevřela oči. Setkali se pohledem. „Nemám nic v úmyslu.“

Odpověděla tak vehementně, že jí uvěřil. Uvolnil se, ale v očích mu stále žhnul oheň.

„Pověz mi to, Bethany. Nechtěj, abych tě o to žádal znovu.“

Srdce jí z autority znějící v jeho hlasu poskočilo. Sálala z něj moc. Srdce jí bolestivě zadunělo v hrudi. Několikrát si olízla rty, jak sbírala odvahu mu říct to nejdůležitější.

„Jack dluží peníze,“ zašeptala. Jace přimhouřil oči. „Zopakuj to.“

Odkašlala si. „Jack dluží peníze. Chtějí je zpátky. A on je nemá. Vyhrožovali mi. Řekli, že mám týden, abych ty peníze sehnala.“

Rychle pokračovala, nechtěla dát Jaceovi příležitost k odpovědi. Bála se, co by jí řekl, takže si pospíšila a mluvila rychle. Nejspíš hovořila nesouvisle, ale v tu chvíli jí to bylo jedno.

„Tolik peněz bych nesehnala ani za měsíc, ne tak za týden! Je teď těžký sehnat práci. Během svátků chtějí dočasný brigády všichni. A na nic lepšího nemám. Vzali mi všechny prachy, který jsem měla. Všechno, co jsem měla na jídlo. Všechno, na čem bych přežila do další brigády.

Nevím, co budu dělat, Jaci. Bojím se o Jacka.“

Jace otevřel ústa a nevěřícně na ni zíral. „Ty se bojíš o Jacka.“ Přikývla.

„Ty se bojíš o Jacka,“ zopakoval, tentokrát důrazněji. Znovu přikývla.

„Do prdele práce! Ti parchanti šli za tebou. To tobě ublížili. To tobě do prdele vyhrožovali!

A ty se bojíš o Jacka!“

„Ano,“ zašeptala.

Zalil ji příval tolika nadávek, až se před ním přikrčila. Odvrátil se, pustil ji z náruče a poposedl na okraj pohovky, ruce svíral mezi stehny.

„Do prdele!“ vyštěkl. „Napadlo tě někdy, že by ses měla bát spíš o sebe?“ Polkla a přikývla. „Po dnešku už ano.“

Otočil se k ní. Oči mu plály hněvem.

„Jenom bych rád věděl, jak se o tobě dozvěděli,“ řekl tichým, rozzuřeným hlasem.

Na to se Bethany sama sebe také ptala. A opakovaně. Od chvíle, kdy ji shodili na zem, vzali jí peníze a kopali ji do žeber. Proč přišli právě za ní? Jak věděli, že vůbec existuje?

Jack by přece… Zavrtěla hlavou, protože ta myšlenka jí přišla hloupá. Jak jinak by o ní věděli? Jak jinak by ji našli? Jack to musel někomu říct. A to jí zlomilo srdce.

Oči se jí zalily slzami. Jako by ji v nich pálila kyselina.

„Pověz mi, co se stalo, Bethany,“ pobídl ji Jace mnohem klidnějším hlasem. Znovu si ji přitáhl do náruče. Tiskla se mu k hrudi, ovinutá jeho pažemi. Rty bořil do jejích vlasů a promlouval tišeji, něžněji.

Zavřela oči. Její slzy se vpily do látky Jaceovy košile.

„Věděli, jak mě najít,“ vydechla. „Nevím jak.“ Lhářko. Věděla to. Ale tentokrát vůbec poprvé Jaceovi zalhala. Pravda byla pro ni příliš nevyslovitelná. A stejně se s ní teď neměla jak vypořádat. Lepší bude to popřít.

„Srazili mě k zemi. Tak jsem přišla k těm škrábancům a modřinám. Řekli mi, že mám týden, abych sehnala peníze, co jim Jack dluží. Pak mi z kapes ukradli všechny moje prachy. Odešli

a řekli, že si mě za tejden najdou a že se před nima nikde neschovám. Vyhrožovali mi, že si mě najdou.“

„Zasraný parchanti,“ ucedil Jace. „Zbabělý hajzlové. Radši se pustí do bezbranné ženské, namísto do chlapa, co jim prachy dluží. A Jack jim to dovolil.“

Ztuhla, připravená Jacka hájit, ale Jace ji sevřel ještě pevněji. Tiše ji tak varoval, ať zůstane zticha.

„Ani se o to nepokoušej, zlato,“ prohlásil drsným hlasem. Tak tvrdým, že okamžitě uposlechla. „Nesnaž se ho hájit, protože to, co provedl, hájit nelze.“

Opřela se o něj a zavřela oči. Zabořila tvář do jeho hrudi a objala ho.

„Kolik jim dluží?“ zeptal se Jace.

Bethany se od něj odtáhla jen natolik, aby mohla odpovědět. „P-p-pět tisíc dolarů.“ Mohl to být klidně i milion. Pět tisíc dolarů byla stejně nedosažitelná částka jako deset milionů.

„Mohla bych zkusit podomní prodej,“ navrhla, i když se těmi slovy skoro zadusila. „Znám lidi, co si takhle vydělali slušný prachy. Mám jenom týden, tak se budu muset ohánět. Takže určitě chápeš, že se do bytu tvý sestry nemůžu nastěhovat.“

„Tak na to zapomeň.“

Jace přímo vybuchl, tělo se mu chvělo napětím. Narovnal se i s ní v náručí. Odtáhl ji od sebe, aby se jí mohl podívat do očí. Zuřil. Hodně, hodně moc. Tvář mu zkameněla a rty tiskl tak, že mu zbělaly.

„Končíš. Nadobro. Na ulici se nevrátíš. Zbláznila ses, jestli si myslíš, že ti dovolím vrátit se ven, kde na tebe čekají ti parchanti.“

Zbledla. „Ublíží Jackovi. To nemůžu dovolit, Jaci.“

„Jacka nech na mně,“ opáčil.

Zavrtěla hlavou, vzrůstala v ní panika. Celá situace se jí rychle vymykala z rukou, musí to co nejdřív zastavit. Zvedla se, než si ji Jace stačil přivinout do náruče, a ušla několik kroků, aby

na ni nedosáhl.

„Musím jít,“ vyhrkla. „Díky. Za všechno.“

A pak se otočila a rozběhla se a doufala, že se výtah okamžitě otevře.

12. kapitola

Jace se po Bethany natáhl, ale vyklouzla mu a sprintem vyrazila k výtahu. Ta zatracená ženská neměla ani boty. Co si sakra myslí, že dělá?

Dveře výtahu se skoro okamžitě otevřely a on natáhl ruku, aby se jim pokusil zabránit, aby se zavřely. Nestihl to jen o zlomek vteřiny.

Měl chuť mlátit hlavou o zeď. Namísto toho zvedl telefon a zavolal na vrátnici.

„Tady Jace Crestwell,“ ohlásil se klidným hlasem. „Ve výtahu jede dolů žena. Nemá boty. Za žádných okolností jí nedovolte opustit budovu. Budu tam, jakmile mi sem přijede výtah.“

„Ano, pane,“ odpověděl vrátný břitce.

Spokojený, že Bethany nemá jak uniknout, stiskl tlačítko výtahu a čekal, až pro něj vyjede kabina. A zatímco čekal, uvažoval nad vším, co mu Bethany řekla.

Čeká ho pořádná bitva. Bethany nevěřila, že je ho hodna. Což bylo k smíchu. Nebyl žádný světec. S Ashem ošukali polovinu Manhattanu jen proto, že se jim zachtělo.

Jak by mohl Bethany soudit za to, že využívala sex jako obranu, když on dělal v podstatě to samé? A Bethany měla rozhodně tvrdší život než Jace. Ona měla alespoň své důvody. Jace totéž říct nemůže.

Dveře výtahu se otevřely a Jace rychle vešel dovnitř a palcem stiskl tlačítko přízemí.

Ten problém s Jackem byl nepříjemný, ale nebyl neřešitelný. Jediné, co musí udělat, je zabránit Bethany, aby se do toho míchala, a zajistit jí bezpečí. Zachránit toho kreténa Jacka jí dovolí jen přes svou mrtvolu. Neřekla to, nepřiznala to, ale viděl to v jejích ořích. Ten smutek způsobený vědomím, že ji zradil někdo, koho milovala a komu důvěřovala.

Jack ji předhodil vlkům. Ten grázl ji využil jako ručitele na peníze, které nikdy neměl v úmyslu vrátit. Jace odolával nutkání najít toho parchanta a dát mu ochutnat jeho vlastní medicínu.

Když výtah konečně dojel do přízemí, Jace vyběhl ven a rozhlížel se vlevo, vpravo, hledal jakoukoli stopu po Bethany. K jeho úlevě seděla v rohu haly a nad ní postávali vrátný a strážný.

Rty mu zvlnil úsměv, když spatřil, že v rukou drží kelímek s kávou a vrátný si s ní povídá.

Jako by uprostřed zimy vídal bosé nohy každý druhý den.

Jak se k ní blížil, stočila k němu pohled a v té hluboké modři spatřil strach. Jako by ho udeřila na solar. Bála se ho.

„Bethany,“ řekl klidným hlasem. „Pojďme, necháme tyto dva gentlemany pracovat.“ Pak oslovil oba muže: „Děkuji, že jste mi pohlídali mou Bethany. Nechtěl bych, aby do té zimy vyšla takto málo oděna.“

„Samozřejmě, pane,“ odpověděl vrátný rychle. Pak se na Bethany usmál. „Rád jsem vás poznal, slečno Willisová. Doufám, že se opět uvidíme. Pokud byste cokoli potřebovala, dejte mi vědět.“

„Děkuju vám, Rogere,“ usmála se.

Jace povytáhl obočí. Bydlel tu už nějakou dobu, a zatím neměl příležitost zjistit si jméno vrátného. Trochu se zastyděl i vzhledem k tomu, že Bethany Rogerovo jméno zjistila během několika minut.

Strážný Jaceovi pokynul, na Bethany se usmál a vrátil se na své místo. Bethany si povzdychla a podala kelímek Rogerovi.

„Děkuju vám,“ zopakovala. „Bylo to ode mě hloupé. Díky, že jste mě zastavil, a za to, jak mile jste se ke mně choval.“

Jace vzal Bethany za ruku a odvedl ji k výtahu. Cestou nahoru nic neřekl. Držel si ji u těla, těsně k boku. Líbilo se mu, jak k němu lne. Hebká a poddajná. Dokonalý kontrast k jeho pevnému tělu.

Ale pak se zamračil. Uvědomil si, že poddajná je jen proto, že ji… přemohl. Tak to ani nápad. Do jeho bytu se nevrátí jako spráskaný pes.

Jak se dveře výtahu otevřely, přivinul si ji k hrudi a zvedl jí bradu, takže se na něj musela podívat.

„Do toho bytu se vrátíš s hlavou hrdě vztyčenou a rovnými zády,“ řekl. „Nevrátíš se tam poražená ani vyděšená. Je to tvůj domov. Tvoje útočiště. Místo, kde jsi více než kde jinde v naprostém bezpečí před světem. Před odsuzováním a bolestí. Je ti to jasné?“

Dlouze se na něj zadívala, v očích zamyšlený výraz. Ale co mu nejvíc ublížilo, byla ta jediná vteřina, kdy se jí v očích objevila naděje a zase rychle pohasla. Jako by pro ni naděje byla neznámým pojmem, pocitem, který si nikdy nedovolila mít.

Pak konečně přikývla a zašeptala: „Je mi to jasný.“

Políbil ji na čelo, cítil, jak se chvěje. „Ne, není ti to jasné. Ale bude. To ti slibuju.“

Vtáhl ji do bytu a dveře výtahu se za nimi zavřely. Vypadala vyčerpaná. Fyzicky i psychicky. Bylo na něj ještě poměrně brzy, ale v tuto chvíli si nemohl vybavit nic, co by dělal radši, než ji vzal do postele a usnul s ní v náručí. Chtěl, aby se cítila v bezpečí. Pod ochranou. A co je nejdůležitější, aby věděla, že si jí váží.

S ničím z toho se za celý svůj život nesetkala. Z toho, co mu vypověděla o svém dětství a dospívání, ze vší té bolesti, to bylo více než patrné. Její minulost nezmění, ale rozhodně změní současnost a pozmění směr, jakým se bude ubírat její budoucnost.

„Půjdeme do postele. Jsi vyčerpaná,“ řekl Jace.

Nervózně k němu vzhlédla. Oči měla veliké a v nich vystrašený pohled. Byla hrozně hubená, ale její krása… ho přitahovala. Její oči, její tvář, nemohl jí odolat. Nedokázal vysvětlit, co ho na ní té noci, kdy ji poprvé spatřil na Miině večírku, tak upoutalo. Ale už v té chvíli věděl, že bude jeho.

„Zlato, nehodlám na tebe skočit,“ ujistil ji tiše. Vzal jí ruce do dlaní a palci jí kroužil po hřbetě. Polkla a přikývla. „Jsem unavená.“

„Jsi vyčerpaná,“ zopakoval.

Pořád ji držel za ruku a vedl ji do ložnice, kde za nimi zavřel dveře. Pak se otočil, vzal za lem její tričko a zvedl ho, aby jí ho přetáhl přes hlavu.

Přitiskla si ruku k tělu, v očích měla poplašený pohled.

Chvíli počkal, zadíval se jí do očí. „Zlato, nechci, aby mezi námi v posteli cokoli stálo. Žádné oblečení, žádné překážky, nic. Řekl jsem, že se na tebe nevrhnu, a své slovo dodržím. Nelhal bych ti. Ale nechci, abys na sobě cokoli měla. Ani ti to oblečení nesedí. Když budeš spát v mojí posteli, tak jenom nahá.“

„Bude mi zima,“ namítla zamračeně.

Její výmluva, proč mezi nimi zachovat jakékoli bariéry, ho pobavila. Brzy pochopí, že mezi nimi nic nestrpí.

„Zahřeju tě.“

Kousla se do rtu, povzdechla si a poraženě spustila paže.

„Pamatuj si tohle,“ řekl tiše. „Nevejdeš sem poražená. Drž hlavu vzhůru. To, že se mi podřizuješ, neznamená, že jsi něco míň. Jsem náročnej parchant. O tom není pochyb. Ale to

poslední, co chci, je, aby se z tebe stala loutka bez názoru.“

Překrásné modré oči jí zaplavil zmatek. „Asi ti nerozumím. Ničemu. Jsem zmatená, Jaci. Je toho na mě… moc.“

Políbil ji na nos a pak jí pomalu vytáhl tričko. „Máme všechen čas světa. Chci, abys mi věřila.

Pokud mi budeš věřit, všechno bude, jak má. Postarám se o tebe a nedovolím, aby na tebe bylo čehokoli moc.“

„Ale já právě řekla, že je toho na mě moc!“ protestovala.

Usmál se, přetáhl jí tričko přes hlavu a odhalil její ňadra – i její modřiny – svému pohledu.

„Jenom tě chci nahou. Kdybych si to s tebou dnes v noci rozdal, pak by toho na tebe bylo moc. Ale to přijde až zítra. Dnes pouze chci, aby sis uvykla na to, že jsi tady.“

Zalapala po dechu. „A tobě nepřijde, že tohle je prostě až příliš?“

„Ne.“

„Každý máme očividně jinou představu o tom, co znamená příliš,“ namítla.

„A tak se mi to líbí,“ řekl spokojeně.

Povytáhla obočí, zatímco on se věnoval jejímu zipu.

„Jsi trochu drzá. Máš v sobě oheň, Bethany. Neztratil se. Jsi pro mě dokonalá.“

„Seš blázen,“ opáčila. „Nebo jsem možná blázen já.“

„Pokud jsme blázni oba, jsem moc spokojenej.“

Vyhodila ruce do vzduchu, zatímco on jí stahoval džíny z nohou. „Ono je opravdu vždycky všechno po tvým, co?“

Opět se usmál a pomohl jí vykročit z džínů. „To jsem ti už řekl. Nic, co za to stojí, se nezískává snadno, zlato. Nikdy nezískáš, co chceš, pokud o to nebojuješ.“ Sklonil se a políbil modřinu na jejích žebrech. „Varuju tě. Budu o tebe bojovat a nemám v úmyslu prohrát.“

Zvedl hlavu a spatřil, že jí v očích opět zaplál oheň. A tentokrát neuhasl. Dívala se na něj s úžasem, chvěla se. Konečně pochopila. Že je to skutečné a že to myslí vážně.

„Svlékni si spodní prádlo,“ přikázal.

Tentokrát neprotestovala. Jenom krátce zaváhala a pak zahákla palce za hedvábnou látku kalhotek. O chvíli později se snášely k podlaze. Odkopla je stranou.

„Jdi do postele a počkej tam na mě,“ pobídl ji něžně, ale pevně. „Dám si sprchu a potom se k tobě připojím. Udělej si pohodlí. A Bethany?“

Při zvuku svého jména k němu zvedla pohled.

„Ani se nepokoušej kamkoli odejít. Uzamkl jsem výtah, a i kdyby ses dostala do vstupní haly, nedovolí ti nikam jít beze mě.“

„Takže jsem tu vězněm?“ vyhrkla.

Usmál se. „Ne. Ale udělám cokoli, co bude potřeba, abych ti zajistil bezpečí. I když to znamená znemožnit ti odejít, zatímco budu ve sprše. Teď jdi do postele, ať se nenachladíš. Přitopím.“

Ponechal ji tam, odešel do koupelny a pustil sprchu. Zcela záměrně jí dal čas, aby šla do postele sama a měla chvíli, aby si mohla uklidnit nervy. Pak se k ní připojí.

Bethany ho bude stát hodně trpělivosti – mnohem víc, než kolik je zvyklý ženám věnovat. Všechny vztahy vždy ukončoval rychle a čistě. Věděl, co chce, a neměl chuť se připoutávat trvaleji k ženám, které mu nedávaly to, co chtěl.

Bethany bude také potřebovat pevnou ruku, a to mu vůbec nevadilo. Líbila se mu představa, že se o ni stará. Rychle se učila, co od ní očekává, a on si užíval každou vteřinu, kdy ji mohl zahrnovat svou péčí a ochranou. A ve správný čas mu to oplatí.

Nejdřív se ale potřebuje postarat o pár věcí. Během sprchování si v hlavě sestavoval seznam. Naprostou prioritou je bezpečí. Nemohl ji nechat pobíhat po městě bez ochrany, když tam venku čekají grázlové, co po ní chtějí peníze, které jim dluží Jack.

A taky potřebovala nové oblečení. Pak tu byl ten problém s Miiným bytem, ačkoli Jace věděl, že tam Mia svůj čas už netráví. Byl v pokušení nastěhovat si Bethany rovnou do svého bytu, ale nechtěl ji zahltit hned na začátku.

Musí jí dopřát určitý pocit nezávislosti, než si ji plně podmaní. I kdyby měl mít pod palcem veškeré aspekty její nezávislosti. Bylo to sice trochu pokřivené – dobrá, hodně pokřivené – ale chtěl, aby získala zpět sebevědomí. Aby měla pocit, že může činit svá vlastní rozhodnutí, i když se tak stane v naprostém bezpečí.

Bude mít vlastní byt. Budou randit. Zahrne ji láskou. Budou spolu trávit čas. A nakonec, až plně přijme, jakou roli hraje v jeho životě, si ji přestěhuje k sobě. A pak? Dál už neplánoval.

A věděl, že dokud nebude bydlet pod jeho střechou, nebude schopný klidně spát.

Ale do té doby se musí postarat o to, aby její problémy zmizely. Zamračil se, když vystoupil ze sprchy a natáhl se pro ručník. Jack znamenal velký problém. Očividně k němu cítí silnou loajalitu, a to není dobře. Nesmí dovolit, aby jí Jack opět vstoupil do života a uvrhl ji

do nebezpečí. Což znamenalo, že se o to musí postarat. A to se Bethany líbit nebude. S oblečením se neobtěžoval. Jen si omotal ručník kolem boků a vydal se do ložnice.

Usmál se, když spatřil, jak spí. Hlavou spočívala na jeho polštáři, nebo spíš na hromadě polštářů, zavrtaná do přikrývek. Přitáhla si je až k bradě.

Z celého toho výjevu sálal pocit, že takhle je to správně. Patřila do jeho postele. Nikdy dřív neměl takový pocit uspokojení z toho, že mu v posteli spí žena. Bylo to tak správně. Patřila mu.

Nechal ručník sklouznout z boků a pak opatrně vklouzl pod přikrývky. Mírně se zavrtěla a tiše, ospale zavrněla. Ten zvuk byl hudbou pro jeho uši. Přitáhl si ji k sobě, ochranitelsky ji objal pažemi a pak posunul její hlavu tak, aby spočívala na jeho rameni.

Přehodil si nohu přes její, takže přesně kopírovala jeho tělo. A potom, jedině potom, se konečně uvolnil a dovolil si usnout.

13. kapitola

Bethany se probudila sevřená v objetí pevného mužského těla. Na chvíli zpanikařila. Nevěděla, kde je, pokoj nepoznávala. A pak otevřela oči dokořán a spatřila před sebou Jace, jak ji pozoruje, a okamžitě se jí vybavily vzpomínky na celý předchozí den.

Beze slov mu oplácela pohled, přemožena skutečností, že si v podstatě přivlastnil její život a za posledních dvacet čtyři hodin ho obrátil naruby. Nedokázala to pochopit. Zdálo se jí to neskutečné. A přesto… nádherné.

I když věděla, že by mu měla vzdorovat, strašně se jí ulevilo. Moc dlouho byla sama, odkázaná jen sama na sebe, živořila. A pak se u ní objevil tenhle chlap plnej příslibů, že se o ni postará a ochrání ji. A byl neskutečně přitažlivej.

Její život nebyl nic moc. Ale byla na to zvyklá. Jak si vůbec může navyknout na jeho způsob života?

Ano, byl skálopevně přesvědčen, že žijí ve stejným světě, ale ona věděla svoje. Možná žijou na stejný planetě, ale jeho život se v tolika ohledech liší od jejího, že to ani nedokáže popsat. Má prachy a moc. Všechno v jeho životě má svůj řád a nic menšího ani neočekává. Co mu pro všechno na světě může dát zrovna ona? Proč chce právě ji? Nedávalo to vůbec smysl. Popíralo to veškerou logiku.

„Nad čím přemýšlíš?“ zašeptal.

„Jenom nad tím, že nemám nejmenší tušení, proč se chceš zaplést do mých problémů,“ odpověděla stejně tiše. „Nechápu, proč by chlap jako ty chtěl ženskou jako já. Je to šílený, Jaci. Nechápu to. Nic z toho. Je to jako v pohádce o Popelce – až na to, že ženský jako já se svýho ‚šťastně až na věky‘ nikdy nedočkaj.“

„Začínám litovat, že jsem se zeptal, o čem přemýšlíš,“ zavrčel. „Jsi až proklatě upřímná. Tak nějak jsem si představoval, že myslíš na to, jak fešnýho chlapa máš v posteli. Nebo že ses probudila s představou, že se s tebou miluju, zatímco ty ještě napůl spíš. To, nad čím jsi přemýšlela ve skutečnosti, je tak postavený na hlavu, že ti přísahám, i kdyby mi to mělo trvat celou věčnost, vyženu ti takový myšlenky z hlavy.“

Zasmála se a uvolněně se zabořila do polštáře. Oči se mu při jejím smíchu zatřpytily a přivinul si ji k sobě ještě pevněji.

„Bože, máš tak nádherný smích,“ zašeptal chraptivě. „A tvůj úsměv. Ježíši, bere mi dech.“ Celé její tělo zareagovalo na výraz v jeho obličeji.

„Nemůžeš se mnou takhle mluvit,“ vydechla. „Nikdo neříká takový věci ženě, kterou zrovna potkal. Je to šílený.“

„A já to právě udělal. A mám v úmyslu ti to říkat tak dlouho, dokud neuvěříš každému slovu.“

Zavrtěla hlavou, snažila se zbavit zmatku, který jí vířil v hlavě. Určitě se každou chvíli probudí v azyláku a uvědomí si, že to všechno byl jenom sen.

„Jsi skutečnej,“ zašeptala.

Převalil se na ni a zadíval se jí do očí. Zakryl ji svým tělem, přikrývky mu sjely z boků.

Posunul se tak, že jí rozevřel stehna a ona pocítila jeho mohutnou erekci.

„Jsem skutečný, zlato. Je to skutečné. To mezi námi je skutečné. Čím dřív to přijmeš, tím dřív se můžeme pohnout dál a ty budeš konečně šťastná. Chci, abys byla šťastná. Chci, abys byla spokojená. Nechci, aby ses musela strachovat, kdy se příště znovu najíš. Kde se ohřeješ. A hlavně chci, abys věděla, že budu vždy stát při tobě. Budu ti hlídat záda, předek, boky,

všechno. Chci tě celou a nenechám tě odejít.“

„Jak mě můžeš chtít po tom všem, co jsem ti včera večer řekla?“ zašeptala.

Sklonil se, aby ji políbil, a přitiskl své tělo pevněji na její. Natáhl se jednou rukou, vklouzl pod svůj polštář a vytáhl zpod něj kondom. Překvapeně sledovala, jak se nadzvedl, roztrhl zuby obal a navlékl si ho. Stalo se to tak rychle, že se sotva zvládla nadechnout, a už ho cítila hluboko

v sobě.

Pak ztuhl a zadíval se na ni očima plnýma něhy. „Já jen vím, že když jsem se na tom večírku tehdy rozhlédl a spatřil tě, všechno se pro mě změnilo. Poznal jsem to v první vteřině. Ne, v tu chvíli jsem o tobě nic nevěděl, ale věděl jsem, že budeš moje. A co se týká všech těch keců

o tom, že tě nechci, když teď znám tvou minulost, no, přesně to to je. Jenom kecy. Všichni děláme chyby, zlato. Nikdo není dokonalý. Ani já ne. Ani ty. Bylo by zatraceně nudný, kdybychom všichni byli perfektní.“

Oči se jí zalily slzami. Políbil ji do koutku oka a slzu vsál do rtů.

„Neplakej, Bethany. Ne tady, v naší posteli. Ne, když jsem v tobě. Chci, abys zapomněla na všechno kromě mě a sebe a na to, co k tobě cítím. Zapomeň na všechno kromě téhle chvíle.“

Odtáhl se a pak přirazil, něžně se do ní nořil, dokud v ní nebyl celý.

Hlas se mu změnil, zvážněl, ale oči z ní nespustil. „Neříkám, že to bude snadné. Budu dělat chyby. Ty budeš dělat chyby – většinou tím, že budeš neustále poukazovat na to, jak jsme rozdílní. Uvědomuju si, že budeš potřebovat čas, abys zapomněla na to, že pro mě snad nejsi dost dobrá. Štve mě to, ale chápu, že to, jak ses na sebe dívala celý život, se za jednu noc nezmění. Ale budu na tom s tebou pracovat a změním to v tobě, tím si buď jistá. Jsem vytrvalý parchant a nikdy se nevzdávám ničeho, co chci, ať jde o obchod, nebo soukromý život.“

Zvedla ruce, obtočila je kolem jeho krku a přitáhla si ho k polibku. Zdálo se, že ho to překvapilo, a dovolil jí, ať pro tentokrát převezme kontrolu ona.

„Sklapni a polib mě,“ zašeptala mu do úst. Usmál se se rty na jejích. „To zvládnu, zlato.“

Ztichli. Jejich jazyky se proplétaly, až se jí nedostávalo dechu. Tiše zavrčel a zabořil ruce pod její tělo, aby si ji mohl přitáhnout ještě těsněji k sobě.

Pohyboval boky, nasadil rytmus, který ji unášel na vlně rozkoše. A byl tak blízko. Nebyla část jejího těla, které by se nedotýkal svým. Tiskl se k ní a ona cítila každou křivku, každý sval napínající se námahou.

Až ve chvíli, kdy se odtrhl od jejích rtů a prolíbal si cestičku od jejích úst ke krku, jí došlo, že tohle nemá s bezvýznamným sexem, který za svůj život zažila tolikrát, nic společného. Milování s Jacem nebylo bezduché, zato bylo plné citů.

Taková nebyla ani ta trojka, kterou měla s ním a Ashem. Poprvé za celý svůj život se s mužem milovala.

A to znělo absurdně. Znělo to tak obyčejně a lacině a napadala ji celá řada dalších přívlastků.

Náhle se cítila jako hlupačka, která nedokázala oddělit city od sexu.

Ale pravda byla, že jediné, co kdy při sexu předtím cítila, byl stud, nenávist k sobě samé, rozpaky a beznaděj.

Nevěděla, jak se vypořádat s přívalem emocí, které v ní vzbuzoval Jace. Bylo jich na ni moc, a ne v tom smyslu, o jakém mluvila včera večer. Obklopoval ji, dotýkal se jí, naplňoval ji.

Naplňoval místa, která byla dříve jen pustá a prázdná. Pronikl do jejího srdce a zaplnil ho teplem.

Objala ho, nechtěla, aby se ani na vteřinu oddělili. Tiskla se k němu, zatímco on do ní pronikal, hlouběji, tvrději, až se dotkl samotné její duše.

Bylo toho moc? Rozhodně. Jace otřásl samotnými základy její existence. Během několika hodin převrátil celý její život vzhůru nohama, ale ani na okamžik necítila strach. Možná by ho měla mít. Vrátila se do jeho postele – sotva několik hodin poté, co ji našel – a přesto jí to nepřišlo špatné. Neměla pocit, že by to bylo laciné. A nebylo to snad to nejdůležitější?

Zavřela oči, stále se k němu tiskla. Zahltilo ji, co se mezi nimi odehrávalo.

„Zlato.“

Z myšlenek ji vytrhl Jaceův něžný hlas.

„Podívej se na mě, kotě.“

Otevřela oči a spatřila, že na ni hledí. V jeho očích se zračila starost a stejná něha, jaká se mu ozývala v hlase.

„Jsi v pořádku?“

Přikývla. Nevěřila, že by ji její hlas nezradil.

„Určitě?“

Znovu přikývla a přitiskla se k němu ještě těsněji. „Polib mě.“

„O to nikdy nebudeš muset žádat.“

Políbil ji. Divoce. Majetnicky. Zachvěla se a prohnula, chtěla mu být ještě blíž.

„Jak blízko jsi?“ zašeptal.

„Už budu,“ odpověděla tiše.

„Pověz mi, co chceš.“

„Tebe,“ odpověděla. „Jenom tebe.“

Zamrkal a stiskl čelist. Pak ji znovu políbil. Vášnivěji. Horce.

Byli si k sobě tak blízko, že nedokázala pochopit, jak do ní dokázal dál pronikat. Hluboko v ní rostl orgasmus – tak hluboko, až cítila, jak se dere zevnitř.

Bylo to děsivé a silné, ochromující tím nejlepším možným způsobem. Nebála se toho. Tentokrát ne. Bylo to správné. A to by ji mělo také děsit. Až pak si uvědomila, že jakkoli směšně to znělo, věřila mu. Věřila, že se o ni postará. Bez ohledu na to, že ho vlastně neznala. Byli spolu jen dvakrát a jen několik málo hodin. Věděla, že by neudělal nic, čím by jí ublížil.

Prostě to věděla.

„Věřím ti,“ zašeptala.

Musela mu to říct. Věděla, jak důležité to je. Chtěl, aby mu důvěřovala, a zároveň si uvědomoval, že to nějaký čas potrvá. Ale ona mu to chtěla dát už nyní, protože on jí toho dával tak moc a ona nic víc neměla. Nic. Nebylo nic, co by mu mohla dát a on už neměl. Až na ni samotnou. Nestačilo to, ale chtěl to – říkal, že to chce – a bylo to to jediné, co mu mohla dát.

„Ach, zlato,“ zasténal. „Zničíš mě.“

Začal přirážet rychleji, tvrději. Jako by ho její slova dohnala až na okraj. Jeho sebeovládání zmizelo a ona nyní pocítila, jak divoké je mu patřit.

Byla vlhká, pohyboval se v ní snadněji, pronikal do ní tak hluboko, až lapala po dechu. A pak dosáhla vrcholu a vše, na čem tak dlouho lpěla, zmizelo v nenávratnu.

Bylo toho moc. Řekl, že ho ničí, ale pravda byla, že to on naprosto zničil ji.

Pevně ho sevřela, chtěla, aby ji nikdy neopustil. Chtěla žít tímto okamžikem, kdy na ni nic nemohlo a kdy na ničem nezáleželo. Bylo tak snadné zapomenout na svůj život, na okolnosti, které ji sem přivedly. Protože v jeho náručí získávala sílu. Získávala moc.

Vydechla jeho jméno a zavřela oči před náhlým přívalem slz, ale přesto cítila, jak jí kanou

po tvářích. Nikdy dřív ji orgasmus tak nepřemohl, a přestože bylo to slovo tak přízemní, nic jiného nedokázalo popsat, co se právě stalo.

Svět kolem ní se rozpil. Cítila jen jeho. Uvnitř sebe. Jeho ústa na svém těle. Jeho penis hluboko uvnitř. Dvě poloviny jednoho celku.

Plula oceánem pocitů, necítila váhu vlastního těla, mysl měla jako ovíněnou. Netušila ani, jestli je při vědomí.

A pak začala vnímat tíhu Jaceova těla na svém. Ležel na ní ochable, hruď se mu zvedala zrychleným dechem, ale bylo to příjemné, cítit ho na sobě. Nechtěla, aby se někdy pohnul. Přitiskla rty do prohlubně mezi jeho klíčními kostmi a vychutnávala si dotek jeho pokožky.

Vychutnávala si pocit, že je chtěná. Že se stará o její city, že mu na ní záleží.

Pohnul se a ona chtěla začít protestovat, ale zahlédla jeho výraz a zarazila se. Zvedl se jen natolik, aby jí mohl položit ruku na tvář. Uvědomila si, že má líce vlhké od slz.

„Hej,“ zašeptal něžně. „Co se děje?“

Její vlastní reakce jí byla nepříjemná. Jak by mohla vysvětlit nezměrnost svých pocitů? Pokusila se odvrátit, ale nedovolil jí to. Sklonil se a slíbal vlhké stezičky. Pak zvedl hlavu a znovu se jí zadíval do očí.

„Bethany?“

V jeho hlasu se ozvala starost a ona se kvůli tomu cítila jako ještě větší hlupačka.

„Jsem v pořádku,“ zašeptala přidušeně.

„Opravdu?“

„Nikdy mi nebylo líp,“ ujistila ho tiše.

Zdálo se, že jí rozumí. Usmál se a opět ji políbil.

„Jen vyhodím kondom a pak si promluvíme,“ řekl.

Poplašeně sledovala, jak se odkulil, a čekala, až se zbaví kondomu. Když se vrátil zpět do postele, natáhl se po ní a přitiskl si ji k sobě.

Polaskal ji po vlasech a chvíli ji jenom držel.

„Nechci, aby nás od sebe něco dělilo,“ řekl nakonec. Nevěděla, o čem to přesně mluví, tak potichu čekala.

„Musíme ti domluvit schůzku u lékaře, necháme si udělat testy a začneš brát antikoncepci. Nechci používat kondomy. Nechci, aby mezi námi ležela jakákoli bariéra. Samozřejmě je budu používat, dokud nebude sex bez nich bezpečný, ale jsi moje a já tě chci cítit. Celou. Vyhovuje ti to tak?“

I když to věděla, protože se v tomhle směru vyjádřil zcela jasně, zneklidnilo ji, že má v úmyslu mít s ní častý sex. Znělo to tak… trvale. A věděla, že jejich vztah může být cokoli, jen ne to.

„Zlato? Mluv se mnou. Jsi úplně potichu. Vyděsil jsem tě? Jdu na tebe moc rychle?“

Skoro se rozesmála. A teď se bojí, že na ni jde moc rychle? Ani netušila, jestli chápe spojení

„jít na to moc rychle“.

„Antikoncepce mi nevadí. Ale, Jaci, musíme si promluvit.“ Políbil ji a utišil ji tak.

„Nemusíme mluvit o ničem jiném, než jak pro tebe získat vše, co potřebuješ. Co potřebujeme,“ opravil se. „Faktem je, že zůstaneš v mojí posteli. A nakonec i v mém bytě. Snažím se ti dát prostor, aby sis na tu myšlenku zvykla. Nechci, aby toho na tebe bylo moc, ale musíš vědět, že to myslím vážně. A pokud přijdeš s čímkoli, co by znamenalo, že se mnou nebudeš, pak očekávej hádku.“

„Páni,“ vydechla.

„Ještě něco jsi chtěla říct?“ zeptal se hlasem, v němž se ozývalo pobavení.

„Nejspíš ne.“

„Dobrá. Dáme si tedy snídani a pak zajdeme na nákupy.“

„Ale, Jaci, co práce? Nemůžeš se vykašlat na práci jen proto, abys mě mohl hlídat.“

„Být šéf s sebou přináší určité výhody,“ odpověděl domýšlivě. „Jedna z nich je, že si můžu kdykoli vzít pár hodin volno. Mě za to přece nevyhodí.“

„No dobrá.“

Poplácal ji po zadečku a pak se převalil z postele a nechal ji tam ležet.

„Dám si rychlou sprchu a pak budeš mít koupelnu jen pro sebe, zatímco nám přichystám snídani. Souhlasíš?“

Přikývla, neschopna zahnat z tváře úsměv.

Oplatil jí ho, oči mu svítily. „Musíš to dělat častěji, a jestli bude po mém, pak to také častěji dělat budeš.“

Zmateně se zamračila. „Dělat co?“

„Usmívat se.“

14. kapitola

Nakupování s Jacem byla vyčerpávající, vzrušující a naprosto překvapující zkušenost.

Procházel odděleními obchodů a bezpočtem butiků jako voják na misi a své požadavky vždy přesně diktoval. Napadlo ji, kolikrát už takhle pro ženu nakupoval a ničila ji žárlivost. Dokud Jace nepodotkl, že celé roky nepočítaněkrát nakupoval se svou mladší sestrou.

Když začalo být zřejmé, že si Bethany nevybere žádný z přehnaně drahých kousků, které podle Jace rozhodně potřebovala, přestal se jí ptát a prostě nakupoval. Rázným krokem procházel obchody, ukazoval, co pro ni chtěl v jaké velikosti, a prodavačka vše vybrané shromažďovala.

Poté co jí nakoupil vše potřebné, od kalhotek – což pro ni nebylo zrovna příjemné – přes podprsenky – stejně tak nepříjemné – po džíny, trika a šaty, o nichž neměla tušení, že by je někdy potřebovala, jí koupil ještě svetry, dva kabáty – jeden dlouhý a jeden krátký – a tři páry kozaček lemovaných kožešinou.

„Nechci, abys nastydla od nohou,“ vysvětlil jí.

Překvapovalo ji a zároveň těšilo, s jakou péčí vybírá každý kousek.

Na konci pětihodinového maratonu nákupů Bethany bolela hlava a Jaceův řidič ukládal do vozu jednu tašku za druhou. Byla to celá hromada tašek a krabic, naplnily kufr a mnoho z nich muselo být uloženo i na sedadle spolujezdce.

Bethany se zabořila do sedačky, unavená z toho, jak se den vyvinul. Ano, řekl, že ji vezme na nákupy. Napadlo ji, že jí nejspíš koupí kabát – vzhledem k tomu, jak naštvaný byl, že žádný nemá – a možná pár dalších věcí. Nečekala kompletní šatník a oblečení tolik, že by mohla

každý den nosit něco nového a měsíc by nemusela prát. Ani nechtěla vědět, kolik to stálo. Poté co zahlédla číslovku na jedné z cenovek, se na další odmítala podívat. Jen při tom prvním pohledu skoro omdlela a Jace se zamračil a okamžitě jí nasměroval zrak jinam.

Vzal ji za ruku a stiskl. „Všechno v pořádku?“

Přikývla. „Nikdy dřív jsem tohle nedělala. To je sice jasné, ale ani v mnohem menším měřítku jsem nikdy tolik nenakupovala. Když už jsem zašla na nákupy – jak tomu ty říkáš – pak to bylo v charitě nebo v obchodech Armády spásy.“

Zamračil se. „Ty dny skončily, Bethany. Chci, abys na to zapomněla.“

Povzdechla si. Skončily jen do doby, než na ni zapomene on, než zapomene na… Ani nevěděla jistě, jak říkat přitažlivosti, která ho k ní táhla. Ať je to, co je to, nepotrvá to věčně a ona se pak bude muset vrátit ke starému způsobu života a bude to ještě těžší než dřív.

Předtím to bylo vše, co znala, ale nyní? Jace jí dal ochutnat, jak jinak se dá ještě žít.

Zatočili k vysoké moderní budově na Upper West Side a Jace vystoupil a nabídl jí ruku, aby jí pomohl z vozu. Poté co instruoval řidiče, kam má tašky uložit, zamířil s Bethany po boku

ke vchodu.

Jakmile vešli, představil ji vrátnému. Jace ho očividně informoval, že Bethany bude přebývat v tom bytu, protože se zcela zjevně jednalo jen o formalitu než o skutečné seznámení s novou obyvatelkou.

Pak jí Jace ukázal veškeré zařízení a vymoženosti výškové budovy. Nedokázala si představit, že by někdy využila kteroukoli z nich. Mít vlastní byt pro ni bylo luxusem, který stále nedokázala plně pochopit. Ale ze všech těch dalších výhod se jí jen motala hlava.

Ulevilo se jí, když konečně nastoupili do výtahu a vyjeli do bytu. Nervy měla napjaté

k prasknutí. Byla unavená po nákupech a zoufale toužila po chvíli ticha.

Jace odemkl dveře a podržel jí je otevřené. „Vítej ve svém novém bytě, zlato.“

V jejím bytě. Stále nemohla pochopit, že má vlastní byt. Bylo to šílené. Jace byl šílený. Ale o tom už věděla.

Když vešla dovnitř, dech se jí zastavil a okamžitě ztuhla. A zírala. Oči se jí zalily slzami a tiše vzlykla.

Jace ji okamžitě objal. „Zlato.“

Zašeptal to bolavým hlasem, při kterém jí srdce udělalo přemet.

„Je nádhernej, Jaci,“ zašeptala.

„Ano?“

„Je dokonalej.“

Usmál se a políbil ji na nos. „A to jsi neviděla všechno.“

„Viděla jsem dost, abych poznala, že je dokonalej.“

A byl. Obývák s kuchyní tvořily jednu velkou místnost, otevřenou, jak se jí to líbilo. Ale použité barvy dělaly z prostoru dokonalé dílo. Přírodními tóny nabyla místnost – i celý byt – pocitu domova a stala se ztělesněním všeho, co kdy chtěla po jakémkoli místě, kde žila.

Kuchyň byla vybavena nejmodernějšími přístroji z nerez oceli. Moderním sporákem jako pro šéfkuchaře. A všemi možnými hrnci, talíři a příbory. Ruce se jí samy škubaly, jak už toužily něco ukuchtit.

„Pojď,“ pobídl ji. „Ukážu ti zbytek a mezitím ti sem přinesou všechny tvoje věci.“

Rychle prošli ložnicemi a koupelnami, a když se vrátili, čekala na ně hromada tašek vyskládaných na podlaze. O chvíli později vešel dovnitř vysoký, mohutný chlap následovaný o něco menším, ale o to vypracovanějším mužem. Oba vypadali, jako by patřili na stránky časopisu o fitness. Nabušené paže. Opravdu vypadali drsně.

Ten vyšší z nich měl sluneční brýle, které si okamžitě sundal, a Bethany se instinktivně přitiskla k Jaceovi, hledala u něj ochranu. Příliš jí připomínali ty, kteří si k ní přišli pro peníze.

„Neublíží ti,“ zašeptal Jace.

Objal ji a pevně ji k sobě přivinul. Okamžitě se cítila… líp. V bezpečí. Nezáleželo na tom, že oba muži byli dvakrát větší než Jace. Chodící hory. A oba vypadali… pochybně, dalo by se říct. Stála vedle Jace a věděla, že on nikomu nedovolí, aby jí ublížil.

Po Jaceových slovech se ten vyšší chlap trochu stáhl a zamračil. Zvedl ruku, aby zarazil druhého muže, a oba se zastavili kus od nich, aby tak nechali Jaceovi a Bethany prostor.

„Pane Crestwelle,“ oslovil ho. „Jsem Kaden Ginsberg a tohle je Trevor Dixon.“

Jace napřáhl paži a vykročil k nim, aby si s nimi potřásl rukou. „Děkuju, že jste přišli.“ Otočil se a pokynul Bethany. Váhavě k němu vykročila, ale oči z těch dvou nespustila. Jace jí nabídl ruku. Propletla s ním prsty a Jace si ji opět přivinul k boku.

„Tohle je tvoje ochranka.“

Nevěděla, jak zareagovat. Ochranka? Proč pro všechno na světě dostala ochranku? Vrhla po Jaceovi zmatený pohled.

„Proč?“

To jediné slovo vyřkla přiškrceným hlasem.

Netrpělivě stiskl rty. Pak se otočil na Kadena a Trevora. „Posaďme se prosím v obývacím pokoji. Musíme toho hodně probrat. Chci vaše ujištění, že když s ní nebudu moct být, bude Bethany ve vašich rukách v naprostém bezpečí.“

Kaden přikývl. „Samozřejmě.“

Jace položil dlaň do prohlubně Bethaniných zad a pobídl ji k pohovce. Posadil se vedle ní

a propletl s ní prsty. Seděli tak blízko sebe, že se dotýkali stehny. Přitiskla se k němu ještě blíž a koutkem oka stále pozorovala Kadena a Trevora. Seděli naproti ve dvou křeslech, která pod jejich ohromnými postavami vypadala velmi malá.

„Vypadáte jako profesionální zápasníci,“ vyhrkla. Okamžitě se začala cítit naprosto hloupě.

Sklopila zrak a zadívala se na svou ruku propletenou s Jaceovou.

Kaden se uchechtl. Zvedla k němu oči. Smál se velice sympaticky. Vůbec ne zle. Ten zvuk se jí měkce otíral o uši. Byl… hezký.

„Při mé práci se to hodí, madam.“

„No jasně,“ zamumlala.

Jace jí stiskl ruku a pak obrátil pozornost na oba ochránce. Přišlo jí směšné jim tak říkat.

Celá tahle situace byla naprosto bizarní.

Podíval se na Bethany, v očích vážný pohled. „Kaden s Trevorem tě budou doprovázet kamkoli, když nebudu s tebou. Budou hlídat každý tvůj krok – a tím myslím opravdu každý. Kde budeš ty, budou i oni. Jestli půjdeš ven, půjdou s tebou.“

Vytřeštila oči. „Ale proč? Nechápu to. Jaci, je to šílený. Nejsem důležitá. Nikoho nezajímám.

Nic nemám, takže po mně nikdo nic nechce. Kdyby mě unesli nebo udělali, kdovíco si představuješ, nic by tím nezískali.“

Jace si povzdechl. „Zapomněla jsi snad, že zrovna včera tě ti parchanti přepadli a zbili? Že do tebe kopali a vyhrožovali ti? Dali ti týden na odpověď. Co si myslíš, že stane, až ten týden uplyne, Bethany? Myslíš si snad, že na tebe jen tak zapomenou, protože tě najednou nenajdou tam, kde býváš obvykle? Nechci, aby se k tobě byť jen přiblížili, a to znamená, že tady Kaden a Trevor s tebou zůstanou kdykoli, kdy s tebou nebudu já. Což znamená, že bez nich nikam nepůjdeš. Rozumíš?“

„Opravdu si myslíš, že mě tu najdou?“ zašeptala.

„Jen řekněme, že nechci riskovat.“

Kaden si odkašlal. „Madam,“ promluvil zdvořile. „Muži jako oni se snadno nevzdávají. Chtějí uštědřit lekci. Kdyby se tak nestalo, ztratí pověst. Kdyby se rozneslo, že nevybrali dluh, pak by to vyslalo zprávu, že ani ostatní jim nemusí platit. Pracují se strachem a zastrašováním. Pokud se jich lidi přestanou bát, pak můžou rovnou zavřít krám. A to si nedovolí, takže ano, dají si tu práci, aby vás našli. Trevor a já se postaráme, aby se jim to nepodařilo.“

Otevřela ústa a vytřeštěnýma očima se zadívala na Jace.

„Už tomu rozumíš?“ zeptal se tiše.

Přikývla, ale ještě stále se nedokázala vzpamatovat ze všech obratů, které v jejím životě nastaly.

Jaceův řidič donesl malou tašku a podal ji Jaceovi. Nepoznala ji, ale těch tašek a obchodů bylo tolik, že je přestala už dávno vnímat.

Jace vytáhl krabičku a vybalil z ní zbrusu nový telefon. Vložil do něj baterii, zapnul ho

a několik minut si s ním hrál. Potom vytáhl svůj mobil, stiskl několik tlačítek a pak podal nový telefon Kadenovi.

„Uložte jí do telefonu svoje čísla. Chci, aby vás pro případ, že se něco semele, měla na rychlé volbě.“

Bethany povytáhla obočí, když Kaden s Trevorem uposlechli, rychle uložili svoje čísla a pak telefon vrátili Jaceovi. Jace jí ho podal.

„Uložil jsem do něj svoje číslo. Máš ho na rychlé volbě pod jedničkou. Kaden je na dvojce,

Trevor na trojce. Na čtyřce máš číslo do mé kanceláře a do mého bytu na pětce. Měj ten telefon vždy při sobě, a jestli mě nechceš vyděsit myšlenkami na to, jak umíráš někde v zapadlé uličce, tak mi to pokaždé zvedni. Jasné?“

Otupěle přikývla. Zatraceně, hlava se jí z toho všeho pořádně točila. Sotva dokázala dýchat, jak ji hlava bolela. Dívky jako ona se pohádek nikdy nedočkají, a přesto se právě uprostřed jedné z nich ocitla. Ale na ni i tak „žili šťastně až na věky“ nečeká. To se stává jen v příbězích.

Věděla naprosto přesně, jak to chodí ve skutečném životě. Ve skutečném životě to stojí za pendrek. Ale byl alespoň skutečný. Nedělal kompromisy. Nedělal výjimky. Prostě byl.

Jace se k ní naklonil a políbil ji na čelo. „Musím do kanceláře. Mám schůzku, na které nesmím chybět, ale nepotrvá mi to dlouho. Kaden s Trevorem s tebou zůstanou, dokud se nevrátím. Brzy ti donesou i potraviny. Ať dveře otevře jeden z nich a ty zůstaň z dohledu, dokud neřeknou, že je to v pořádku. A ať uděláš cokoli, vždy poslouchej, co ti říkají. Jejich prací je zajistit ti bezpečí. Tak jim to co nejvíc usnadni. Dobře?“

„Dobře,“ zašeptala.

„Pokud budeš cokoli potřebovat, zavolej mi. Budu mít během schůzek telefon při sobě.“ Mechanicky přikývla.

Znovu ji políbil. „Zajdeme pak spolu na večeři. Vezmeš si některé z těch nových šatů

a rozhodně i kabát. V noci má sněžit. Pak spolu strávíme noc tady, aby sis zvykla na svůj nový byt.“

Překvapilo ji, že tak arogantně předpokládal, že s ní stráví noc. Také ji překvapilo, že ho neopravila. Nedohadovala se. A překvapilo ji, jaká úleva se jí rozlila žilami, když si uvědomila, že v noci nebude sama.

Propadla mu. Naprosto mu propadla. Tak, že netušila, jestli od něj bude schopná někdy odejít. Až se rozhodne ji opustit, zlomí ji to víc než cokoli jiného. Víc než její život. Její závislost. Její jednorázové známosti.

Nedokázala si představit, že by nad ní někdo mohl mít takovou moc, jakou nad ní měl právě tento muž. A to ji vyděsilo víc než všechny drogy, sex nebo muži, kteří jí vyhrožovali.

15. kapitola

Jace vešel do budovy, v níž sídlily kanceláře společnosti HCM, a vyjel výtahem nahoru. Kdyby neměl tu zatracenou schůzku, mohl by se na práci dneska vykašlat úplně. Nechtělo se mu nechat Bethany samotnou tak brzy poté, co ji získal zpět.

Ne, technicky vzato nebyla sama, ale stejně ji nerad opouštěl.

Když o pár minut později vešel do Gabeovy kanceláře, viděl, že Ash už dorazil – stejně jako Gabe – a podle toho, jak se na něj Gabe starostlivě zadíval, pochopil, že Ash už mu všechno vykecal.

Pevně sevřel rty a zabořil se do křesla před Gabeovým stolem.

„Tak ať je to za námi,“ pobídl je namísto pozdravu.

Ash se na něj ani nepodíval, namísto toho upíral oči na Gabea. To Jaceovi vyhovovalo.

Neměl čas zabývat se promluvou do duše, kterou si pro něj jeho dva nejlepší přátelé nachystali. Gabe se zamračil, ale také nic neřekl. Jace měl pět minut zpoždění – to mu nebylo podobné.

Ash s Gabem si nejspíš museli myslet, že opravdu ztratil rozum.

Možná ale, že ho spíš konečně našel. S Ashem píchali celé roky stejné ženské. Není tohle náhodou šílené? Gabe jim na to nikdy nic neřekl. Ale teď začne soudit a kritizovat, když Jace konečně našel ženu, o niž se nehodlá dělit? A Gabe sám nemá právo mu do čehokoli mluvit. Ten ztratil rozum kvůli Mie. Jaceově sestře, proboha. Jace mu hlavu neutrhl, i když určitě na to měl právo. Ten parchant na tom tehdy byl dost špatně i bez Jaceova trestu.

Jace zamrkal, když si uvědomil, že porada už začala a on nemá tušení, o čem je řeč. Když se ticho protahovalo, Jace si uvědomil, že čekají na jeho komentář. Zatraceně.

Ash po něm hodil znechuceným pohledem a sdělil Gabeovi informaci, kterou měl dodat Jace.

Ash si vedl jako naprostý profesionál, svým osobním kouzlem a vybranými způsoby rychle získal skupinu investorů na druhém konci telefonu.

Když bylo po všem, Jace si úlevou povzdechl. Ash se ihned poté zvedl a opustil Gabeovu kancelář. Na Jace ani nepromluvil. Jako malej kluk. Jace potřásl hlavou a chystal se k odchodu. Už teď myslel na to, kam vezme Bethany na večeři. Zavolá jí, aby se stihla připravit.

„Jaci, na minutku, pokud ti to nevadí.“

Gabeův tichý hlas pronikl vírem Jaceových myšlenek. Při pohledu na Gabeův výraz se zamračil.

Sakra.

Neměl na Gabeovu intervenci náladu. Proč ho prostě jeho kámoši nenechají na pokoji?

Už ve chvíli, kdy si to pomyslel, si ale uvědomil, že kdyby to bylo opačně, zachoval by se stejně. S Gabem o jeho vztahu s Miou mluvili mnohokrát. Ale proklatě, Mia je Jaceova sestra. Na tom, jak s ní Gabe jedná, měl osobní zájem. Bethany neměla s Gabem nebo Ashem nic společného. No, pokud tedy nepočítáte fakt, že si to s Ashem jednou rozdala, ale Jace se na to snažil zapomenout.

Představa, že si jeho nejlepší přítel užíval s ženou, již Jace považuje za svou, se mu nesmazatelně vpálila do mysli. Nejspíš se nikdy nezbaví vzpomínky na to, jak se jí Ash dotýkal svými rty i rukama.

„Tak rychle,“ zavrčel Jace.

Stál, odmítl se znovu posadit, protože to by naznačovalo delší rozmluvu. Měl lepší věci na práci. Jako vzít svou ženu na večeři a pak domů a ošukat ji.

„Co se to s tebou děje, kámo?“ zeptal se Gabe tiše. Jace si netrpělivě odfrkl. „Nic se se mnou neděje.“

„Ash tvrdí něco jinýho.“

„Ash by měl držet jazyk za zuby.“

Gabe se zamračil ještě víc. „Co se děje mezi tebou a Ashem? Tohle nejsi ty. Ash mlčí jako hrob, stejně jako ty, ale je jasný, že to mezi vámi není dobrý. Řekl mi jen, že jste se pohádali kvůli ženské. Chceš mi k tomu něco říct?“

„O Bethany nehodlám diskutovat,“ prohlásil Jace chladně. „Mimoto, pokud chceš něco vědět, jsem si jistý, že ti Ashova zpráva dá dost témat, nad kterými byste si mohli poklábosit.“

Během vteřiny se Gabeův prázdný výraz proměnil, naštval se. „Co tě žere, Jaci? Já o nikom neklábosím. Nějaká zpráva je mi u prdele. Ani nevím, kdo ta tvoje Bethany je, a s Ashem jsem o ní neprohodil ani slovo. A pro tvou informaci se mi o ní Ash ani jednou nezmínil.“

Jace věděl, že se chová jako korunovanej vůl. Věděl, že je naprostej pokrytec. Nikdy by svým kamarádům nedovolil, aby jim prošlo takové chování, které teď sám předvádí. Ale naštvalo ho, že se mu Ash snažil Bethany rozmluvit. A aby byl naprosto upřímný, pořád ho štvalo, že si s ní Ash užíval. Nejspíš to nebude nikdy schopen Ashovi odpustit. I když na něj jeho instinkty křičely svá varování, dovolil, aby se to stalo. Nenáviděl každou proklatou minutu, ale přesto dovolil, aby se to stalo. Možná ze všeho nejvíc nenávidí sám sebe.

„Na Bethany mi záleží,“ prohlásil a donutil se ke klidu. „Víc vědět nepotřebuješ. Potřebuje pomoc – mou pomoc – a já se k ní neobrátím zády.“

„Potřebuješ s tím pomoct?“ zeptal se Gabe.

A tady to měl. Bezpodmínečné přátelství, které mezi nimi panovalo už od vysoké. Vždy tu pro sebe byli, vždy si kryli záda. Párkrát klopýtli, to je jasné. Naposledy jejich přátelství ohrozil Gabeův vztah s Miou. Když Gabe tehdy šukal Jaceovu sestru a pak jí zlomil srdce, přátelstvím mezi Gabem a Jacem to otřáslo, ale nakonec jim vydrželo.

Gabe to s Miou urovnal. A pak to urovnal i s Jacem. Jace si povzdechl a uvolnil ruce pevně zaťaté v pěst.

„Ne, kámo, ale díky,“ řekl tiše. „Nejsem blázen. Ani posedlej.“ Dobrá, to možná byl, ale znělo to mnohem děsivěji, než jaká byla skutečnost. „Tohle musím udělat sám. Bethany je jiná. Je zvláštní. Ani sám pořádně nechápu proč a jak. Ale když se na ni podívám, všechno je jiné.

A musím to zvládnout sám, jinak toho budu po zbytek života litovat.“

„To chápu,“ přikývl Gabe pomalu. „Věř mi, chápu to.“

„Jo, nejspíš chápeš. Mia,“ pronesl Jace a bylo jasné, že svému příteli rozumí.

„Jo, Mia.“

„Pak už chápeš, proč potřebuju prostor a čas, abych se s tím vypořádal po svém.“

Gabe přikývl. „Chápu. A Ash to také pochopí, pokud mu to vysvětlíš. Je naštvanej, Jaci. Ne kvůli Bethany. Ne proto, že ses podle něj zbláznil. Je naštvanej, protože se o tebe bojí a ty jsi ho od sebe odehnal. Ty víc než kdo jiný víš, že by pro tebe udělal cokoli na světě.“

Jace krátce zavřel oči, když ho zalil pocit viny. „Jo, vím.“

Do prdele se vším. Nesnášel, když měl Gabe pravdu. Namyšlený parchant. I teď mu v očích vědoucně jiskřilo.

„Vypadnu odtud. Nechal jsem Bethany v bytě. Dal jsem jí Miin starý byt.“

Gabe zmateně povytáhl obočí. „Překvapuje mě, žes ji nezamknul u sebe doma. Ash říkal, že jsi v tom… po uši.“

„Jak to on může sakra vědět?“ opáčil Jace. „Chtěl jsem jí dát trochu prostoru. Čas, aby si

navykla, než nad ní převezmu moc. A ty víš, co se pak stane. Když převezmu moc. Je to nevyhnutelné a já chci, aby se cítila v bezpečí a aby si byla jistá sama sebou – i mnou – než se to mezi námi změní v něco víc.“

Gabe přikývl. Ano, chápal to lépe než kdo jiný. Možná až na Ashe. Touhu a potřebu ovládat sdíleli všichni tři. Nejen v některých aspektech. Ve všem. V posteli i mimo ni. Ale no, obzvláště v posteli.

Bethany zatím nevěděla, jaké to s ním bude, a byla příliš křehká, příliš nejistá si sama sebou a svým místem ve světě, takže Jace musel být velice opatrný, aby na ni nešel moc rychle.

Kdyby ji vyděsil a ona utekla, nikdy by si to neodpustil.

„Urovnej to s Ashem,“ vybídl ho tiše Gabe. „Víš, že to bude žrát vás oba, dokud to nevyřešíte. A než začneš zas remcat, že jsem příliš osobní, má to vliv i na obchod. Nemůžeme si to dovolit podělat, protože jste s Ashem na ostří nože. A pokud ti nezáleží na mně,

na obchodě, ani na sobě samém a na tom, že když zahodíš celoživotní přátelství, budeš se cítit jen a pouze jako naprostej kretén, pomysli na to, co to udělá s Miou. Miluje vás oba. Mysli

na to, co by to udělalo s Bethany, kdyby zjistila, že se stala jablkem sváru mezi dvěma přáteli a obchodními partnery.“

„Ježíši, jsi vážně manipulativní parchant,“ odsekl Jace znechuceně. Gabeovi zacukal koutek úst. „Mia to už jednou nebo dvakrát zmínila.“

Jace potřásl hlavou. Pak změnil téma, protože už měl dost toho, že celou dobu mluvili jen o jeho osobním životě.

„Už jste stanovili datum svatby?“

„Polib mi,“ vyštěkl Gabe.

Jace povytáhl obočí a zasmál se. Pak se rozesmál naplno. „Kdyby ses tak viděl, Gabe.

Vypadáš, jako bys spolkl citron. Co ti moje sestra provedla?“

Gabe si prsty pročísl vlasy. „Podívej. Jen se chci oženit. Chci jí na prst navléknout prsten, dát jí své jméno a chci vidět její podpis ve svatební knize. Všechno ostatní je mi ukradený.

Udělám všechno, co bude chtít, ať už to bude ta nejvelkolepější svatba, jakou tohle město zažilo, nebo obřad v kapli ve Vegas.“

Jace sebou škubl. „Hm, kdybych do toho měl co mluvit, mohli bychom se vyhnout ‚tomu nejvelkolepějšímu, co tohle město vidělo‘? Zní to dost strašně.“

„O tom mi povídej,“ zamumla Gabe.

„Tak v čem je problém? Zdá se, že jsi až neobyčejně vstřícný.“

Gabe jeho rýpnutí ignoroval. Když odpověděl, měl ve tváři naprosto vážný výraz. „Miluju ji.

Udělal bych cokoli, jen aby byla má. Tahle svatba je jen pro ni. Já už to zažil, znám to, a dokud jsem nepotkal ji, nechtěl jsem to prožít znovu. Problém je, že se ještě nerozhodla, co chce.

A než se rozhodne, veškeré svatební plány stojí. Neznám datum svatby, protože ještě žádné není. Mám chuť si dupnout a říct jí, že svatba bude na Nový rok, ale na druhou stranu chci, aby to pro ni bylo výjimečné, protože to bude jediná svatba, kterou kdy bude mít.“

Jace se usmál. Bylo docela zábavné sledovat, jak si jeho přítele omotala kolem prstu žena. Zvláště když je zmíněnou ženou Jaceova mladší sestřička. Napětí v jeho hrudi trochu povolilo. Tohle byla jeho rodina. Gabe. Ash. Mia. Vždy byli jeho rodinou. Po skoro dvacet let to byli jen oni čtyři. A rodina se starala o dobro rodiny. Zatraceně, vždyť se naštval pokaždé, když se

do Ashe pustili jeho vlastní příbuzní. Gabeovi kvůli Mie skoro utrhl hlavu. A pak mu bylo toho parchanta líto a trpěl, když viděl jeho bolest poté, co ho Mia odmítla.

„Jsi moje rodina, kámo,“ zašeptal Jace. „Na to nikdy nezapomeň.“

Gabe zamrkal a poté pevně sevřel čelist. „To se neboj. Brzy se staneme bratry i podle práva, ale byli jsme si bratry dlouho předtím. Jen děkuju Bohu, že jsem se na Miu nikdy nedíval jako

na svou sestru – nebo jsem s tím alespoň praštil, když začala dospívat.“

Jace se rozesmál a zvedl ruce. „Dobrá. Dobrá, mohli bychom do tohohle tématu nezabíhat? Je to moje sestra a já nechci vědět, jak se na ni díváš. Je dost nechutný, že vás vidím spolu.“

Gabe se zašklebil a pak náhle zvážněl. „Naprav to, Jaci. Ashe jsi ranil. Jeho rodina stojí za prd. Víš, že za to může i tohle roční období. Deset měsíců v roce je jim ukradenej, a jak přijdou Díkůvzdání a Vánoce, hned by nejradši předstírali, jak fungující rodina jsou. A teď jsi

do toho přišel ještě ty… Jsme přátelé. Všichni tři. To nezpochybňuju. Ale taky vím, že vy dva jste si bližší. Vždy jste si byli bližší. Ať se mezi vámi stalo cokoli, ranilo ho to. Není sám sebou.

Je vážný a tichý. To bych spíš čekal od tebe. I když máš dobrou náladu, býváš zamračený a náladový.“

Jace mu ukázal prostředníček.

„Ale Ash? To není on. Je permanentně nasranej. Naprav to. Mám o vás oba starost, a pokud to vidíš stejně, je ti jasné, že se o vás nechci strachovat. Chci se starat jen o to, kdy navleču

na Miin prst svatební prsten a kdy zaděláme na děti, které chce.“

Jace zavrčel. „Kriste, Gabe, opravdu? Opravdu jsi musel vytasit tohle?“ Gabe mrkl. „Hele, nezašel jsem do detailů.“

„Díkybohu,“ odsekl Jace. Pak si povzdechl. „A ano, s Ashem to vyřeším.“ Vykročil ke dveřím, ale pak se zastavil a otočil.

„Díky, kámo,“ řekl upřímně. „Vím, že jsem ti to nejspíš nikdy neřekl. Nejdřív jsem byl hrozně naštvaný, aby mi to došlo, ale jsem rád, že tě Mia má. Nemohla by si najít lepšího. Vím, že se o ni postaráš.“

Gabe zůstal dlouho zticha. Svíral čelist, jako by se snažil sám sobě zabránit v odpovědi. Pak jen přikývl. „Toho si vážím, kamaráde. Nevíš, jak moc.“

Jace se pousmál. „Myslím, že vím.“

Pak znovu vykročil, ale když vyšel do haly, zastavil ho Gabeův hlas.

„Jaci?“

„Jo?“

„Kdy se s ní seznámím?“

Jace sevřel kliku Gabeových dveří a zhluboka se nadechl. Pak se zadíval Gabeovi do očí a řekl: „Až přijde čas. Ale ještě toho musíme hodně vyřešit.“

Gabe přikývl. „Hodně štěstí.“

„Díky, kámo,“ pronesl tiše Jace.

Pak se otočil a vydal se hledat Ashe.

16. kapitola

Jace se opřel o zárubeň dveří Ashovy kanceláře a počkal, až jeho přítel dotelefonuje. Ash byl k němu otočený zády – neměl tušení, že tam Jace stojí ani že otevřel předtím zavřené dveře kanceláře. Což znamenalo, že telefonátu věnoval veškerou pozornost, jinak by si Jaceova příchodu všiml.

„Je mi celkem u prdele, co ty nebo táta chcete,“ prohlásil Ash nenávistně. Jace se zašklebil.

Gabe měl pravdu. Ashova rodina na něj už znovu dotírala. Vytrvalí blázni. Jace neznal sobečtější, sebestřednější lidi než Ashovu rodinu. Nechápal, jak mohl Ash vyjít z klubka zmijí bez kousnutí, aniž by ho to jakkoli ovlivnilo. Jen bůh ví, že Ashovi bratři takové štěstí neměli.

Gabe s Jacem si z Ashe neustále dělali legraci, že byl nejspíš adoptovaný. Bylo to jediné logické vysvětlení. Ash se od svých rodičů a sourozenců lišil v tolika směrech. Zatímco oni byli vypočítaví, sobečtí a věčně nespokojení, Ash měl dobré srdce a byl věrný až do morku kostí. Jeho rodina? Ta by vás bodla, jakmile byste se k nim otočili zády. Co víc, bodla by vás,

i kdybyste k nim stáli čelem. Nic je nezajímalo. Na cestě za svými cíly by vás ušlapali k smrti.

„Nesnaž se se mnou manipulovat, je to zbytečné. Ani za nic nehodlám strávit Vánoce se svou

milovanou rodinou. To bych si radši nechal vytrhat nehty,“ odsekl Ash.

Jace si povzdechl. Pořád dokola. Každý rok znovu a znovu. Byl přesvědčený, že Ashe zvou jen proto, aby mohli mučit někoho nového. Když byl Ash mladší, snažil se být s nimi za dobře, být dobrým synem a bratrem. Jezdil na všechna rodinná setkání – pokud nějaká byla.

První dva roky jezdil sám. Gabe s Jacem si okamžitě všimli, že se něco děje. Několik týdnů po každém takovém setkání byl Ash zamračený, náladový. Druhý rok si Jace s Gabem dali dvě a dvě dohromady a trvali na tom, že příště pojedou s ním. Poté už nikdy Ashovi nedovolili, aby se s rodinou setkal sám, bez opory přátel.

Možná to zní směšně, ale Ashova rodina byla plná jedu.

Po několika letech, kdy Jace nebo Gabe či oba zároveň jezdili s ním a z první ruky tak viděli, jak nefunkční je rodina McIntyrů, Ash sdělil své rodině, že si můžou políbit, a už nikdy se za nimi nevrátil. Ne že by se nesnažili. Jace věděl, že se Ash v hloubi srdce stydí za to, že jeho přátelé viděli, jaká jeho rodina je. Místo aby je nechal vídat dál jeho rodinu, příbuzné jednoduše odřízl. Což Jaceovi vyhovovalo. Bez nich byl Ash lepším člověkem. A šťastnějším.

„Tenhle rozhovor skončil. Nevolej mi, já už ti telefon nezvednu,“ oznámil Ash.

Zavěsil a pak se v křesle otočil. Překvapeně zamrkal, když ve dveřích spatřil stát Jace, a zamračil se.

„Co tu děláš? Nemáš snad nic na práci?“

Jace si povzdechl a vešel do kanceláře. Usedl do jednoho z křesel stojících u zdi, prsty propletl za zátylkem a zapřel se, aby na Ashe dobře viděl.

„Hele, brácho, choval jsem se jako pitomec. Ty to víš. Já to vím. Taky vím, že jsi právě domluvil s tou mrchou, co ji máš za matku, a vím, že teď máš pěkně mizernou náladu, takže si na mě klidně otvírej hubu. Zasloužím si to, takže mi to nevadí. Co mi ale rozhodně vadí, je ta propast, která se mezi námi utvořila.“

Ash stiskl rty. „Za to neseš vinu ty, kámo.“

„Jo, to vím. Snažím se ti tu omluvit, Ashi. Nehraj na mě drsňáka. Dovol mi to.“

Ash se zaklonil a nasadil známý tón, při němž se Jaceovým tělem rozlila úleva. „Sám mocný, arogantní, neústupný Jace Crestwell se poníženě sklání k omluvě? Jen do toho. Tohle musím

vidět.“

„Polib si,“ odsekl Jace. Ale usmíval se. Jako v rodině.

Jak si to uvědomil v Gabeově kanceláři. Jak to vždy věděl. Tohle byla jeho rodina. A rodinu chtěl dát i Bethany.

„To je mi ale neobvyklá omluva,“ usmíval se Ash. „Polib si… Omlouvám se… Jo, zní to skoro

stejně.“

Jace se zasmál. „Bože, ty jsi vůl.“

Okamžitě ale zvážněl a zadíval se Ashovi do očí.

„Omlouvám se, brácho. Choval jsem se jako blbec. Přehnal jsem to. Vím, že ses mi snažil pomoct. Vážím si toho. Víc, než si dokážeš představit. Ale jsem v pohodě. Opravdu. Možná si myslíš, že jsem se zbláznil. Že jsem ztratil nadhled. Ale mám to pevně v rukou. Věř mi.“

„Co máš?“ zeptal se Ash zvědavě. „Musíš se na to podívat z mého úhlu pohledu, kámo. Měli jsme trojku s cizí ženskou. Nic neobvyklého. Ta žena dalšího dne zmizela. Taky nic neobvyklého. To jediné atypické na celé situaci je, že tentokrát odešla ona sama, místo abychom ji ze dveří vyprovodili my. Takže když jsi začal šílet, že je pryč, myslel jsem si jen, dobrá, je naštvaný, protože tentokrát to ukončila ona. A chápal jsem to. Možná jsi s ní ještě neskončil. Možná jsi stejně závislej na kontrole jako já. Máš určitá pravidla. A ona je svým odchodem všechna porušila. Nečekal jsem ale, že obrátíš město vzhůru nohama, jen abys ji našel.“

Jace si povzdechl. Jo, když to teď Ash takhle popsal, znělo to vážně na hlavu.

„Kdyby ses ty poslední dva týdny viděl, Jaci. Vypadal jsi hrozně. Myšlenkama jsi byl jinde.

Práce byla to poslední, na co jsi myslel. Dvakrát se za tebou přišla podívat Mia, a tys ji pokaždé odehnal.“

Jace svraštil obočí. „Kecy. Ani jednou za mnou nepřišla.“

Ash si povzdechl. „To si opravdu nepamatuješ, že se na tebe přijela podívat? Ani to, jak hnusně ses k ní choval?“

„Kriste. Opravdu za mnou přišla?“

Ash přikývl. „Vyštěkl jsi na ni, ať zmizí, a Gabe pak měl chuť ti rozbít držku. Řekl jsem mu, ať se klidní, že máš prostě špatný den.“

„Sakra.“

„Takže alespoň už chápeš, jaké ty poslední dva týdny ve skutečnosti byly. Choval ses jako posedlej blázen. Tak jsem si ji proklepl. A pak jsi ji našel a přišel jsi o rozum. Potom jsem tě neviděl až do dneška, a ty se chováš, jako by se nic nestalo. Navíc jsi mi řekl, ať se držím zpátky, protože se mě to netýká.“

Jace vydechl a protřel si dlaní obličej. „Dobře, chápu. Choval jsem se jako vůl. Bylo to ode mě přes čáru a teď už to víme oba.“

Ash si jen odfrkl. „Je mi fuk, že ses choval jako vůl. Myslíš si, že tím snad raníš moje city? Mám starost o tebe, Jaci. Znepokojilo mě, že jsi měl oči jenom pro tu ženskou. Dělal jsem si starosti, že pro tebe není ta správná a ty to nevidíš, že tě má omotanýho kolem prstu.“

Jace potlačil výbuch hněvu. Ash byl jeho přítel. A bál se o něj. Musí se na to dívat rozumně, i kdyby ho to mělo zabít.

„Potřebuje mě,“ prohlásil Jace, plně si vědom toho, jak uboze to zní. Ale bylo mu to fuk, vždyť si to nedokázal vysvětlit ani sám sobě. Jak to má asi tak vysvětlit Ashovi?

Ash se na něj dlouze zadíval a pak si povzdechl. „Tohle tě sice nasere, ale musím to říct.

Můžu se držet zpátky, nechat to jenom na tobě, ale oba víme, že kdyby to bylo obráceně a já se choval tak, jak se chováš teď ty, tak by ses mi postavil a nedržel se zpátky. Takže zapomeň na to, že bych to udělal. Jsi můj bratr. Víc než můj vlastní bratr. Vy oba, ty a Gabe. Kvůli Mie jsme ho podusili. Zasloužil si to. A teď podusím kvůli Bethany já tebe. Protože někdo to udělat musí.“

Jace sevřel ruce v pěst a měl chuť okamžitě vypadnout. Ale Ashova slova pronikla oparem jeho vzteku a usadila se mu v hlavě. Byli bratři. V každém smyslu toho slova. A nebyl tak naštvaný, aby si neuvědomil, že by taky dusil Ashe, kdyby jeho přítel vyváděl tak jako on.

„Tak to vybal,“ povzdechl si rezignovaně.

„Roky ses staral o Miu,“ začal Ash tiše. „Vždycky jsi na ni dával pozor. Byl jsi pro ni otcem i bratrem. Potřebovala tě. A teď tě najednou už nepotřebuje. Ne tak jako předtím. Už se o ni nemusíš bát. Má Gabea a odteď už u ní bude vždy na prvním místě on.“

„Kam tím míříš?“

Ash dlouze vydechl. „Není to docela ironie, že pár dní potom, co se Mia zasnoubila s Gabem, ses ty zbláznil do ženy, která potřebuje tvoji pomoc? Nezpochybňuju, že tvou pomoc potřebuje, Jaci. Nejsem ignorant. Ona má život pěkně podělanej. Ale faktem zůstává, že ty jsi chlap, co je navyklý se o ženy starat. Opatrovat je. A Bethany je tvoje slabé místo. Nemá snadný život. A je krásná. A tobě se líbí představa, že tě potřebuje. Napadlo tě někdy, že by se ti možná hodila pauza, aby ses mohl starat hlavně sám o sebe? Že by sis neměl uvázat na krk hned první ženskou, která potřebuje tvoji pomoc?“

„Co je tohle za podělaný kecy?“ rozčílil se Jace. „Posloucháš se vůbec? Mia pro mě nikdy neznamenala přítěž. Je to moje sestra. Jsem její jediná rodina. Ani jednou mě nenapadlo, že bych se o ni nepostaral.“

Ash zvedl ruku. „Víš moc dobře, co tím chci říct. Použij mozek. Mia patří nám všem. Ani jednou jsem nenaznačil, že by pro nás byla přítěží. Viděl jsem ji vyrůstat. Chci, aby byla šťastná stejně jako ty, je to jasné? Ale to je vedlejší. O Miu mi teď nejde. Jde mi o to, že když je teď Mia s Gabem, ztratil jsi částečně smysl svého života. Ona tě už nepotřebuje tak jako celá léta předtím. A ty ses teď upnul k Bethany, která je jako Mia, jen tě potřebuje asi desetkrát víc.

Viděl jsi ženu, co potřebuje pomoct, a to zabrnkalo na tvoji pečovatelskou strunu. Neříkám, že to není ušlechtilý. Neříkám, že seš magor, jestli jí chceš pomoct. Jen říkám, že jsi v tom možná až moc ponořený a že by sis měl dát pauzu a podívat se na to z jiného úhlu. Můžeš jí pomoct

i bez toho, aby ses s ní jakkoli zapletl. Co o ní skutečně víš? Chováš se, jako by byla podělaná druhá půlka tvojí duše, a přitom o ní víš kulový.“

„Teď tě požádám, abys držel hubu, než mě opravdu nasereš,“ vyštěkl Jace.

„Mýlím se snad?“

Samozřejmě že se mýlil. Určitě. Nebo ne? Sakra.

Všechny ty psychologický kecy, co tu na něj Ash vybalil, mu teď nešly z hlavy. A byly to kecy.

Když všechno ostatní selže, je upřímnost nejlepším způsobem řešení. Ne že by spolu Jace s Ashem nikdy nejednali na rovinu. Při představě, že by to měl rozpitvávat – tu svou posedlost Bethany, jak to Ash nazval – se mu sevřel žaludek.

Jace si otráveně prohrábl vlasy a byl v pokušení si je všechny vytrhat. „Podívej, Ashi. Nebudu ti lhát, nemám na to odpověď, ano? Ale jestli se mi tu snažíš říct, že mám ohledně Bethany nějaký ochranitelský komplex, tak se mýlíš. Zaujala mě už v první vteřině, kdy jsem ji spatřil

na Miině večírku, a to jsem o ní nevěděl to, co vím teď. Nevěděl jsem, že je bez domova ani že

je její situace takhle vážná. Jenom jsem věděl, že ji chci. A to se nezměnilo, ani když jsem si zjistil, kdo a co je. Pouze jsem ji pak chtěl o to víc, chtěl jsem se stát součástí jejího života.“

Ashův výraz se změnil v zadumaný, ale zůstal zticha, zatímco se Jace snažil vysvětlit svůj vztah k Bethany.

„Bylo by ode mě dost ubohé, kdybych od ní odešel ve chvíli, kdy jsem zjistil, že nemá ten nejsnadnější život pod sluncem, nemyslíš? Jako že by snad pro mě nebyla dost dobrá? Na tom přece nesejde, ne? Kdybych si o ní zjistil víc informací hned ten večer, nic by se nezměnilo jenom proto, že nemá tolik peněz co já, ani proto, že nemá kde složit hlavu.“

„Bože,“ vydechl Ash. „Teď se cítím asi takhle malý,“ ukázal mezi palcem a ukazovákem tři centimetry.

Jace potlačil úsměv, který se mu prodíral do koutku úst. Bude to v pořádku. Ash byl vždy

plný citů a starostí. Zvláště když šlo o ženy. Ash se tak možná zvenčí nezdá, ale Jace věděl, že hluboko uvnitř se o něj Ash opravdu bojí. To mu bylo jasné. A vážil si toho. Ale musí pochopit, že tohle není žádný případ pro charitu.

„Chápu to tak, že další trojka se už konat nebude,“ pronesl Ash suše. Jace se zamračil a Ash vyhodil ruce do vzduchu.

„Jasně, chápu. Je jenom tvoje.“

„Tohle není k smíchu,“ opáčil Jace temně. „Rád bych zapomněl, že k nějaké trojce vůbec došlo. A až uvidíš Bethany – a ty ji uvidíš – rád bych, kdyby na toto téma vůbec nedošlo. Už tak to bude víc než nepříjemný. Nechci, aby se cítila trapně. Nechci jí poskytnout sebemenší důvod, proč ode mě odejít. Už tak mi ve spoustě věcí ustupuje. A opravdu bych rád zapomněl

na to, žes ji viděl nahou. Že jsi měl svýho ptáka na místech, který odteď patří jen a pouze mně.“ Ash potřásl hlavou, na tváři měl výraz k nezaplacení. „Zatraceně, brácho. Ty to myslíš vážně.

Jako smrtelně vážně. Nikdy, ani za milion let, by mě nenapadlo, že se do nějaké ženy tak rychle zblázníš. Jak dlouho to trvalo? Pět minut? Sakra, měl jsem to poznat už ten večer, ale jak jsem mohl? Nikdy ses k žádné ženě takhle nechoval. Sice jsi k ní byl majetnický už od začátku, ale nevšímal jsem si toho.“

Ash se k němu naklonil a lokty se opřel o desku stolu. „Vím, že jsem se na to už ptal, ale musím se zeptat znovu. Když jsi to k ní cítil od začátku, proč jsi mi to sakra neřekl? K té noci nikdy nemuselo dojít. Bože, proč jsi mi dovolil, ať ji ošukám?“

Jace zavřel oči, a když je znovu otevřel, Ash na něj upíral pronikavý pohled. V očích jeho přítele se zračil upřímný zmatek. A lítost. Jako by se bál, že mezi ně ta noc vsadila nezničitelný klín. A to Jace nechtěl. Možná byl naivní. Asi za to mohl fakt, že se Bethany a Ash opět brzy setkají. Jestli se má stát součástí Jaceova života – a tou se opravdu stane – pak se s Ashem budou vídat docela často. Neotočí se zády ke svému příteli, který při něm vždy stál v dobrém

i ve zlém. Ale co když to pak bude mezi nimi napjaté?

Ash se s tím vypořádá. Tím si byl Jace jistý. Ale nevěděl, jak to bude vnímat Bethany. Jak zareaguje na Ashe? Cítí k němu něco? Touží pořád po něm? Bylo zřejmé, že ji oba muži dokázali rozpálit. Bude si Jace dělat starosti pokaždé, kdy se Bethany podívá Ashovým směrem nebo s ním dokonce promluví?

Už tak ho to přivádělo k šílenství. Byla to hloupost. Nechoval se k Bethany fér. Bylo zřejmé, že té noci, kdy si dali s Ashem trojku, se bála. Nemohl si přece začít myslet to nejhorší a žárlit, aniž by jí dal šanci. Jejich vztah by byl předem odsouzen k záhubě.

„Jaci?“ ozval se Ash tiše. „Proč jsi to dovolil, brácho? Nechápu to. Víš, že bych to pochopil. Sice by mě to překvapilo, ale vycouval bych. Nikdy bych nedovolil, aby se mezi nás postavila

jakákoli žena.“

Ale Jace ano. Dovolil, aby se Bethany dostala mezi ně, protože byl zoufalý a toužil po ní. Tak se bál, že ji ztratí, že zbrkle souhlasil s něčím, co mu bylo proti srsti.

Nebylo to fér k Bethany a rozhodně to nebylo fér k Ashovi.

„Podělal jsem to,“ přiznal Jace tiše. „Je to jenom moje chyba. Tehdy jsem myslel, že to musím udělat. A než jsem stihl zakročit a vycouvat, souhlasila. A jakmile souhlasila, už jsem nedokázal říct: ‚Hele, zapomeň na to, žádná trojka nebude a mimochodem, stejně si tě chci vzít domů a vojet tě.‘ A pak začala své rozhodnutí zpochybňovat a já zpanikařil, protože jsem nechtěl, aby odešla. Bylo to postavený na hlavu a naprosto se mi to vymklo z rukou. Nestihl jsem to napravit. A lituju každé vteřiny.“

Ashovi se v očích objevil zvláštní výraz. Zůstal zticha. Opřel se do křesla a odvrátil se.

„Změní to něco?“ řekl nakonec. „Mezi námi? Přijde mi, jako bys plánoval, že s tebou Bethany zůstane docela dlouho. Co tedy ta noc pro nás znamená?“

Tohle bylo Jaceovi nepříjemné. Kdyby se tak mohl vrátit do oné noci a nikdy se o ní Ashovi nezmínit. Nedovolil by, aby Bethany upoutala Ashovu pozornost. A rozhodně by ji nenechal šukat s Ashem.

A teď se Ash ptal přesně na to, na co se sám sebe ptal Jace. Bylo to vážné. Nemohl dovolit, aby jeho vztah s Bethany zničil přátelství s lidmi, kteří pro něj znamenali víc než vlastní život.

Ale ani ji nemohl nechat jít. Musí to vyřešit, což znamenalo, že si s celou tou situací musí poradit, jak nejtaktněji to půjde.

„Změní se jenom to, že už se s ní nikdy znovu nevyspíš,“ odpověděl Jace sebevědoměji, než se cítil. Doufal, že si nedělá iluze. „Prvních několik vašich setkání možná bude trochu nepříjemných. Ale zůstane to tak, jen pokud to připustíme. Jste teď součástí mého života oba dva, kámo. Nebudu si mezi vámi vybírat. Doufám, že nikdy nebudu muset. Jen musíme doufat, že se z toho nevyvine větší problém. Ale potřebuju tvoji pomoc. Tvou… podporu.“

Ashovy oči zalila úleva. „Pojmenujete po mně vašeho prvorozeného?“

„Bože. Nejdeš na to trochu rychle? Dupni na brzdy, Ashi. Neberu si ji.“

„Zatím ne,“ zamumlal si Ash pod vousy.

„Ještě nás čeká hodně práce,“ prohlásil Jace zachmuřeně.

„Můžu s něčím pomoct? Chtěl jsi mou podporu, ale tu už dávno máš. Vždycky jsi ji měl. A to se nezmění.“

Jace zaváhal jen okamžik, žilami se mu rozlévala úleva. A pak mu vypověděl všechno, co se stalo, od začátku do konce. Když skončil, Ash se zuřivě mračil.

„Hajzlové,“ zaklel. „Zmlátěj bezmocnou ženskou jenom proto, že si její podělanej bratr půjčil prachy, který nemá jak splatit? A ten parchant ji v tom ještě nechal? Ježíši, moje rodina je možná šílená, ale nikdy na mě nepoštvali bandu pouličních goril.“

Jace si odfrkl. „Alespoň zatím ne.“

V Ashových očích zasvítilo pobavení. „Pravda. Dáme jim čas.“

A pak se oba odmlčeli. Ticho se naplnilo vzájemným porozuměním.

„Nechci, aby ses do toho zapletl. Znám pár lidí. Můžu jim zavolat. Dají těm grázlům jejich prachy a předají vzkaz, aby se k Bethany už nikdy nepřiblížili,“ navrhl Ash. „Jestli to tak chceš. Předpokládám, že ten dluh chceš zaplatit.“

„Ty znáš lidi?“ nevěřil Jace. „Slyším dobře, brácho? Co za lidi můžeš tak znát, aby se o to dokázali postarat? A jo, zaplatím to. Ať to stojí, co to stojí. Chci, aby byl ten dluh smazanej. Ne proto, že by mi nějak záleželo na tom jejím zbabělým bratříčkovi, ale protože chci, aby byla

Bethany v bezpečí.“

Ash pokrčil rameny. „Nikdy nevíš, kdy budeš takové lidi potřebovat. Stejně mi dluží službičku.

Dal jsem jim pár tipů. A taky jsem je nechal bydlet v jednom z našich hotelů.“

„Ani se nebudu ptát…“

„Tak to bude lepší,“ prohlásil Ash vesele. „Stejně to není nikdo, koho bys chtěl pozvat na Díkůvzdání.“

„To je mi jasný,“ zamumlal si Jace.

Ash zvážněl. „O jaké sumě tu mluvíme?“

„Pět tisíc.“

„Jenom?“

Jace si povzdechl. „Pro Bethany je to celé jmění. A jak řekla, mohl by to být klidně milion.

Chtěla zkusit podomní prodej, jen aby ty peníze vydělala.“

Pořád ho děsilo, co by se stalo, kdyby mu Kate toho dne, kdy se Bethany vrátila do útulku, nezavolala. Nebo co by se stalo, kdyby se tam Bethany nevrátila vůbec. Zůstala by na ulici, na pospas bůhvíčemu…

„Bože,“ vydechl Ash. „Ježíši, podomní prodej?“

„Jo, tak nějak jsem zareagoval taky.“

„Potřebovala by přivázat na vodítko,“ poznamenal Ash.

„Obrazně řečeno už ho dostala,“ prohlásil Jace klidně. „Z bytu nevyjde bez chlapů, které jsem najal na její ochranu. A když nebude s nimi, bude se mnou. Doufejme, že jakmile splatíme ten dluh, už jí nic hrozit nebude. Ale pořád budu muset vyřešit ten problém s Jackem.“

„No, zdá se mi, že zatím neskáče radostí z toho, že vy dva jste teď pár,“ poznamenal Ash suše.

„Brzy bude.“

Ash povytáhl obočí. „Seš si sám sebou docela jistej.“

„Ta druhá možnost nepřichází v úvahu.“

„A tou je?“

„Že nebude součástí mého života.“

Nastalo dlouhé ticho, po kterém se Ash v křesle zavrtěl. „Podívej, kámo, asi to teď ode mě bude hodně přes hranici.“

„Jako by tě to někdy dřív zastavilo,“ opáčil Jace suše.

Ash se uchechtl. „Máš pravdu. Nejsem fanoušek jakýchkoli hranic, obzvlášť když jde o mou rodinu.“

Opět to slovo. Rodina. A ano, Ash, Gabe a Mia byli jeho rodina. Řekl, že Mia je jeho jediná rodina, a to není pravda. Gabe a Ash… Odjakživa tu pro něj byli. Pomohli, když mu zemřeli rodiče. A nabídli svou bezmeznou loajalitu. V něco takového Jace nikdy ani nedoufal.

Možná se to pro něj během všech těch let stalo samozřejmostí. Velká chyba. Jiní lidé to nemají. Bezmeznou podporu. Má štěstí.

„Jak to bude mezi vámi fungovat?“ zeptal se Ash. „Mezi tebou a Bethany? Znám tě, Jaci. Ty a já jsme stejní. I Gabe. Jsme ze stejnýho těsta. Máme rádi kontrolu. Dominanci. Bez předstírání. Můžeme to sice zahrát na lehkou strunu, ale tím to končí, je to jenom hra, přetvářka. Oba ale víme, že jakmile jednou dojde na vážný vztah, budeme v něm chtít absolutní kontrolu.“

Jace přikývl. Ani se to nepokusil popřít.

„Tak jak to bude s Bethany? Je na to připravená? Je na tebe připravená? Má sakra vůbec

ponětí, co ji čeká? Protože jakákoli jiná ženská, která by se vyděsila, by se s tebou dál nedostala. Vrátila by se domů. Věděl bys, kde ji najdeš. Zavolal bys jí nebo za ní zašel. Vyřešili byste to. Ale s Bethany to bude jiné. Jestli se vyděsí, uteče a už nikdy ji neuvidíš.“

„Do prdele, myslíš si, že to nevím?“

Jace vybuchl, aniž by to měl v úmyslu, a dal tak najevo, jak nejistě si s Bethany stojí. Jak bezmocně se cítí a jak v něm Ash svými slovy probudil ještě větší strach.

Jestli to nezahraje správně. Jestli na to půjde příliš rychle. Jestli udělá cokoli, co Bethany vyděsí, uteče od něj. Vrátí se do noci. Na ulici, kde na ni čekají ti parchanti – a miliony dalších ve frontě. Kde ji nemůže ochránit. Postarat se o ni. Kde je naprosto bezmocný a nezachrání ji před nebezpečím, jaké v sobě skrývá osamělost a zranitelnost.

„Takže co uděláš?“ zeptal se Ash tiše. „Jak to s ní zahraješ?“

„To nevím,“ povzdechl si Jace rezignovaně. „Kdybych tak věděl. Vím, co chci. A doufám, že to zahraju správně. A doufám, že je to to, co chce i ona, a že to ode mě přijme.“

17. kapitola

Bethany se ponořila do obrovské vany plné horké vody a zafoukala do pěny, která se nebezpečně blížila k jejím ústům. Užívala si. Připadala si jako ve filmu. Vlasy si na vršku hlavy uvázala do rozcuchaného drdolu, který, jak doufala, vypadal sexy. Tenké pramínky vlasů jí z něj spadaly podél tváří. Na hladině pluly obláčky pěny, na okrajích vany stály svíce. Klišovité, ale

na tom jí nezáleželo. Bylo jí báječně a ona se už dávno naučila, že si má užívat maličkostí v jakékoli podobě.

Zalévala ji horká voda, ukolébávala ji. Jaceova sestra očividně zbožňovala svíčky. Holčičí svíčky s nádhernou vůní. A hezké na pohled. Svíčky, které určitě stály spoustu peněz. Žádný laciný vosk za dolar.

A ta bublinková koupel. Když v jedné ze skříněk objevila láhev pěny, byla bez sebe radostí. Pěna byla také drahá. Značková. Nejdřív si říkala, že by ji neměla používat, ale pokušení bylo příliš velké, nalila tedy pěnu do rychle se plnící vany.

Nabrala do dlaní obláčky mydlinek a pak je rozfoukla po hladině. Smála se, když vzlétly do vzduchu a snášely se k vodě jako spadlé listí na podzim.

„Jsi tak přenádherná, až se mi z toho svírá srdce.“

Zalapala po dechu a automaticky se ponořila ještě hlouběji pod hladinu. Ohlédla se

ke dveřím, kde stál Jace a upíral na ni zrak. Ruce měl v kapsách a pohledem klouzal po jejím těle ve vaně plné vody.

„Kdy jsi dorazil?“ zeptala se překvapeně. „Nečekala jsem tě dřív než za hodinu.“ Usmál se a odstrčil se ode dveří, vešel do koupelny a vydal se k ní.

„Takže kdybys věděla, že jsem na cestě, nedala by sis koupel?“

„N-ne,“ zakoktala se.

„Škoda,“ poznamenal. „Vidět tě takhle pokaždé, když přijdu, na to bych si mohl zvyknout.“ Posadil se na okraj vany a vztáhl ruku k její tváři, pohladil ji po líci až k hraně čelisti.

„Všechno v pořádku?“

Přikývla, stále poněkud zaražená tím, že je Jace v koupelně. Byla právě velmi zranitelná a to se jí nelíbilo.

„Měla jsi problémy s Kadenem nebo Trevorem? Nebo to s nimi šlo hladce?“

Zavrtěla hlavou a poté přikývla, odpověděla tak na obě jeho otázky a ponořila se ještě hlouběji do vody. Sice jí nebylo úplně příjemné, že má v obýváku dva obrovské cizí chlapy, ale nedělali problémy a snažili se být tak nenápadní, jak to jen šlo. Nebo jak jenom nenápadné můžou být dvě hory svalů. A navíc nechtěla vypadat nevděčně. Stále ji překvapovalo, co je Jace schopen udělat, aby se cítila v bezpečí. Lidé jako Jace nic takového obvykle nedělali. Vše, co zatím zažila, ji připravilo o iluze, že existují rytíři na bílých koních, jakým byl pro ni nyní Jace.

Jace se uchechtl. „Zlato, jestli se ponoříš ještě hlouběji, utopíš se.“

Zajel rukou pod vodu. Prudce se nadechla, když dlaní podebral její ňadro a palcem jí přejel po bradavce. Okamžitě zareagovala, ztuhla a celá se sevřela a vlna slasti se rozlila níž, mezi její stehna.

Klitoris jí zapulzoval touhou. Stačilo, aby se jí Jace dotkl, a už byla celá v jednom ohni.

Dýchala zrychleně a teplá voda byla náhle nesnesitelně horká.

„Bylo by v té vaně místo pro nás oba?“ zeptal se Jace.

Vykulila oči a vzhlédla k němu, nebyla si jistá tím, jestli mu dobře rozuměla. Muži jako Jace si

přece nedopřávají holčičí koupele s pěnou a svíčkami. Nebo ano? A chtěla by to?

Protože chlapi si nedopřávají koupel se ženou, pokud neočekávají něco víc než jenom koupel. Ta otázka měla skrytý podtext.

Olízla si náhle suché rty a nervózně se na něj podívala.

„Je to tak těžká otázka?“

Zrůžověla, zavrtěla hlavou a pak překvapila samu sebe, když odpověděla: „Je tu dost místa.“

Bylo to od ní velmi prostopášné. Ale s ním… necítila ostych. Což bylo k smíchu, protože jediným pohledem jí vyslal do břicha hejno motýlků. Rozhodně z něj byla nervózní – a stále bojovala s tím, co od ní očekává. Celá její situace jí připadala… šílená. Lepší slovo ji nenapadalo. Ale díky němu se kdovíproč cítila sebevědomější, a to už něco znamenalo, protože sebevědomá bylo jedno z posledních slov, kterými by samu sebe popsala.

Opatrná, to ano. Ostražitá? Rozhodně. Naučila se zvažovat všechny možnosti, přemítat

o každém člověku. Vždy se snažila rozpoznat skryté úmysly, protože nikdo nic nedělá, aniž by chtěl něco na oplátku. Ale tenhle chlap? To jediné, po čem toužil, se zdála být… ona. A ona mu neměla co jiného dát.

V očích měl něhu, když jí palcem opět podráždil bradavku. „Ale chceš mě tu?“

„A-ano,“ vyhrkla. Tentokrát zněla mnohem sebevědoměji. Ano, jediné slovo, které přicházelo v úvahu. Líbilo se jí. Líbilo se jí, jak jistá sama sebou si byla.

Zatvářil se spokojeně. Vstal z kraje vany a svlékl se, oblečení odhodil na umyvadlo. Nemohla si pomoct, musela se pokochat pohledem na jeho nahé tělo. Byl tak přenádherný. Opájela se pohledem na něj, vštěpovala si do paměti každičký detail.

Pevné provazce svalů na jeho pažích, nohou, hrudi… Temnou stezičku chloupků táhnoucích se mu od hrudi po slabiny. A rozcuchané tmavé vlasy, které mu spadaly do čela. Prsty jí svědily touhou prohrábnout mu ty hedvábné kadeře, zaplést si do nich ruce tak, jak to udělala té noci, kdy se milovala s ním i Ashem.

Bylo podivné, jak přesně si tehdy zapamatovala veškeré detaily jeho těla, zatímco Ashe si pamatovala jen matně. To Jaceova ústa, jeho ruce, penis, tíhu jeho pevného těla na svém, to vše si pamatovala.

Nyní se k ní blížil a sálala z něj čirá dominance. V hnědých očích se vířila touha a autorita.

Duhovky měl tmavé tak, že zornice šlo sotva rozpoznat. Přesto měl v očích něhu, téměř jako by se snažil zakrýt, že je člověk, který se nespokojí s málem.

„Posiluješ?“ vyhrkla.

Zastavil se u vany, pevně sevřel její okraj v rukou. Vzhlédl k ní a usmál se. „Líbí se ti, co vidíš, zlato?“

„Jsi nádhernej.“

Na chvíli se zdálo, že se Jace snad stydí. Vidět osmatřicetiletého sebevědomého, vyrovnaného muže, jak znejistěl, bylo velmi roztomilé. A způsobila to ona. Jo, mít sebevědomí se jí pro jednou zalíbilo.

„To ty jsi nádherná, Bethany. Tak překrásná, že z tebe nedokážu spustit oči. Nejradši bych až navěky stál ve dveřích a jen tě pozoroval. Mohl bych se na tebe dívat celý den, a nikdy bych se toho nenabažil.“

Tváře jí okamžitě zaplály horkostí a rozpačitě se přikrčila.

„Takže posiluješ?“

„Jo. V budově, kde bydlím, a i v práci máme posilovnu. Snažím se tam chodit každý den, ale vždycky se mi to nepodaří.“

„Máš úžasný tělo,“ poznamenala stydlivě.

„Lichotíš mému egu.“

Usmála se, když přehodil nohu přes okraj vany do vody. Pak se k ní otočil, vnořil se do vody, nohy položil podél jejích stehen, dosáhly až k jejímu pasu. Natáhl ruce, zvedl jí nohy, aby se jimi nezapírala do jeho slabin, a položil si je na stehna.

„Takhle je to lepší,“ poznamenal.

„V práci je všechno v pohodě?“ zeptala se.

Usmál se a uchechtl. Zmateně svraštila obočí. „Co je na tom směšnýho?“

„Zní to, jako bys vítala manžela po pracovním dni.“

Horkost zmizela. Zbledla a sklopila zrak. Stejně rychle jako sebevědomí nabyla, ji nyní opustilo a zanechalo jí v hrudi obrovskou propast nejistoty.

„Hej,“ zašeptal. „Co se kruci děje, zlato?“

Naklonil se k ní, voda kolem něj zavířila a ve vlnkách narazila do jejího těla. Vystříkla jí až ke krku, ale na tváře jí nedosáhla, protože jí zvedl bradu. Neměla na vybranou, musela se mu zadívat do očí.

„Bethany, mně se to líbí. Máš vůbec ponětí, jak moc jsem se těšil, až tě zas uvidím? Jak moc se mi příčila každá minuta, kdy jsem nebyl s tebou? Počítal jsem vteřiny do konce té konference. Zatraceně, ani jsem tě nechtěl vůbec opustit.“

Usmála se, tentokrát vřeleji. Navrátilo se jí sebevědomí a zaplašilo nejistotu, která se v ní pomalu znovu usazovala.

Přitáhl si ji k sobě. Neohrabaně se zvedla na kolena, voda jí stékala po těle. Hladina hrozila přelitím, když se k němu pomalu plížila.

Byla teď jen o málo vyšší než on, dost na to, aby jí ňadra vykukovala z vrstvy pěny a zvedala se k jeho obličeji. Nevypadalo to, že by mu to extra vadilo.

Objal ji oběma pažemi, sevřel ji kolem pasu a přitiskl si ji k hrudi.

Tváří se otřel o její ňadro, přiblížil ústa k bradavce, vsál ji mezi zuby a jemně zatahal.

Zasténala. Vsál ji tvrději, nasadil rytmus, který ji přiváděl k šílenství.

Zasvíjela se mu v náručí. Byla kluzká, ale držel ji pevně a nedovolil, aby se od něj jen na milimetr vzdálila.

Aniž by zvedl ústa z jejího ňadra, sklouzl jednou rukou po její noze až k místu, kde se jeho penis otíral o její kundičku. Druhou paží ji dál svíral, aby se nemohla ani pohnout.

Špičkami prstů polaskal citlivou pokožku a lehounkým dotekem podráždil její klitoris, poté vklouzl níž, až nalezl vstup do jejího těla, a začal si hrát. Kroužil kolem něj, laskal ho, škádlil, vklouzl do ní jen špičkou prstu a poté z ní opět vystoupil.

Sevřela mu ramena a zabořila mu prsty do svalů na zádech. Nehty mu skoro proťala pokožku, ale Jace vůbec neprotestoval. Dál sál její bradavku a poté se přesunul k druhému prsu, aby mu věnoval tutéž pozornost.

Dlouze si povzdechla. Žilami se jí do celého těla rozlévala rozkoš. Nikdy dřív ji ani nenapadlo, že by v lázni plné pěny a horké vody mohla najít takové potěšení. Bylo to téměř hříšné

a nemravné. A úchvatné.

Byla to pohádka. Splněný sen. Jako by se ocitla v bizarní verzi reality, protože takové věci se ženám, jako je Bethany Willisová, nestávaly. Nikdy. A nikdy nestanou. Ale bylo hezké žít alespoň chvíli svůj sen. Dokud může, užije si to.

V tom snu byla chtěná. Žádoucí. Byli si s Jacem rovni. Mezi jejich životy nebyly žádné rozdíly.

Patřila do jeho světa.

Ta poslední myšlenka jí sevřela hruď, přestože Jace v tu chvíli vsunul do jejího těla dva prsty a přivodil jí zcela jiné pocity. Zvedl k ní zrak, oči měl tak pronikavé, jako by viděl přímo do ní.

Ještě jednou jí palcem polaskal klitoris a pak oba prsty roztáhl.

Patřila mu.

Po ničem jiném netoužila. Chtěla věřit v něco lepšího než jenom v to, že přežije další noc na ulici a dožije se rána.

Jace by měl táhnout k čertu za to, že jí dal ochutnat její sen. Byť jen na okamžik. Nebylo to skutečné. On nebyl skutečný. Neměla představu, jakou hru to hraje, ale nesmí mu dovolit, aby jí dal naději a víru. Zlomil by jí srdce. Zničil by ji.

Vklouzl do ní prsty ještě hlouběji. Vykřikla, když dosáhl na místečko tak citlivé, že se skoro udělala. Divoce se mu roztřásla v náručí a ještě pevněji mu sevřela ramena. Když si uvědomila, že mu brzy roztrhne kůži, sevření povolila.

„Promiň,“ zašeptala roztřeseným hlasem.

Zvedl paži z jejího pasu, aby ji mohl vzít za ruku. Vrátil ji na své rameno, stiskl a pak udělal totéž s druhou.

„Líbí se mi to,“ řekl chraptivě. „Označ si mě, zlato. Zaboř své nehty ještě hlouběji. Líbí se mi, jak je zatneš, když se blížíš vrcholu.“

Zavřela oči a zvrátila hlavu, když do ní vklouzl prsty ještě hlouběji a laskal vlhké záhyby jejího těla. Našel její bod G a vyslal jí do těla další vlnu rozkoše.

Stehna se jí zachvěla, celá zeslábla, ale on ji držel pevně a podpíral ji, když poklesla a opřela si čelo o jeho.

„Přemýšlím, jak rychle tě dokážu přivést k vrcholu,“ řekl tiše. „Tak skvěle na mé doteky reaguješ. Jsi tak citlivá. Pokaždé, když se tě dotknu, celá se rozechvěješ a mě to přivádí k šílenství. Bradavky se ti napnou a ztvrdnou tak, že bych je sál nejradši celou noc.“

Rozechvěla se celá, vzrušená jeho slovy, která jí šeptal. Usmál se. Byl domýšlivý a překrásný. Tak samolibý, ale tak pohledný, až celá zmalátněla.

„Ano, zlato. Přesně tak.“

Palcem jí laskal klitoris, zesiloval tlak, zatímco jeho prsty klouzaly uvnitř jejího těla. Zuby sevřel její bradavku, hrál si a škádlil, a pak ji vsál ještě silněji a zatahal.

„Jaci,“ zašeptala.

Nic víc nedokázala. Jen jeho jméno. Její úpěnlivá prosba.

Zvedla ruce z jeho ramen, vjela mu jimi do vlasů a zabořila je mezi neposlušné prameny.

Zbožňovala, jak rozcuchané je nosil. Měl překrásné vlasy. Omotala si to hedvábí kolem prstů a zatahala tak, až se bála, že mu je všechny vytrhne.

Nadzvedla se, voda s mydlinkami jí stékala po těle.

„Přesně tak. Osedlej si moji ruku, zlato. Udělej se.“

Svíjela se, zvedala a dosedala, chtěla a potřebovala víc. Vzala ho za zátylek a přitiskla si ho k ňadru, a on sál a mučil její bradavku. Pokaždé, kdy skousl tvrdý vrcholek, se v ní zvedla vlna rozkoše jako mocný požár.

„Tak se ti to líbí?“ pobízel ji hlasem zhrublým vášní. Ano. Přesně tak to měla ráda.

Prudce se blížila k vrcholu. Tak rychle, až se jí nedostávalo dechu, celé tělo měla napjaté bolestnou touhou. Vyklenula se a pak se zhroutila, jak její tělo žadonilo o totální uspokojení.

Cítila se, jako by se rozpadala na maličké kousky. Jeho ústa, jeho ruce, jeho tělo. Byl všude.

Topila se v rozkoši. Zahltily ji všechny možné hříšné pocity.

Nepřestával ji laskat palcem na klitorisu, přitlačil. Dál třel to sladké místečko rychlými, krouživými pohyby. Zatajila dech a pak ztuhla, z hrdla se jí vydral výkřik.

„Přesně tak,“ pobídl ji něžně. Ale jeho další slova něze jeho hlasu neodpovídala. Byla hrubá.

Autoritativní. Vyžadovala bezpodmínečné uposlechnutí. „Udělej se, Bethany. Teď.“

Nemohla neuposlechnout. Jeho slova jí zalila mysl, pronikla napětím vzrůstajícím v jejím podbřišku. Výbuch hluboko uvnitř jí otřásl. Rozechvěla se a sklouzla po jeho těle, opřela se hlavou o jeho rameno.

Zachytil ji a držel, aby nespadla do vody. Zabořila tvář do jeho krku, zhluboka dýchala

a zapřela se o něj. Zvrátila hlavu a zasvíjela se, když jeho prsty neustávaly se svými kouzly. Nikdy dřív nezažila tak bouřlivý orgasmus jen díky mužské ruce. Jace ji ve všech směrech mátl. Nedokázala se v jeho přítomnosti ovládat.

Dlouho ji pak jenom držel, hladil ji po zádech, zatímco se snažila vzpamatovat. Byla zesláblá, roztřesená, zničená. Tak ochablá, že se nedokázala ani sama držet.

Sklonil hlavu, aby ji políbil na rameno, a to do jejího těla vyslalo jen další záchvěv rozkoše.

„Měli bychom tě dostat z vody a osušit. Jinak nastydneš.“

„Dobře,“ zamumlala.

Odtáhl ji od sebe, voda kolem ní zavířila, když ji opřel o stěnu vany. Pak vstal a ona si jen slastně povzdechla, když se před ní zvedl v celé své nahé kráse a s mohutnou erekcí. Tvrdý

a pevný. Olízla si rty. Ani si to neuvědomila, dokud nevzhlédla a nespatřila, jak se na ni upřeně dívá.

„Proboha živého, zlato,“ zašeptal chraptivě.

Zamrkala a zadívala se na něj nevinnýma očima. „Copak?“ Hrdelně zavrčel. „Dráždíš mě.“

Usmála se. Vystoupil z vany a natáhl se po jednom z ručníků složených na skříňce.

I když musel jít do práce, zajistil, aby o ni bylo skvěle postaráno. Do bytu neustále proudili další a další lidé a přinášeli toaletní potřeby, prostěradla, potraviny. Věci, na něž ani jednou nepomyslela. Ale Jace ano.

Potřásla hlavou. Ten muž byl zkrátka dokonalý. Měl vůbec nějaké chyby? No, tedy kromě toho, že o všem rozhodoval, choval se jako pán světa, že ji v podstatě unesl a že nebere ne jako odpověď.

Čím víc přemýšlela o jeho domnělých chybách, tím víc si uvědomovala, že to vůbec nejsou chyby.

Jace si obtočil osušku kolem pasu a pak jí nabídl ruku. V druhé držel další ručník, a když ji vytáhl na nohy a pomohl jí z vany, zabalil ji do měkké a teplé látky.

Rychle ji osušil a pak kolem ní uvázal ručník, aby zůstala v teple, než se dostanou do ložnice.

„Máš dnes večer chuť na něco konkrétního?“ zeptal se.

Vedle postele ležela cestovní taška. Natáhl se k ní a vytáhl spodní prádlo a oblečení

na převlečení. Viděla, že drží džíny a triko. Rozhodně tedy neplánoval nic formálního. V duchu rychle prolétla obsah své nové skříně. Měla tam džíny a nádherný rolák, kardigan a šálu.

Skvěle k sobě padnou. A boty. Měla ty krásné, kožešinou lemované kozačky, které budou k džínům vypadat skvěle.

„Co něco malýho?“ navrhla, aniž by nad tím víc uvažovala. Pak se začervenala. Jace rozhodně není ten typ, co chodí do bufetů na laciné burgery. On byl spíš ten typ na kaviár. Drahé steaky, drahé maso druhů, které ani nedokázala vyslovit, a jídla s omáčkami, které ani nezná jménem.

Ale nevypadalo to, že by si jejích rozpaků všiml. „Znám jednu restauraci, je kousek odtud.

Nedávno jsem tam byl s Ashem a Miou. Je to hospoda, kde podávají naprosto výborné předkrmy. Mají skvělé nachos. A burgery a křidýlka, obvyklá jídla.“

Seběhly se jí všechny sliny. „To zní skvěle. Můžeme tam zajít?“ Usmál se a přitáhl si ji do náruče. „Jen se obleč a vezmu tě tam.“

18. kapitola

Jace seděl ve své kanceláři, naprosto ponořen do myšlenek. Před sebou měl hromadu vzkazů od Eleanor, své recepční, se seznamem hovorů, které musí uskutečnit. E-maily, na které musí odpovědět. Finanční zprávy, které si musí přečíst. Za čtyřicet pět minut mu měla začít videokonference, ale nedokázal se na nic soustředit.

Příčilo se mu, že Bethany bydlí ve vlastním bytě. V první chvíli mu to připadalo správné.

Nechtěl na ni jít příliš rychle. Věděl, že na ni musí pomalu – nebo alespoň pomaleji – jinak by riskoval, že ji vyděsí a ztratí. Protože ve vteřině, kdy se nastěhuje do jeho bytu, do jeho postele, nebude cesty zpět.

Takže ji místo toho ubytoval v Miině starém bytě, i když věděl, že od ní nechce zůstat odloučený na více než nezbytně dlouhou dobu – jen na tak dlouho, dokud nevyřídí své pracovní povinnosti a nesplní své závazky. Ale mít svůj vlastní byt jí poskytovalo zdání nezávislosti

a alespoň iluzi, že má na vybranou, takže jí to dopřál. Protože věděl, že není ani nezávislá, ani nemá na vybranou. Byla jeho. Patřila mu. A to se nezmění jen proto, že teď získala zdání nezávislosti.

Dával si na čas, čekal na správnou chvíli, kdy provede další krok. A pak bude zcela

a naprosto jeho. A on ať táhne do pekel, jestli pak někdy stráví byť jen vteřinu odděleně.

Ten poslední týden se peklu skoro podobal. Žil z věcí, které si zabalil do své cestovní tašky, a přespával v Miině bytě jen proto, že tam byla Bethany. Ustálil si takový zvyk, že když ráno odcházel, vítal Kadena s Trevorem, a pak se s nimi loučil, když se odpoledne vrátil. Ale alespoň byla v bezpečí a střežená. Dokud ji nebude mít ve svém bytě, nebude klidně spát.

Ozvalo se tiché zaklepání. Vzhlédl a spatřil, že ve dveřích váhavě přešlapuje jeho sestra

a ostražitě ho pozoruje. Nejspíš odhadovala jeho náladu. A pokud měl Ash pravdu, pak k tomu měla dobrý důvod, protože Jace se na ni podle všeho už dvakrát ošklivě obořil, když za ním přišla na návštěvu.

„Ahoj, holčičko,“ řekl jí hlasem, do nějž pronikla láska, kterou k ní cítil. Uvolnila se, po obličeji se jí rozlila úleva a vešla dovnitř.

„Díkybohu máš lepší náladu,“ prohlásila Mia.

Uchechtl se, ale pak rychle vystřízlivěl. Vstal a obešel stůl, aby ji mohl obejmout.

„Ash mi řekl, jak odporně jsem se k tobě zachoval. Je mi to líto, srdíčko. Nejspíš mi ale nijak nepomůže, když se ti přiznám, že si to ani nepamatuju. Ash přísahal, že jsi tu opravdu byla,

a taky přísahal, že jsem se choval jako naprostý kretén a že mi Gabe chtěl rozmlátit hubu za to, že jsem tě rozrušil. Zasloužil bych si to.“

Když se od ní odtáhl, měla Mia ve tváři vepsanou upřímnou starost. Pokynul jí, aby se posadila.

„Je všechno v pořádku, Jaci? Nejsi sám sebou. Ani ses nezmínil o Vánocích. Právě kvůli tomu jsem přijela. S Gabem chceme, abyste s Ashem strávili Vánoce u nás. Zastaví se i Gabeovi rodiče, ale většinu času budeme doma jen my čtyři. Jako za starých časů,“ dodala tiše.

Na Vánoce ani nepomyslel. Veškeré jeho myšlenky zaměstnávala Bethany. Shlédl na kalendář na svém stole a uvědomil si, že do Vánoc zbývá jen pár dní.

Jeho první Vánoce s Bethany. S Bethany, která neměla nic. Která nejspíš nikdy neměla stromeček a dárky, nikdy nebyla o svátcích obklopená rodinou a přáteli. Namísto toho pro ni Vánoce vždy byly jen dalším dnem na ulici. V zimě. O hladu. V době, kdy se osamělý člověk

cítil ještě víc sám.

Zatraceně, ani do svého bytu nenechal donést stromek. A rozhodně ho neposlal ani do jejího bytu. Nevzal ji na vánoční nákupy. Nezavezl ji do Rockefellerova centra, kam vzal už tolikrát předtím Miu, aby se podívala na strom.

Prudce vydechl a zvedl oči ke své sestře, která ho starostlivě pozorovala tmavě hnědýma očima. Očima, které byly tolik podobné těm jeho.

„Poznal jsem jednu ženu,“ začal.

Mia okamžitě povytáhla obočí a v křesle se k němu naklonila. „Páni, počkat. Ty že jsi poznal ženu? Jako ne jednu z těch, se kterými si užíváte s Ashem?“

Jace sebou trhl. „Proboha, Mio. Nebudu s tebou probírat svůj sexuální život. Jak sakra víš o Ashovi?“

Obrátila oči v sloup. „Ale prosím tě. Není zrovna tajemství, že to už dlouho netáhneš sólo.“

Jace se ušklíbl. No páni. To poslední, co chtěl, bylo, aby jeho sestra věděla o tom, že si s Ashem rádi dají trojku.

„Takže tahle žena. Chápu, že Ash do toho zapojený není.“ Jace si povzdechl. „Už ne.“

„Ou. Aha. Takže byl. To je docela nepříjemné.“

„No. Bylo. Alespoň zpočátku. Podívej, Mio, ona je jiná.“

Mia vědoucně přikývla, na rtech široký úsměv. „No pane jo. Můj starší brácha se konečně nechal ulovit. To se musí zanést do kronik.“

Jace zavrtěl hlavou. „Jen poslouchej, prosím. Ano?“

Vycítila, že je to důležité, takže ho přestala škádlit a zvážněla.

„Co se děje, Jaci? Je všechno v pořádku?“

Jace si prohrábl vlasy a zapřel se do opěradla. „Jak jsem řekl, ona je jiná, Mio. Tak jiná než já nebo ty. Než Gabe nebo Ash. Bethany je – byla – bez domova.“

Do Miiných tmavých očí okamžitě vstoupil soucit. Když nic jiného, jeho mladší sestřička měla to největší srdce na světě.

„Jak jsi ji tedy poznal?“ zeptala se.

„Pracovala na tvém zásnubním večírku. Tehdy jsem to o ní ale samozřejmě nevěděl. Abych to zkrátil, tehdy jsme se s ní s Ashem sešli, i když jsem už tenkrát věděl, že ji chci jenom pro sebe.“

„To je dost na hlavu,“ poznamenala Mia.

„Povídej mi o tom. Nicméně hned ráno zmizela a já další dva týdny převracel město vzhůru nohama a hledal ji. Pak mi zavolali z jednoho azylového domu, kam přišla na noc. Byla domlácená od grázlů, kterým její bratr dluží peníze.“

Mia ztuhla. „Ale ne! Jaci, je v pořádku?“

Přikývl. „Jen nějaké modřiny. Je to už týden. Už se to zahojilo.“

Zamračila se. „Proč jsi nás ještě neseznámil? Proč jsi ji ještě s nikým neseznámil?“

„Mám to v plánu,“ řekl tiše. „Chci, aby s námi strávila Vánoce. Nechci, aby byla sama,

a rozhodně jí nechci říct, že strávím svátky se svou rodinou, aby si pak nemyslela, že pro mě nic neznamená, kdybych ji nepozval.“

„Ale samozřejmě že ne. Samozřejmě že ji všichni rádi poznáme,“ vyhrkla Mia. „Už se na to těším. Bydlí u tebe? Určitě jsi ji neposlal zpátky na ulici.“

Jace se zamračil. „No to ani nápad. Ubytoval jsem ji – dočasně – v tvém starém bytě.“ Povytáhla obočí. „Dočasně?“

„Velice dočasně,“ dodal. „Jen dokud si ji nepřestěhuju k sobě.“ To Miu opět překvapilo. „Takže to s ní myslíš vážně.“

„Opravdu si myslíš, že kdybych to s ní nemyslel vážně, tak ji pozvu na Vánoce se svou rodinou? Kdy jsem k nám naposledy přivedl cizího člověka? Jste moje rodina, Mio. Vy všichni, ty, Gabe, Ash. Nedovolím jen tak někomu, aby vstoupil mezi nás.“

„Tak to se opravdu nemůžu dočkat, až ji poznám,“ řekla Mia. Pak se zamyslela. „Má nějaké přátele? Podle toho, co říkáš, to tak nevypadá. Kolik jí je?“

Jace potřásl hlavou. „Je ve tvém věku. Měla hodně těžký život. Vlastně nikdy nedostala šanci na něco lepšího. Ale je chytrá. A milá. Rozzáří každou místnost. Nedokážu to vysvětlit, Mio.“

Mia se usmála. „Ach, Jaci. Mám za tebe obrovskou radost! A rozhodně to zní tak, že je skvělá žena. Nebude vadit, když se za ní stavím v bytě? Mohla by jít ven se mnou a holkama.“

Jace zaváhal, nelíbilo se mu, co jí musí říct. Ale Ash to věděl a bylo pravděpodobné, že se to dozvěděl i Gabe. Musí to říct i Mie, aby věděla, do čeho jde.

„Nejsem si jistý, jestli je to dobrý nápad,“ začal. „Bethany měla v minulosti nějaké… problémy… se závislostí. Možná není dobrý nápad, aby se ocitla v dosahu alkoholu, a já vím, co se děje na těch vašich dámských jízdách.“

„Může se mnou pít vodu,“ navrhla Mia rozhodně. „Stejně moc alkoholu nesnesu. Jde ale o to, že vypadne ven s bandou holek svého věku a získá kamarádky. Pokud ti to tedy nevadí?“

Jace s překvapením zjistil, že vrtí hlavou. „Ne, nevadí. Vážím si toho, Mio. Jsi anděl. Určitě to Bethany potěší. Ale varuju tě. Je tichá a stydlivá. Vím, že tvoje kamarádky jsou poměrně odvázané, a na Bethany to možná bude až moc.“

Mia po něm střelila pohledem. „Jsou to ty nejlepší kamarádky pod sluncem a nebudou na Bethany zlé. Nedovolila bych jim to, ani kdyby byly ten typ.“

Jace se usmál. Líbilo se mu, jak by Bethany hned bránila. A to ji ani neznala.

„Věřím, že se o ni dobře postaráš. Ale, Mio, musíš vědět ještě něco a Gabe by to měl vědět taky.“

Zasténala. „Ty do toho chceš tahat Gabea?“

„Když jde o tvé bezpečí, rozhodně.“ Svraštila obočí a nakrčila nos.

„Domluvil jsem Bethany osobní strážce. Jak jsem ti řekl, podali si ji nějací grázlové, kterým její bratr dluží peníze. Nehodlám riskovat, že se to bude opakovat. Což znamená, že pokud půjdeš s Bethany někam ven, ochranka jde s vámi a dohlédne i na tebe a tvé kamarádky. Je to jasné?“

Protočila panenky, ale přikývla.

„Chtěla bych vidět toho hlupáka, který by si něco zkusil na mě a moje kámošky,“ poznamenala Mia.

Jace se uchechtl, protože měla pravdu. Ale přesto nechtěl nic riskovat.

Mia vstala a obešla stůl, aby ho mohla obejmout kolem krku. Pevně ho sevřela. „Takže přijdete s Bethany na Vánoce?“

Políbil ji na tvář. „Ano, holčičko. Můžeš s tím počítat.“

Mia se chystala k odchodu a ve dveřích se málem srazila s Ashem. Ash rychle zvedl ruce, chytil ji za ramena a pak se zasmál.

„Páni, pomalu, zlatíčko.“

„Ahoj, Ashi,“ pozdravila ho vesele.

Ash ji láskyplně políbil na vršek hlavy. „Musím s Jacem něco probrat. Uvidíme se později,

ano?“

Zvedla ruce. „Poznám, kdy mám odejít. Asi půjdu zjistit, jestli si na mě udělá Gabe čas.“ Ash si odfrkl. „Jako by si ho někdy neudělal.“

Ušklíbla se, zamávala a pak zmizela v chodbě.

Ash se otočil na Jace a zavřel za sebou dveře. Jace tázavě povytáhl obočí a sledoval, jak se Ash usazuje do křesla, v němž před chvílí seděla Mia. Než dosedl, podal Jaceovi složku. Jace začínal ty desky nenávidět. Nikdy v nich nenašel dobré zprávy.

„O dluh Bethanina bratra je postaráno,“ začal Ash bez úvodu. „Dobrá zpráva je, že ti parchanti, co ji zbili, měli zájem jen a pouze o svoje peníze. Plus úroky, samozřejmě.“

„Jak jinak,“ poznamenal Jace chladně.

„Bethany by už měla být v bezpečí.“ Jace přikývl. „Díky, kámo.“

„Ale je tu ještě něco, co bys měl vědět. Nejsem si jistý, co to znamená, ale myslím, že se ti hodí jakákoli informace.“

Jace se zaklonil v křesle. „Co je to tentokrát?“

„Bethanin bratr? Jmenuje se Jack Kingston a není to vůbec její bratr. Rozhodně ne pokrevní.

Ale jsou si blízcí. Co odešli z dětského domova, protloukají se na ulici spolu. No, nebyli ani

ve stejném dětském domově. Spíš bych měl říct, že jsou spolu od chvíle, kdy Bethany odešla

z posledního dětského domova, protože Jack je starší a už nějakou dobu se staral sám o sebe. Buď ji odtamtud dostal, nebo si pro ni přišel a pak utekli. Od té doby se od sebe nehnuli.“

Jace se zamračil. „Takže co navrhuješ?“

Ash zvedl ruce. „Já nenavrhuju nic, Jaci. Jen ti říkám, jak to je, abys s tím naložil po svém. Pro Bethany je to její bratr. Ale prostě mě napadlo, že bys měl vědět, jak je to ve skutečnosti. A ohledně toho, co to znamená, nemám tušení. Ale měl bys vědět, že to na tebe možná hrála. Možná plánovala, že tě pumpne, co bude moct, aby zaplatila Jackův dluh.“

To ho naštvalo, ale nebyl tak hloupý, aby se nad Ashovými slovy alespoň nezamyslel.

„Díky,“ ucedil.

„Je mi líto, kamaráde. Vím, že je to na houby. Možná to ani není pravda, ale měl bys uvažovat nad všemi možnostmi.“

Jace přikývl. „Jo, já vím.“

Jaceovi zazvonil telefon. Pohledem na displej zjistil, že mu volá Kaden. Zvedl ukazovák a přiložil si telefon k uchu.

„Ano?“

Chvíli poslouchal a krev mu tuhla v žilách. Okamžitě se v něm zvedl hněv, zatímco poslouchal, co mu Kaden říká.

„Pokračujte v tom,“ přikázal Jace. „Najděte ji. Jsem na cestě.“ Položil telefon a vzhlédl k Ashovi, který ho zmateně pozoroval.

„Bethany utekla svým strážcům a zmizela.“

„Sakra,“ ulevil si Ash. „Co budeš dělat?“

„Jestli chce odejít, tak by mi to měla říct do očí,“ prohlásil Jace. „Alespoň to mi dluží.“

19. kapitola

Bethany si přitáhla kabát k tělu. Procházela právě parkem na Madison Square – ztratila přehled, kolik městských parků už prohledala – v naději, že tam najde Jacka. Hledala ho na obvyklých místech, ale zatím marně. Zašla i do azylových domů, kam s Jackem často chodili, doufala, že našel místo, kde v teple přečkat noc.

Neplánovala, že jí to potrvá takhle dlouho. Jace bude naštvaný. Ne, bude zuřit. Setřásla své strážce, Jaceovy věrné hlídací psy, protože, vážně, co by jim asi tak mohla říct? Že má v plánu prohledat nejnebezpečnější části města, aby našla bratra, o kterého se bojí?

Okamžitě by ten nápad zavrhli.

„Bethy, co tu děláš?“

Zaslechla Jackův nakřáplý hlas a otočila. Ulevilo se jí, když ho spatřila stát ve stínech.

„Jacku, díkybohu,“ vydechla. „Začínala jsem se bát.“

Došla k němu, chtěla ho obejmout, ale ukročil před ní a položil jí ruce na ramena. Přejel ji celou pohledem a přimhouřil oči.

„Vypadáš dobře,“ zašeptal.

Nezeptal se, kde byla. Nezeptal se vůbec na nic. Jen se na ni díval a řekl, že vypadá dobře, jako by byli staří známí, co na sebe narazili na ulici.

Vylovila z kapsy kus papíru, na kterém měla napsanou svou adresu. Pak mu papír podala.

„Mám byt, Jacku. Je moc hezkej. Je na Upper West Side. Mohl bys tam přijít. Mohl bys zůstat. Byl bys tam v bezpečí.“

Dlouze se na papír díval, pak ho přijal a strčil si ho do kapsy.

„Zaslechl jsem, že tě zmlátili,“ řekl hlasem, v němž se ozývala bolest. „Musíš vědět, že jsem nikdy nechtěl, aby se něco takovýho stalo, Bethy.“

Ztuhla, protože ji ovládl vztek, a myslela si, že na něj nemá právo.

„Jak se o mně dozvěděli, Jacku? Proč pro ty prachy přišli za mnou, když jsi jim je dlužil ty?

Proč sis je půjčil? Jaks to chtěl splatit?“

Zavrtěl hlavou, ramena mu poklesla pod tíhou zármutku a vyčerpání. Tvář měl vážnou.

Beznadějnou a šedavou jako soumrak kolem.

„Je mi to líto,“ řekl prostě. „Kvůli mně ses ocitla v nebezpečí, Bethy. Bude nejlepší, když se teď nějakou dobu neuvidíme. Ať už sis to zařídila jakkoli… máš se dobře. Měla by ses ode mě držet dál. Jenom tě stahuju dolů.“

Rozhodně zavrtěla hlavou a naklonila se k němu, aby ho objala. Chvíli ho pevně držela, i když on nechal paže volně podél těla, ale nakonec si ji k sobě přivinul a pevně ji objal.

„Vždycky jsme byli spolu,“ řekla mu do potrhané bundy. „Neopustím tě, Jacku. Jako jsi ty nikdy neopustil mě.“

Odtáhl se a dotkl se její tváře. „Poslouchej mě, Bethy. Nejsi tu v bezpečí. Nikdy to tady pro tebe nebylo bezpečný. Nejlepší, co pro mě můžeš udělat, je, když se vrátíš do toho svýho bytu na Upper West Side a budeš dál žít svůj novej život. Chci, aby ses měla dobře. Ničím si to nepokaz. A buď šťastná.“

Oči se jí zalily slzami. „Jak bych mohla být šťastná, když ty budeš tady venku? Jak mám být šťastná, když budu vědět, že mám střechu nad hlavou, jídlo v ledničce a teplou postel, zatímco ty zůstáváš na ulici?“

Pousmál se. „Budu v pořádku. Vždycky se o sebe postarám.“

„Nejsi v pořádku,“ trvala na svém.

Povzdechl si. „Možná se za tebou stavím na návštěvu.“

To jí stačilo, ta naděje. „Udělej to, Jacku. Slib mi to. Nemusí to být takhle. Někoho jsem potkala. Je… je na mě hodnej. Všechno teď bude jiný.“

Jack se usmál. „Mám z toho radost, Bethy. Opravdu. Ale jak si asi myslíš, že ten tvůj chlap přijme, když se mu kolem jeho ženský začne ochomejtat jinej chlap?“

„Jestli tě nedokáže přijmout, pak s ním nechci být,“ prohlásila Bethany rozhodně.

Jack ji opět pohladil po tváři, před ústy se mu dech srazil do podoby bílého obláčku. Začalo sněžit, bílé vločky poletovaly mezi nimi, zasypávaly mu ramena a pronikaly tenkou odranou látkou. Začalo mrznout, město ovládl chlad. Nemohla snést pomyšlení, že je Jack tady venku, na pospas živlům a těm, kdo mu chtějí ublížit.

„Prosím, Jacku. Vrať se se mnou,“ prosila ho úpěnlivě. „Nemůžeš se před nimi schovávat napořád.“

Zvedl koutek rtů. „Problém je vyřešenej. Svoje prachy dostali. Byl to jenom obchod, nic osobního. Nepůjdou po mně, když jim teď už nedlužím.“

Zmateně svraštila čelo a začala se třást, jak chlad pronikal i teplým kabátem, který jí Jace koupil. Kolena se jí roztřásla a rty ztuhly.

„Vrať se ke svýmu chlapovi, Bethy,“ vybídl ji Jack. „Mrzneš. Bude si dělat starosti. Neměla bys tady být.“

„To ale ani ty!“

„Já budu v pořádku. Vždycky se o sebe nějak postarám.“

Zadívala se na něj, hledala jakoukoli známku toho, že je sjetej nebo opilej. Ale oči měl jasné. Byla na něm znát únava a vyčerpání a vypadal, že je mu víc než dvacet pět let. Ne jako mladík, kterým byl. Vypadal, jako by na ramenou nesl tíhu celého světa. Jako chlap mnohem starší, než kolik mu skutečně bylo let; jako muž, který viděl a zažil za dvě a půl desetiletí víc, než by jiní lidé zažili za dva celé životy.

„Udělej to pro mě, Bethy. Buď šťastná. Buď v bezpečí. Já si tě někdy najdu. Znovu se uvidíme. Je čas, aby ses pohnula ve svým životě dál. Já tě zdržoval moc dlouho.“

Šokem otevřela ústa. „Ne!“ zašeptala. „Jacku, ty jsi mě zachránil. Nikdy jsi mě nezdržoval. To já byla přítěží. Vždycky ses o mě staral, vždycky jsi mě opatroval.“

Zavrtěl hlavou a jemně ji otočil zpátky k ulici. „Jsi blázen, jestli tomu věříš. Vždycky ses o mě starala ty, Bethy. Vždycky jsi zajistila, že jsme měli co jíst a kde spát. Já ti nikdy v ničem nepomohl.“

Slzy jí stékaly po tvářích a měnily se v led. Jeho slova zněla příliš jako rozloučení, jako by ji posílal pryč a nevěřil, že se ještě někdy setkají.

„Tak pojď. Seženu ti taxi. Máš prachy?“

Otupěle přikývla. Jace jí dal hotovost a ona se teď cítila provinile, že ty peníze využila na to, aby se ztratila mužům, které najal, aby ji chránili. Ale jestli se má nyní vrátit, musí si pospíšit. Bude běsnit a ona se musí postavit čelem tomu, co provedla.

Jack s ní vyšel na ulici. Zamrkala do ostrých světel reflektorů, oslepená slzami. Zamával na blížící se taxík a vůz pomalu přibrzdil u obrubníku.

„Jsem moc rád, že teď máš byt, dobrý jídlo a teplou postel.“

Vrhla se mu kolem krku a objala ho. Slzy se jí valily po tvářích, když její objetí opětoval.

„Budeš mi chybět, Jacku,“ zašeptala přidušeně.

A uvědomila si, že je to pravda. Přestože znala jeho slabiny. Přestože věděla, co všechno

spolu prožili, kolik práce jí dalo sehnat jim jídlo, i když on si na drogy vždycky prachy sehnal. Cítila se provinile. Nakolik sama svými činy přispěla k jeho závislosti?

Věděla jenom to, že mu nedokázala říct ne. Ne po tom všem, co pro ni udělal, co si protrpěl. Ale také věděla, že kdyby s ním nezůstala, použil by jiné, mnohem nebezpečnější metody, aby získal, co potřeboval, a to nechtěla připustit. A přesto na tom všem vůbec nezáleželo. Půjčil si prachy. Prachy, který neměl jak vrátit.

Zamračila se, napůl už v taxíku. „Jacku?“

„Ano?“

„Řekl jsi, že ty prachy jsou už vyřízený. Jaks je vrátil?“ Ochromil ji strach. Co kruci jenom provedl?

Pokrčil rameny a začal za ní zavírat dveře vozu. „Nevím. Když jsem za nima přišel, abych je poprosil, ať ještě počkaj, tak mi řekli, že dluh je smazanej. Nebudu se s nima hádat. Jenom chci, abys byla v bezpečí a pryč z ulice.“

Otupěle sledovala, jak zavírá dveře a ustupuje a mizí do noci. Hrdlo se jí sevřelo, skoro vyletěla z auta a rozběhla se za ním, protože se bála, že je to naposled, co se vidí.

Taxi se rozjelo a zabránilo jí tak v jejím úmyslu. Ohlížela se tak dlouho, dokud jí park nezmizel z dohledu.

Sklonila hlavu a objala se, poddala se svému smutku.

Kolem ní se míhala světla města, vánočních ozdob, zvuky aut a dopravy. Nevěděla, že už zastavili, dokud se řidič neozval.

„Madam? Jsme tu.“

Vytrhla se ze zamyšlení, rozhlédla se a pak zalovila v kapse pro hotovost.

„Děkuju,“ řekla, než otevřela dveře a vystoupila do zimy.

Rozběhla se ke vchodu, kde se srazila s vrátným, který se na ni díval s obrovskou úlevou v obličeji.

„Slečno Willisová, díkybohu.“

Nic jiného nejspíš neřekl, ale ona si toho ani nevšimla, jen zmateně uvažovala, proč se mu tak ulevilo. Pobídl ji k výtahu, a když se dveře zavíraly, viděla, jak si k uchu zvedl mobilní telefon.

Vešla do bytu – do svého bytu. Cítila se jako podvodnice. Jack jí jen připomněl, že sem nepatří. Nepatřila do tohoto světa. A rozhodně si nic z toho nezasloužila. Ani neměla práci.

Jak dlouho to může tak trvat? Jak dlouho potrvá, než Jace vystřízliví ze svého okouzlení?

Pořád nechápala, co na ní vidí ani proč mu na ní záleží. Vždyť na její místo si brousí zuby davy jiných žen.

Jestli se tento týden, když si s Jacem vyšli ven, něco naučila, pak to, že o zájem žen neměl nouzi. A ty ženy byly naprosto pochopitelně překvapené, že si začal s někým jako Bethany. Ne že by o ní něco věděly, ale bylo celkem jasné, že společensky je hluboko pod ním.

Trhla sebou, když se zabořila do pohovky. Ani se neobtěžovala sundat si kabát. Byla jí zima, přestože se v bytě topilo. Bylo jí chladno zevnitř a takový chlad topení nikdy nevyžene.

Zapřela se hlavou o opěradlo pohovky a zavřela oči. Měla by zavolat Jaceovi. Nejspíš se ji snaží najít. Ale telefon si nechala v bytě. Tak moc přemýšlela jen o tom, jak se má zbavit Kadena a Trevora, že zapomněla mobil v kuchyni na lince.

S vidinou nevyhnutelného se zvedla z gauče a vydala se pro mobil. Musí Jaceovi alespoň napsat, že je v pořádku.

Pocítila ještě větší vinu. Teď, když byla zpátky ve svém bytě, si uvědomila, jak nezodpovědně a sobecky se zachovala. Jace k ní byl moc hodný. A ona si ani nevzala telefon, aby mu dala

vědět, že se jí nic nestalo. Možná ho tu nechala podvědomě, protože věděla, že Jace bude zuřit, jakmile mu Kaden ohlásí, že se jim ztratila, a pak by se cítila ještě provinileji, protože by mu nemohla telefon zvednout.

Našla ho tam, kde ho nechala, na kuchyňské lince. Při pohledu na množství zpráv a zmeškaných hovorů sebou trhla. Volal jí Jace, Kaden i Trevor.

Odstrčila ho, nechtěla se na to ani podívat, ale přesto by měla dát Jaceovi vědět, že je v pořádku.

S povzdechem se pro telefon znovu natáhla právě ve chvíli, kdy do bytu vpadli Kaden s Trevorem. Překvapením telefon upustila a rychle ustoupila, než si uvědomila, kdo to je.

„Díkybohu,“ vydechl Kaden. „Jste v pořádku? Neublížil vám někdo?“

Zavrtěla hlavou a při pohledu na výraz v Kadenových a Trevorových očích vytřeštila oči. Bez dalšího slova vytáhl Kaden svůj telefon.

„Pane Crestwelle. Ano, mám ji. Je zpátky ve svém bytě. Vypadá v pořádku. Ještě jsem neměl možnost ji vyzpovídat. Myslel jsem, že byste o tom chtěl vědět. Dobře. Brzy na viděnou.“

Kaden položil telefon a střelil po Bethany rozzuřeným pohledem. Trevor stál za ním, paže překřížené na hrudi, a mračil se.

Kaden k ní vykročil a kuchyň jí náhle připadala malá.

„Nechtěla byste mi laskavě sdělit, co jste si sakra myslela?“ spustil.

„Já…“

Trhl rukou, očividně neskončil.

„S Trevorem jsme šíleli strachy. Pan Crestwell zuřil. Najal nás, abychom vás chránili. Najal nás, abychom vám zajistili bezpečí. Mohla byste mi laskavě sdělit, jak vás asi tak máme chránit, když nám budete utíkat?“

„Omlouvám se,“ zašeptala.

Oči se jí zalily slzami, ale zahnala je, nehodlala brečet před těmihle chlapy.

„Vy se omlouváte.“ Dlouze vydechl. „Mohli vás znásilnit. Zabít. Vážně zranit. Vyberte si. A vy se omlouváte. Ježíši.“

Zbledla. Už se chystala začít vysvětlovat, že byla v naprostém bezpečí, když se dveře opět rozrazily a dovnitř s kamenným výrazem ve tváři vběhl Jace. Vypadal chladně. Odměřeně.

Střelil po ní jen rychlým pohledem, pak obrátil svou pozornost na Kadena a Trevora.

„Děkuju. Můžete jít. Převezmu to.“

„Máme se ráno nahlásit?“ zeptal se Kaden. Jace se zamyslel. „Dám vám vědět.“

Bethany nemohla dýchat, panika jí sevřela hrdlo. Je to tady. Jace ji vyhodí. Je po všem. Je naštvaný. Má na to právo. Čím déle zůstane v téhle říši snů, tím horší pak bude návrat

do reality. Bude lepší to ukončit dřív, než zapomene, jaký život předtím vedla.

Kaden s Trevorem odešli a cestou ke dveřím po ní oba vrhali ošklivé pohledy. Bylo jasné, co si myslí. Hlupačka. Blázen.

Rty se jí zachvěly, pevně je stiskla. Nehodlá ze sebe dělat blázna. Přijme to tak důstojně, jak jen to bude možné.

Opatrně položila telefon zpátky na pult a vykročila do ložnice. Každý její krok Jace pečlivě sledoval ostřížím zrakem.

„Jen si vezmu svoje věci,“ řekla tiše. „Nezabere to ani minutu.“

Vešla do ložnice a bojovala se slzami, které jí smáčely tvář. A pak si uvědomila, že si ani nemá co sbalit. Nic nemá. Všechno patří Jaceovi. Všechno jí koupil on. I kdyby si všechno

s sebou vzala, nemá to kam dát.

Pak jí rameno sevřela pevná ruka. Otočil ji, aby se mu postavila čelem. A trhl sebou, když spatřil její slzy.

„Mohla bys mi vysvětlit, co má tohle všechno sakra znamenat?“ dožadoval se odpovědi.

„Vím, že se zlobíš,“ řekla tiše. „Do minuty jsem pryč. Byla bych ti vděčná, kdybys mi zavolal taxi, ale klidně odtud půjdu pěšky.“

Zaťal čelist, v očích mu zaplál čirý hněv.

„Ty si myslíš, že tě odtud vyhazuju?“ zeptal se nevěřícně. Trhla sebou. „A ne snad?“

Zaklel. „Do háje, Bethany. My dva si musíme promluvit. Dneska se od rána všechno sralo, takže zapomeň na to, že by tenhle den skončil tím, že bych tě od sebe odehnal.“

Zamrkala překvapením. „Ty nechceš, abych odešla?“

„Vypadá to snad tak?“

V ústech jí vyschlo. „Ale zlobíš se. A-a neřekl jsi Kadenovi s Trevorem, aby se ráno vrátili.“

„A pomohlo by mi to snad nějak?“ odsekl. „Ne že bys jim jejich práci nějak usnadňovala.“ Zrudla a odvrátila se. „Omlouvám se.“

„Do prdele, Bethany. Já myslel, žes ty opustila mě. Co jsem si tak měl myslet? Zmizela jsi.

Nenechalas vzkaz. Nezavolalas. Nezvedala jsi mi telefon, neodpovídala na zprávy. Panikařil jsem, protože jsem tě nemohl nikde najít.“

„Ne!“ vykřikla. „Neopustila jsem tě! Jenom jsem musela něco zařídit. Jsem zpátky.“

Přikývl. „Ano. To jsi. A to je taky jediný důvod, proč teď právě nešílím. Není to ale omluva pro to, že jsi odešla kdovíkam a bez mužů, které jsem pro tebe najal. Myslím, že jsem dal docela jasně najevo, že bez nich nepůjdeš nikam. Čemu z té jednoduché věty jsi nerozuměla?“

Sevřel ji ještě pevněji a pak si ji přitiskl k hrudi. Vzhlédla k němu vytřeštěnýma očima, na slzy úplně zapomněla. Běsnil, to bylo jasné. Ale ne z toho důvodu, kterého se obávala. On si myslel, že ho opustila?

Zvedla ruku k jeho tváři a až teď si uvědomila, že pod vším tím vztekem se skrývá strach.

„Neodešla jsem od tebe,“ zašeptala.

„Díkybohu za to,“ řekl jen. „Ale Bethany? Nás dva čeká ještě hodně práce. Snažil jsem jít na tebe tak pomalu, jak jen to bylo možné, ale teď už na to kašlu. Nehodlám v tom takhle pokračovat. Tentokrát to bude po mém.“

20. kapitola

Jace ji musel pustit a o krok ustoupit, ponechat mezi nimi volný prostor. Bolelo ho dýchat, hruď se mu svírala tak silně, až se bál, že se o něj pokouší infarkt.

Musí se vzpamatovat.

Nejdřív jedno po druhém. Pak teprve zapracují na svém vztahu – zatraceně, celý týden překypoval trpělivostí. Ano, nebylo to moc dlouho, ale pro něj? Mohl to být klidně i podělanej rok. Nikdy dřív nečekal takhle dlouho na něco, po čem tak toužil. Ale než ji seznámí s novými podmínkami jejich vztahu, musí si vyjasnit, proč odešla, bez ochrany a aniž by komukoli řekla jediný podělaný slovo.

To ho přivádělo k šílenství. Několik dlouhých hodin byla mimo jeho dosah. Neměl možnost se o ni postarat. Ochránit ji. Ještě pořád se nevzpamatoval z těch hodin plných strachu, kdy pomalu přicházel o rozum.

Možná měl Ash pravdu. Možná je vážně posedlý. Ale posedlost se zdála poměrně mdlým označením všech jeho myšlenek a pocitů vůči Bethany.

Odkud se to vzalo? Měl to tak Gabe s Miou? Proč, když přijde na ni, ztrácí veškerou sebekontrolu, a proč je tak přesvědčený, že mezi ně nikdo nevkročí?

Jace na to vysvětlení neměl. Některé věci tak prostě byly a jednou z nich byla i jeho posedlost Bethany. Nehodlal s ní bojovat. Co víc, ani nemohl. Jak šlo o ni, byl naprosto bezmocný a ztrácel veškerý rozum. Veškerou schopnost racionálního uvažování.

Ježíši, pokud tohle s chlapem dělá láska, pak si nebyl jistý, jestli to vůbec chce cítit. Ale chtěl Bethany. Každým svým nádechem. Každou myšlenkou. Chtěl ji a nehodlal ji nechat jít bez boje.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se, když se zas dokázal ovládat.

Díval se na ni, hledal jakékoli známky toho, že je zraněná nebo otřesená. Ale v jejích obrovských očích viděl jen nejistotu. Kriste. Myslela si, že ji hodlá vykopnout, zatímco on si myslel, že to ona opustila jeho.

„Jsem,“ řekla tiše. „Jaci, je mi to líto. Vím, že jsem se zachovala hloupě.“

„Hloupě? To ano. Tak se to dá popsat. Ježíši, Bethany. Máš představu, co se mohlo stát?

Vím, že jsi na ulici žila a Bůh nad tebou musí držet ochrannou ruku, když ses zatím nestala dalším číslem ve statistice. Proč jsi to udělala? Kam jsi sakra šla? Co sis myslela, že děláš?“

Zabořila se do pohovky, jako by ji nohy už nemohly unést. Ruce se jí třásly. Svlékla si kabát a položila ho vedle sebe. On se zatím nemohl posadit. Na to nebyl dost klidný. Takže jen před ní přecházel sem a tam a čekal.

„Musela jsem najít Jacka,“ řekla tiše.

„Jacka.“

To jediné slovo se rozeznělo pokojem jako výbuch bomby. Zasranej Jack. Riskovala svůj život, aby našla Jacka. Muže, který ji předhodil vlkům. Muže, jemuž byla ukradená, jinak by si nepůjčil peníze, které neměl jak splatit, a pak ji nenechal vypořádat se s důsledky.

„Musela jsi najít Jacka,“ zopakoval.

„Bála jsem se o něj,“ vysvětlila. „On je všechno, co mám, Jaci. A ti chlapi…“

Jace prudce vydechl. „Přesně tak, Bethany. Ti chlapi jsou přesně ten důvod, proč jsi neměla chodit ven sama. Nenapadlo tě si o tom se mnou promluvit? Říct o tom Kadenovi nebo Trevorovi, které jsem najal, aby tě chránili? Myslíš si, že jsem je najal jen tak pro legraci?

Myslíš si, že běžně najímám osobní strážce lidem, kteří jsou mi tedy podle tebe ukradení?“

Sklopila zrak a on pokračoval. Potřeboval to ze sebe dostat, potřeboval se zbavit svého vzteku a představ, jak Bethany leží někde v uličce a krvácí.

„A on není všechno, co máš. Máš mě.“

Prudce k němu zvedla oči, v nich raněný pohled. „Tak jsem to nemyslela, Jaci. Prosím, věř mi. Vím, že to vyznělo nejspíš nevděčně. Nechtěla jsem, abys získal pocit, že pro mě nejsi

důležitej. Jen jsem chtěla říct, že on je jediná moje rodina, kterou mám. Hodně dlouho jsme měli jen jeden druhého.“

„Není to tvůj bratr,“ prohlásil Jace pevně a otevřel tak druhé téma, které ho znepokojovalo od chvíle, co mu o tom Ash řekl.

Zatraceně, pořád si v hlavně znovu a znovu přehrával Ashovo varování. Zahrávala si s ním snad? Stal se obětí podvodu nastraženého dvěma milenci, kterým v životě zrovna štěstí nepřálo? Díval se na ni a nevěřil tomu. Ale možná byla jen velmi dobrá herečka. V jejím pohledu nebyl ani osten viny, když prozradil, že ví, že Jack Kingston není její bratr. Nebo v jejích očích možná viděl jen to, co v nich vidět chtěl.

Byl v nich jen smutek.

„Hraješ si se mnou, Bethany?“ zeptal se nebezpečně hlubokým hlasem. „Naplánovali jste to s Jackem? Dala jsi mu peníze, které jsem ti dal?“

Zbledla. Bylo to tak zřejmé, nyní v její tváři vyčetl naprostou hrůzu a zhnusení. V tu chvíli věděl, že se mýlil a že udělal hodně velkou chybu, když něco takového jenom naznačil. Nikdy

s tím neměl začínat. Bylo to ale venku, důsledek jeho strachu a hněvu a frustrace. Cítil nutkání jí také ublížit, dát jí pocítit, alespoň na krátkou chvíli, jak se cítil on. A okamžitě toho zalitoval. Při pohledu na její bílou tvář měl pocit, jako by jí právě vrazil dýku do zad.

Nejistě vstala, kolena se jí třásla. Skoro upadla, rychle jí přispěchal na pomoc, ale vyškubla se mu. Ve tváři neměla jedinou stopu po barvě. Její výraz ho děsil. Víc než to, že zmizela. Víc než představa, že si s ním jen hrála. V očích měla zradu a bolest takovou, až se bál, že se nikdy nezotaví.

Nejistě vykročila do kuchyně, kráčela pomalu jako stařena. Ramena měla svěšená, hlavu skloněnou. Postoj poraženého. Objímala se, jako by se chránila před úderem.

S rostoucím strachem sledoval, jak otevírá jednu z kuchyňských skříněk. A vytahuje z ní povědomou obálku. Obálku, kterou jí přinesl. Uvnitř bylo několik tisíc dolarů v hotovosti, povětšinou ve dvacetidolarovkách. Obálka byla nacpaná k prasknutí a i teď ještě pořád byla nacpaná k prasknutí.

Odnesla ji zpátky k němu, ale do očí se mu nepodívala. Podala mu ji, ruce se jí chvěly tak, že je musel chytit, aby přestaly. Když se pokusila odtáhnout, zesílil stisk a držel, bál se, že pokud ji pustí, už nikdy ji nezíská zpět.

„Použila jsem sto dolarů,“ zašeptala. „Omlouvám se. Vzala jsem si do centra taxi. Myslela jsem, že to tak zvládnu rychleji. Nechtěla jsem být pryč dlouho, protože jsem věděla, že si budeš dělat starosti. Takže jsem si tam i zpátky vzala taxík. Nechala jsem mu dýško. Asi jsem neměla. Ale vím, jaký to je, když potřebuješ prachy, a taxikáři si moc nevydělávaj.“

Jen tak plácala a jeho bolelo slyšet v jejím hlasu bolest, kterou způsobil svým vlastním špatným úsudkem.

„Zlato,“ zašeptal.

Přitáhl si ji k sobě, ale nepoddala se, tiskla se k němu celá ztuhlá.

„Zlato,“ zašeptal znovu. „Pověz mi, proč jsi odešla. Pověz mi, proč jsi to se mnou nejdřív neprobrala.“

Zatímco mluvil, couval i s ní v náručí. Sedl si na pohovku a stáhl ji s sebou a posadil si ji do klína. Objal ji oběma pažemi, aby mu nemohla utéct, a soudě podle jejího výrazu ho čeká ještě dlouhá cesta, než tu s ním zůstane dobrovolně.

„Musela jsem ho varovat, aby byl opatrnej,“ zašeptala. „Nechtěla jsem, aby mu ti chlapi ublížili, a věděla jsem, že nemá, jak jim ten dluh splatit. A musela jsem mu říct o… nás. Dělal by si starosti, kdybych se neukázala. V podstatě jsem zmizela a nechtěla jsem, aby si myslel, že jsem mrtvá nebo že jsem se odstěhovala a nechala ho tam.“

Jace věděl, že o ten problém bylo postaráno, ale Bethany o tom neměla tušení. A teď byl zvědavý – upřímně zvědavý – proč tu nechala peníze, které jí dal. V obálce bylo dost, aby to splatilo Jackův dluh, a přesto je tu nechala.

„V té obálce je dost peněz, aby to splatilo Jackův dluh,“ řekl Jace tiše. Sotva slyšitelně zašeptala: „Ano, já vím.“

„Proč jsi je nevzala s sebou?“

Napjala se, ale když nic jiného neřekl, uvolnila se a podívala se na něj. V očích se jí zračilo zklamání.

„To bych nikdy neudělala,“ řekla tiše. „Nejsou to moje prachy. Nezaplatila bych s nima Jackův dluh. Jack se do tý situace dostal sám. Kdyby ty prachy byly moje, dala bych mu je. To se vsaď. Co je moje, to je jeho. Ale ty prachy nejsou moje. Nechci tě využívat. Byls ke mně tak laskavej, Jaci. Nechci ti to oplatit tím, že bych tě podrazila nebo využila, i když dnes jsem to udělala.“

Jace si povzdychl. „Jackův dluh je splacený. Ti chlapi se už o tebe ani Jacka zajímat nebudou. Mají svoje peníze a na ničem jiném jim nezáleží. Proto jsem řekl Kadenovi

a Trevorovi, že nevím, jestli je zítra budu potřebovat. Ne proto, že bych tě chtěl vyhodit.“ Zatvářila se ustaraně a stiskla rty.

„Co jsi udělal, Jaci?“ zeptala se.

„Postaral jsem se o to.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Nebyl to tvůj problém. Nechci, aby ses do toho zaplétal.“

V očích se jí opět zaleskly slzy a jeho zabolelo u srdce, když viděl, jak s nimi bojuje.

„Musel jsem se o to postarat kvůli tobě,“ prohlásil. „Udělal jsem to, protože ti parchanti chtěli ty peníze po tobě. To jsem nemohl dopustit. Udělal bych cokoli na světě, abych ti zajistil bezpečí. Není nic, čím bys mohla změnit můj názor na tohle, tak šetři dechem.“

Sklouzl prstem po hraně její čelisti a pak se dotkl jejích plných rtů.

„Teď, když jsme to vyřešili, musíme probrat ještě mnoho dalších věcí. Ale ty s tebou chci prodiskutovat, zatímco budeš nahá. V ložnici. A budeš vnímat jen a pouze mě a já tebe.“

Vytřeštila oči a tváře jí zbledly. Vzhlédla k němu.

„Věříš mi dost na to, abys udělala, co po tobě žádám, Bethany?“

Byl to test. Ne proto, že se choval jako vůl. Ale protože potřeboval vědět, jestli mu důvěřuje.

Právě se chystal učinit v jejich vztahu velký krok kupředu. Musel vědět, jestli to Bethany zvládne. Už se nedokázal dále ovládat.

Olízla si rty a sklonila bradu, ale on jí nedovolil, aby se odvrátila. Chtěl vidět každou myšlenku, která se jí odrazí v očích. Každou její reakci. Každou pochybnost a otázku.

„Pořád se na mě zlobíš?“ zeptala se tiše. V očích měla strach.

„Zlobím se, to ano. Ale ne na tebe. Jsem otrávený. Ale ne z tebe. Právě teď šílím z našeho vztahu. Držím se zpátky, Bethany, a ničí mě to.“

Sklonila hlavu, v očích měla zmatek. „Proč se držíš zpátky?“

Zasténal. „Protože tě nechci vyděsit, zlato. Bude to drsný. A možná toho na tebe bude moc.

Snažím se na to jít pomalu, protože tě tak moc chci. A chci, abys se mnou byla na každém kroku naší cesty.“

„Jsem s tebou,“ řekla tiše.

„Ne, zlato, nejsi. Ještě ne.“

„Tak mi to pověz. Ukaž mi to. Jak mám vědět, co ode mě chceš, když mi to neukážeš? Dals mi hodně, Jaci, ale nic nechceš na oplátku. A já ti potřebuju něco dát. Nemám nic, co bys ty už neměl. Nemám nic kromě sebe a ty to ani nechceš.“

„Chci to,“ prohlásil chraptivě. „Není nic, co bych chtěl víc. Ale, zlato, musíš si být jistá.

Vezmeme to postupně, po jednotlivých krocích, ale jestli jsi připravená, tak ten největší krok uděláme dnes večer.“

„Jak to mám vědět, pokud to nezkusíme?“ zašeptala.

Její slova vybudila jeho smysly. Tělo se mu napjalo a z hrdla mu vyšlo spokojené zavrčení.

„Vstaň a jdi do ložnice,“ řekl přísným hlasem.

Uklidnil se a převzal kontrolu. Musí to udělat správně. Nemohl si dovolit, aby to podělal. Ne když do něj Bethany vložila svou důvěru.

„Svleč se a klekni si na koberec vedle postele. A počkej tam na mě.“

21. kapitola

Bethany si svlékla oblečení a složila ho na úhlednou hromádku. Tu uložila na skříňku a poté přešla k vysokému koberci vedle postele. Zaváhala a dlouho se jen dívala do země.

Věděla, co pokleknutí znamená. Co znamená čekat, až za ní Jace přijde do ložnice. Bylo to znamení jejího podřízení. Žádal ji, aby se mu podřídila, aby mu věřila. Mohla by?

V duchu se vrátila k jejich první noci. K noci, kdy měla sex s Jacem a Ashem. Kdy Ash jasně představil podmínky jejich společné noci. Byli to oba dominantní muži, ale Jace z nich nejspíš víc. Zdálo se jí, že se Ash drží zpátky, zatímco Jace… do toho šel naplno.

A když pak byli spolu, bojoval se svou přirozeností? Držel se zpátky, protože se bál, že by ji vyděsil?

Pousmála se. Nešel na ni přímo. Dobrá, možná byl poněkud tvrdší a žádal toho od ní hodně.

O tom nebylo pochyb. Ale bylo jasné, že se ovládá, a ona tak získala dojem, že pokud by se Jace nedržel zpátky, jejich společné chvíle by byly ještě intenzivnější.

Zvládla by to? Kdyby ovládal každý aspekt jejího života? Kdyby ovládal každý její pohyb v posteli i mimo ni? Bylo by to tak hrozné?

V mnoha směrech se jí představa, že by ji někdo takto ovládal, zamlouvala. Líbilo se jí, že by měla někoho – někoho tak silného a dominantního, jako byl Jace – kdo by se o ni staral. Činil

za ni rozhodnutí. A hýčkal by si ji. Nikdy to nezažila. A chtěla to.

Netoužila po nezávislosti, nechtěla být na všechno sama. Nezávislá byla už od dětství. Celý svůj život se o sebe starala ona sama. Nikdo se o ni nikdy nezajímal. Až na Jacka. A pro něj dělala tolik, co on pro ni.

Alespoň pro jednou chtěla někoho, komu by na ní záleželo. Jenom na ní. Kdo by jí sejmul

z ramen tu tíhu. Rozhodoval za ni. Chtěla prostě jen žít. Užívat si bez starostí, kdy sežene další jídlo nebo jestli bude mít kde spát. Chtěla něhu.

Chtěla… lásku.

Zhluboka se při tom pomyšlení nadechla, protože bylo nebezpečné chtít něco, co nikdy nezíská. Jace ji chtěl, to ano. Nepochybovala o tom. Ale na jak dlouho? Nemůže ji milovat. Neznal ji. Ani jí nevěřil.

Vztah mezi nimi byl čistě fyzický, očividně hrála na strunu ochranitelské části Jaceovy osobnosti. Takový byl. Ale bylo jí jasné, že si nejsou rovni, i když tvrdil opak. Mezi nimi se rozprostíral celý oceán. Byli tak odlišní, že by si ani nedokázala představit jeho způsob života, natož on ten její.

Znovu se zadívala na kobereček a ruce podél boků sevřela v pěsti. A pak, dřív než si to vůbec uvědomila, klesla na kolena.

Jace stál ve dveřích a pozoroval vír emocí zračících se v Bethanině tváři. Bylo zřejmé, že bojuje se svým vlastním rozhodnutím. Viděl v jejích očích zmatek a smutek. A také tam viděl touhu.

Ani si neuvědomoval, že zadržuje dech, dokud ho plíce nezačaly pálit. Nadechl se nosem, aniž by na vteřinu odtrhl zrak od Bethany. Netušila, že ji pozoruje. Určitě by jí nebylo příjemné, kdyby věděla, že vidí, jak je zranitelná.

A pak pomalu klesla na kolena a jemu spadl kámen ze srdce a došel mu dech. Podřídila se. Věděl, že Bethany rozumí významu, jaké v sobě pokleknutí nese. Viděl to

v jejích hlubokých, přenádherných očích.

Úlevou zmalátněl.

Ne, ještě zdaleka nevyřešili všechno. Ještě pořád je čeká dlouhá cesta, ale její podřízení znamenalo obrovský krok ve vývoji jejich vztahu.

Byl to začátek.

Vykročil k ní. Zvedla hlavu a podívala se na něj. V tu chvíli netoužil po ničem jiném, než aby jí smyl strach a nejistotu z očí, ale věděl, že to dokáže jen čas. Čas a trpělivost. Bude muset počkat tak dlouho, jak jen bude Bethany potřebovat, aby si byla jistá svým místem v jeho životě.

Měl celý život na to, aby změnil její pocity, to se nestane za den ani za týden nebo za měsíc.

Ale ať si nemyslí, že nevyužije veškerou svou moc, aby jí dokázal, že se ho nezbaví.

Vzal její tvář do dlaně a prsty polaskal hebkou pokožku.

„Jsi tak překrásná,“ zašeptal chraptivě. „Nemůžu ani popsat, jaké uspokojení mi přináší vidět tě, jak klečíš a čekáš na mě. A čekáš na rozkoš, kterou ti mohu dát.“

Oči jí roztály a nejistota v nich se rozplynula. Váhavě se usmála, tak sladce a nesměle, až zeslábl v kolenou.

Bože. Jak to ta žena dělala, že v něm dokázala vyvolat takovouto reakci? Možná se to nikdy nedozví. Možná se právě tohle stane, když se setkáte s druhou půlkou své duše.

Lacinost té myšlenky v něm vzbouzela odpor, ale jinak se to popsat nedalo. Ženy, s nimiž byl předtím, jen vyplňovaly čas a prázdné místo, zatímco on čekal na tu pravou. Čekal na Bethany.

Viděl, jak se Gabe vzpamatovává z manželství, v němž nikdy nebyla taková hluboká láska.

Viděl, jak jeho přítel šuká jednu ženu za druhou. A až když Gabea spatřil s Miou, uvědomil si, že teprve tehdy se Gabe probudil k životu.

Dvě poloviny jedné duše.

Gabe s Miou byli dvěma polovinami jednoho celku. Bylo to vidět v každém jejich pohledu, jejich doteku. Pokaždé, kdy se Gabe jen podíval Miiným směrem.

A teď všechno, co na Gabeově vztahu s Miou nechápal, pociťoval on sám.

„Věříš mi, Bethany?“ zeptal se Jace s rukou v jejích vlasech, tahal za jednotlivé pramínky, aby jí zvrátil hlavu.

Dívali se do očí toho druhého a on spatřil v jejích jasných modrých očích zaváhání. Žaludek se mu sevřel. Neuvědomoval si, jak moc touží po tom, aby mu věřila. Jak moc to pro něj je důležité.

Předala mu nad sebou svou vládu. Svou moc. Podřídila se mu. Ale co na tom záleží, když mu nedůvěřuje?

„Neznám pravidla,“ přiznala tiše. „Vím, že mě žádáš, abych se ti… podřídila. Ale neznám pravidla, Jaci. Potřebuju tvoje svolení, abych mohla promluvit? Abych ti řekla, na co myslím? Abych mohla upřímně odpovědět na otázku, kterou mi položíš? Nevím, jak to chodí, a nechci to pokazit ještě dřív, než začneme.“

Jace padl na kolena, oči nyní měli ve stejné rovině. Tenhle rozhovor rozhodně nepovedou, když bude v nadřízené pozici. Bylo to příliš důležité.

Vzal jí obličej do dlaní a políbil ji na čelo. Věnoval jí jen jeden něžný polibek a pak se odtáhl.

„Nikdy nebudeš muset žádat o svolení, abys mi mohla říct, na co myslíš.“

Neuvědomovala si snad, že její myšlenky mu ukazují cestu k jejímu nitru? Musel vědět, na co myslí, aby si mohl prošlapat cestu do jejího srdce a duše.

Ztěžka polkla a pak se prudce nadechla.

„Myslím, že mnohem důležitější otázka je, jestli ty věříš mně.“ Překvapením rozevřel oči a chvíli netušil, jak odpovědět.

Rty se jí chvěly a rychle si pospíšila s vysvětlením, i když bylo zřejmé, že se bojí, a přesto je odhodlaná říct, co má na mysli.

„Myslel… myslel sis o mně opravdu ošklivý věci, Jaci. Vím, že jsem tomu nijak nepomohla, ale došel jsi k určitým závěrům, a z nich je mi jasný, že si o mně musíš myslet to nejhorší. Vím, že se pořádně neznáme. Neznáš mě. Ale že sis myslel, že to na tebe jenom hraju, abych tě okradla…“

Hlas se jí zlomil. Zhluboka se nadechla.

Pak zvedla hlavu a zadívala se mu přímo do očí, v těch jejích se zračila upřímnost a zranitelnost.

„Proč bys se mnou vůbec chtěl spát?“ zašeptala. „Proč bys chtěl… tohle?“ Rozmáchlým gestem obsáhla své tělo i okolí a poukázala na to, v jaké pozici se právě nachází. Na svou podřízenost.

„Vím, že naše… domluva… nebo vztah nebo jak tomu říkat vyžaduje z mý strany velkou míru důvěry. Ale já zas potřebuju, abys i ty věřil mně. Kromě toho, že si nedokážu představit, že bys chtěl mít sex se ženskou, o které si myslíš něco takovýho, proč bych se já na druhou stranu měla chtít podřídit chlapovi, pro kterého jsem tak… odporná?“

Stiskl silněji ruce na jejích ramenech a přinutil se prsty povolit. Způsobil by jí modřiny, a to v žádném případě nechtěl. Svěsil ruce, nevěřil si, že by ji znovu pevně nesevřel.

Očividně ji ranilo, že se od ní odtáhl, a skoro zasténal. Jako by nedokázal udělat nic, co by jí neznepokojilo. Každý jeho dotek, každé slovo, které vypustil z úst. Všechno bylo špatně. Takhle to brzy všechno podělá, a přitom to bylo tak důležité. Pro něj znamenala všechno.

Poprvé ve svém životě se bál. Protože věděl, že když to nezvládne, ztratí ji. A to nechtěl. Bez ohledu na to, co to bude stát nebo co pro to bude muset udělat, chtěl, aby se stala součástí jeho života.

Dobrý bože, klidně bude žadonit, a on nikdy o nic neprosil.

Odkašlal si a sedl si na paty, hrdlo se mu svíralo vším, co jí chtěl říct.

Pak vstal a nabídl jí ruku. Zmateně na něj pohlédla, ale ruku přijala. Další znamení její důvěry. Důvěry, kterou nebude schopen oplatit.

Posadil se na okraj postele a přitáhl si její nahé tělo do náruče. Posadil si ji do klína, aby se jí mohl dotýkat.

Bradu si uložil na její rameno a pak si prolíbal cestičku po její pokožce. Zhluboka se nadechl její vůně.

„Omlouvám se.“

Ztuhla, zrak upírala na vzdálenou zeď. Zvedl ruku, prstem podepřel její bradu a něžně na sebe otočil její tvář.

„Máš pravdu. Řekl jsem a myslel si opravdu hrozné věci. Nebylo to k tobě fér. Bál jsem se, Bethany. Hodně jsem se bál,“ dodal. „Zareagoval jsem nepřiměřeně. Je to pro mě všechno nové. Nikdy jsem… nikdy jsem kvůli ženě takhle nebláznil. Jsem zvyklý na kontrolu. To o mně už víš, nebo alespoň tušíš. Po několik hodin jsem ale nemohl ovlivnit vůbec nic. Nemohl jsem tě ochránit. Neměl jsem kontrolu nad tím, co by se ti mohlo stát. A to mě děsilo. A já si to pak vylil na tebe.“

„Chápu,“ řekla tiše.

Zavrtěl hlavou. „Ne. Nechápeš. A ani bys neměla. Vysvětlila jsi, co se stalo, a ačkoli

nesouhlasím s tím, co jsi udělala, nemám žádnou omluvu pro všechno, z čeho jsem tě obvinil. Někdy se neovládnu, zlato. To musíš taky vědět. Nejsem zvyklý, že něco není pod mou kontrolou. Ale musíš vědět, že bych ti nikdy neublížil. Nebo se alespoň pokusím si na to dávat pozor. Fyzicky se to nikdy nestane. Ale když se zlobím, jsem schopen říct hodně špatných věcí. Bál jsem se a nezvládl to. Nemohu zaručit, že se to nikdy nezopakuje. Ale chci, abys věděla, že nic z toho nebudu myslet vážně. Vím, že toho od tebe žádám hodně, ale potřebuju, abys mě ignorovala, kdybych se rozčílil a říkal věci, které by ti ublížily. Pokusím se to ovládnout, ale znám se. Mí přátelé mě znají. Choval jsem se hnusně k lidem, na kterých mi nejvíc záleží.

K tobě. Ke Gabeovi. Ke své vlastní sestře. Vím, že jsem ti ublížil. Nejsi na mě zvyklá. Nemůžeš vidět, co se ukrývá za vším tím vztekem a věcmi, které v takových chvílích říkám. Ale poznáš mě, Bethany. Poznáš mě, protože já nikam nejdu a to, co je mezi námi, bude čím dál silnější.

Potřebuju, abys tomu věřila. Potřebuju, abys to chtěla stejně, jako to chci já, protože tak budu vědět, že se mnou zůstaneš.“

V očích se jí zračil šok. Naprostý údiv. Stiskla mu paži, nehty zabořila hluboko, ačkoli pochyboval, že si toho byla vůbec vědoma.

Pootevřela rty. Čekal, až si udělá pořádek ve vlastních myšlenkách. Viděl, jak pomalu zpracovává všechno, co řekl. Zatraceně, netušil, jak to všechno vůbec zpracoval on. Nebyl zvyklý na to, že se mu nervozitou neustále svírá žaludek. Nikdy dřív to nezažil. Nikdy ve svém životě se necítil takto zranitelný.

Měl pocit, jako by ho někdo rozevřel a díval se, jak krvácí.

„Takže co ode mě chceš?“ řekla tiše. „Opravdu? Co pro tebe znamenám, Jaci? Aférku?

Dočasnou subinku? Případ pro charitu? Musíš pochopit, že se bojím. Nevím, co ode mě chceš. Udělal jsi toho pro mě tolik, ale bojím se to přijmout, protože jediný, na co pak myslím, je, že mě můžeš hned zítra vykopnout, a pak pro mě bude hodně těžký vrátit se ke svýmu starýmu životu. Radši bych tě nikdy nepoznala a nic s tebou neprožila, než abych se před tebou odhalila a nakonec se vrátila k životu, který jsem vedla předtím. Žila jsem tak většinu svýho života. A ani dobu, kdy jsem nebyla na ulici, nemůžu považovat za šťastnou. Roky jsem jen přežívala

a doufala v něco lepšího, a nikdy to nedostala. Takovej život znám. Nic jinýho jsem nikdy nepoznala. Ale tys mi ukázal, že se dá žít i jinak.“

Hlas se jí zlomil a Jace pocítil v hrudi bolest, která ho téměř ochromila. Chtěl si ji přitáhnout do náruče a umlčet její bolestné doznání, ale věděl, že to potřebuje říct, oba to potřebovali, aby se mohli pohnout dál.

Oči se jí zalily slzami, vypadala tak vyděšeně, až se mu opět sevřel žaludek.

„Ukázal jsi mi, jaký by to mohlo být,“ zašeptala. „A já to chci, Jaci. Neměla bych to chtít.

Neměla bych se vůbec opovážit snít, že se něco tak krásnýho stane skutečností. Ale chci to. Pokud mi to ale vezmeš, pokud je tohle všechno mezi námi jen dočasný, jen nějaký pobavení, pak to nechci, protože by mě pak zabilo, kdybych se musela vrátit ke svýmu starýmu životu.“

Slzy jí stékaly po tvářích. Ke svému překvapení zjistil, že i jeho pálí oči, jako by mu někdo do obličeje hodil hrst písku.

„A vím, že je šílený, že tě o to prosím. Známe se přece jenom krátce. A není ode mě fér to po tobě chtít. Ale potřebuju to vědět, protože se nemůžu vrátit tam, odkud jsem přišla, když jsi mi ukázal, jakej by život mohl být. Je splněnej sen být s mužským jako ty. S někým tak naprosto mimo moji ligu, že to ani nedokážu pochopit. Nelži mi. Potřebuju vědět, co pro tebe znamenám. Jestli jsem pouze něco, čím se bavíš. Jestli jsem jenom nová výzva, kterou chceš pokořit.

Žádám tě jen o trochu respektu. Žádám tě prostě o to, abys mě nechal jít, pokud pro tebe nic

neznamenám.“

Už déle nedokázal naslouchat bolesti v jejím hlasu. Přitiskl si ji k sobě a držel ji tak pevně, až cítil, jak jí srdce bije v hrudi.

„Bože, Bethany. Kriste, zlato moje, ani nevím, kde začít.“

„Pravdou,“ navrhla mu tiše.

Odtáhl si ji od sebe a zběsile jí třel paže. Chtěl jí toho tolik dát. Pohodlí. Jistotu. V hlavě mu vířila slova, kterým potřeboval dát řád. Potřeboval jí ta slova říct. Pravdu, o kterou žádala,

i když to znamenalo se jí zcela odhalit.

Nadechl se a zadíval se jí do očí s nadějí, že v jeho očích spatří upřímnost.

„Pravda je, že co cítím k tobě, jsem ještě nikdy k žádné ženě necítil. Pravda je, že jsem tebou posedlý. Pravda je, že tě chci, jakkoli tě mohu mít. Pravda je, že kdybys mi teď řekla, že se mi nikdy nepodřídíš, nikdy mi nedáš to, co po tobě tak moc chci, tak by na tom nezáleželo. Vezmu si od tebe to, co si budu moct vzít. Pravda je, že tě nehodlám nechat odejít.“

V očích jí probleskla naděje. Zabolelo ho, jak rychle zas pohasla. Jako by se bála si takový pocit dovolit.

„Nedovolím ti, aby ses vrátila ke starému životu, Bethany. Bez ohledu na to, co se mezi námi stane. I když se třeba jednoho dne rozhodneš, že ti nedávám, co chceš nebo potřebuješ, nedovolím ti vrátit se tam ven. I když se mnou už třeba nebudeš, vždycky se o tebe postarám. Je ti to jasné?“

Pomalu přikývla a kousla se do rtu tak silně, až jí začal krvácet. Jemně ji zatahal za rty, aby stisk uvolnila.

„Co chceš, Jaci?“ zeptala se znovu. „Potřebuju vědět, co ode mě očekáváš. Nemůžu žít v nejistotě, jestli to, co dělám, dělám správně, nebo špatně.“

Povzdechl si a pohladil ji po zádech. Byla celá ledová. Na trupu i pažích jí naskočila husí kůže. Veškeré myšlenky na sex ho opustily. Jeho vzrušení opadlo. Ne proto, že by ji snad nechtěl. Ne proto, že by se jí už netoužil zmocnit. Ale proto, že některé věci jsou důležitější než sex a uspokojení. „Oblékni se, zlato,“ řekl něžně.

V očích se jí okamžitě objevil strach.

Políbil ji na čelo. „Neudělala jsi nic špatně. Jen je ti zima a musíme si promluvit.“ Pak krátce zaváhal. „Vrátila by ses se mnou do mého bytu? Připravím ti horkou čokoládu, posedíme

u ohně a popovídáme si. Rád bych s tebou strávil noc u sebe.“

K jeho překvapení mu položila paže kolem krku a svým nahým tělem se k němu přitiskla.

Pevně ho objala.

„To bych ráda,“ zašeptala.

22. kapitola

Bethany se zabořila do Jaceova gauče a zadívala se do plamenů v krbu. Sundala si boty

a složila nohy pod sebe, zatímco čekala, až se k ní Jace vrátí s horkou čokoládou, jak slíbil.

O chvíli později došel k pohovce a podal jí kouřící hrneček. Také byl bos. V džínách, obyčejném tričku a s bosýma nohama jí přišel velmi sexy. Ten chlap byl prostě nádhernej. Od hlavy po paty.

Vlasy měl rozcuchané a sahaly mu až k ramenům. Jeden tmavý pramen mu spadl do čela.

Zvedla k němu ruku a urovnala ho.

Posadil se na pohovku vedle ní, tak blízko, až se jejich těla dotýkala. Pak ji objal a držel ji, zatímco usrkávala horký nápoj. Kdykoli šálek odtáhla od rtů, přitiskl jí rty na spánek, políbil ji a hladil po vlasech, dokud hrneček opět nezvedla.

Tu chvíli si zapamatuje už navěky. Jak tam oba sedí před krbem, bosí. Uvolnění. Jen si užívají přítomnosti toho druhého. Nemusejí nikde být. Nestresují se. No, pokud by tedy nepočítala nadcházející rozhovor. Ale Jace jí toho už v jejím bytě řekl tolik, že se nebála, věděla, že všechno bude v pořádku. Byla klidná, přestože měla na jazyku mnoho vážných otázek. Nějak ale věděla, že to bude dobré. Vůbec poprvé, co si pamatovala, se dívala

do budoucna s očekáváním, a ne se strachem. Už nikdy se na ulici nevrátí. Odteď už bude všechno dobré.

Museli ale probrat hodně věcí. Rozhodně chtěla vědět, co od ní očekává. Byl k ní naprosto upřímný. Věřila mu. Možná byla blázen, ale nepochybovala, že to, co mezi nimi je, je pro něj důležité.

Stejně jako ona.

Položila si hlavu na jeho rameno a spokojeně si povzdechla, když si on položil bradu na její hlavu. Vychutnávala poslední doušky čokolády, a když se naklonila, aby hrneček uklidila, Jace jí ho vzal z ruky a postavil na konferenční stolek.

Dlouho pak jen takhle seděli, ona v kolébce jeho náruče. Dívala se do plamenů a ticho se protahovalo. Když se pak na něj podívala, spatřila v jeho tváři vážný výraz a věděla, že i on si uvědomil, že nastal čas.

„Můžu se tě na něco zeptat?“ řekla rychle, aby ji neopustila odvaha.

Natáhl se po její ruce a pevně ji sevřel, pak přikývl. „Můžeš se mě zeptat na cokoli, Bethany.“

„Jaké to bylo, když jsi měl podobnou domluvu s jinými ženami?“

Dlouze vydechl a pečlivě zvažoval slova. „Bethany, ty nejsi jako jiné ženy.“

Povzdechla si. „Dobře. Chápu. Vím, že si nemyslíš, že jsem jako jiné tvoje ženy, cos měl přede mnou. Nechci se s nima porovnávat ani žárlit, nic takovýho. Ale potřebuju vědět, co ode mě očekáváš. Vím jenom, že chceš, abych se ti podřídila, a že máš rád kontrolu. Ale pod tím si nedovedu představit nic konkrétního. Potřebuju vědět, co se mezi námi… stane. A ptám se

na ostatní ženy, protože se snažím zjistit, co očekáváš. Nic o tom nevím, a to mě znervózňuje. Ty ne. Vím, že mi neublížíš, ani mě nevyděsíš. Jen potřebuju vědět, co mám dělat.“

Vypadal rozhozeně. Znovu si povzdechl, pak si prohrábl vlasy a opět si je rozcuchal. Spadly mu do čela, ale opět se natáhla, aby mu je urovnala. Jeho pohled zněžněl, když se ho dotkla, skoro jako by ho svým dotekem ujišťovala, že je všechno v pořádku.

„Nejdřív musíš pochopit, že Ash a já…“ Odmlčel se. „Ježíši, nevím, jak to vysvětlit, aby to neznělo zvráceně.“

„Prostě to řekni,“ vybídla ho. „Nerozzlobím se. Jak bych mohla? Ty mi mou minulost nepředhazuješ. Proč bych ti měla já předhazovat tu tvou?“

„Jsi tak zatraceně sladká,“ prohlásil tiše. „Nevím, čím jsem si takové štěstí zasloužil. Když si pomyslím, co by se stalo, kdybych tě toho večera nespatřil. Kdybych tě v tom azyláku nenašel… Nedovedu si to ani představit, Bethany.“

Vykulila oči, srdce se jí při těch slovech rozbušilo. To je snad sen. Nikdy si ani nepředstavovala, že by poznala muže jako Jace. Byl tak upřímný. Tak přímý. Nebál se mluvit o svých pocitech. Nebál se odhalit svou zranitelnost.

Oplatil jí pohled, zhluboka se nadechl a promluvil.

„S Ashem jsme spolu sdíleli ženy. Mnoho žen. Obvykle jsme si užili s jednou, bylo to pro nás pomalu přirozenější, než abychom se s nimi scházeli sólo. A nešlo pokaždé jenom o ženy

na jednu noc.“

„Jako já,“ řekla tiše.

Přimhouřil oči. „Ne. Vůbec ne jako ty. S tebou to bylo od začátku jiné.“

„Pokračuj,“ vybídla ho, chtěla, aby jí řekl všechno.

„Jde o to, že trojky pro nás byly normální. Nejsem světec, Bethany, a rozhodně jsem nežil jako mnich. A jak ti Ash řekl tu první noc, rádi ovládáme. Ve všech aspektech. Je to taková naše úchylka. Vzrušuje nás to. Ale je v tom mnohem víc, alespoň pro mě. A možná proto jsem

si nikdy s žádnou ženou nezačal nic vážnějšího. Trojky s Ashem mě táhly víc. Vypadaly navenek víc jako hra, kterou nikdo nebere vážně. Ale já to beru vážně. Mám to tak rád. Tak to

potřebuju. A pokud chceš nebo potřebuješ vysvětlení proč, tak je mi líto, ale nemůžu ti ho dát. Prostě to tak je. Nikdy dřív jsem nepoznal ženu, kvůli které bych tuhle část sebe samého chtěl potlačit. Až… tebe.“

Poplašeně se napjala a okamžitě začala protestovat. „Jaci, já nechci, aby ses kvůli mně měnil.“

„Jenže ty nevíš, do čeho se pouštíš,“ opáčil tiše.

Pootočila se na pohovce, byla ráda, že se konečně k něčemu dostávají. Zvedla se, naklonila se k němu a zadívala se mu do očí.

„Tak mi to pověz. Řekni mi, co chceš. Jak můžeš vědět, jestli to přijmu, nebo ne, když mi neřekneš, co po mně chceš a co potřebuješ?“

„Bojím se, že nebudeš chtít to samé, co já,“ přiznal.

„Myslím, že tě dokážu překvapit, Jaci,“ řekla tiše. „Víš o mé… minulosti. Řekla jsem ti, jak to tehdy fungovalo.“

Jace vzal její obličej do dlaní, v očích mu náhle zaplála divokost. „Nedělej to, zlato. Není potřeba to uspěchat. Nelíbí se mi, jak ti to ubližuje, a jen to v tobě vzbuzuje pocit, že pro mě snad nejsi dost dobrá. To je hovadina.“

Usmála se, líbila se jí intenzita jeho hlasu.

„Jenom se ti snažím říct, že ne všechen sex, kterej jsem na ulici měla, byl docela nevinnej. Pravda je, že jsem nejspíš zkusila snad všechno. Nic, co řekneš, mě nepřekvapí. A potřebuju vědět, co čekáš, abych věděla, jestli můžu být ženou, kterou potřebuješ.“

Naklonil se k ní, až se dotýkali čely. Palcem objížděl křivku její tváře a pak sjel až na ústa.

„Mám rád, když mám ženu zcela ve své moci. Vzrušuje mě, když je žena zcela závislá na mé péči, na mé rozkoši, na všem. Líbí se mi ženu rozmazlovat, ale také žádám něco na oplátku. Už dávno vím, že pokud si někdy začnu vážný vztah, má touha po moci se nebude týkat jenom ložnice, ale všech aspektů našeho života. A k tomu není mnoho žen svolných. Nebo alespoň ne

ženy, které by to chtěly ze správného důvodu.“ Zmateně svraštila obočí. „Ze správného důvodu?“

„Peníze,“ řekl zachmuřeně. „Když máš tolik peněz jako já, vždycky se najdou ženy ochotné k čemukoli, když jim nabídneš tu správnou cenu. Takovou ženu ale já při sobě nechci, ani

ve svém životě, ani v posteli. Chci ženu, která chce totéž, co já. Chce, abych nad ní převzal vládu. Chce, abych ji zahrnul svou péčí. Chce, abych s ní v posteli vyzkoušel všechno možné. Chci, aby chtěla mě. Ne moje zatracený peníze. Nechci ženu, která by vztah se mnou útrpně snášela jen proto, že jsem snad kývl na tu správnou sumu.“

„A to všechno možné znamená co?“

Mírně se od ní odtáhl, ale ona ho zastavila, chytila ho za rameno a přinutila ho, aby se na ni podíval.

„Pověz mi to, Jaci. Nešokuje mě to.“

„Mám rád bolest,“ řekl tiše. „Rád působím bolest.“

Nevypadal, že se mu to přiznává snadno. Díval se na ni, aby viděl její reakci, a tak si dala dobrý pozor, aby mu svým výrazem nic neprozradila. Namísto toho čekala, co dodá.

Když neodpověděla, pokračoval. Napětí v ramenou mu povolilo, skoro jako by čekal, že se v ní zvedne vlna odporu proti jeho přiznání.

„Neříkám, že ženy týrám. Bože. Je mi špatně jenom při představě, že si o mně něco takového myslíš. Musím vypadat jako pokrytec. Ochraňuji ženy, na kterých mi záleží, a přesto jim rád působím bolest.“

„Jak?“

Zachovávala klidný tón a on ji upřeně pozoroval, jako by čekal, kdy se zvedne a s křikem z jeho bytu uteče.

„Bičíky. Plácačky. Pásky. Mám rád drsný sex. Rád hraju různé hry. Rád svazuju. Občas si připadám jako doktor Jekyll a pan Hyde, protože jinak ženu, s níž jsem, bezmezně zbožňuju. Vychutnávám si ji. Dotýkám se jí, líbám, miluji se s ní. Ale jindy? Jindy to chci po svém. Všemi možnými způsoby. Chci ji svázanou, bezmocnou. Se zadečkem zrudlým po naplácání. Někdy je při sexu důležitější ona a její vyvrcholení. Ale někdy chci být tím důležitým já.“

„To nezní tak špatně,“ řekla vyrovnaně.

„Uvědomuješ si, že bych měl naprostou kontrolu nad všemi aspekty tvého života, Bethany?

Dovedeš si to představit? Veškerá rozhodnutí bych činil já. Kde se najíme, co budeme jíst, kam půjdeme, kam půjdeš ty. Kdy budeme mít sex. Kdy ho nebudeme mít. Co si vezmeš na sebe.

S kým budeš mluvit. Už to chápeš? Jsem parchant závislej na kontrole a to se nezmění. Jsi ochotná přijmout něco takového?“

„A co když ne?“ zeptala se a pozorovala ho stejně upřeně jako on ji.

„Pak přijmu vše, co mi můžeš dát,“ řekl tiše.

Nadechla se tak hluboce, až se jí zatočila hlava. Panebože můj. Po tom všem, co jí řekl.

Po tom všem, co před ni vyložil. Potlačil by to, co z něj činí člověka, jakým je, jenom aby ji mohl mít.

Opět se o slovo přihlásily slzy. Nadechla se, aby je zahnala. Nepomohlo to. Drobné kapičky si propalovaly cestičku po jejích tvářích. Jace vypadal vyděšeně, jeho výraz prozrazoval, jak moc sám sebou pohrdá.

„Neplakej, zlato. Prosím, neplač,“ šeptal. „Vyřešíme to. Přísahám, že to bude v pořádku.“ Zavrtěla hlavou. „Ne, ty to nechápeš.“

„Tak mi to vysvětli. Co se děje? Proč jsi rozrušená? Nemusí to tak být. Jenom jsem se snažil,

abys mi porozuměla.“

Vrhla se na něj a zaútočila na jeho ústa. Zdálo se, že ho to překvapilo, ale neodstrčil ji. Jejich ústa se spojila, jazyky propletly.

„Sklapni. Sklapni a líbej mě.“ Zasténal. „Bože, zlato moje.“

Zatahala za své oblečení, náhle nechtěla, aby je cokoli oddělovalo. Zatahala za jeho, dokud jí nepomohl, a náhle jejich oblečení letělo vzduchem všemi směry, dopadalo na podlahu,

na opěradlo gauče, na konferenční stolek.

Líbala ho hladově, její ústa pohlcovala jeho. Nechala do svého polibku proniknout zoufalství, jež cítila, dlaněmi zběsile přejížděla po jeho pevném těle. Penis měl ztvrdlý, uvězněný mezi jejich těly. Natáhla se po něm a uchopila ho, toužila ho mít uvnitř sebe.

Věděla, že to on by měl mít kontrolu. To on by měl ovládat. Ale v tuto chvíli jí na tom nezáleželo. Věděla jen, že ho chce, chce zpečetit jejich tolik zvláštní pouto. Musela mu ukázat více než jen slovy, že chce to, co by jí mohl dát. Nejen chce, ale potřebuje.

Navedla si ho do svého těla a nezaváhala, sklouzla po něm a jediným pohybem ho do sebe pojala. Šok z naplnění ji přinutil zalapat po dechu, cítila na svých bocích jeho dlaně. Zvedl ji

a zmírnil tak tlak uvnitř ní.

„Zlato, ne, neubližuj si.“

Hlas měl napjatý, bylo zřejmé, jak moc se drží zpátky. Tak to ani nápad. Tak to nechtěla.

Chtěla všechno. Všechno, co by jí mohl dát. A nesmíří se s ničím menším.

„Ty mi nikdy neublížíš,“ zašeptala. „Rozhodně ne tak, jak bych to nechtěla.“

Mírně se pousmál a sklouzl dlaněmi na její zadeček a podebral ho. Zvedla se, aby ho do sebe opět mohla přijmout. Tentokrát ji nezastavil a ona ho do sebe pojala až po kořen, zadkem dosedla do jeho klína.

„Ježíši, tohle je tak dokonalý,“ vydechl.

„Tak jen seď a užívej si to,“ řekla.

Oči se mu třpytily, když k ní zvedl zrak. Pak povolil sevření a opřel se.

„To zvládnu.“

Dlaněmi přejížděl po jejím těle a nabral její ňadra. Zasténala, zvedala se a klesala, brala ho hluboko do sebe. Naklonila se k němu, přitiskla se hrudí k jeho tělu, uvěznila jeho ruce mezi nimi.

Byl velký, vyplňoval ji tak, že každý pohyb byl složitý, ale ona to tak měla ráda. Každý příraz v ní probouzel sladkou agonii, líbilo se jí, jak proniká její těsnou kundičkou. Pokaždé, když jeho koule narazily do jejího zadečku, zalapala po dechu a přivřela oči. Byla tak blízko, a to teprve začali.

„Neovládej se, zlato. Chci vidět, jak se uděláš. Jsi tak zatraceně překrásná, až pohled na tebe bolí.“

„Bez tebe nechci,“ vydechla.

„Já už skoro budu. Skoro jsi mě dostala už v první vteřině, kdy ta tvoje sladká kundička přijala mého ptáka.“

Další povzbuzení nepotřebovala. Zrychlila přírazy, zvedala se, nakláněla, aby mohla měnit úhly. Vzal do úst jednu její bradavku a silně ji vsál. Pak spustil ruce zpátky na její zadeček

a sevřel ho, až se zachvěla.

„Příště si vezmu tvou prdelku.“ Slova mu rezonovala v hrudi. „Nemůžu se dočkat, až budu hluboko uvnitř. Tehdy poprvé jsem to tak nechtěl. Příliš mě uchvátila tvoje kundička. Nechtěl

jsem, abys tam měla kohokoli jiného. Ale teď jsi moje a já tě chci ošukat.“

„Jaci!“

Jeho vzrušující slova jen zvýšila její touhu, postrčila ji blíž k vrcholu. Prohnula se a vyvrcholila. Nedokázala se dál držet. Ale nemusela se bát. Jace ji objal, svíral ji, zatímco si ji bral, přirážel do ní stále rychleji, až bez ustání opakovala jeho jméno.

Tiše zavrčel. Svíral ji pevně, byl to trest. Ráno bude mít modřiny, ale na tom jí nezáleželo.

Chtěla to tak. Chtěla mu patřit.

Roztříštila se. Držel ji v náručí, stále rychleji přirážel… Rozpadala se na kusy. Skoro to až bolelo. Bylo to tak intenzivní, až se pokoj kolem ní rozpil a upadl do stínů.

Sklonila hlavu, opřela si ji o jeho rameno, lapala po dechu a tělo se jí stále otřásalo. Pronikal do ní stále rychleji a rychleji, slyšela pleskání těla o tělo. Třásla se a on dál přirážel, jako by se chtěl otisknout i do nejhlubších propadlin její duše.

Pak vykřikl. Její jméno. Bethany. Znělo jí to jako píseň, otíralo se jí o pokožku jako hedvábí.

Její jméno. Patřila mu.

Ochabl. Tiskl si ji k sobě tak, že nemohla dýchat. Nestěžovala si. Neřekla jediné slovo, jen na něm dál ležela. Políbil ji na krk, na ucho, polaskal ve vlasech. Chvíli jí trvalo, než si uvědomila, že jí šeptá něžná slova. Říká jí, jak překrásná je a jak moc ho potěšilo, že je jeho a že přijala, co po ní chce.

Objala ho kolem krku, svírala ho tak pevně jako on ji.

„Chci zůstat,“ zašeptala.

Ztuhl a poté se uvolnil. Znovu ji políbil a odhrnul jí vlasy z tváře. Pak ji od sebe odtáhl, aby se jí mohl podívat do očí. Měl je potemnělé prožitou vášní.

„Zůstaneš tu, Bethany. Jsi moje. Pořád nevím, jestli si plně uvědomuješ, s čím jsi souhlasila, ale nedám ti příležitost vzít svá slova zpátky. Patříš mi. Nedovolím ti odejít.“

Přitiskla mu dlaň na tvář, jako to on už tolikrát udělal jí. Nabídla mu jistotu a útěchu. Naklonil se k ní a otřel se svými rty o její. Jednou, dvakrát, třikrát, jako by se od ní nedokázal vzdálit.

„Proč jsi plakala, zlato?“

Jen pomyšlení na to, že ji chce, jí opět vlilo slzy do očí. Při pohledu na poplašený výraz v jeho tváři si uvědomila, že opravdu pláče.

„Ach, Jaci,“ zašeptala. „Nedokážeš si představit, jak moc pro mě znamená, že jsi ochotnej změnit to, jakej jsi a co tě dělá tím, kým jsi, protože si myslíš, že já to tak chci. To jenom dokazuje, jak velký máš srdce. Ale musíš pochopit, že tě chci. Celýho. Nechci nějakou okleštěnou verzi Jace. Chci tě. Ovládajícího. Dominantního. Arogantního. Pečujícího. Milujícího. Ochranitelského…“ Hlas se jí vytratil, naplnil emocemi a neprolitými slzami. „Už chápeš?“ zašeptala.

Přitiskl si ji k sobě, stále pevně zaklíněn uvnitř ní. Cítila bušení jeho srdce. Chvěl se, když jí vjel rukama do vlasů. Pak se odtáhl jen natolik, aby si mohl opřít čelo o její, ústa tak blízko jejích, a díval se jí do očí.

„Nevím, co bych dělal, kdybych tě nenašel,“ přiznal. „Jenom to pomyšlení mě ničí. Nevím, co bych bez tebe dělal. Přivádí mě to k šílenství.“

„Chápeš mě, Jaci? Opravdu mě chápeš? Chci tě. Chci tvou nadřazenost. Potřebuju to.“ Pohladil ji po vlasech, urovnal prameny, uklidňoval ji.

„Máš mě, zlato. Jsem celý tvůj. Doufám, že jsi na to připravena. Dostaneš mě. Všechno, co ti mohu dát. Na sto procent. Ale nejdřív mi musíš něco slíbit.“

„Co?“ zašeptala

Políbil ji, lehounce, zahřálo ji to a připravilo o dech. Když se odtáhl, v očích měl uspokojení.

„Slib mi, že kdykoli toho na tebe bude moc, kdykoli už nebudeš schopna přijmout víc, kdykoli na tebe půjdu moc rychle nebo moc tvrdě, řekneš mi to. Musíš mi to říct. Nemohl bych žít sám se sebou, kdybych věděl, že jsem tě něčím vyděsil nebo, bože, ublížil ti. Nechci, aby ses někdy kvůli tomu, co spolu děláme, cítila špatně.“

Tentokrát políbila ona jeho, vychutnávala si dotek jeho těla, jeho náruče. Bylo to skutečné.

On byl skutečný. Až hluboko v jejím nitru ji zasáhla závažnost toho, co se tu právě dělo. Chtěl ji.

Ji.

„Slibuju,“ zašeptala mu do rtů.

23. kapitola

Bethany čekala, očekáváním až nemohla dýchat. A nervozitou. V břiše jí poletovali motýlci. Jace bude doma každou vteřinou. Napsal jí, že právě opouští kancelář. Nic víc. Žádné instrukce. Nic o plánech na večer. Ale po té jejich včerejší debatě věděla docela přesně, jak na něj chtěla čekat, až dorazí domů.

Chtěla mu dát najevo, že ho přijímá. Chtěla dát najevo svou poslušnost. Svou ochotu a touhu se mu podřídit. Chtěla se vrhnout do vztahu, po kterém oba toužili. Nejen Jace. I pro ni to znamenalo všechno – už kvůli tomu, že byl ochoten potlačit své vlastní touhy a přání, kdykoli by jen na chvíli zaváhala nad jeho představou, jak by měl vypadat jejich vztah.

A možná i to byl jeden z hlavních důvodů, proč tak ochotně přijala, co jí nabízel. Protože nic nechtěl. Nedal jí žádné ultimátum. Řekl jí, co chce, ale stejně tak jí řekl, že pokud to není ochotná přijmout, pak to on učiní kompromis a vezme si od ní, co bude schopna nabídnout.

Všechno. Dala by mu všechno. Chtěla, aby byl šťastný, protože pak bude šťastná i ona.

Vyklouzla ze svých šatů a srovnala je do úhledného komínku na jedné ze skříněk, které jí dal k volnému užití. Navrhl, že nakoupí skříně jen pro ni. Ale prozatím jí stačilo několik šuplíků.

Pořád bydleli odděleně, i když se stále víc a víc jejích věcí přesouvalo do jeho bytu.

Zkontrolovala čas a věděla, že už bude ve výtahu. Zrychlila do obýváku a opatrně poklekla na koberec do pozice, v níž ji spatří už od dveří. Uvidí ho, jakmile vejde do bytu, ale co je důležitější, to první, co uvidí on, až vystoupí z kabiny, bude ona. Čekající. Připravená se mu podřídit. Ochotná mu dát to, po čem nejvíc toužil.

Vteřiny ubíhaly mučivě pomalu. Bytem se neslo ticho, byl slyšet jen její tichý dech. Zaslechla cinknutí výtahu a dech se jí zrychlil. Dveře se otevřely. Zvedla hlavu, celá nedočkavá, až uvidí jeho tvář, jeho reakci na to, až ji spatří.

Vkročil dovnitř, v ruce nesl kufřík. Když ji spatřil, okamžitě uvolnil sevření kufříku a ten spadl na zem.

„Zlato,“ zašeptal.

To jediné slovo v sobě neslo tolik pocitů. Překvapení. Radost. Úlevu. Vytřeštil oči a ty ihned potemněly touhou. Celá jeho tvář zněžněla, přestože ještě před vteřinou měl na čele vrásky

a čelist pevně zaťatou. Zdálo se, že je myšlenkami jinde, jako by měl za sebou hodně hektický den v práci.

Všechno to ale zmizelo, když k ní vykročil, oči upřené jenom na ni.

Zastavil se před ní, zabořil jí ruku do vlasů a pohladil jí prameny, než vzal její tvář do dlaně a polaskal hranu čelisti.

„Jak dlouho tu už takhle čekáš?“ zeptal se něžně.

Usmála se a opřela se do jeho dlaně. Chybělo jí to. Celý den jen čekala a toužila. Tělo ji bolelo touhou. Chtěla se znovu ujistit o všem, na čem se předchozí noci domluvili. Chtěla ho znovu ujistit, že to také chce, ale možná si to potřebovala sama opět připomenout.

„Dlouho ne. Napsal jsi mi, když jsi vycházel z kanceláře. Chvíli jsem čekala a pak zašla do obýváku, sem, abych tě viděla, jakmile vejdeš do bytu. Abys mě spatřil,“ řekla tiše.

„Ještě nikdy jsem po návratu z práce neviděl nic krásnějšího. Nikdy bych si ani nepomyslel, že najdu doma něco takového. Že tu najdu tebe. V téhle pozici. Tak hebkou a sladkou. Díky tobě zapomínám na všechno kromě tebe a mě a světa, který jsme si stvořili.“

„Dobře,“ řekla chraptivě. „Přesně to jsem chtěla. To stejné děláš ty mně. Chci to pro tebe

udělat.“

Usmál se na ni, špičkami prstů jí přejel po rtech. „Děláš. Zlepšila jsi mi celý den. Tím, že jsi to pro mě udělala. Už si ani nevzpomínám, jak strašný den to dneska byl, ani co se stalo v práci.

Je mi to jedno. Protože teď jsem tady, s tebou a na ničem jiném nezáleží.“

„Jsem tu, abych ti sloužila,“ zašeptala. „Pověz mi, co chceš, Jaci.“

Zaváhal. Stál nad ní, v očích všechna svoje přání, ale mlčel, skoro jako by se bál přiznat, na co myslí. Nakonec promluvil. A opatrně volil slova.

„Vím, že jsme o tom mluvili včera v noci, zlato. Vím, že jsi souhlasila. Vím, že jsem ti řekl, jak to chci. Ale nechci to uspěchat. Chci ti dát čas, aby sis uvykla na to, co chci. Chci, aby sis byla jistá, že to chceš taky. To poslední, co bych si přál, by bylo vyděsit tě. Chci na to jít pomalu.

Krůček po krůčku. Nepochybuju o tobě. Nechci, aby sis něco takového myslela. Chci být opatrný, protože mi na tobě tolik záleží. Záleží mi na nás. A chci, aby nám to vydrželo.“

Zjihla, srdce ji zabolelo. V krku se jí vzpříčil knedlík, bylo obtížné skrze všechny emoce něco říct. „Copak si to pořád neuvědomuješ, Jaci? Kdykoli něco takového povíš, chci tě potěšit ještě víc. Nemusíme zastavovat na každým kroku. Chci ti ukázat, čím můžu být. Čím chci být. Pro tebe. Ale nejen pro tebe. Také pro sebe. Chci to. Chceš to. Chceme to. Tak mi pověz, jak tě potěšit. Řekni mi to, ať můžeme začít s něčím novým a překrásným.“

„Chci tě ošukat,“ přiznal na rovinu. „Hned tady v obýváku. Chci, abys vsála mého ptáka, chci, abys u toho klečela, tak sladká a překrásná. A pak si tě chci ohnout přes gauč, svázat ti ruce za zády a šukat tě hodně dlouho a hodně tvrdě. A až se udělám, budu se s tebou chtít pomilovat tak, jak jsi to ještě nikdy neokusila. Chci si pohrát s tvojí kundičkou a chci sát ta tvá nádherná prsa, dokud nebudeš prosit, abych přestal.“

„To je všechno?“ škádlila ho.

Usmál se, obavy v jeho tváři otupily své hrany. „Prozatím. Je toho mnohem víc, co bych s tebou chtěl udělat – a co s tebou udělám. Ale máme všechen čas světa a nechci si to

vyplácat na jediný den. Půjdeme na to pomalu, a až si budu jistý, že to zvládneš, pak teprve to uděláme, zlato. O tom nepochybuj. Chci ti naplácat na tu tvou prdelku, svázat tě a ošukat všemi možnými způsoby, jakými může chlap ošukat ženskou. Ale prozatím jen chci na svém ptáku cítit tvoje sladké rty a pak se chci zabořit do tvé teplé, uzounké kundičky.“

Zachvěla se, v klitorisu jí pulzovalo bolestnou touhou.

Vědoucně se na ni usmál a pak sklouzl rukou k zipu svých kalhot. Rozepnul knoflík, pak zip.

Vytáhl penis a pevnými tahy se začal třít. Druhou rukou jí zvedl bradu.

„Otevři ústa, zlato. Vezmi mě dovnitř a saj. Vezmi mě až na hranici, ale nechci se ti do úst udělat. Ne, chci se udělat hluboko uvnitř tebe, až budeš ohnutá přes opěradlo gauče, se zadkem vysoko ve vzduchu a rukama svázanýma za zády. Pak teprve tě naplním až po okraj, až ti bude sperma stékat po nohou, a já tě tak nechám, abych se mohl kochat pohledem na tvé tělo, abych věděl, že jsi moje a že co je moje, to si vezmu.“

Zavřela oči, když jí vklouzl do úst, v hlavě jí vířily všemožné erotické představy. Rukama jí něžně svíral hlavu, ale jeho přírazy měly do něhy daleko. Byly naprostým opakem. Něžný dotek proti síle, s níž jí přirážel do úst.

„Takhle to má chlap rád, když přijde z práce domů,“ zašeptal. „Když na něj jeho žena čeká na kolenou, čeká, aby ho mohla potěšit. Čeká na jeho rozkazy. A přijímá všechno, co jí chce udělat. Sakra, tohle už nemůže být lepší, zlato.“

Usmála se s plnými ústy. Cítila uspokojení, svíralo se jí srdce, až se jí nedostávalo dechu. Zbožňovala, jaký vliv na něj má. Že v něm probouzí divokost a že ho dokáže potěšit tak jako

žádná jiná.

Přirážel tvrdě a pak zpomalil, klouzal jí po jazyku, třel špičku o její rty a pak opět vklouzl do jejích vlhkých úst.

„Tak přenádherná,“ zašeptal. „A moje. Jsi moje. Patříš mi. Jenom mně. Nikdo jinej nikdy nedostane, co mám teď já, tebe, na kolenou, jak čekáš, až vyjdu z výtahu. Jakýkoli chlap by zešílel závistí, kdyby věděl, co v tobě mám. Jsi žena, za kterou stojí za to bojovat, Bethany. Muži by zabíjeli, aby jen na hodinu získali, co mi patří.“

Jeho slova se usadila hluboko uvnitř ní, přijala je, uložila je do nejhlubších skulin své duše.

Hruď se jí sevřela, hrdlo také, nedokázala ho dál pojímat po celé jeho délce.

Zamračil se a penis vytáhl, ponechal mezi jejími rty jenom špičku. „Jsi v pořádku?“

Přikývla, neschopna dát dohromady jedinou souvislou větu. Jak by mohla, když má opět tak blízko k slzám? K slzám štěstí. Bylo toho na ni moc, ale ne ve špatném slova smyslu. Naopak v tom nejlepším smyslu. Ovládl ji. Nevěděla, co říct, jak odpovědět. Mohla mu jen ukázat, co pro ni ta slova znamenají.

Naklonila se, převzala iniciativu a vstála ho hluboko do úst, ale okamžitě vzhlédla, aby viděla, jak zareaguje, aby viděla, jestli mu její smělost nevadí. Pohladil ji po tváři a něžně se usmál, skoro jako by dokázal číst všechny její myšlenky a věděl, jaký dopad na ni má všechno, co řekne.

Držel jí hlavu na místě, ještě jednou přirazil, hodně hluboko, až do jejího krku, a cítila, jak se kolem něj sevřely svaly. Zasténal a pak teprve ji pustil a vytáhl jí penis z úst. Potom k ní natáhl ruce, sevřel je a propletl s ní své prsty. Pomalu ji vytáhl na nohy a chvíli jenom stáli, aby se ujistil, že dokáže stát sama.

„Ke gauči,“ přikázal ostře. „Chci, aby ses položila přes opěradlo břichem dolů, čelem do polštáře. Zadek budeš mít ve vzduchu a nohama se nebudeš dotýkat podlahy.“

Polkla a učinila, jak jí nařídil, ohnula se přes opěradlo přesně podle jeho rozkazu. Odstoupil, slyšela, jak míří do ložnice, zatímco nedočkavě čekala, až se k ní vrátí. A když se vrátil, v ruce nesl hedvábný provaz. Paže měla za zády, dlaně jí spočívaly v prohlubni jejích zad.

Vzal jí zápěstí do jedné ruky a pevně je sevřel, zatímco druhou kolem nich začal omotávat provaz. Přestože bylo lanko jemné a neškrábalo, svázal ji pevně, uvázal ji tak, že nemohla rukama vůbec pohnout.

„Když tě takhle vidím… zlato, nenacházím slov. Je to pohled, o jakém jsem snil v noci, když jsem tě měl v náručí a spala jsi vedle mě.“

Dlaní jí třel zadeček a pak přidal i druhou ruku, hladil ji a potom ji oběma rukama roztáhl, aby se snadno dostal k její kundičce.

Otřel se o ni špičkou, ale pak se zarazil, zůstal uvnitř jen tou špičkou.

„Nebudu něžný,“ varoval ji. „Na to tě chci až moc, zlato. Právě teď to chci hodně drsně. Chci tě ošukat. Chci to tvrdě. A až skončím, pak, teprve pak, se postarám o tebe. Ale do té chvíle se neuděláš. Tentokrát jsem tu důležitý já. Až potom ty.“

Než stihla pochopit plný význam jeho slov, přirazil, zabořil se hluboko jediným pohybem, který jí vzal dech. Celá její kundička se sevřela. Žilami jí proudilo čisté vzrušení. Potřeba, touha silnější než cokoli jiného, co kdy zažila. Jak má tohle sakra přežít bez orgasmu? Nejradši by se udělala hned teď. Ne až on skončí s uspokojením svých vlastních tužeb.

Když se neovladatelně zachvěla, varovně ji plácl přes zadek.

„Ovládej se, zlato. Ještě se neuděláš. Jestli mě neuposlechneš, zapomenu na to, že na tebe nechci spěchat, a tu tvou krásnou prdelku seznámím s rákoskou.“

Frustrovaně zasténala. Chtěl ji sice odradit, namísto toho ale jeho varování znásobilo její chtíč a ještě víc se přiblížila k vrcholu.

Kousla se do rtu a zavřela oči, plně se soustředila na to, aby nevyvrcholila. Byla to ta nejobtížnější věc, jakou kdy udělala. Byla neuvěřitelně vzrušená a každý příraz jí vysílal do těla další a další vlny rozkoše.

„Chci taky okusit tvůj zadek,“ zavrčel. „Ale na to jsem příliš blízko vrcholu. Ošukám ti ho příště.“

Díkybohu. Nevydrží už ani o minutu déle, a on přesto dál tvrdě přirážel, a stále snad rostl a vyplňoval ji až po okraj. Pevně zavřela oči a sevřela každý sval svého těla, jen aby oddálila orgasmus. Zaplavila ji úleva, když se k ní sklonil, zakryl její tělo svým a z její kundičky začalo vytékat jeho sperma.

Zhroutila se na gauč, naprosto vyčerpaná, a přesto bez úlevy, jakou by jí přinesl orgasmus.

Udělá se, jakmile se jí jenom dotkne. Každý nerv měla napnutý k prasknutí. Pokožku měla přecitlivělou. Klitoris jí pulzoval. Stačí jeden dotek. Jediné, co musí udělat, je dotknout se jí a ona okamžitě nalezne úlevu.

Frustrovaně si povzdechla. Byla tak blízko, až měla pocit, že její pokožka žije vlastním životem. Jako by se na ní přelévala a snažila se převrátit naruby.

Políbil ji mezi lopatky a pak z ní pomalu vystoupil.

„Nehýbej se,“ přikázal.

Slyšela jeho vzdalující se kroky. O chvíli později se vrátil s teplou žínkou a otřel jí semeno z nohou. Pak jí opatrně rozvázal zápěstí a palcem jí třel pokožku.

„Jdi do koupelny a omyj se,“ nařídil. „Nechci z tvé kundičky cítit sebe, zlato. Až vyjdeš, budu na tebe čekat na posteli. Chci, aby ses mi posadila na obličej, abych ti mohl olízat tu tvoji sladkou kundičku.“

Pomohl jí vstát. Na roztřesených nohou se vydala do koupelny, aby splnila, co jí nařídil.

Opatrně se omyla, dávala si pozor, aby ze sebe smyla veškeré stopy po jeho semenu. Když vešla do ložnice, ležel nahý na posteli, penis mu ležel přes stehno, tvrdý jen napůl.

Byl překrásný a jeho pták byl stejně tak působivý.

Pokynul jí jedním prstem, pobídl ji, aby přistoupila k posteli. Nabídl jí ruku, aby jí pomohl nahoru, a pak se přesunul tak, že mu nohy visely přes okraj.

„Posaď se na mě tak, abys měla kolena podél mé hlavy,“ nařídil.

Bylo to směšné, ale náhle se styděla, a docela se bála, když lezla nahoru, aby se mu posadila na tvář a on tak měl neomezený přístup k její kundičce.

Zvedla se v kolenou, takže rozkrok měla stále několik centimetrů od jeho úst. Když začala klesat, zvedl ruku k jejímu pasu a zastavil ji.

„Chci, aby sis rukou roztáhla svou sladkou kundičku,“ nařídil chraplavě. „Chci na jazyku ochutnat každý centimetr tvé vlhké pokožky a chci, aby ses mi udělala na obličeji.“

Prudce se nadechla, ale po tom, co s ní udělal v obýváku, už byla tak na hraně, že jí jeho slova pronikla až hluboko do nitra a zažehla v ní další jiskru vzrušení.

Pomalu sklouzla rukou přes své bříško, do kudrlinek mezi stehny, až dosáhla na vlhké záhyby. Otřela si špičkou prstu klitoris a zasténala.

„Cítím, jak moc jsi vzrušená,“ zavrčel Jace. „Je to tak zatraceně sexy. Roztáhni se mi, zlato.

Nemůžu se dočkat, až tě ochutnám.“

Rozevřela prsty záhyby mezi nohama a držela se otevřená, zatímco klesala vstříc jeho ústům. Ve vteřině, kdy pocítila dotek jeho jazyka, sebou trhla a zazmítala se. Popadl ji oběma

rukama za boky, pevně sevřel a přitiskl si ji na ústa.

Vychutnával si ji. Olizoval, sál, klouzal jí jazykem do jejího těla a ven, škádlil klitoris. Přiváděl ji na pokraj šílenství, až se komíhala na jeho obličeji, jako by v sobě měla jeho ptáka.

A pak jí vklouzl prsty do štěrbiny mezi hýžděmi a rozevřel si ji, jako si ona rozevírala kundičku jeho ústům. Cítila, jak se jeho ukazovák blíží k jejímu análu, obkružuje ho, tiskne se k tomu úzkému otvoru. Jen lehounce zatlačil. Nevklouzl hlouběji než na centimetr. Jen špičkou prstu, ale stačilo to, aby dosáhla vrcholu.

Vybuchla mu na ústech, cítila, jak Jace vpíjí veškerou její vlhkost. Prohýbala se a svíjela, chtěla víc.Chtěla v sobě cítit jeho prsty. Chtěla všechno, co by jí mohl dát.

Zhroutila se, svaly jí vypověděly službu, a až pak pocítila stud, protože ho právě nejspíš dusila. Okamžitě se zvedla, ale chytil ji za boky a posunul si ji pod bradu, takže se ústy nyní dotýkal jejího břicha.

Rty a brada se mu leskly její vlhkostí. Olízl si rty a odstranil tak poslední stopy po jejím vrcholu. Bylo neuvěřitelně provokativní a vzrušující dívat se, jak si muž tolik užívá skutečnost, že právě přivedl ženu k vrcholu. Vypadal spokojeně, jako kocour, který právě dostal misku smetany. No, nejspíš to tak vlastně i bylo.

„Pojď sem,“ vybídl ji tiše a přitáhl si ji do náruče, přitiskl si ji k hrudi. Převalil se, aby leželi bok po boku. Tiskla se k jeho krku a Jace jí dlaněmi majetnicky svíral zadek.

„Za několik dní budou Vánoce.“

Zvedla hlavu, protože náhlá změna tématu ji překvapila. Ale přitáhl si ji zpátky a držel ji tak, aby měla tvář v ohbí jeho krku.

„Takhle se mi to líbí,“ řekl tiše. „Když se mě dotýkáš. Jsi mi tak blízko, jako by ses mi vpíjela do těla. Jako tetování. Líbí se mi mít tě takhle blízko při sobě.“

Usmála se.

„Moje zlato to takhle má také rádo,“ poznamenal samolibě.

„Ano, mám to tak ráda,“ vydechla.

„Každopádně, jak jsem řekl, brzy tu budou Vánoce. Strávíme je u Gabea a Mii, přijdou

i Gabeovi rodiče a Ash. Máš skříň plnou nádherných šatů a chci, aby sis sama vybrala, co si vezmeš na sebe.“

Ztuhla překvapením. Tohle si nedomluvili. Rozhodoval o všem. I o tom, co si vezme na sebe mimo jejich byt. Na běžné pochůzky, jako vynést koš, zajít pro něco do obchodu, to na sebe vždycky jenom něco hodila. Ale když měli jít spolu do společnosti, tak jí sám vybral, co si vezme na sebe, a Bethany musela uznat, že má výjimečný vkus.

„Chci, aby ses cítila pohodlně a sebevědomě,“ prohlásil tiše. „A pokud ve své skříni nemáš nic, v čem by ses tak cítila, chci, aby sis to koupila. Bez debat. Máš kreditní karty. Máš hotovost. Je na čase, abys to začala používat.“

„Děkuju ti,“ zašeptala. „Ne za to, že chceš, abych si koupila nové věci. Určitě si vyberu něco z toho, co mám ve skříni. Většina kousků má pořád ještě cenovku. Ale děkuju ti, že se snažíš, aby to pro mě nebylo nepříjemné.“

Sevřel ji. „Nechci, aby ses ještě někdy ocitla v situaci, ve které se nebudeš cítit dobře, zlato.

Takže si kup, co potřebuješ. Vyber si něco, v čem se budeš cítit příjemně.“

Zvedla hlavu, přestože se snažil si ji udržet přitisknutou u sebe, a pevně ho políbila, objala ho kolem krku a pak propletla svůj jazyk s jeho.

„Jsi na mě moc hodnej, Jaci,“ řekla tiše. „A děkuju Bohu za každý den, kdy jsem s tebou.“

24. kapitola

Bethany byla nervózní až na půdu. Oblečení vybírala extrémně pečlivě, protože nechtěla Jace zklamat před jeho rodinou. Ve skříni na ni čekalo mnoho šatů, z kterých si mohla vybrat, většina z nich, jak řekla Jaceovi, ještě stále měla visačku. Nakonec zvolila třpytivé stříbrné koktejlky, protože vypadaly svátečně a hodily se na oslavu Vánoc. A po dlouhých debatách

a s obrovským pocitem viny si k nim koupila i třpytivé stříbrné jehlové lodičky.

Jace její úzkost vycítil a snažil se ji uklidnit. Když si v koupelně upravovala vlasy do stříbrné spony, která se hodila k šatům, vešel dovnitř, kolem krku jí zavěsil přenádherný diamantový náhrdelník a zapnul ho, zatímco ona jen zírala do zrcadla s pusou dokořán.

„Jaci!“ zaprotestovala. „Tohle je příliš!“

Usmál se, políbil ji na krk, na místečko těsně pod uchem, a pak kolem ní zezadu napřáhl ruku. V ní držel krabičku s diamantovými náušnicemi.

„Myslet si to můžeš, ale víc s tím nezmůžeš, zlato. Jestli máš strávit Vánoce s mou rodinou, chci, aby si mysleli, že tě rozmazluju až na hranici zdravého rozumu, jinak bych před nimi ztratil veškerou úctu. Takže si je nasaď. Rád tě vidím ozdobenou šperky. I bez nich vypadáš skvostně, ale já chci, aby ses cítila stejně krásná, jakou tě vidím já. Na světě není žena, která nemiluje diamanty. Nemůžeš být výjimka.“

Když se na to podívá takto, nemůže říct nic proti.

Znovu ji políbil a poplácal ji po zadku. „Do pěti minut musíme vypadnout, tak si je nasaď.“

Když odešel, povzdechla si a zadívala se do zrcadla, zatímco se snažila otevřít krabičku

s náušnicemi. Usmívala se. Byla šťastná. Oči jí spokojeně zářily. Vždycky věděl, co má udělat, aby se uvolnila. Ne že by byla bezradné klubko nervů.

Vánoc si nikdy nijak moc nevšímala. Ze začátku, zvláště ten první rok, který s Jackem strávili na ulici, se Jack snažil, jak nejlépe uměl, aby jí toto období zpříjemnil. Přinesl kus větve, kterou si ve svém příbytku v rohu opuštěného parkoviště ozdobili zmačkaným papírem z kontejneru nedalekého obchodu.

Naaranžovali si několik lahví a pár dalších věcí, které rozhodně nebyly typickým symbolem Vánoc, ale Bethany si nade vše cenila Jackovy snahy. Také jim přinesl vánoční večeři, ačkoli jí nikdy neřekl, jak ji sehnal, a ona se nikdy nezeptala.

Kde je asi dnes? Byla zima a sníh začal padat, zakrýval chodníky bílou peřinou. Našel si místo na přespání? Je někde v teple? Má co jíst?

Cítila se provinile, když ji Jace vedl k čekajícímu autu, teplému a pohodlnému, které je doveze do Gabeova bytu, kde se najedí, užijí si večer s Jaceovými milovanými a oslaví svátky.

Je o ni skvěle postaráno. Jace se postaral o všechno, co potřebovala. A Jack je poprvé za všechny ty roky, které strávili spolu, někde tam venku sám.

Už pošesté od chvíle, kdy vyšli z bytu, si vjela rukou do vlasů v obavě, jestli účes vydrží. Jace ji objal kolem pasu a přitáhl si ji blíž, aby ji mohl políbit na spánek. „Vypadáš úchvatně,“

zašeptal. „Přestaň si dělat starosti. Zamiluješ si je a oni si zamilují tebe.“

Usmála se – nebo se o to alespoň pokusila. Bylo už tak obtížné, že ji čeká setkání s jeho sestrou, jejím snoubencem, který byl zároveň Jaceovým dalším nejlepším přítelem

a obchodním partnerem, a Gabeovými rodiči, ale bude tam také Ash. Tohle bude poprvé, co se uvidí, od té noci, kdy si spolu užili trojku, a žaludek se jí pokaždé, kdy na to pomyslela, sevřel nervozitou.

Jak moc nepříjemné bude vyměnit si pozdravy s mužem, který ji ošukal spolu s Jacem?

Jaceovi nebyla ta představa příjemná o nic víc než jí. Dal jasně najevo, jak si v tomhle směru stojí. Ani o tom nechtěl mluvit, takže se tomu tématu vyhýbala a chápala to tak, že se ta noc vůbec nestala.

Což se dnes večer změní.

A pak ji ochromila děsivá myšlenka. Úplně ji paralyzovala. Co když ostatní vědí, že spala s Ashem i Jacem?

„Zlato.“

Skrze myšlenky pronikl Jaceův hlas a Bethany otočila hlavu jeho směrem.

„Strachuješ se zbytečně.“

Stiskl jí ruku a zvedl ji k ústům. Políbil každý její prst a vypáčil je z její pevně zaťaté pěsti.

„Jsou Vánoce. Chci, aby sis tyhle svátky užila. Jsou naše první,“ dodal s úsměvem.

„Bojím se,“ vyhrkla.

Jace roztál a přitáhl si ji k sobě. „Nemáš čeho. Přísahám. Jsou to ti nejlepší lidé pod sluncem. Jsou moje rodina. Nevystavoval bych tě ničemu a nikomu, kdybych si myslel, že by ti ublížili.“

„Bude tam Ash.“

Jaceův pohled na vteřinu potemněl, ale rychle se vzpamatoval. Ona ale jeho reakci viděla a věděla, že se na její setkání s Ashem netěší o nic víc než ona.

„Lásko, poslouchej mě. Vaše setkání s Ashem je nevyhnutelné. Oba jste pro mě velice důležití. Co se stalo, stalo se. Nezměníme to, bez ohledu na to, jak moc si přeji opak. Takže zbývá se tomu jen postavit čelem a jít dál. Není to žádný kretén. Nebude nám to nijak znepříjemňovat. Ash je nejlepší přítel, kterého mám. Ví, co pro mě znamenáš. Věř mi, když ti říkám, že to bude hezký večer.“

Shlédla k podlaze. „Omlouvám se. Ničím ti oslavu Vánoc dřív, než začala. Bojím se. Nechci tě zklamat. A už vůbec tě nechci ztrapnit před lidma, který miluješ. Ale nedokážu přestat myslet na to, že se na mě jenom jednou podívají a poznají to. Budou vědět, že pro tebe nejsem dost dobrá. Budou si myslet, že máš na víc. A já to nevydržím, nevydržím se dívat na ten výraz

v jejich tvářích. Jak se na tebe podívají a jediné, na co budou myslet, bude, kam jsi dal hlavu.“ Jace se okamžitě zamračil. „Tak teď mě začínáš štvát. Jsou to kecy a přísahám bohu,

Bethany, že tě takového způsobu myšlení zbavím, i kdyby to měla být ta poslední věc, co na tomhle světě udělám.“

Zavřela oči, odhodlaná neudělat nic hloupého. Jako třeba se rozplakat. Navíc by si tím zničila pečlivě nanesený make-up. Make-up, který jí Jace koupil, protože ona sama neměla tušení, co vybrat a jak to nanést. Vše jí musela ukázat velice trpělivá kosmetička, která jí vysvětlila, jak se make-up nanáší a v jakém pořadí. Pak poslala Bethany domů s celou taškou kosmetiky a ona si ani nevzpomínala, na co polovina z toho je.

„Zlato, podívej se na mě.“

Nebyla to prosba. Byl to jasný rozkaz. Takový, který musela uposlechnout. Zatímco Jace se stále držel zpátky a šel na ni pomalu, od chvíle, kdy si promluvili o všech možných aspektech jejich vztahu, stále častěji popouštěl uzdu dominantní stránce své osobnosti.

Stále častěji projevoval svou vůli, nejen v posteli, ale v každodenním životě. Ze začátku se ptala sama sebe, jestli bude schopná přijmout jeho autoritu, ale nakonec se jí to zalíbilo. Líbilo se jí, že její život má nyní řád. Kdykoli dal Jace najevo zas o trochu více své dominance, jí se ještě víc ulevilo. Bylo tak osvobozující přenechat zodpovědnost někomu, kdo se o ni postará.

Někomu, komu na ní záleží a kdo ji bude chránit.

Cítila se v takovém bezpečí, jaké nikdy předtím nezažila, až teď. Cítila se… bezpečně.

„Gabeovi, Mie i Ashovi hodně křivdíš, když si o nich myslíš něco takového. Nebudou tě odsuzovat. Nejsou to žádní snobi. Tvoje minulost je nezajímá. Zajímá je jenom to, jestli mě dokážeš učinit šťastným, protože jim na mně záleží. A protože jim na mně záleží, oblíbí si

i tebe. Jenom tě prosím, dej jim šanci.“

Náhle se cítila provinile, protože Jace měl pravdu. Ani jim nechtěla dát šanci. Jenom okamžitě předpokládala, že ji odsoudí. Čehož se také nejvíc bála.

„To já se teď chovám jako snob naruby,“ řekla tiše. „Máš pravdu. Není to ode mě fér.“

Opět jí sevřel dlaň a políbil ji na spánek. „Chápu, že jsi nervózní. Nedivím se ti. Jenom ti ale říkám, že to bude v pořádku. Věříš mi?“

Přikývla. Zdálo se, že se Jaceovi ulevilo.

O několik minut později dorazili na místo a Jace jí pomohl vystoupit z vozu. Objal ji paží kolem pasu a dával pozor, aby ke dveřím do budovy, v níž měl Gabe byt, Bethany neuklouzla.

Žaludek se jí po cestě výtahem svíral nervozitou. Když se dveře otevřely, okamžitě ji zaplavila směsice nejrůznějších vůní. Vařeného jídla a parfémovaných svíček. Máta a borovice?

Byt byl ozářen svíčkami a v rohu obývacího pokoje stál obrovský strom mihotající se stovkami světýlek. Celý pokoj byl vánočně ozdoben a v krbu hořel oheň.

„Jaci!“

Pospíchala k nim drobná tmavovláska, okamžitě Jace pevně objala. Jace se usmál a také ji objal. Pak se od něj odtáhla a s úsměvem se otočila na Bethany.

„Ty musíš být Bethany. Jsem Mia, Jaceova sestra. Tolik jsem toho o tobě slyšela. Jsem tak ráda, že jsi tu s námi!“

Bethany k ní užuž napřahovala ruku, aby si s ní potřásla, ale Mia ji místo toho objala stejně pevně jako předtím Jace. Bethany jí gesto trochu ztuhle opětovala.

„Děkuju za pozvání,“ odpověděla jí.

„Tak tady vás máme.“

Bethany vzhlédla a spatřila pohledného vysokého muže, který Miu právě objal zezadu.

Pamatovala si ho z večírku. Vlastně si pamatovala je oba. Tehdy se na ně toužebně dívala, když tancovali, a pomyslela si, že vypadají tak zamilovaně. Nehodlala jim ale nijak připomínat, že na jejich zásnubním večírku pracovala jako pomocná síla, takže se jenom zářivě usmála

a předstírala, že je to poprvé, co je vidí.

Gabe poplácal Jace po zádech a pak se otočil k Bethany.

„Zdravím… Bethany. Jsem Gabe, Jaceův přítel a obchodní partner. A taky brzy švagr, pokud mě tady má nevěsta zbaví utrpení a konečně stanoví datum svatby.“

„Ráda tě poznávám, Gabe,“ odpověděla přiškrceně.

Jace ji objímal, držel ji na nohou a tiše podpíral. V tu chvíli ho za to bezmezně zbožňovala.

„Pojďte do kuchyně,“ vybídla je Mia. „Tam jsme se všichni shromáždili, je tam víno a ovoce a talíře se sýry.“

Pak nabídla Bethany rámě, takže Bethany nyní podpíral jak Jace, tak Mia, a šli do kuchyně.

Bethany se zkroutil žaludek do pevného uzlu, když ve dveřích spatřila Ashe. Skoro do něj vrazili, když ustoupil do strany, aby mohli projít.

„Nazdar, brácho,“ řekl Ash. „Jsem rád, že jste dorazili.“ Pak se sklonil a políbil Bethany na tvář.

„Ahoj, Bethany, vypadáš překrásně.“

Okamžitě zčervenala. Jakkoli se snažila, nemohla svou reakci ovládnout. Ash se choval nenuceně. Jace se choval nenuceně. To jen ona se chovala jak naprostý idiot.

„Děkuju,“ odpověděla a přinutila se k úsměvu.

Ash se také usmál a pak jí stiskl ruku. Sklonil se, jako by ji chtěl políbit i na druhou tvář, ale místo toho jí zašeptal do ucha:

„Všechno bude v pořádku, Bethany. Nemusíš být nervózní.“

To jediné gesto stačilo, aby se Bethany uvolnila a dovolila si konečně se pořádně

nadechnout, vůbec poprvé od chvíle, co opustili Jaceův byt. Tentokrát se usmála z celého srdce a na znamení díků stiskla Ashovi ruku.

Jace střelil po Ashovi vděčným pohledem a Bethany pocítila, jak napětí, kterého se tak obávala, pomalu mizí. Jace hodil paži kolem Ashových ramen a oba muži se začali přátelsky přetahovat.

„Moc se tady toho nezměnilo,“ ozvala se starší žena, která k nim právě přicházela. Shovívavě se usmívala a bylo zřejmé, že má Ashe a Jace velice ráda. „Vy se, chlapci, pořád chováte jak dva puberťáci.“

Jace se usmál a objal ji. „Zdravím vás, paní Hamiltonová.“ Políbil ji na spánek a pak se otočil na Bethany. „Bethany, rád bych ti představil Gabeovu matku. Paní Hamiltonová, tohle je Bethany Willisová.“

Bethany, která se opět ocitla v dalším přívětivém objetí, si uvědomila, jak ji v teple Jaceovy rodiny pomalu opouští její rezervovanost.

„Moc ráda vás poznávám, drahoušku.“

„A tady máme pana Hamiltona,“ oznámil Jace.

Bethany se zadívala přes paní Hamiltonovou na staršího muže, který k nim pomalu kráčel.

„Rád vás poznávám, mladá dámo,“ řekl hlubokým hlasem. „Jace má obrovské štěstí.“

Bethany se začervenala a napřáhla ruku. Tu ale pan Hamilton ignoroval a místo toho Bethany objal. Bethany se ještě nikdy neocitla mezi tolika spontánními lidmi, kteří se tak rádi objímali.

Bylo to divné, a přesto… příjemné.

„Takže jsi vařila, Mio? Nebo jsi zas podváděla a nechala jídlo přivézt?“ poškádlil ji Jace.

Mia po něm střelila vražedným pohledem. „Vařily jsme s Gabeovou mámou. A povím ti, je to skvělé. To se musím pochválit.“

„Voní to božsky,“ dodala Bethany rychle.

Mia se usmála. „Díky. Je to dobré. Opravdu.“

Pak se Mia otočila a začala všechny odhánět pryč. „Tak jo, pánové, pryč z kuchyně.

Překážíte. Jděte do obýváku a tam si dělejte, co tak chlapi dělávají. Potřebuju už jen půl hodiny a pak se bude podávat jídlo.“ Podívala se na Bethany. „Chceš zůstat s námi tady v kuchyni?

Klidně můžeš jít s Jacem, ale my nekoušeme.“

Bethany se přistihla, jak se usmívá. Líbilo se jí, jak vřele se k ní Mia chová. „Zůstanu tady.“ Jace ji přivedl pořádně do rozpaků, když se sklonil, aby ji políbil na ústa. „Nebudu daleko,“

zašeptal jí.

Zrůžověla, protože všichni nyní viděli, jak ji líbá. Jak by si toho taky mohli nevšimnout?

Mia se zakřenila a vyměnila si s paní Hamiltonovou spiklenecký pohled. Obě vypadaly potěšeně.

Muži se stáhli z kuchyně a přenechali ji ženám.

„Tak se u nás posaď, Bethany,“ pobídla ji Mia. „A vy také, paní Hamiltonová. Nepotrvá to dlouho. Jenom připravím omáčku. Zbytek už je hotový.“

„Opravdu nechceš pomoct?“ zeptala se Bethany váhavě.

Mia zavrtěla hlavou. „Jenom seď. Tohle je naše dámská jízda. A když už o tom mluvíme, už jsem o tom pověděla Jaceovi, ale jak ho znám, určitě se ti o tom zapomněl zmínit. Musíš někdy se mnou a mými kamarádkami vyrazit do klubu. Zamiluješ si je. Jsou všechny naprosto úžasné. Jednou za čas vyrazíme do víru velkoměsta, pobavíme se a pak nás Gabe rozveze domů. Jen jednou jsem udělala tu chybu, že jsem si na cestu domů vzala taxi. Řekněme jen, že Gabe nebyl příliš potěšen.“

Bethany vykulila oči, překvapilo ji jak pozvání, tak skutečnost, že je Gabe schopen se na Miu zlobit.

Mia se rozesmála. „Chvíli se vztekal, ale pak ho to přešlo. V zájmu míru jsem mu pak dovolila, aby bylo po jeho, a teď nás rozváží domů. Gabe je tak spokojený, takže to vyhovuje i mně.“

„Já nepiju, ale půjdu ráda.“

Mia se zatvářila účastně a pak stiskla Bethany ruku. „Tak my dvě budeme pít vodu. Moc alkoholu stejně nesnesu. Ta poslední kocovina byla dostatečným důkazem.“

V Miině tváři se zračilo něco, co Bethany znervóznělo. Skoro jako by Mia věděla… Samozřejmě. Jace jí to musel povědět. Okamžitě cítila, jak rudne. Zaplavil ji stud. Sklopila zrak a v obranném gestu schoulila ramena.

„Bethany?“

Náhlé ticho naplnil Miin hlas.

„Omlouvám se. Řekla jsem něco špatně?“ zeptala se Mia.

Bethany zvedla zrak a zadívala se do Miiných starostlivých očí. „To tvůj výraz. Ten to vyzradil.“

„Jace ti o mně řekl,“ vyhrkla Bethany. Udivilo ji, že to dokázala říct na rovinu. To pro ni nebylo typické. Obvykle se za všech okolností konfliktům vyhýbala. A rozhodně nikdy žádný

nezačínala.

Bethany si všimla, že se paní Hamiltonová z kuchyně tiše vytratila. Mia obešla bar a posadila se na stoličku vedle Bethany.

„Ano, pověděl mi o tobě,“ potvrdila to Mia klidným hlasem. „Nemyslím, že by mi to někdy řekl, ale když jsem před ním navrhla, abys s námi šla do klubu, varoval mě. Chrání tě a ví, že se s holkama rozjedeme, když vyrazíme někam do města. Nechtěl, abychom tě do něčeho tlačily. Ale, Bethany, musíš pochopit, že to, co mi řekl, nezměnilo můj názor na tebe. Důležité je pro mě jenom to, že si můj bratr našel ženu, na které mu velice záleží, a proto jsem za vás šťastná. To ty ho činíš šťastným. Takže tě budu mít ráda bez ohledu na tvou minulost.“

Bethany spolkla knedlík, který se jí vytvořil v hrdle. „Doufám, že ho udělám šťastným,“ zašeptala. „Nemám mu co dát.“

Mia se usmála. „A ty si myslíš, že já mám co dát muži, jako je Gabe? Jako by sám neměl všechno, co kdy chtěl nebo potřeboval? Ale on chce jenom mě a je spokojený. A vím, že Jace se cítí stejně s tebou.“

Bethany její úsměv opětovala. Bylo těžké si Miu neoblíbit. Byla upřímná. Nebyla v ní žádná faleš.

„Tak jo, a teď dodělám tu omáčku,“ prohlásila Mia a sklouzla ze stoličky. „Brzy začnou být chlapi nerudní.“

O dvacet minut později už všichni seděli u jídelního stolu, který byl nádherně nazdoben.

Na každém konci byla váza s vánočními hvězdami a elegantními mnohoramennými svícny, které

svým tlumeným světlem ozařovaly sváteční tabuli.

Gabe s otcem se usadili naproti sobě do čela stolu, paní Hamiltonová seděla po levici svého manžela, zatímco Mia se usadila po levici Gabea. Bethany si sedla naproti ní, vedle Gabea,

a Ash si sedl vedle Mii. Byl tak naproti Jaceovi.

Jídlo bylo lahodné. Bethany ale zjistila, že se vůbec nechytá v konverzaci. Jedním z problémů toho, že byla bezdomovkyně a na mizině, bylo, že s těmito lidmi neměla pranic společného.

Žádné společné zájmy. Nesledovala zpravodajství. Neměla nejmenší ponětí o sportu, finančnictví, ani obchodu.

Čím déle se sedělo u stolu, tím podezřelejší se Bethany se svou nemluvností cítila. Ostatní po ní začali házet znepokojenými pohledy, které se snažila odrážet rozzářenými úsměvy, pokyvováním a předstíráním, že se zcela soustředí na jídlo. A to také dělala. Ačkoli byla

s Jacem už poměrně dlouho, stále odmítala plýtvat jídlem. Pořád ještě žila v představě, že stále neví, kdy se příště znovu dobře nají, takže vše, co bylo před ní naservírováno, si vychutnávala.

Jako by si Jace konečně uvědomil, jak nervózní Bethany je, natáhl se pod stolem, sjel jí dlaní po stehně a stiskl jí nohu těsně nad kolenem.

Pak se k ní naklonil a zašeptal: „Uvolni se, zlato.“

Zděsila se, protože se zdálo, že ho slyšel Gabe, který se podíval jejím směrem.

Přála si, aby se v další vteřině otevřela země a pohltila ji. Vlastně moc toužila, aby se už vrátila do svého bytu. Bylo toho na ni příliš. Příliš mnoho lidí. Příliš mnoho konverzace. Nebyla na takové společenské chování zvyklá.

Ne že by se k ní chovali ošklivě nebo si je snad neoblíbila. Jen se tam necítila dobře, cítila se mimo. Jako by se k nim nehodila, i když se ji Jace neustále snažil přesvědčovat o opaku.

Problém byl ale v ní. Jace, ani jeho rodina, nikdo neudělal nic, čím by zapříčinil takový pocit.

To si dělala ona sama. Svou vlastní nejistotou.

„Líbí se mi váš vánoční strom,“ pochválila Bethany.

Mia se rozzářila. „Mně také. Zbožňuji vánoční stromy. Jace mě brával do Rockefellerova centra na rozsvěcení stromu. Je to naše tradice, na kterou jsem se vždy těšila. Tam mě také Gabe požádal o ruku.“

Bethany píchlo u srdce, když spatřila, jak Gabe okamžitě celý roztál. Zadíval se na Miu.

„Také miluji vánoční stromy,“ řekla Bethany zasněně. „Nikdy jsem žádný neměla. Tedy žádný opravdový. A žádný opravdový domov.“

Jakmile jí ta slova vyšla z úst, zatoužila na místě zemřít. Ochromila ji hrůza. Nemohla uvěřit, že to jen tak vyhrkla. Nedokázala snést představu, co si o ní teď asi pomyslí.

Než stihla říct cokoli dalšího, čím by se snad ještě víc znemožnila, prudce vstala. Jace se po ní natáhl, ale vytrhla se mu. Odešla od stolu a náhodně zamířila do kuchyně.

„Ježíši,“ pronesl tiše Ash. „Ona nikdy neměla vánoční stromek?“

Jace vstal a nemohl se rozhodnout, jestli jít hned za ní, nebo jí dát chvíli, aby se vzpamatovala. Pohlédl na svého kamaráda, pak do vážných očí Gabea a na Miu, na tichou účast v očích paní Hamiltonové.

„Bylo to pro ni náročné,“ řekl tiše Jace. „Celý dnešek byl pro ni náročný. Zatraceně, neměl jsem ji nutit, aby se mnou šla.“

„Řekli jsme snad něco špatně?“ zeptala se Mia úzkostlivě.

„Ne, holčičko, byli jste skvělí. Vážím si toho. Jenom je to pro ni obtížné. Není zvyklá na věci, které my považujeme za samozřejmé. Není zvyklá být mezi lidmi, tím méně mezi lidmi, kterým

na ní záleží. Byla ze setkání s vámi nervózní. Nechtěla mě znemožnit.“ Hořce se zasmál. „Myslí si, že pro mě není dost dobrá.“

„Sakra,“ ulevil si Gabe. „Doufám, že jí to vymluvíš.“

„Asi bychom měli jít,“ řekl Jace omluvně.

Mia přikývla. Gabe vstal a položil ruku Jaceovi na rameno. „Kdybys cokoli potřeboval, dej nám vědět.“

„Dám. Děkuju za skvělé jídlo, Mio. Překonala ses.“

„Pozdravuj od nás Bethany,“ řekla Mia něžně. Jace se na ni usmál. „To budu.“

25. kapitola

Jace si přitáhl Bethany blíž k sobě, zatímco spěchali v chladném počasí k čekajícímu autu. Od chvíle, kdy odešli z bytu, se na něj ani jednou nepodívala. Mia, Gabe, dokonce i Ash –

zvláště pak Ash – s ní jednali jako v rukavičkách, objímali ji a líbali na rozloučenou a chovali se, jako by bylo všechno v nejlepším pořádku.

Ale Bethany byla vyděšená. Bylo to jasně patrné z toho, jak byla napjatá a jaké utrpení se jí zračilo v očích.

Usadil ji do vozu a i na sedačce ji dál objímal. Svému řidiči dal instrukce, když mu volal, že už vycházejí z Gabeova bytu. Ani si nevšimla, že nemíří směrem k bytu ani jednoho z nich. Nejspíš si myslela, že ji chce vzít k ní domů. Možná si myslela, že zůstane přes noc u ní.

Jako by měla o Vánocích spát jinde než u něj.

Vzdálenost mezi nimi ho stále více a více dráždila. Chtěl ji u sebe doma, ve svém prostředí. Ve své posteli. Každou noc. Sice od chvíle, kdy ji nastěhoval do jejího bytu, nestrávili jedinou noc odděleně, ale příliš nocí z toho bylo u ní doma.

Mozek mu říkal, že na ni nesmí jít příliš rychle, nesmí na ni tlačit, protože výsledek by byl katastrofální. Jeho srdce ale chtělo… ji. Chtělo, aby ji měl ve svém náručí, ve své posteli, ve svém životě. Ať už to zařídí jakkoli.

Když zastavili u Sakse na Páté avenue, Bethany si konečně uvědomila, že nemíří k ní domů.

Zvedla hlavu a zmateně se rozhlédla.

„Kde to jsme?“

Jace se k ní tiše naklonil a políbil ji. Pak otevřel dveře na své straně a něžně ji vytáhl z auta.

„Jaci, co to…“

Hlas se jí vytratil, když pohledem zabloudila k vánočnímu stromu tyčícímu se nad ledovou plochou. Oči se jí zalily slzami a hruď bolestivě sevřela.

„Ach, Jaci.“

Uchváceně pozorovala strom, rozzářená radostí. Dívala se, ani se nepohnula, jen od úst jí stoupaly obláčky páry.

„Kdysi jsem sem jednou zašla,“ zašeptala. „Byly to moje první Vánoce v tomhle městě. Moje a Jackovy. Šli jsme čtyřicet bloků v dešti, protože jsem tohle všechno chtěla alespoň jednou vidět.“

Jace nedokázal dýchat, jak moc ho zasáhla bolest v jejím hlasu. Sevřel ruce do pěstí. „Jak je to dávno, Bethany?“

Bylo jí dvacet tři. Byla tak mladá, a přesto tak stará. Zocelená časem stráveným na ulici.

Měla v sobě cynismus jako někdo podstatně starší. Nevěděl, jestli chce vůbec vědět, jak dlouho byla bez domova.

„Čtyři roky,“ zašeptala.

Ztuhl a pak zaklel. V ulicích New Yorku žila čtyři podělaný roky. Bylo jí devatenáct. Věk, kdy se většina dívek těší na to, co jim život přinese. Právě vyšly ze střední. Chystaly se

na vysokou. Užívaly si života. Dobývaly svět.

Byl tím odhodlanější chránit ji před vším ošklivým, co by jí život mohl ještě přinést. Nikomu nedovolí, aby se jí byť jen dotkl. Chtěl ji obklopovat jenom hezkými věcmi. Chtěl, aby mohla vzpomínat jenom na to dobré.

„Pojďme blíž,“ řekla nadšeně.

Vzala ho za ruku a táhla ho vpřed. Při pohledu na její vzrušení se nemohl ubránit úsměvu.

Celý obličej se jí rozzářil stejně jako ten vánoční strom.

Když se usmívala, byla tak překrásná, až se mu svíral žaludek. A pokaždé, kdy se usmála, si bolestivě uvědomil, jak zřídka to dělává. Další věc, kterou ji musí naučit. Chtěl, aby se usmívala každý den.

Klestila si cestu davem a zastavila se, až když byli namačkáni natěsno v davu dalších přihlížejících. Tiše se dívala na strom, pustila jeho ruku, a sepjala své ruce před sebou.

Zatraceně, měl se ujistit, že si vzala rukavice. Ruce měla jako led. Rozhodně ani nebyla oblečená na to, aby se courala po venku. Měla kabát, ale z těch dvou, které jí koupil, byl tenhle ten tenčí. Původně plánoval, že jen přejdou od auta k domu a zpátky.

Ale ona si chladu snad vůbec nevšimla. Nespouštěla oči z bruslařů, radostně se usmívala. Náhle zvedla obličej a pootevřela ústa.

„Jaci, zase sněží!“

Zvedla ruce a chytala vločky do dlaní. Okamžitě se rozpouštěly, ale chytala stále další a další.

Otočila se a rozesmála, když jí přistávaly na nose a tvářích a ve vlasech. Pohled na ni ho uchvátil. Byla tak krásná, až se mu tajil dech.

„Víš, že tohle je poprvý, co se opravdu raduju ze sněhu?“ přiznala toužebným hlasem.

„Předtím pro mě sníh znamenal jenom to, že mi bude zima a že se nedokážu zahřát. Ale teď? Užívám si, jak je krásnej, protože vím, že brzy zase budu v teple a suchu.“

Ta slova ho zasáhla hodně hluboce. Fyzicky ho zabolelo, jak osamělým, spartánským způsobem žila. Nevěděl, jak to dokázala přežít. Kdyby začal příliš přemýšlet nad tím, co se jí stalo, zničilo by ho to. Snažil se soustředit na skutečnost, že na její minulosti už nezáleželo. Že teď je tu s ním a on ji nenechá odejít. A že se už nikdy ke svému bývalému životu nevrátí.

Nebylo to ale tak prosté, protože takový život z ní udělal tu ženu, kterou nyní je, přetvořil ji

v to, kým teď je. Měla rány, které se nikdy nezahojí. Jizvy, které jí sahaly až do duše. A vnitřní nejistotu, kterou zažene až čas.

Přitáhl si ji do náruče. Chtěl ji mít při sobě, chtěl ji utěšit. Svou minulost přijala. Na rozdíl od něj.

„Děkuju ti,“ zašeptala. „Nikdy na dnešek nezapomenu. Ten strom je nádhernej. A když ho vidím s někým, komu na mně záleží…“

Záleží? Jemu na ní nejenom záleželo. On ji miloval. Každou částí sebe samého. Bylo to bláznivé. Šílené. Něco takového se v životě nestává. Nepotkáte ženu a nezamilujete se do ní sotva po týdnu, co ji znáte.

Ale přesně to se mu stalo. Ježíši.

„Jaci?“

Jeho myšlenkami pronikl její ustaraný hlas.

„Děje se něco?“

Vzal jí obličej do dlaní a sklonil se, aby ji políbil. „Nic se neděje, zlato. Nemůže to být lepší.“

Usmála se, v očích se jí odrážela zářící světla. Pak se zvedla na špičky a políbila ho. Bylo velmi vzácné, aby ona iniciovala polibek. Ne proto, že by nechtěla. Byla jenom zdrženlivá. Pořád ostražitá, kdy se to pokazí.

Žil pro chvíle, jako byla tato, kdy zapomínala, jak moc se bojí, že udělá něco špatně, a dělala si, co chtěla.

Měla horké rty, v obrovském kontrastu s okolní zimou. A tak sladké. Objal ji a zvedl, aby měli ústa ve stejné výšce. Zasmála se, když jí nohy visely ve vzduchu. Opřela se mu pažemi

o ramena, rukama ho objala kolem krku a znovu ho políbila.

„Tohle jsou ty nejlepší Vánoce.“ Usmál se. „To jsem rád.“

Pak zvážněla a světlo v jejích očích pohaslo. „Omlouvám se, že jsem vám zničila večer. Víš, u tvé sestry.“

„Nic jsi nezničila, zlato,“ zamítl tiše její slova. „Chtěl jsem toho po tobě moc. Měl jsem ti je představit každého zvlášť a dřív, než jsem tě předhodil vlkům zrovna o Vánocích. Nemyslel jsem. Moc rychle jsem tě chtěl s nimi seznámit.“

Přitiskla si čelo na jeho a povzdechla mu do rtů. „Pracuju na tom, Jaci. Přísahám. Snažím se nad tím moc nepřemýšlet, nechci vyšilovat. Chci být někým, na koho můžeš bejt hrdej.“

Okamžitě se zamračil. „Já na tebe jsem hrdej, zatraceně,“ zavrčel. „Není na tobě jediná věc, za kterou bych se měl stydět.“

„Dobře, tak možná chci být někým, na koho můžu být hrdá já,“ zašeptala.

Stiskl jí ruku a pak ji pomalu spustil na zem. „Jednoho dne se uvidíš tak, jak tě nyní vidím já.

A to se stane, i kdyby to měla být poslední věc, kterou udělám.“

Zvedla tvář a pak vystrčila jazyk, aby na něm zachytila sněhovou vločku. Když se jí rozpustila v ústech, rozesmála se.

Náhle netoužil po ničem jiném než mít svůj penis tam, kde ještě před chvílí byla ta sněhová vločka. Chtěl se jí rozpustit na jazyku. Chtěl se jí udělat do úst.

Navzdory zimě a sněhu mu tělo vzplálo žárem.

„Jdeme,“ zavrčel.

„Dobře,“ zašeptala.

„Ke mně.“

„Dobře.“

„Ošukám tě do bezvědomí, Bethany.“

„Do-dobře.“

Odpověděla roztřeseně a vyděšeně, ale oči prozrazovaly, co cítí ve skutečnosti. Byla vzrušená. Nic jiného nepotřeboval.

Popadl ji za ruku a táhl ji směrem k autu. Bude ho stát všechno sebezapření, aby ji neopíchal na zadních sedačkách. Dnes si ji vezme po svém. Ne že by to minulý týden nebylo po jeho.

Rozhodně určoval, jaké to bude, co se stane, kde a jak, ale pořád se… držel zpátky.

I poté, co dala jasně najevo, že je ochotná ke všemu, co s ní bude chtít provádět, se pořád ovládal, protože se k smrti bál, že to podělá.

Ale s tím je teď konec. Kdyby na ni možná trochu víc zatlačil, nebyla by si pořád tak nejistá sama sebou. Víc než co jiného potřebovala stabilitu a pocit bezpečí. Potřebovala řád. Rutinu. Vše, co jí bylo odpíráno.

Potřebovala lásku.

Jeho lásku.

Nastoupili do auta a po celou cestu k jeho bytu vládlo mezi nimi ticho a napětí. Ve vzduchu se vznášela touha, obklopovalo je vědomí blížících se událostí. V tlumeném světle pouličních lamp zářily Bethany oči. Vlasy měla rozcuchané a rty naběhlé po jeho polibcích. Přesně tak je měl rád.

Zatraceně, musí se jí přestat dívat na rty. Jeho penis řval po vysvobození z vězení jeho

kalhot. Snažil se soustředit na všechno možné, protože před očima viděl jen, jak se ty naběhlé rty svírají kolem jeho ptáka.

Pak si olízla horní ret v nervózním gestu, po kterém jen hlasitě zasténal. Nadskočila, když se vozem rozezněl ten zvuk, a on se automaticky natáhl, aby ji uklidnil.

„Kriste, kotě, kéž bys jen věděla, co jsem si právě teď představoval, že s těmi rty děláš.

A pak sis je olízla. Mám své hranice.“ Oči se jí rozzářily. „Kolik času máme?“ Svraštil obočí. „Kolik potřebuješ?“

Sklouzla mu rukou mezi nohy. „Myslím, že to záleží na tobě.“ Poslepu nahmatal tlačítko interkomu. „Vezměte to oklikou.“

„Ano, pane.“

Bethany mu vklouzla rukou do kalhot, pod boxerky. Zasykl, když ho sevřela v dlani. Pak se k němu naklonila a nejistě se zastavila se rty jen několik centimetrů od jeho.

„Mám svolení kouřit ti ptáka?“

Skoro okamžitě se udělal. Ovanul ho její dech a jeho to stálo poslední unci sebekontroly, aby ji nepřevalil na sedačku a neošukal tak, až by oba odpadli.

„To sakra jo,“ vydechl.

„Tak mi pomoz,“ zašeptala a zatahala ho za zip.

„Velice rád.“

Stáhl si kalhoty, slyšela, jak se trhá látka. Stáhl je po stehnech a jeho naběhlý, bolavě ztuhlý úd se tak dostal na svobodu.

„Pověz mi, jak to chceš,“ zašeptala.

Střetli se pohledem, v jejích očích spatřil nejistotu. Srdce mu roztálo. Snažila se, ale zároveň byla vyděšená a nejistá. Chtěla, aby ji ovládal. Potřebovala to. Tak jako on potřeboval ji.

Zabořil jí ruku do vlasů, přitáhl si ji k sobě, do klína nad špičku svého penisu.

„Vezmi si ho hluboko,“ zavrčel.

Jazykem mu olízla špičku. Pak začala sledovat cestičku po celé jeho délce a Jace zasténal.

Vzal ji za zátylek, hladil ji a masíroval, tiše ji tak povzbuzoval.

Sklouzla mu rty až ke kořeni, centimetr po centimetru ho pojímala do svých teplých, vlhkých úst. Rozkoš byla tak intenzivní. Skoro nesnesitelná. A tak zatraceně nádherná.

„Když ti řeknu, ať přestaneš, tak okamžitě přestaneš, je to jasné?“ řekl. Vzhlédla, jeho penis jí přitom vyklouzl z úst. Přikývla.

„Je to tak kurevsky úžasný, kotě. Ale jestli se teď udělám, zničí to všechny moje plány

na později. Budeš v tom pokračovat, dokud nedojedeme domů. Ale pak si tě vezmu do postele, svážu a ošukám tě tak, že budeš křičet moje jméno.“

Zachvěla se. Zorničky se jí rozšířily, tiše zalapala po dechu. Pod rukou, kterou jí svíral zápěstí, cítil, jak se jí zrychlil tep. Usmál se. Její reakce ho potěšila. Rozhodně nastal čas, aby odhodil rukavičky. Byla připravená. A on byl rozhodně víc než připravený.

Přesto jí musí dát poslední příležitost vycouvat. Šanci říct mu, že se na to zatím necítí. Nikdy by na ni nechtěl moc tlačit.

„Pokud na to nejsi připravená, řekni mi to, zlato. Musíš pochopit, co se dneska v noci stane.

Ovládal jsem se, protože jsem na tebe nechtěl jít příliš rychle. Nechtěl jsem tě vyděsit. Ale dnes to už bude jiné. Hodlám ti tvou pěknou prdelku poznamenat bičíkem. Hodlám si tě označit. Chci tě vlastnit. Ošukám tě tak, jak tě ještě nikdo nikdy neošukal. Rozumíš? Můžeš to takto

přijmout? Dnes v noci vstoupíš do mého světa.“

Vytřeštila oči, ale přikývla.

„Musíš si být jistá, Bethany. Naprosto jistá. A pokud toho na tebe bude moc, musíš mi to říct, kdykoli. Stačí ne. Prosté ne. Řekneš ne a všechno skončí. Okamžitě.“

„Dobře,“ zašeptala.

„Bojíš se?“ Zavrtěla hlavou.

„Chceš to?“ Přikývla.

„Kotě, promluv. Začínáš mi dělat starosti.“

Usmála se a jeho zalila zdrcující vlna úlevy. Nebála se. Opravdu to chtěla.

„Chci tě, Jaci. Chci tvé skutečné já. Nechci, aby ses držel zpátky. To, co po mně chceš, mě vzrušuje. Doufám, že tě nezklamu.“

Zasténal. „Ježíši, zlato, už si to konečně vyžeň z hlavy. Nezklameš mě. To, že se mi takhle odevzdáváš, už to samo o sobě je dar. To, že mi věříš. Že mi dovolíš, abych ti provedl cokoli, co budu chtít. Je to splněný sen. Takže ne, nezklameš mě. Není to v tvých silách.“

Naklonila se k němu pro polibek a v ruce opět sevřela jeho erekci. „Tak kolik času nám ještě zbývá?“ zašeptala mu do úst.

26. kapitola

Bethany poklekla na kobereček v Jaceově ložnici, celá se chvěla očekáváním. Jace ji pomalu obcházel a prohlížel si ji jako dravec kořist. A ona se jako lovená kořist cítila. Chvěla se

od hlavy po paty představami, co s ní dnes v noci Jace udělá.

Co řekla Jaceovi, byla pravda, během období, kdy sex využívala jako nástroj k zapomnění, vyzkoušela snad všechno. Ať šlo o výstřednosti, nebo ne, byla otevřená všemu. Obrovský rozdíl ale byl v tom, že předtím nic z toho nedělala s někým, komu na ní doopravdy záleželo a jehož prioritou by byla jen její rozkoš.

Nemohla se dočkat, co se stane, až Jace převezme velení. Líbilo se jí, jak dominantní je, líbila se jí jeho síla a autorita, kterou nad ní měl. Líbily se jí jeho pevné ruce. Věděla ale, že se doteď držel zpátky a nedal jí ze sebe všechno. S tím je už ale konec. Nebo v to alespoň doufala.

V žilách jí bouřil adrenalin, nikdy předtím nic takového nezažila. Žádné prášky ani drogy jí nikdy nepůsobily takovéto pocity. Kéž by si to mohla uchovat.

Nadskočila, když jí po rameni a poté mezi ňadra sklouzla špička koženého bičíku. Ani si nevšimla, kdy ho nachystal. Tak moc ji ovládalo vzrušení.

Byl oblečený a ona nahá. Rukávy měl vyhrnuté. Její tělo na ten výjev zareagovalo. Vypadal, jako by se chystal do práce. Na ni. Olízla si rty, náhle nervózní, vyděšená, nedočkavá

a neuvěřitelně vzrušená.

Bičíkem jí obkroužil ňadro. Bradavky jí ztvrdly, když jí po nich přejel špičkou jezdeckého bičíku. Pak sjel bičem níž, na její břicho, pak ještě níž, až sklouzl na pahorek mezi jejíma nohama a poté do záhybů jejího těla.

Zalapala po dechu, když pevnou kůži ucítila mezi nohama, na svém klitorisu. Když ucítila, jak se noří do její vlhkosti. A vlhká byla. Velmi vlhká. Lehounce ji třel, pronikal bičíkem stále dál, až zakryl vstup do jejího těla, a pak se stáhl, aby znovu polaskal klitoris.

Dýchala prudce. Zavřela oči, bezmocně se prohnula, neschopna ovládat reakci na dotek pevné kůže. Bičík dokáže působit rozkoš. Stejně jako bolest. Ten kontrast ji fascinoval.

Probudila se v ní touha vyzkoušet ten druhý pocit. Cítit na své pokožce ostré štípnutí bolesti, nosit jeho značku, kterou jí přislíbil.

Jeho značku. Symbol jeho vlastnictví. Důkaz, že mu patří.

Bože, znělo to tak barbarsky. Tak nepředstavitelně lákavě a dekadentně. Patří mu.

Ochraňuje ji. Ctí ji.

Tiše zasténala, když si bičík klestil cestičku mezi jejími kudrnkami zpět na pahorek mezi nohama. Pak jí zvedl špičku bičíku ke rtům. Vytřeštila oči, když jí došlo, co má v úmyslu.

„Olízej ho,“ přikázal chraptivě. „Olízej z něj své vlastní šťávy, Bethany. Ochutnej se. Okus svou vlastní touhu.“

Váhavě přejela špičkou jazyka po tmavé kůži, oči nespouštěla z Jace, toužila po jeho uznání.

Pak v jeho očích spatřila uspokojení. Ani stopu po zklamání.

Sebrala kuráž a vzala si bičík hlouběji do úst, ani na okamžik z Jace nespustila zrak. Sála bič, přejížděla po něm jazykem a zachytávala poslední kapky své vlastní vlhkosti.

Bez varování jí bičík z úst vyškubl a plácl ji po ňadru, jediným pohybem zasáhl bradavku

i dvorec.

Oheň – a překvapení – ji zastihl nepřipravenou. Zalapala po dechu a prohnula se na patách.

Ještě nikdy nepocítila nic tak matoucího. Bolest. Ostrou a okamžitou. Ale pak tepající pocit ustoupil a na jeho místo nastoupilo teplo. Okamžitě chtěla víc. Chtěla znovu pocítit ten žár, protože nyní už věděla, co bude následovat.

Bradavky jí hořely. Tak tvrdé, pevné, vypínaly se, jako by žádaly o další švih bičíku. Zešílela?

Prakticky ho prosila, aby ji znovu udeřil.

Švihl ji po druhém ňadru, bradavku měla náhle v jednom ohni. Zavřela oči a zachvěla se, opájela se žárem, který se šířil její krví.

„Moc by ti slušely piercingy v bradavkách,“ prohlásil Jace sametovým hlasem.

Rozevřela oči překvapením. Nepřipadal jí jako někdo, komu by se na ženách líbily piercingy.

„Nikdo by je neviděl, jenom já,“ pokračoval. „Bylo by to naše malé tajemství. Přivádělo by mě k šílenství vědět, co ukrýváš v podprsence.“

Okamžitě zatoužila vyběhnout ven a najít první podnik, kde dělají piercingy. Zastavila ji jen představa bolesti. Určitě by to nebolelo nijak příjemně.

„Na postel,“ přikázal. „Na všechny čtyři, zadkem k okraji. A v té pozici zůstaneš bez ohledu na cokoli. Nepohneš se. Máš ale svolení vydávat, jakýkoli zvuk se ti zamane. Chci to slyšet. Chci slyšet každé zalapání po dechu, každý výkřik, každé zasténání, až můj bičík dopadne na tvou pokožku.“

Zapřela se dlaněmi o zem, aby si pomohla na nohy, a věděla, že nedokáže stát. Už teď byla opilá touhou. Nejistě se zakymácela. Okamžitě ji sevřel za paže a podepřel, aby neupadla.

Když si byl jistý, že se už sama udrží, pustil ji. Vylezla na postel a poklekla tak, jak jí přikázal.

„Opři se tváří do matrace, zadek do vzduchu, hlavu dolů. Natáhni ruce před sebe, dlaněmi do postele. A nech je tak.“

Pomalu sklonila hlavu, žaludek se jí sevřel při pomyšlení, v jak zranitelné pozici se nyní nachází. Byla naprosto bezmocná. Neměla se jak bránit.

K jejímu překvapení od ní na chvíli odstoupil, ale rychle se zas vrátil. Pevně ji uchopil

za kotník a posunul ho, aby jí rozevřel stehna a odhalil tak její kundičku svému pohledu. Pak ji překvapil tím, že jí začal kotník obvazovat provazem. Cítila, jak ho utahuje, aby se nemohla ani pohnout, a poté si uvědomila, že druhý konec upevňuje ke sloupku v nohách postele.

Pane jo. Takhle bude opravdu naprosto bezmocná!

Když skončil s jedním kotníkem, přesunul se k druhému a přivázal ho naprosto stejně. Klečela nyní na posteli s roztaženýma nohama, s kotníky upoutanými po stranách postele.

Myslela, že už skončil, ale on postel obešel a koutkem oka spatřila, že v rukou drží další provaz.

Mlčky jí paže rozevřel, aby jí nad hlavou utvořily V. Pak jí omotal i zápěstí a svázal je k sobě, provaz pak natáhl až k podlaze a upevnil ho kolem rámu postele.

Nemohla se ani hnout. Neměla na vybranou, mohla jenom přijmout vše, co se jí rozhodne dát.

Její jedinou obranou bylo slovo ne. To ale neměla v nejmenším úmyslu použít. „Ne“ jí ani nepřišlo na mysl.

Na to to příliš chtěla. Chtěla pocítit Jaceovu touhu v její plné síle. Nechtěla, aby se dál držel zpátky. Nechtěla, aby se opatrně ovládal.

Otočila hlavu na stranu, chtěla se na něj podívat, ale neviděla na něj. On tam ale byl.

A blízko. Cítila ho. Cítila napětí, prozatím pevně uvězněné, chystající se prodrat na svobodu. Trhla sebou, když mezi lopatkami pocítila špičku bičíku, jež svůdně klouzala po její páteři až

k oblinám zadku. Pak dotek zmizel. Zadržela dech, ale on si s úderem dal na čas. Počkal, dokud se neuvolnila a pomalu nevydechla. Pak se jí po hýždích rozlil oheň.

Zalapala po dechu a napjala se. Zavřela oči a vychutnávala si, jak se žár proměňuje v euforii, vroucí a hříšně příjemnou. Krev jí hučela v žilách, vzrušení převzalo moc nad její myslí i nad její duší.

„Mluv se mnou, Bethany. Chci vědět, co cítíš. Chci vědět všechno.“

Při zvuku Jaceova zastřeného hlasu se přinutila otevřít oči. Zamrkala a snažila se najít ta správná slova. Jak by ale mohla?

Udeřil ji znovu, tvrději a silněji. Chtěla vykřiknout bolestí, ale než se jí stačil výkřik vydrat z hrdla, proměnil se ve sten rozkoše vycházející z jejích hlubin.

„Pověz mi to,“ přikázal znovu.

„Cítím bolest,“ přiznala chraptivě.

Dotek bičíku na citlivé, nyní poznačené pokožce jejích hýždí okamžitě zmizel.

„Moc silnou?“

Slyšela v jeho hlasu obavy. Příslib, že stačí jen slovo, a přestal by.

„Ne!“ zamítla to okamžitě. Nechtěla, aby přestal.

„Nejdřív cítím bolest a pak rozkoš,“ zašeptala. „Tak přenádhernou, dokonalou rozkoš. Nikdy jsem nic takového necítila. Bolest je jen bolest, ale ta rozkoš se nedá popsat. Jen kvůli ní bažím po další bolesti, protože vím, co bude následovat.“

„Chceš, abych ti to dal? Chceš, abych ti toho dal ještě víc?“

„Ano,“ vydechla. „Ano, prosím. Prosím.“

Sklonil se a políbil ji na pálící pokožku. Přitiskl rty na měkkou kůži a ona se celá roztřásla. Pak se odtáhl a na pozadí jí opět dopadl bičík, dal jí to, co chtěla. Bolest. Horkost. Spalující oheň, který jí pronikal hluboko pod kůži a rozléval se jí do celého těla.

Zalila ji rozkoš, neustupující, pulzující jejím tělem jako živý oheň. Nepředvídatelný. Náhlý.

Zničující. Celá zmalátněla.

„Bolest se ti líbí,“ zašeptal. „A mně se líbí působit ti bolest. Ale působit ti rozkoš, vidět tě, jak prosíš o další polibek biče, to je kouzelné. Chci ti toho dát víc.“

Povzdechla si, zavřela oči a čekala na příval rozkoše. Odměnil ji dalším úderem bičíku.

Tentokrát švihl ostřeji. Bolelo to, a přesto cítila rozkoš.

„Uvidíme, kolik toho sneseš.“

Hlas měl nepředstavitelně sexy, rozpaloval v ní další a další plameny, až se proměnily v samotné peklo, ničivé, divoké, bouřící jí pod kůží. Nemohla se pohnout. Nemohla tomu uniknout. Byla jeho zajatkyní. Velmi ochotnou zajatkyní. A užívala si každý důkaz jeho nadřazenosti.

Švihal ji po zadku v neustávajícím tempu. Občas tvrdě, občas něžně. Nikdy dvakrát na stejné místo. Přiváděl ji k šílenství, až vzlykala, žadonila, prosila stále znovu a znovu, a ani netušila,

o co vlastně prosí.

Bolest už dávno necítila. Zbyla jen rozkoš. Extáze, jakou si nikdy ani nedokázala představit.

Ještě nikdy ji nikdo nevzal na tak báječnou cestu.

Na oblinách zadku ucítila pevné ruce, masírovaly jí přecitlivělou pokožku. Rozevřel ji a otřel se penisem o bránu do její kundičky a pronikl dovnitř, hned se ale zastavil, chtěl jí dát čas, aby se mu přizpůsobila.

Prudce se nadechla a opájela se tím pocitem. Průnikem. Žárem. Byla jím tak dokonale plná. Přirazil, sklouzl jí rukama k pasu a držel ji, ne že by to bylo nutné. Byla uvázaná provazy,

nemohla se ani hnout. Nohy měla doširoka rozevřené, paže přitisknuté k hlavě.

Ale jeho prsty se jí přesto zabořily do pasu, pak sklouzly na její boky a sevřely ji v okamžiku, kdy jí pronikl hluboko do těla.

Stále v ní nebyl celý. Zastavil se, roztřeseně dýchal, prsty jí bořil do masa, zanechával tam svou značku stejně jako předtím bičíkem na jejím zadečku.

„Jsi v pořádku, zlato?“ zašeptal.

Neodpověděla. Nemohla. Ale neřekla ani ne, takže do ní pronikl zcela a propojil jejich těla tak, až mu koule narazily do jejího těla.

Nejprve přirážel pomalu, ustupoval, jen aby do ní opět mohl proniknout. Ale když zvlhla ještě víc a průnik už nebyl tak těsný, nabral tempo. Přirážel stále silněji, prudčeji. Celá se otřásala mohutností jeho vpádů.

Narážel jí boky do zadku. Pronikal stále hlouběji. Dotýkal se jí tam, kde nikdy dřív. Při každém přírazu přejel přes to jedno místečko, jež jí vysílalo do těla vlny rozkoše, které ji unášely stále blíž k vrcholu.

Nedokázala ovládat vlastní tělo. To on ho řídil. To on ho vlastnil.

Zabořil se do ní a hluboce zasténal, napínal ji, přirážel, svým tělem tvrdě bušil do jejího, až se jí nohy svázané provazy zmítaly v pevném sevření lan.

„Už budeš, Bethany? Chci se udělat zároveň s tebou, zlato. Bez tebe to nechci.“ Srdce jí zjihlo. Celý večer byl zaměřený jenom na něj. Na to, co chce a po čem touží.

A přesto se soustředil na to, aby dal rozkoš i jí. Neustále se ujišťoval, že je v pořádku, že na ni nejde moc tvrdě, že jí nevadí nic, co jí dělá.

Hluboko v ní už dlouho rostlo napětí a blížilo se k vrcholu. Už by se dávno udělala, kdyby se tomu poddala. Ale zaťala zuby a bojovala s tím, chtěla se udělat zároveň s ním. Chtěla, aby vyvrcholili spolu.

„Už budu,“ zašeptala.

„Pověz mi, co mám dělat, zlato. Pověz mi, jak ti k tomu dopomoct.“

„Jenom se mě dotýkej,“ vybídla ho tiše. „A vem si mě tvrdě, Jaci. Nedrž se zpátky. Chci to tvrdě a rychle. Chci tě hluboko v sobě.“

Místností se rozlehlo jeho tiché zavrčení, její slova ho zbavila poslední špetky sebekontroly.

Byl jako šílený. Divoký. Bušil do ní tak tvrdě a tak rychle, jak o to ještě před chvílí žadonila.

Vidění se jí rozmazalo, uvnitř ní orgasmus rostl a rostl, až se jí celé tělo chvělo a toužilo

po uvolnění. Bože, víc už nezvládne. Potřebovala úlevu, a přesto se jí zatím nedostávalo. Jako by stoupala stále výš a výš, až nemohla dýchat, nemohla myslet, nedokázala nic než cítit, jak uvnitř ní pořád roste mučivé napětí.

Pevně zavřela oči. Ruce sbalila do pěstí. Kolena jí ztuhla a prohnula záda, zvedla hlavu, snažila se dosáhnout úlevy od mocné bolesti, jež ji svírala hluboko v nitru.

Pořád přirážel. Tvrdě. Skoro divoce. Zatraceně, byl z něj divoch. A každým přírazem ji obíral o dech, až její plíce křičely po smilování.

Zaťala zuby a napjala se od hlavy po paty. Musí to přijít každou chvíli. Víc už nepřijme. A pak se přes ni orgasmus přehnal jako drtivá přílivová vlna. Divoká. Mocná. Spalující.

Roztříštila se na milion kousků. Zhroutila se úlevou, nepředstavitelné pnutí konečně ustalo.

Zhroutila se na postel, tvář přitisknutou do matrace. Zavřela oči, celá ochabla a jen ležela, zatímco do ní Jace dál pronikal. Každý příraz jí tělem vyslal třas. Brzy se to nedalo snést. Byla tak přecitlivělá. Bylo toho tolik, že jí i jediný pohyb působil agonii.

Zavzlykala a Jace hluboko uvnitř ní znehybněl, cítila, jak pulzuje. Byla vlhká od jeho semene,

přesto zůstával uvnitř, jeho penis sebou trhal, dokud z něj nevyšla i poslední kapka.

Sklonil se a přitiskl se na ni. Políbil ji přesně mezi lopatky, zatímco dlaněmi sklouzl po jejích bocích vzhůru k žebrům a pak zpět na boky.

„Jsi tak překrásná,“ zašeptal. „Ještě nikdy jsem neviděl nic tak krásného jako tebe, svázanou, rozevřenou, čekající. A se zadkem rudým od mého biče.“

Zachvěla se, a když se zvedl, rovnou z ní vystoupil a jeho kroky brzy odezněly. Ležela tam, uspokojená, vyčerpaná, tělo chvějící se dozvuky rozkoše. Byla zničená,

nacházela se na hranici mezi bděním a bezvědomím.

Netušila, kolik času uběhlo, ale když na svém zadečku ucítila Jaceovy ruce, opět se v ní probudilo vzrušení. Překvapilo ji, že když se o ni otřel, ucítila, že má penis opět ztvrdlý vzrušením. Muselo uběhnout víc času, než si uvědomila.

Opět ji chtěl.

Paže i nohy ji bolely od pevného sevření provazů, ale nestěžovala si. Potom se o ni postará.

Nikdy dřív ji tak daleko nevzal. Byl si vědom toho, kde leží její limity, a nikdy na ně netlačil. Věřila mu.

„Teď tě ošukám do tvé sladké prdelky,“ zašeptal jí do ucha. „Tak dlouho jsem o tom snil. Jsi na to v dokonalé pozici. Nohy máš roztažené. Ležíš na břiše. Jsi naprosto bezmocná. Nic nezmůžeš. Udělám se ti dozadu. Proniknu tak hluboko, až mě budeš cítit ve svém břiše.“

Celá se při těch slovech zachvěla. Naskočila jí husí kůže a rozlévala se jí po těle, až se jí každičký kousek těla chvěl vzrušením.

Zvedl se z ní a na chvíli se vzdálil, aby se brzy zase vrátil. Ucítila, jak se jí v zadku rozlévá něco teplého. Rozevřel jí půlky a trochu té tekutiny ještě přilil. Pak ji rozetřel prsty, roztíral po ní lubrikant, nanášel ho i dovnitř.

Nejdřív bariéru překonal jeden prst a nanesl gel jak na vstup, tak dovnitř. Pak přidal lubrikant a pomalu do ní pronikl i druhým prstem a rozevřel ji ještě o něco víc.

Tiše zasténala, zezadu se do ní rozléval palčivý žár. Nebylo to jako od bičíku. Oba způsoby jí přinášely rozkoš. Jenom každý jinak.

„Měl bych tě na to líp připravit,“ řekl napjatým hlasem. „Ale nemůžu. Tak moc tě chci. Musíš se uvolnit a spolupracovat, zlato. Půjdu na to pomalu.“

Vytáhl prsty, přidal gel a rozetřel ho po jejím zadním otvoru. Pak k němu přitiskl penis. Cítila tlak, který vzrůstal pořád víc, její tělo se odmítalo podvolit jeho průniku.

Tiše a hrdelně zavrčel. Zachvěla se, celá vzrušená, v jednom ohni. Jenom kvůli němu.

„Pusť mě dovnitř, zlato. Uvolni se. Nebojuj s tím.“

Nadechla se a pak pomalu vydechla, jak se snažila vyhovět jeho rozkazu. Tiše zavzlykala, když neustupoval a rozevíral ji stále víc. Pevně k sobě tiskla rty, nechtěla, aby přestal.

Nepřestal. Zdálo se, že je příliš daleko, než aby se znepokojoval jejím nepohodlím.

Dál se do ní tlačil, dál v ní rostl tlak, až to její tělo vzdalo a on se do ní napůl ponořil. Cítila, jak ji v pase sevřely jeho ruce, prsty jí zabořil do masa.

„Bože, lásko,“ zasténal.

Stáhl se, penisem napínal rozjitřenou tkáň. Okamžitě ji zalila úleva. Pak ale znovu přirazil a její tělo se zvedlo na odpor proti jeho invazi. Cestu do ní si klestil pomalu a bolestivě.

„Do háje,“ ucedil skrz zuby. „Pojmi mě celého. Zatraceně, Bethany. Co mi to děláš!“

Stáhl se, pomalu z ní vystupoval, její zadní otvor ho pevně svíral. Skoro ji opustil, zůstal v ní jen hlavičkou svého penisu. Čekal, až se průchod těsně uzavře kolem jeho hlavičky, a pak ji znovu nemilosrdně rozevřel a přirazil a silou svého průniku zlomil její odpor.

Rozevřela ústa v němém výkřiku. Prudce dýchala nosem a pak, když už nebyla schopna pokračovat, lapavě polykala vzduch ústy, hruď se jí ztěžka zvedala z matrace, bojovala

s přílivem všech možných pocitů.

Bolesti. Rozkoše. Strachu. Vzrušení. Bezmoci. Síly. Neustupující rozkoše. Bezpečí.

Útěchy.

Jeho majetnictví.

„O tebe se postarám později,“ přislíbil tiše, když se naklonil a opět ji začal svým ptákem rozevírat. „Tohle je jenom pro mě.“

A pak jí začal tvrdě přirážet do zadku, stehny jí narážel do hýždí, s každým průnikem jí vyslal tělem silný otřes. Uchopil ji za hýždě a roztáhl ještě víc, aby si průnik usnadnil. Tím její vstup zesílil sevření kolem jeho penisu a Jace zasténal.

Posunul se nad ni, přenesl na ni svou váhu. Zakryl ji. Zalehl jí záda a dál přirážel hluboko do jejího zadečku.

Zabořil jí zuby do ramene. Natáhl paže k jejím, v rukou jí sevřel svázaná zápěstí a pevně ji držel, zatímco do ní dál a dál pronikal.

Pak už cítila, jak ji naplňuje jeho semeno. Neustával v přírazech, s každým pohybem ji zaléval hlouběji a hlouběji. Teplý proud nekončil, pumpoval do ní stále divočeji, až se na ni zhroutil

a ochabl, ztěžkl nadměrným úsilím.

Zůstal v ní, jen sebou s posledními kapkami ještě několikrát cukl. Trocha jeho semene si jeho přírazy našla cestu ven a stékalo jí mezi nohy.

Dlouho tak jenom ležel, pořád v ní, a jeho dech se pomalu uklidňoval. Nakonec se zcela utišil.

Políbil ji na rameno a pak jí sklouzl dlaněmi po pažích až na boky.

„Jsi tak překrásná,“ zašeptal. „A moje. Jsi jenom moje, Bethany. Patříš mi. Nikomu jinému.“

Neprotestovala. Byla naprosto spokojená s tím, že je jeho, dokud ji bude chtít. A snažila se nedumat, jak krátké trvání jejich vztah může mít.

27. kapitola

Jace vstal potichu z postele, nechtěl Bethany probudit. Spala, jako by ji do vody hodil.

Od chvíle, co ji rozvázal, odnesl do koupelny a vykoupal a poté uložil zpátky do postele, se ani nepohnula. Usnula ve chvíli, kdy jí hlava padla na polštář. Což se mu hodilo, protože aby jí mohl na ráno přichystat vánoční překvapení, potřeboval, aby byla mimo.

Zasáhlo ho, když přiznala, že nikdy neměla vánoční stromek, ale nejvíce ho zasáhlo, když si uvědomil, že jim do bytu ani žádný nepřinesl. K nim domů. Dokonce žádný neměla ani v tom druhém bytě, kde také trávila svůj čas. Stromy kupoval pro Miu. Bral ji na rozsvěcení stromu do Rockefellerova centra. Ale když vyrostla a zařídila si vlastní byt, už se se stromy nikdy

neobtěžoval. Nedávalo mu smysl, aby si strom kupoval jenom pro sebe, takže ho ani nenapadlo koupit strom pro Bethany.

Ale poté, co se dostali domů a Bethany po jejich milování usnula, zavolal si a brzy za ním přijeli Gabe, Mia a Ash s umělým stromem a ozdobami a potichu obývací pokoj vyzdobili. Jace nechal svítit vánoční světélka, aby si jich Bethany všimla, jakmile ráno vejde do pokoje. Nemohl se dočkat, jak se bude tvářit, až to všechno uvidí. Co víc, rozhodně se postará o to, aby už nikdy nestrávila Vánoce bez stromku.

Přešel k šatníku, otevřel vrchní zásuvku a vytáhl z něj malou krabičku, dar pro Bethany. Pak se vrátil k posteli a ohlédl se, aby viděl, jak se za oknem objevují první paprsky slunce.

Měkké světlo rozbřesku jí dodávalo na kráse. Vlasy měla rozhozené po polštáři, v rukou svírala jeho přikrývku. Byla v jeho posteli. Kam patřila.

Vklouzl zpátky do postele, položil dárek mezi ně a zvedl se na loket. Chtěl ji pozorovat, jak spí. Počká si. Rád se díval, jak se probouzí, v očích zasněný pohled. Zamlžený spánkem,

na tváři slabý úsměv. Tak se probouzela každé ráno. Jako by byla vděčná za každou chvíli, která ji vzdalovala od jejího starého života.

Bolelo ho, že vůbec takový život měla. Dal by cokoli, aby to vymazal. Ale minulost se změnit nedá. Změní ale její budoucnost.

Po několika vteřinách, kdy už nemohl dál odolávat pokušení, jí přejel špičkou prstu po hebkých liniích tváře, sjel na lícní kost a vychutnával si dotek saténové pokožky.

Zatřepotala řasami, otevřela oči a okamžitě se na něj zadívala. Měla je zamlžené spánkem, hebké a tak sladké, jako by byla tou nejspokojenější ženou na světě. Který muž by nemiloval, když se jeho žena probouzí s takovým výrazem ve tváři? Jako by nechtěla být nikde jinde.

„Veselé Vánoce,“ zašeptal a sklonil se, aby ji políbil.

„Veselé Vánoce,“ popřála mu.

Přistrčil krabičku po posteli tak, aby ji měla téměř u tváře. „Přinesl jsem ti dárek. No, je to jeden z dárků, které pro tebe mám.“

Rozevřela oči. „Jaci, řekli jsme si, že si nebudeme dávat dárky.“

Hlas měla stísněný a Jaceovi se sevřela hruď. Položil jí ukazovák na rty, aby ji utišil.

„Ne, ty jsi řekla žádné dárky. Já s ničím takovým nikdy nesouhlasil,“ opáčil.

„Ale já pro tebe nic nemám,“ řekla rozrušeně.

Usmál se, v srdci se mu rozlila něha. „Jak můžeš něco takového říct po tom všem, co jsi mi dovolila v noci?“

Zrůžověla a sklopila zrak. To nechtěl. Zvedl jí bradu a přinutil ji, aby se na něj opět zadívala.

„Bethany, dala jsi mi něco mnohem cennějšího než všechno, co bych ti mohl dát já. Dala jsi

mi svou důvěru. Dalas mi sama sebe.“

Tváře jí zčervenaly ještě o něco víc, ale v očích se jí zračilo potěšení.

„A teď si otevři svůj dárek. Tenhle jsem ti chtěl dát zvlášť.“

Uvelebila se do tureckého sedu. Dívala se na krabičku, jako by ji mohla ukousnout. Pak váhavě rozvázala mašli nahoře a roztrhla papír.

Potřebovala dva pokusy, než se jí podařilo krabičku otevřít, pak z ní vytáhla úzký složitý kožený náhrdelník s obrovským diamantem ve tvaru kapky uprostřed, umístěným tak, aby jí spadal do žlábku pod krkem.

Trvalo mu dlouho, než našel ten správný šperk. Nebyl to jen náhrdelník. Víc než to. Byla to známka jeho vlastnictví. Signál, že mu patří. Byl to… obojek. Ne že by jí to chtěl teď říct. To až později. Až se bude v jejich vztahu cítit příjemněji. Prozatím se spokojí s tím, že on ví, co ten náhrdelník znamená, a ona ho bude nosit.

Prohlížel si všemožné diamantové náhrdelníky. Prohlížel si přenádherné drahé kameny vybroušené do všemožných tvarů. Ale žádný z nich mu k Bethany neseděl. Až spatřil tento rustikální kousek kůže. Nechal do něj zavěsit diamantovou slzu, protože tím tento kožený obojek pozvedl z obyčejného na elegantní. V něco, co se víc hodilo k ženě, již považoval za svou.

„Jaci, je nádhernej,“ zašeptala. „Zapneš mi ho?“

To už mu náhrdelník podávala, a když ho převzal, otočila se k němu zády. Zvedla si vlasy a Jace jí obojek uzamkl kolem krku. Seděl dokonale, těsně přiléhal k jejímu štíhlému hrdlu.

Když se pak otočila zpátky na něj, viděl, že vybral správně, obojek byl nádherný. Okamžitě mu ztuhl penis, celé tělo se mu při pohledu na obojek kolem jejího krku probralo k životu. Byla jeho a teď to bude vědět i celý svět.

Kožené pásky náhrdelníku se proplétaly v jemném vzoru, křížily se a ovíjely kolem jejího hrdla. Uprostřed visel diamant a zjemňoval tvrdost koženého obojku, proměnil ho v něco jemného. Jako Bethany. Byl sakra dokonalý. Ona byla dokonalá.

„Chci, abys ho nosila každý den,“ řekl hlubokým hlasem. „Nikdy ho nesundáš. Slib mi to.“ Vykulila oči, ale ve tváři se jí zračila radost a štěstí. „Slibuju.“

Pak se k ní naklonil a políbil ji na ústa, plenil jí je, až oba lapali po dechu.

„Obleč si župan, ať nenastydneš. Zapálím v krbu a pak si rozbalíš i ostatní dárky.“ Zamračila se a stiskla rty. „Byla bych radši, kdybys mi žádné nedával.“

Usmál se. „Na to zapomeň, zlato. Zvykej si, že tě budu při každé příležitosti rozmazlovat.

Dávat ti vánoční dárky je zas dárek pro mě. Vidět tě šťastnou je ten nejlepší dar, jaký mi může být dopřán. Dívat se, jak rozbaluješ všechno, co jsem ti koupil… Lepší Vánoce jsem nezažil.“

Překvapilo ho, když se mu vrhla do náruče. Převalila ho na záda. Objala ho a začala jeho obličej zasypávat polibky.

„Děkuju ti. Nedokážeš si představit, co to pro mě znamená,“ zašeptala.

Něžně se na ni usmál a shrnul jí vlasy z tváře. „Ne tolik jako pro mě. Za to ti ručím.“ Poplácal ji po zadečku a pak řekl: „A teď vstávat. V obýváku na tebe čeká překvapení.“

Vydechla a protáhla: „Jaaaaaci.“ Jeho jméno skoro zoufale zakvílela, ale on se jen zakřenil a převalil ji ze sebe.

„No tak. Jsou Vánoce. Je na čase vytáhnout zadek z postele a začít slavit.“

Usmála se, oči jí zářily nadšením. Ačkoli trvala na tom, aby jí nic nedával, jeho nic nezastaví, aby jí neudělal ty nejlepší první společné Vánoce.

Podal jí župan, aby nenastydla. Nechtěl, aby si oblékla něco dalšího, protože potom, co jí ukáže stromek a co si otevře jeho dary, ji hodlá vzít zpátky do postele.

Sám si natáhl jen kalhoty od pyžama, vzal ji za ruku a odvedl do obýváku.

Okamžitě se zastavila, jakmile spatřila strom se stovkami bílých žároviček a hromadou darů pod ním. Oči se jí zalily slzami, rozevřela rty.

Otočila se na něj, ve tváři patrnou radost a překvapení. „Jak jsi to udělal? Jaci, je to překrásný. Nádhera!“

Přitáhl si ji do náruče a políbil ji na čelo. „Veselé Vánoce, zlato. A teď si rozbal dárky.“

Rozběhla se ke stromu jako nedočkavé dítě. V srdci ho píchlo pomyšlením, že nikdy nic takového nezažila, ale byl rád, že právě on byl ten, kdo jí to konečně dopřál.

„Jsou tak krásně zabalený, ani je nechci otevřít,“ řekla tichým hlasem, v němž se ozývala zbožná úcta.

Zasmál se. „Nejlepší je roztrhnout papír, jak nejrychleji dokážeš.“

Další povzbuzení nepotřebovala, vrhla se na rozbalování balíčků a vykřikovala nadšením, kdykoli zjistila, co je uvnitř. Největší radost měla z bot. Koupil jí kopu třpytivých sexy jehel. Když spolu byli poprvé nakupovat, právě tyto boty upoutaly její pozornost nejvíc. Tehdy si toužebně prohlížela několik párů a pak jen ucukla, kdykoli se podívala na cenovku.

Její druhý nejoblíbenější dárek byl obrovský koš plný sypké horké čokolády všemožných značek a chutí, od mléčné po hořkou.

Poté co otevřela všechny dary, vrhla se mu do náruče a opět skončili na podlaze, on na zádech, a smáli se, když mu zasypala tvář polibky.

Vzhlédl k ní, opájel se pohledem na její překrásný úsměv a radost, která jí zářila v očích.

„Musím říct, že to jsou moje nejlepší Vánoce,“ řekl pak tiše.

„Počkat, to mám říct já,“ ohradila se. „A jak to můžeš říct? Nic jsem ti nedala!“

Pevně zavrtěl hlavou. „Vše, co chci, mám právě teď ve svém náručí. Líbí se mi, jak se usmíváš a jak se na mě díváš, jako bych ti právě dal celý svět. Lepší dárek jsi mi dát nemohla, lásko.“

28. kapitola

Bethany se zavrtěla, když Jace vyklouzl zpod přikrývek. Sklonil se, políbil ji na čelo a zašeptal:

„Spi, zlato. Musím do práce. Zůstaň tady.“

Posadila se a přitáhla si přikrývku k prsům. Bylo poměrně absurdní, že se snažila sama sebe zahalit. Většinu vánočních dní strávila nahá. V Jaceově náruči. Miloval se s ní, dokud oba vyčerpáním neusnuli.

Ale nyní si příliš uvědomovala své tělo a mírně znervózněla. Zvedla ruku k obojku, který jí daroval, a přejela prstem po propletených kožených páscích.

Představa, že by zůstala v Jaceově bytě, zatímco on tu nebude, jí nebyla příjemná. Nic tu neměla. Tohle byl Jaceův byt. Doupě starého mládence. Vypadalo i vonělo jako chlap. A byt, ve kterém bydlela, zas vypadal žensky. Tam se cítila dobře. Začínala se tam cítit jako doma.

„Vlastně jsem si myslela, že když budeš v práci, tak bych se vrátila do svého bytu,“ řekla tiše.

Zamračil se, ale rychle se vzpamatoval. „Pokud chceš. Zastavím se za tebou, jakmile skončím v kanceláři. Můžeme tam strávit večer, jestli chceš.“

Přikývla. Navzdory tomu, že měla vlastní byt, od chvíle, kdy se poznali, spolu trávili každou noc. Vlastně až na hodiny, kdy býval Jace v práci, byli nerozlučitelní.

„Můžu tě tam hodit po cestě do práce.“

„Nepřijdeš pozdě?“

Usmál se. „Já tam tomu šéfuju, vzpomínáš? Můžu si přijít, kdy se mi zachce.“

„Dobře. To bych teda ráda.“

„Tak mi dej pět minut, než se osprchuju.“

Dívala se, jak nahý kráčí ke koupelně, mužně krásný, s drsnými rysy. Jen vlasy rozcuchané po nesčetných milováních mu dodávaly na jemnosti.

Ve dveřích koupelny se zastavil a ohlédl se, v očích mu žhnul oheň, skoro jako by věděl, na co žena v jeho posteli myslí. Pak se zakřenil a celá tvář se mu proměnila. Zatajila dech, protože jeho úsměv byl nadmíru neobyčejný. Příliš často se neusmíval. Většinou měl tvář potemnělou. Skoro pořád byl hodně vážný. Zachmuřený. Ale když se usmál, zapomínala dýchat.

Jakmile zmizel v koupelně, posadila se. Dveře ale nechal otevřené. Že by pozvání? Olízla si rty, v ústech jí náhle vyschlo.

Pokud by se osprchovali spolu, trvalo by to polovinu času. Nebo taky ne. Protože kdyby tam za ním přišla, došlo by na víc než jenom sprchu.

Což nebylo nezbytně špatné.

Ne, bylo by to velice, velice dobré.

Odhodila přikrývky a vylezla z postele. Jakmile opustila teplo vyhřátého lůžka, zachvěla se chladem. Místo, kde vedle ní ještě před chvílí ležel, stále sálalo teplem.

Na vteřinu zaváhala, dívala se ke koupelně a čekala, jestli uslyší zvuk puštěné sprchy. Když uslyšela šumění vody, tiše se vydala ke dveřím.

Sprchový kout byl obrovský. Snadno by se do něj vešli dva lidi. Možná i tři. Prosklené stěny, několik sprchových hlavic, jedna nad hlavou, dvě po stranách. Skrze zamlžené sklo rozpoznávala jeho postavu, viděla, jak se myje a jak jeho ruce kloužou stále níž a níž.

Otevřela dveře koutu a rychle, než ztratí nervy, vešla dovnitř. Rozevřel oči, v ruce právě svíral penis. Zamrkal překvapením, ale překvapení se rychle proměnilo v palčivou touhu. Oči se

mu zamžily a jeho ruka se počala pohybovat po celé délce jeho pohlaví.

Během dvou vteřin zmohutněl z napůl zplihlého stavu do plné erekce. Pokud si někde v koutku říkala, zda přijít sem je dobrý nápad, všechny pochybnosti zmizely, když právě sledovala, jak se jí před očima probouzí jeho tělo k životu.

„To je moje práce,“ zašeptala a natáhla se po jeho vzrušení a jeho ruku odsunula stranou.

„To v každém případě,“ řekl.

Voda mu spadala po zádech na úchvatné tělo. Vlasy měl nasáklé vodou, viděla, že je má mnohem delší, než si myslela. Ztěžklé vodou neměly žádný tvar, neukázněné kadeře zmizely. Spadaly mu přes krk až k ramenům.

„Jsi tak nádhernej,“ zašeptala, když k němu přistoupila, aby si byli těly ještě blíž. Dopadla na ni voda a zalila ji teplem.

Napjal se, oči mu zdrsněly, potemněly. Objal ji a přitáhl k sobě, zatímco ho jednou rukou stále laskala.

„To ty jsi překrásná, Bethany. Ani pouhý pohled na tebe mě nikdy neunaví.“ Usmála se a zvedla na špičky, aby ho mohla políbit.

„Ještě nikdy jsem nezažila sex ve sprše,“ přiznala se mu chraptivě.

„Tak to bychom to měli okamžitě dohnat.“

Sklouzla před ním na kolena, voda je oba zalévala. Vzhlédla, zadívala se mu do očí a pak pohled sklopila k jeho klínu a začala ho dráždit až do úplné tvrdosti.

Rty hebkými jako peříčko přejela přes naběhlou hlavičku, špičkou jazyka poškádlila citlivou pokožku. Na jazyk jí dopadly kapky vody, naplnily jí ústa, když ho vsála hlouběji.

Skrze proud vody k ní dolehlo mučivé zasténání. Vklouzl jí rukama do vlasů, nyní ztěžklých vodou. Vzal jí hlavu do dlaní a držel ji na místě, zatímco jí začal do úst přirážet.

Tvář měl napjatou. Viděla, jak se mu zvedá hruď a zrychleně dýchá. Přijala ho hluboko, až do hrdla.

Začala jemně sát, milovala se s ním ústy. Narazil jí do stěny hrdla. Polkla. Tentokrát zasyčel, proudem vody se k ní nesl roztřesený zvuk.

Hladil ji po hlavě, pak po lících, něžně jí laskal tvář, zatímco ho sála svými ústy. Dotýkal se jí něžně, tak něžně, až se jí sevřelo u srdce.

Byl její drogou. Na ničem jiném jí nezáleželo. Když byla s ním, po berličkách, které využívala v minulosti, už netoužila. Byl její oporou. Byl tím, co pro ni dříve představoval sex a prášky

na bolest. Bezpečný přístav ve světě plném nejistot.

Vyměnila snad jen jednu závislost za druhou?

Ta myšlenka jí zakořenila hluboko v mysli, přízrak, který ji na vteřinu zarazil. Ale pak ho setřásla, odhodlaná nedovolit, aby jí její minulost zničila to, co měla s Jacem. Právě teď a tady. V minulosti už nežije, ne? Jace jí dal zcela nový život. Díky němu uvěřila, že mohou začít znova a od začátku, že na tom, co bylo, už nezáleží. Jediné, co je nyní důležité, je to, co teprve přijde.

Ze všeho, co jí na Vánoce věnoval, byl pro ni tohle ten nejcennější dar.

Vsála ho hluboko, promítala do svých pohybů to, co cítila, co se ukrývalo v jejím srdci.

Doufala, že to uvidí, že ucítí, co mu dává. Nic jiného mu ani dát nemohla. Jen doufala, že to postačí.

Jace jí sevřel hlavu pevněji. Pak sklouzl pažemi dolů, vzal ji za podpaží a zvedl ji. Zaútočil na její ústa, až sotva lapala po dechu.

Potom ji nadzvedl a jediným plynulým pohybem se s ní otočil a přitiskl ji zády ke stěně sprchy.

„Obejmi mě nohama,“ zavrčel.

Divoký příkaz ji celou rozechvěl. V podbřišku se jí sevřelo, v hrudi se jí zatřepotali motýlci. To už jeho penis našel vstup do jejího těla, a když si zahákla kotníky v prohlubni jeho zad, pronikl do ní jediným mocným přírazem.

Zabořil jí prsty do oblin zadku, hnětl ji a svíral, držel ji, zatímco do ní znovu a znovu pronikal.

Líbal ji na krk a pak jemně zabořil zuby do hebké pokožky. Zalapala po dechu.

Přirážel znovu a znovu, narážel jejím tělem do stěny sprchového koutu. Zdálo se jí, že má jeho ruce všude, svými ústy ji přiváděl k šílenství. Věděla, že později bude mít na krku modřiny, důkazy jeho majetnictví a spalující touhy, s níž si ji vzal. A přesto chtěla víc. Silněji. Divočeji. Nic menšího jí stačit nebude.

„Nepotrvá to dlouho, zlato,“ upozornil ji zdrsnělým hlasem, napjatým, zastřeným. „Jak blízko jsi ty? Chci, abys už byla.“

Jednou paží ho objala kolem krku, pevně ho sevřela a druhou pak sklouzla mezi jejich těla, na svůj klitoris. Jakmile se dotkla sama sebe, celé tělo se jí napjalo.

„Už budu,“ vydechla.

„Dobře. To je jenom dobře.“

Přitiskl se k ní, uvěznil jí ruku mezi jejich těly. Sotva měla dost volnosti, aby si mohla ten maličký uzlík nervových zakončení podráždit. Bušil do ní, tiskl ji ke stěně, nořil se hluboko do ní. Jeho mocné přírazy jí otřásaly, síla, s níž si ji bral, ji připravovala o dech.

Byla jeho. Patřila mu. Jenom jemu.

Stehna se jí třásla, celé tělo se jí chvělo. Hluboko uvnitř ní rostla touha, divoká a ostrá.

Spalující. Vzrůstalo v ní vzrušení, dunělo v ní tak hlasitě, až skoro ohluchla. V uších slyšela hučení vlastní krve. Bušení svého srdce. Chraplavě vykřikla a on jen vteřinu poté zařval.

Opřel se o ni, stále hluboko v jejím těle, hruď se mu zvedala, jak rychle dýchal. Políbil ji na krk. Na čelist. Pak na rty, jejich dechy se prolnuly.

Jen vzdáleně si uvědomovala, že na ně stále padají proudy vody. Pára je skoro dusila, vzduch byl tak vlhký, až se tu skoro nedalo dýchat.

„Kriste,“ zašeptal Jace. „Ničíš mě, Bethany. Jak se mám vůbec pohnout, natož se osprchovat a jít do práce?“

Usmála se mu do křivky krku a pak sklouzla podél zdi, aby se postavila na vlastní nohy.

„Nejspíš tě budu muset omýt já,“ navrhla.

„Tak to ne,“ protestoval. „Umyju ti vlasy a pak z mé sprchy odejdeš. Jestli se mě ještě jednou byť jen dotkneš, nikdy tuhle koupelnu neopustíme.“

Usmála se ještě zářivěji a políbila ho na bradu. „Nebudu se dohadovat s mužem, který mi chce umýt vlasy.“

29. kapitola

Když Jaceovo auto zastavilo u budovy, kde Bethany bydlela, nechtěl ji nechat jít. Dlouho ji držel za ruku a až po chvíli se k ní naklonil a políbil ji. Divoce. Majetnicky. Když ji konečně pustil, nedostávalo se jí dechu, oči se jí třpytily, ty jeho byly potemnělé a plné touhy.

„Zastavím se, až skončím.“ Přikývla a otevřela dveře.

„Buď opatrná. Zase začíná pršet. Nechci, abys zmokla.“ Usmála se. „Trochu deště ještě nikomu neublížilo, Jaci.“

„Přesto je zima. Chci, abys dovnitř zašla co nejrychleji, abys nelehla s teplotou.“

Naklonila se k němu a políbila ho, pak vystoupila z auta a rychle, jak po ní chtěl, vykročila ke vchodu a uhýbala těžkým dešťovým kapkám. Rozesmála se. Udivilo ji, jak šťastně

a spokojeně zní. Ve dveřích se otočila a viděla, jak auto s Jacem míří pryč. Stála tam a dívala se, dokud jí vůz nezmizel z dohledu.

Právě za sebou chtěla zavřít dveře a zamířit do svého bytu, když uslyšela své jméno.

Zamračila se a otočila. K jejímu překvapení stál jen několik metrů od ní Jack. Byl promoklý a třásl se, s sebou měl jen svůj potrhaný batoh.

„Jacku.“

Jeho jméno sotva zašeptala. Pak vyběhla ven do sílícího studeného deště.

„Jacku, co tu děláš?“ zeptala se. „Jak dlouho tady už čekáš?“

Pousmál se. „Nevěděl jsem, kdy se vrátíš. Včera jsem požádal vrátného, ať u tebe zazvoní, ale nebylas tu. Tak jsem se potuloval po okolí a doufal, že tě zahlídnu.“

„Ach, Jacku, promiň.“ Hlas měla plný emocí. Cítila se provinile. Zatímco ona byla v teple

a šťastná a slavila Vánoce s Jacem a jeho rodinou, Jack byl tady a v zimě a chladu čekal, až se vrátí. Neměl kde přespat, ani kde se ukrýt před nepřízní počasí.

„Nemusíš se omlouvat, Bethy. Jestli není vhodná doba, vrátím se…“

„Ne!“ vykřikla. „Pojď dovnitř. Musíš se zahřát. Nevěděla jsem, žes tady byl. Doufala jsem, že tě uvidím. Kdybych to věděla, přišla bych.“

Vzala ho za ruku a táhla ho ke vchodu. Když se setkali s vrátným, zvedla bradu a varovala ho, ať si odsuzování nechá pro sebe.

„Tohle je Jack. Je to můj bratr. Dávám mu klíč od bytu. Když tu nebudu a on bude chtít přijít, pusťte ho dovnitř.“

Vrátný přikývl. „Samozřejmě, slečno Willisová.“

Vedla Jacka k výtahu a trhla sebou, když se do kabiny skoro zhroutil. Třásl se a vypadal hubenější, než když ho viděla naposled. Jedl vůbec něco?

Měla se o něj postarat líp. Měla se víc snažit, měla se ujistit, jestli je o něj postaráno. Měla toho teď tolik a ničilo ji pomyšlení, že Jack zůstal na ulici. Teď mu ale může dát najíst a nechat ho tady vyspat.

„Hezkej byt,“ poznamenal Jack, když ho pobídla, aby šel dovnitř.

„Jo, to je. Jdi do koupelny a dej si horkou sprchu. Připravím ti nějaké Jaceovo oblečení. Bude ti velké, ale aspoň je suché a teplé.“

Po těch slovech, cestou do ložnice, se pousmál.

„Jace, to je ten chlap, co ti dal tohle všecko?“

Bethany zjihla, na rtech jí pohrával něžný úsměv. „Jo. Je to dobrej chlap, Jacku. Ten nejlepší.

Jsem… šťastná.“

Jack zvedl ruku k její líci. „To jsem rád, Bethany. Zasloužíš si být šťastná.“

„To ty taky,“ opáčila rozhodně.

Tentokrát se usmál o něco smutněji. „Je mi líto, co se stalo. Nikdy jsem nechtěl, aby ses do toho zapletla.“

„Já vím,“ řekla tiše. „A teď jdi. Dej si sprchu. Připravím ti něco k jídlu, jo?“

Když Jack zmizel v koupelně, vytáhla Bethany Jaceovy džíny a jedno z jeho trik, které si

v jejím bytu nechával. Našla i ponožky, chtěla, aby byl Jack v teple. Boty. Musí mu koupit nové boty. Ty, co měl, už byly rozedrané a plné děr. Před chladem ho nijak nechránily.

Poté co mu oblečení připravila tam, kde ho najde, se vrátila do kuchyně.

Vytáhla slaninu, krabici vajec, šunku a sýr. Omeleta bude rychlá a plná bílkovin. Rychle ji připravila, a než Jack přišel do kuchyně, v suchém a čistém oblečení, už měl talíř s jídlem nachystaný.

„Chceš k tomu džus nebo mléko?“ zeptala se, když se posadil na stoličku za bar. Pokrčil rameny. „To je fuk. Vypiju cokoli.“

Po chvíli zaváhání vyndala ze skříňky dvě sklenice a oběma nalila. Trocha vitaminů neuškodí.

„Nemůžu tu zůstat dlouho,“ řekl Jack. S chutí se vrhl do omelety. Bethany zabolelo při pomyšlení, kdy se asi tak naposledy najedl. „Musím se o něco postarat. Jenom jsem tě chtěl vidět a nechat tady batoh, jestli to nevadí.“

„Samozřejmě že ne,“ odpověděla. „Ale proč se nemůžeš zdržet?“

„Vrátím se. Jenom musím něco zařídit a nechci u toho mít svoje věci. Mohli by mi to sebrat.

Víš, jak to chodí. Vždycky se najde někdo, kdo chce to, co má druhej.“ Mluvil vyhýbavě a to se jí nelíbilo.

„Co je v tom batohu?“

Její otázky si nevšímal a sáhl do kapsy. Vytáhl z ní lahvičku s pilulkami. Sevřel se jí žaludek.

„Tohle jsem ti sehnal, Bethy. Vím, že je občas potřebuješ.“ Srdce se jí rozbušilo, když k ní přes pult poslal lahvičku.

„Ne, Jacku.“ Rozhodně zavrtěla hlavou. „Už to nechci. A ty to víš. Nechci se k tomu vrátit. Už nikdy.“

„Tak je budeš aspoň mít, kdybys je přece jenom potřebovala.“

„Jaks je sehnal?“ zeptala se a hruď se jí bolestivě stáhla strachem. „Jak sis je mohl dovolit?

To sis znovu půjčil prachy?“

Vzhlédl a spolkl poslední sousto omelety. „Nepůjčil jsem si. Někdo mi dlužil laskavost. Tak jsem si ji vybral.“

Zavřela oči. „Jacku, nemůžeš tohle dál dělat. Víš, že to není správný. Takhle se žít nedá.

A nechci, abys bral drogy. Ty to zvládneš. Nemusí to tak být. Jestli chceš.“

Pohled mu ztvrdl. „To, jak žijeme, to není život. To je přežívání, Bethany. My nežijeme. A ty to víš. A někdy ti to můžou ty pilulky usnadnit. Ty ses možná ve svým životě posunula, ale já ne.“

„To není pravda!“ ohradila se. „Co je moje, to je tvoje. To přece víš.“

Jack zavrtěl hlavou. „Opravdu si myslíš, že tvůj novej přítel bude chtít, abych se kolem vás potloukal? Uvažuj, Bethy. Kterej chlap by chtěl, aby se k nim přifařil bratr jeho ženský, kterej navíc ani nemá kam složit hlavu? Tak hloupá nejsi.“

Prudce se nadechla, hruď se jí sevřela bolestí. „Ty víš, že si mezi vámi vybírat nebudu. Víš, že to neudělám. Mám tě ráda, Jacku. Dlužím ti za všechno. Na to nezapomenu. Jestli to Jace

nemůže přijmout, pak on a já nemáme žádnou budoucnost.“

Jack se natáhl přes pult a vzal ji za ruce. „Neblbni, zlatíčko. Nezahazuj kvůli mně šanci na lepší život. Máš možnost mít se dobře. Nenič si to.“

Oči se jí zalily slzami. „Nezapomenu na tebe. Taková nejsem. Opravdu si myslíš, že bych tu mohla žít a být šťastná, když vím, že jsi někde venku na ulici? Jestli si to myslíš, tak mě doopravdy neznáš.“

Zjihl. „Ty jsi jediná, koho miluju a kdo miluje mě. A proto chci pro tebe to nejlepší. Udělej to pro mě, jo? Jenom tu chci pár hodin nechat svoje věci. Vrátím se. Možná bysme si spolu mohli dát večeři. Vždycky jsem si říkal, že by bylo super, kdybysme měli místo, kde bys mohla vařit a kde bysme mohli předstírat, že jsme normální lidi jako každej jinej.“

Přikývla, srdce jí divoce bušilo. Zavolá Jaceovi. Pochopí to, když jejich dnešní večeři zruší.

„Něco uvařím. Řekni, co bys chtěl. Nakoupím.“

„Uvař, na co máš chuť. Sním všecko. Překvap mě.“

Otočila ruku a stiskla tu Jackovu. „Jsem ráda, že jsi tady. Opravdu. Bála jsem se o tebe.“

„Neměla ses o mě bát, zlatíčko. Víš, že se o sebe postarám.“

Stáhl ruku a vypil obě sklenice na pultu. „Musím jít. Musím zařídit pár věcí. Pokusím se vrátit, než bude tma.“

„Prosím tě, buď opatrnej.“

Opět se pousmál. „To jsem vždycky. Díky za jídlo a oblečení. Nechal jsem batoh v tvojí ložnici. Vrátím se pro něj pozdějc, jo?“

Přikývla a sledovala, jak odchází stejně rychle, jako přišel. Pak sklouzla pohledem na lahvičku, kterou tu nechal, a rychle ji odklidila do jedné ze skříněk.

Užírala ji starost i úzkost, žaludek se jí svíral. Do čeho se to Jack namočil?

Zkontrolovala hodinky a přešla k zásuvce, kde pro ni Jace nechal hotovost. Nevěděla, kde je tady nejbližší obchod, ale zeptá se vrátného. Doufala, že to není daleko. Počasí jí nepřálo

a za taxi se jí utrácet nechtělo.

Už teď zvažovala všechny možnosti. Uvaří božské jídlo. Všechno, co má Jack rád. A připraví mu sendviče, aby si je mohl vzít s sebou, protože věděla, že tu nebude chtít zůstat. Mohla by nakoupit trvanlivé potraviny, které mu vydrží víc než jen pár dní.

Odebrala ze svazku několik bankovek, strčila si je do kapsy džínů a pak zamířila dolů, aby se zeptala vrátného, kde je tu nejbližší obchod s potravinami.

Bethany zaplatila za jízdu a vystoupila z taxíku, v rukách několik tašek, a zamířila ke vchodu do budovy. Vrátný jí poradil, ať si zavolá taxi, a ona nakonec při pohledu na sílící déšť souhlasila. Zesílil z pouhého mrholení na přívaly vody. Nijak se jí nechtělo zmoknout s rukama plnýma tašek.

Když odemkla dveře a vešla dovnitř, ztuhla. V obývacím pokoji se tyčil Jace, tvář potemnělou a přísnou. Než stihla položit tašky na kuchyňský pult, vyrazil k ní.

„Kde jsi do prdele byla?“ skoro zařval.

Vytřeštila oči a shlédla na tašky s potravinami. „Já-já jsem zašla na nákup.“

„Nechceš mi říct ještě něco?“

Obvinění v jeho hlase ji zabolelo. Co si sakra myslel? Copak věřil, že ho snad podvádí? Že šla ven navštívit milence? Jak vůbec ví, že šla pryč?

Vykroutil jí tašky z ruky a pustil je na bar, pak k ní obrátil svůj rozzuřený pohled. Nedokázala myslet. Instinktivně ustoupila a Jace zaklel.

„Do háje, já ti přece neublížím.“

„Proč se zlobíš?“ zeptala se. „Jenom jsem šla do obchodu. Byla jsem pryč sotva hodinu.“

„Ty si myslíš, že tady jde o nákup?“ Díval se na ni nevěřícně.

„A co si asi tak mám jinýho myslet? Tohle je směšný, Jaci. Jenom jsem šla na nákup, pro boha živýho.“

„Tak to zkusíme jinak. Jsem uprostřed důležité schůzky, když mi volá Kaden. Řekl mi, že máš návštěvu.“

Otevřela pusu překvapením. „Jak Kaden ví, koho mám v bytě? Přece mě už nemá chránit.“ Přimhouřila oči, pochopila. „Ty mi pořád nevěříš.“ Skoro ji zabilo ta slova, tu pravdu, vyřknout. A pravda to byla. Pěnil zuřivostí. A najal muže, aby ji dál střežili. „On mě neměl chránit. On mě měl špehovat.“

„Ukázalo se, že moje důvody byly víc než opodstatněné,“ odsekl Jace.

Jakákoli naděje, v niž se Bethany odvážila doufat, v ní zemřela. Zvedla k němu raněný pohled. „Byl tady Jack. Ale to už víš.“

„Ano. Jack,“ skoro to jméno vyplivl. „Co tu měl co sakra dělat?“

Svraštila obočí a tentokrát k němu přistoupila, rysy ztuhlé vztekem. „Přišel se na mě podívat. Byl tu i na Vánoce, ale to jsem tady nebyla, protože jsem byla s tebou. Strávil svátky sám. Bez jídla. Neměl kam jít, kde se ohřát. Byl sám, Jaci. Na ulici. Nemusím ti říkat, jak krásný svátky to asi byly.“

„Jak vůbec věděl, kam má přijít?“ zeptal se přísně. Zamrkala. „Dala jsem mu adresu.“

„A to kdy?“

Zčervenala. „Ten den, kdy jsem za ním zašla.“ Jace pevně sevřel rty. „Pozvalas ho sem.“ Přikývla. „Samozřejmě.“

Znovu zaklel. „Žádné ‚samozřejmě‘, Bethany. Co sis do prdele myslela?“

„Co ti vadí?“ optala se. „Copak si nemůžu zvát do bytu návštěvy? Pochopila jsem to špatně a ve skutečnosti ho nemůžu využívat? Nebo jo, ale na všechno potřebuju tvoje svolení?“

„Pozvala jsi dovnitř chlapa, kvůli kterému tě skoro zabili. Kvůli němu tě napadli. On je ten poslední, s kým bys měla mít cokoli společného.“

Zbledla. „On mi nikdy nechtěl ublížit. Nikdy neudělal nic, čím by mi ublížil.“ Jace znechuceně nakrčil tvář. V očích se mu zračilo pohrdání.

„Opravdu, Bethany? Proč si teda myslíš, že sem teď přišel?“

Jeho tón se jí nelíbil. Ani jeho výraz. Celý tenhle rozhovor se jí nezamlouval. Byl tak rozzuřený. Žaludek se jí bolestivě stáhl, ztvrdl na kámen.

„Přišel, aby mě viděl,“ řekla tiše. „Bylo mu zima a měl hlad. Připravila jsem mu něco k jídlu.

Zašla jsem do potravin, abych mu mohla uvařit večeři.“

Jace se natáhl za gauč a zvedl jeho batoh. Nechal ho viset na prstu, oči měl chladné jako led.

„Opravdu? To byl jediný důvod, proč sem přišel? Kde je teď?“

„Nevím, co se mi snažíš naznačit. Řekl, že si musí něco zařídit. Chtěl si tu nechat batoh, protože nechtěl, aby mu ty věci někdo ukradl. Ty nevíš, jak to tam venku chodí. Jakmile ostatní uvidí, že máš něco, co oni ne, vezmou ti to. A aby to dostali, klidně tě pobodají, zbijí, zabijí.

Můžou tě zabít pro pár babek.“

„No, rozhodně nepochybuju, že by někdo klidně zabil, aby dostal to, co je uvnitř,“ odsekl

Jace.

Otevřel batoh a naklonil ho tak, aby viděla dovnitř. I ta trocha krve ve tvářích jí ztuhla v led, klopýtla, zuby se jí rozdrkotaly a musela se opřít o pult, aby neztratila rovnováhu.

Drogy. Spousta a spousta drog. Prášky na předpis. Něco, co vypadalo jako marihuana, a další věci, které ani nepoznávala, ale vypadalo to… zle. Hodně, hodně zle.

„Našel jsem to u tebe v ložnici,“ vyštěkl Jace. „Se vším tímhle svinstvem uvnitř. Opravdu doufám, že jsi o tom neměla sebemenší tušení, když jsi souhlasila, aby si to tu nechal.“

„Nevěděla jsem to,“ zašeptala.

„Ježíši, Bethany. Jak dlouho mu ještě dovolíš, aby s tebou takhle manipuloval? Dokud tě někdo nezabije? Co bude potřeba, aby ses probrala a viděla, jak to doopravdy je?“

„On by mi neublížil!“ vykřikla. „Tak s tím přestaň!“ Jace hodil batoh na pohovku, celý se třásl vztekem.

„Nechci to tu. Ne tady. Ne, kde jsi ty. Dokud máš na sobě můj obojek, jsi pod mou ochranou.

A nechci tady ani jeho, Bethany. Buď mu to řekneš ty, nebo mu to řeknu já, a příště nebudu sám. Přivedu policii a nechám ho zatknout. Je mi u prdele, jestli tě to nasere, nebo ne. Jediné, na čem mi záleží, jsi ty. Chlap, kterému na tobě záleží tak málo, že tě vystavuje takovýmuhle svinstvu, je mi ukradenej.“

„Nebudu si mezi váma dvěma vybírat,“ vykřikla. „To neudělám! Ty to nechápeš. Neotočím se k němu zády.“

„Takže tak to je,“ pronesl vážným hlasem.

„Nemusí to tak být! Proč to prostě nenecháš na pokoji, ať to s Jackem vyřídím sama? Proč mi nevěříš?“

„Nejsi to ty, komu nevěřím,“ opáčil jí stejně hlasitě. „Zatraceně, Bethany, používej mozek.

Víš, co by se stalo, kdyby tě našli se vším tímhle svinstvem? Do vězení bys šla ty, ne tvůj milovaný Jack. To tebe by obvinili. A myslíš si, že by pak dělalo nějaký rozdíl, čí jsou tyhle sračky doopravdy?“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Ne! Jdi, Jaci. Já se o to postarám. Prostě jdi pryč.“

„Zapomínáš, že je to můj byt,“ zařval.

Ztuhla, nebyla schopna pohybu. Myšlenky. Pocitu. Otupěla. Pak se otočila a vykročila ke dveřím.

„Bethany, stůj.“

Byl to jasný příkaz. A tentokrát, vůbec poprvé, ho ignorovala. Když slyšela, jak za ní vykročil, rozběhla se. Ze dveří, k výtahu. Když vběhla dovnitř, slyšela, jak se Jace řítí halou a volá její jméno. Opakovaně mačkala tlačítko a modlila se, ať se dveře zavřou.

Uzavřely se, když byl od ní sotva metr. Do uší ji zasáhly jeho kletby. Výtah začal klesat.

Když se dveře kabiny otevřely ve vstupní chodbě, vrátný se ji snažil zastavit. Nejspíš mu Jace volal. Ale ona ho oběhla a nevšímala si jeho proseb, aby se zastavila. Vyběhla ven, na ulici.

Skoro ji srazil taxík, který s kvílením brzd zastavil jen několik centimetrů od jejích nohou.

Než stihl řidič vystoupit, natáhla se po dveřích spolujezdce a rychle nasedla dovnitř.

„Zešílela jste?“ křičel taxikář. „Skoro jsem vás zabil!“

„Prostě jeďte,“ vydechla přidušeně. „Je mi jedno kam, jen mě odtud dostaňte, prosím.“ Musela vypadat zničeně. Po tvářích jí kanuly slzy, o nichž doteď neměla tušení,

a zanechávaly za sebou vlhké cestičky. Taxikář celý zjihl, pak se obrátil k silnici a jen mávl ostatním řidičům, protože dupl na plyn tak, že ostatní museli na poslední chvíli přibrzdit. Slyšela troubení jiných aut, ale i to zmizelo v dáli, jak se řítili ulicí pryč.

30. kapitola

Poslední blok zpátky do svého bytu šla Bethany pěšky, celá otupělá. Otupělá z chladu. Otupělá z neustávajícího deště, který jí zmáčel oblečení. Taxíkem se daleko nedostala. Po nákupu jí moc peněz nezůstalo. A tak šla pěšky. Bez cíle, myšlenky jí v hlavě vířily, srdce jí svírala bolest.

Jace měl právo se rozzlobit. To nemohla popřít. Ale nedal jí šanci nic vysvětlit. Jen zuřil.

A pak jí připomněl, že to jemu patří její byt. Že vše, co má, má jen díky jeho štědrosti. Připomněl jí, že ona ve skutečnosti nemá nic. Nic než beznaděj.

Nevěřil jí. A připomínal jí to znovu a znovu. A ona nemůže zůstat ve vztahu, kde o ní muž předpokládá jenom to nejhorší. To se jí nikdy nepodaří překonat. Jakkoli moc se snažila, i když se mu celá oddala, nikdy nedosáhne bodu, kdy by měla jeho plnou důvěru.

Nevěděla ani, proč se vlastně vrací. Ale potřebovala svoje věci. Potřebovala si sbalit nějaké oblečení. Rozhodně ne všechno, ale věděla, že kabát bude potřebovat. A džíny a košile. Mohla by si vzít jídlo, které koupila pro Jacka, a pak by na něj někde mohla počkat. Možná se už vrátil. Nebo ho minula?

Alespoň budou mít pár dní co jíst. Mohla by projít azylové domy, kam předtím chodila, a možná, jen možná, v jednom z nich budou mít volno.

Nebo by mohla nejdřív Jaceovi zavolat. Pokusit se to vysvětlit. Alespoň to by si zasloužil.

Potřeboval vědět, proč se k Jackovi nikdy obrátí zády. Zatím mu to neměla příležitost vysvětlit. Zatím mu tuhle část sebe samé neodhalila.

Pochopil by to? Dokázal by to pochopit?

Ale co dobrého by to přineslo, kdyby jí stejně nikdy nedůvěřoval?

Když zatlačila do vchodových dveří budovy, kde bydlela, vrátný k ní znepokojeně vzhlédl.

Mávla mu na pozdrav, aby smetla jeho obavy, a zamířila k výtahu. Chtěla jen být někde v suchu a teplu, i kdyby to bylo jen dočasně.

Musí být způsob, jak to napravit. Jace je to nejlepší, co ji kdy potkalo. To jediné dobré a neponičené. Nechtěla, aby se Jace dotýkaly Jackovy problémy. Jace si to nezaslouží.

Zaslouží si někoho s duší čistší, než má ona. Někoho, komu může plně důvěřovat. A možná by se mu neměla divit kvůli tomu, že jí nevěřil. Chtěla jeho důvěru, chtěla, aby v ní měl víru, ale

ve skutečnosti a vzhledem k tomu, jak málo o ní věděl, bylo od něj opravdu rozumné, aby jí vůbec věřil?

Zalila ji vlna smutku. Nechtěla být tím člověkem, jakým byla už tak dlouho předtím. Chtěla být někým, kdo je hoden lásky a důvěry. Chtěla někoho, kdo by v ni věřil. Myslela si, že by takovým člověkem mohl být Jace. Mýlila se.

Vešla do bytu a pak do kuchyně. Chtěla si připravit horké kakao. Když otevřela skříňku

s hrnečky, zrak jí padl na lahvičku pilulek, které jí přinesl Jack. Dlouho se na ně jenom dívala. A potom, skoro jako v mlze, natáhla ruku a malou plastovou lahvičku v ní sevřela.

Vzala ji a položila na linku před sebou. Jednu pilulku. Jenom jednu. S ní to zvládne mnohem líp. Přenesla by ji někam, kde je tepleji a veseleji. Dala by jí smysl žití. Dodala by jí sebevědomí a povzbuzení do dalších rozhodnutí.

Odehnala by ošklivou skutečnost, v níž se právě nacházela. A pomohla by jí zvládnout blížící se setkání s Jacem.

Než si to stihla rozmyslet, třesoucíma se rukama otevřela lahvičku a vyklepala jednu pilulku.

Nebo by si měla spíš vzít dvě? Už je to přece jen nějaká doba. Zdálo se jí to jako celá věčnost, co si naposledy vzala prášek. Jeden ji pravděpodobně srazí na kolena. Druhý by jí mohl srazit vaz. Tečka.

Vrátila druhou pilulku zpátky do lahvičky a první si dala do úst. Popadla sklenici a naplnila ji vodou, zvedla si ji k rtům a vlila si do úst dost tekutiny, aby mohla bez problémů spolknout prášek. Pak ztuhla.

Ach, bože, ach, bože. Co to dělá?

Okamžitě vodu i tabletku vyplivla do dřezu a zapřela se o okraj, jak se snažila přemoct bolest v hrudi. Co to skoro udělala?

Vztekle popadla lahvičku, vysypala pilulky do dřezu a pustila vodu, aby je všechny spláchla.

Pak hodila prázdnou lahvičku přes celou kuchyň a slyšela, jak dopadla na podlahu. Pak si zabořila tvář do dlaní a rozplakala se.

Bože, nedokáže to. Už ne. Znovu to už nedokáže.

Musí to ukončit. Tohle pro ni neznamená nic dobrého. Pokud ji právě k tomuhle dovedl vztah s Jacem, pak to musí ukončit. Nemůže si takhle ubližovat. Ne potom, co tvrdě makala, aby zůstala čistá a svou závislost porazila.

Možná toho moc nemá, ale alespoň její život něco znamená.

Aniž by se převlékla, zamířila ke dveřím. Věděla, že se musí Jaceovi postavit dřív, než ztratí odvahu. Musí to ukončit, říct mu, že se stěhuje z bytu. Musí jít za ním a vyřídit to tváří v tvář.

Neodejde potichu, aby se pak bál, co s ní je nebo co dělá. Půjde do jeho bytu a poví mu, že odchází. A pak se vrátí ke svému starému životu. Možná to není ten nejlepší způsob života, ale byl to život, který dokáže žít s hrdostí.

Pak si vzpomněla, že jí došla hotovost. Vrátila se ke skříňce a vybrala z ní všechny peníze.

Zaplatí z toho taxi a vše ostatní vrátí Jaceovi. Nevezme si od něj víc, než musí. Pak si vzpomněla na Jackův batoh, tak ho zvedla z gauče a přehodila si ho přes rameno. A vyšla z bytu.

Když dorazila do vstupní haly, vrátný se tvářil starostlivě.

„Slečno Willisová, kam to jdete? Myslím, že bude lepší, když počkáte tady.“ Nevšímala si ho a vyšla zpátky do studeného deště.

„Kde je?“ zeptal se Jace naléhavě, jakmile vešel do budovy, v níž Bethany bydlela.

Vrátný si povzdechl. „Snažil jsem se vám znovu dovolat, pane. Vrátila se. Proto jsem vám volal poprvé. A o několik minut později zas odešla. Snažil jsem se ji zastavit. Byla celá mokrá a ani se nepřevlékla. Vypadala rozrušeně.“

Jace zavřel oči a dlouze a ošklivě zaklel. „Nemáte tušení, kam šla?“

Vzhlédl ven na provazce deště s ledem, který nyní zaléval chodníky města. Žaludek se mu sevřel při představě, že Bethany je tam někde venku. V zimě. Rozrušená. Sama.

Nejspíš se vrátila za Jackem. Za svým milovaným, podělaným Jackem.

Bože, zkazil to. A hodně. Byl naštvaný. Vybil si na Bethany svůj strach a vztek a ona utekla.

Přesně tak, jak se toho od začátku bál.

„Ne, pane. Je mi líto, ale při odchodu nic neříkala. Jen nesla batoh.“

Jaceovi ztuhla krev v žilách. Jestli se Bethany něco přihodí, tak Jacka zabije. Nejspíš se vrátila za Jackem, ale neexistovala žádná jistota, že ji Jace najde. Předtím mu to trvalo celé týdny. Ale teď? Teď nebude chtít, aby ji našel. Předtím nevěděla, že ji hledá. Nyní věděla, že to udělá. Pokud tedy tušila, jak moc mu na ní záleží. Nedal jí sebemenší důvod věřit, že je pro něj

tak důležitá, aby ji šel hledat i podruhé. A to ho žralo nejvíc.

A teď je tam někde venku na ulici, s batohem plným drog a léků. Lidé už zabíjeli kvůli menším věcem.

Propálil vrátného pohledem. „Jestli se vrátí, klidně ji zalehněte, jestli budete muset. Ale

nedovolte jí znovu odejít. Je to jasné?“

Vrátný přikývl. „Ano, pane. Vynasnažím se.“

Jace svěsil ramena a vykročil ke dveřím. Přemýšlel, kde by měl Bethany začít hledat. Právě když vyšel do deště, zazvonil mu mobil. O krok se vrátil a zvedl ho. Číslo nepoznával.

„Jace Crestwell,“ ohlásil se netrpělivě.

„Pane Crestwelle, je tady, přišla do vašeho bytu.“

Jace poznal hlas Rogera, svého vrátného. Zrychlil se mu tep a vyběhl do deště. Mávl na svého řidiče, který parkoval kousek od domu.

„Hned tam budu,“ řekl Jace do telefonu. „Nedovolte jí odejít.“

„Musíte si pospíšit, pane,“ odpověděl Roger tišeji. „Když jsem se ji snažil přesvědčit, aby počkala ve vašem bytě, odmítla. Nechtěla ani čekat tady dole v hale. Je venku na dešti, promoklá a třese se.“

„Cože?“

Jace nedokázal ovládnout zuřivost, promítla se mu do hlasu.

„Pane, snažil jsem se. Není na tom dobře. Je nějaká rozrušená. To není dobré. Musíte si pospíšit. Dám na ni pozor, dokud nedorazíte.“

Jace zaklel a zavěsil a nařídil svému řidiči, aby se vrátil do jeho bytu a dupl na to. Celou cestu měl Jace hruď staženou strachem. V hlavě si promítal vše, co jí chtěl říct, opakoval si to. Ale nějak mu to nestačilo. Připadalo mu to chabé. Co má asi tak říct ženě, kterou miluje, ženě, se kterou to naprosto a totálně podělal?

Seděl celý ztuhlý a čekal, každou vteřinou, kdy je doprava na silnici přinutila zastavit, tiše umíral. Co když se tam nedostanou včas? Co když se tam dostane a ona, stejně jako u sebe doma, bude pryč? Bude už navěky pronásledovat jen nedostižný sen? Nemohl na to ani pomyslet. Bethany je jeho. Nevzdá se jí bez boje. Možná nikdy neměla nikoho, komu stálo za to o ni bojovat, ale to se změní.

Konečně auto zastavilo u chodníku. Jace vyskočil ven do deště a rozběhl se ke vchodu, očima už pátral po Bethany. Srdce mu divoce bušilo, když ji nikde neviděl. Možná ji vrátný přesvědčil, aby zašla dovnitř. Nebo možná odešla.

Už byl skoro ve dveřích, když ji spatřil. Srdce se mu skoro zastavilo, když viděl, jak se choulí u paty budovy. Krčila se na chodníku, kolena přitisknutá k hrudi, voda jí kapala z vlasů

a oblečení a stékala na beton pod ní.

„Bethany.“

Vydechl její jméno tak tiše, že ani netušil, jestli ho vůbec slyšela. Víc mu ale sevřená hruď nedovolila.

Sklonil se a dotkl se její paže. Překvapeně sebou cukla a zvedla k němu oči. Měla je velké a plné strachu, ale především utopené v žalu. V hlubinách jejích očí se skrývaly nejsilnější emoce. Jako by se díval do nejhlubších zákoutí její duše.

„Zlato, pojď dovnitř.“

Mluvil na ni schválně něžně, snažil se ji uklidnit, jakkoli se mu jeho vlastní tep pokoušel vybuchnout ve spáncích.

Pokusil se ji odtáhnout ke dveřím, ale vyškubla se mu a o krok ustoupila. Zvedla k němu

raněné oči, ve světle lamp se jí leskly neprolitými slzami.

„Ne,“ řekla tiše. „Jaci, já to nedokážu. Přišla jsem sem, protože je správné, abych ti to řekla do očí, a neodešla jen tak bez rozloučení.“

Zvedl ruku, aby ji zastavil. Věděl, co se chystá říct, a nechtěl to slyšet. Nikdy nebude chtít slyšet ta slova vyjít z jejích úst. Srdce mu divoce bušilo, propaloval ji svým žhnoucím pohledem.

„Zlato, prosím, musíš mě vyslechnout. Ale nejdřív tě dostaneme z toho deště a zimy. Mrzneš tu. Jen nastydneš.“

Zavrtěla hlavou a ochranitelsky se objala pažemi. Bože, copak se ho bála? Opravdu si myslela, že by jí nějak, jakkoli ublížil? Chtělo se mu zvracet z pomyšlení, že se bojí, že by na ni vztáhl ruku. Kéž by jenom mohl ty poslední chvíle v jejím bytu vrátit zpět.

„Ne, poslouchej mě, Jaci. Prosím. Nedělej to ještě těžší. Musím to udělat, jinak ztratím sama sebe. Než ztratím respekt k sobě samé. Trvalo mi několik let, než jsem ho nabyla, a nechci

o něj přijít.“

Ke konci tiše popotáhla. Třásla se tak moc, až Jace stálo veškerou sebekontrolu, aby ji nepopadl a neodnesl do bytu i proti její vůli. Zastavilo ho jenom vědomí, že tato chvíle, bez ohledu na to, co se mu chystá říct, je nejdůležitějším okamžikem jeho života. Nemohl si dovolit to pokazit. Ne tak, jak se už stalo v jejím bytě.

„Tak mi to pověz,“ vybídl ji.

Po tvářích jí stékaly slzy a mísily se s vytrvalým deštěm. Vlasy měla přilepené k hlavě, mokré prameny jí zplihle visely podél tváří. Na řasách se jí třpytily kapky deště a rámovaly jí překrásné, utrápené oči.

Byla to nejkrásnější, co kdy viděl, a právě hrozilo, že ji ztratí.

„Když Jack ráno přišel, přinesl lahvičku léků. Přinesl je pro mě.“

Jace rozzuřeně zasyčel, v nitru se mu opět zvedal hněv. Chtěl toho hajzla najít a vymlátit z něj duši. Jak se mohl chovat k Bethany tak neopatrně? K ženě, na níž mu snad záleželo. A Bethany neviděla, že Jack není dobrý člověk. Vůbec pro ni není dobrý. Viděla ho takového, jaký byl

v minulosti.

„Řekla jsem mu, že je nechci. Už nikdy je nechci. Snažil se mi jenom pomoct. Kdysi bych si je vzala. Udělala bych pro ně cokoli. Ale teď už ne. Překonala jsem to. Ale pak jsi přišel a strašně jsme se pohádali a potom jsi mi připomněl, že ve skutečnosti nemám vůbec nic.“

„Ach, bože, zlato, to jsem nechtěl,“ zachraptěl. „To jsem vůbec nechtěl.“

Pokračovala, jako by ho neslyšela. Jako by se ztratila ve svých myšlenkách, které se snažily prodrat na svobodu.

„A to bolelo tak moc, že jsem nedokázala zůstat. Ale pak jsem se vrátila, protože mi bylo jasný, že to, jak jsem odešla, nebylo k tobě fér. Nemohla jsem jenom tak utéct. Musela jsem ti to říct do očí. Ale jak jsem byla v kuchyni, měla jsem pocit, že můj život právě skončil. Bylo mi zima a chtěla jsem si udělat horkou čokoládu, a když jsem otevřela skříňku, viděla jsem tam tu lahvičku s léky a věděla jsem, že když si jednu pilulku vezmu, bude mi líp a budu schopná se se svým životem vypořádat.“

„Ach, bože,“ vydechl Jace. „Zlato.“

„Byla jsem takhle blízko,“ řekla a ukázala mezi třesoucím se palcem a ukazovákem dva centimetry. „Takhle málo zbývalo a udělala bych to. Dala jsem si jednu pilulku do pusy. Napila se vody a chtěla to spolknout. Už mi skoro sklouzla do krku. A pak jsem si uvědomila, co to dělám. Co jsem si málem způsobila.“

Popotáhla a pak sklonila hlavu a sbalila ruce do pěstí.

„Ale neudělalas to,“ zašeptal Jace.

„Skoro jo,“ zašeptala zlomeným hlasem. „Chtěla jsem to. Potřebovala jsem to. Ale vyplivla jsem to a ostatní tabletky jsem vysypala do odpadu. Nechci se k tomu vrátit, Jaci. Musíme to ukončit, jinak se navzájem zničíme. Jestli se mnou to, že jsem s tebou, dělá něco takovýho, nemůžu v tom pokračovat. Nejsem pro tebe dost dobrá. Nejsem dost dobrá pro sebe,“ zašeptala.

Ovládl ho strach. Zavrtěl hlavou, hrdlo se mu sevřelo tak, že skoro nedokázal promluvit. To, co málem provedla, ho ničilo – ne proto, že by ji snad soudil, ale proto, že jí to ublížilo víc, než si dokázal představit. Co kdyby se nedokázala ovládnout?

Ta trocha sebekontroly, kterou měla, pomalu pod sílícím deštěm mizela. Z hrdla se jí vydral vzlyk. Pevně se objala pažemi, zhroutila se na kolena a houpala se dopředu a dozadu.

Jace okamžitě také poklekl, vzal ji do náruče a držel ji. Líbal ji do mokrých vlasů a kýval se s ní. Oba je zaléval déšť.

„Nenávidím se za to,“ zavzlykala. „Za svoji slabost. Za to, že to na mě mělo takovej vliv.

Nenávidím se za to, že jsem ti ublížila a že jsem tě zklamala. Ale nemůžu se k Jackovi obrátit zády. Nečekám, že to pochopíš. Nedokážu to vysvětlit.“

Okamžitě se hluboko v něm zvedl vztek na Jacka, na celou tuto situaci.

„Proč tolik riskuješ, abys ho chránila? Ten chlap je grázl, Bethany. Proč mu vůbec dovoluješ, aby dál ovládal tvůj život?“

Odstrčila ho a zvedla se na nohy. „Protože toho pro mě hodně udělal!“ vykřikla. Déšť jí bušil do tváře a mísil se se slzami. „Udělal toho pro mě víc, než mu kdy budu schopná oplatit! Ty to nechápeš. A nikdy nepochopíš, čím kvůli mně prošel.“

Hlas jí svíral žal, každé slovo jen ztěžka dolovala ze sevřeného hrdla. Byla silně rozrušená, sotva se ovládala a třásla se zimou.

V jejím hlasu, v jejích slovech, bylo něco, z čeho mu tuhla krev v žilách. Ať se jí kdysi stalo cokoli, něco, co se týkalo i Jacka, pronásledovalo ji to až do dnešních dnů. Ať to něco je cokoli, on to zjistí. Chtěl jí porozumět, chtěl vědět, proč tak silně visí na Jackovi.

„Tak mi to vysvětli,“ řekl tiše. „Ale promluvíme si uvnitř, v teple, a až se převlékneš

do suchého. Pak budu poslouchat a ty budeš vysvětlovat. Vyřešíme to. Spolu to zvládneme, Bethany.“

Začala kroutit hlavou, ale to už vstal a zvedl ji s sebou.

„Neberu ne jako odpověď,“ přerušil ji. „A zapomeň na to, že bych ti dovolil zmizet mi ze života.

Vyřešíme to a ty mi povíš, proč tomu Jackovi tak slepě důvěřuješ. A až bude s boží pomocí po všem, už nikdy mě neopustíš. Nepůjdeš nikam jinam než se mnou do postele.“

31. kapitola

Když se za Jacem zavřely dveře výtahu, vydechl úlevou. Nedovolí, aby se k výtahu byť jen přiblížila. A na hezky dlouhou dobu.

Odnesl ji do koupelny, posadil na sklopené víko toalety a natáhl se, aby pustil sprchu. Pak

z ní okamžitě začal svlékat provlhlé oblečení. Ruce se mu třásly – ne chladem – ale zastavit je nedokázal. Ničilo ho vědomí, co skoro udělal. Co udělal.

„Jaci, prosím, nech mě jít,“ zaprosila hlasem ztěžklým emocemi. „Není nutný to dál protahovat. Vrátím se ke svýmu starýmu životu a ty zas ke svýmu.“

Vzal jí obličej do dlaní a zadíval se jí do očí. „Nenechám tě odejít. Nikdy. Na to zapomeň. Jak se mám sakra vrátit ke svému starému životu, když ty jsi nyní můj život? Jako by můj život

za něco stál, kdybych tě neměl po svém boku. A teď vlez do tý zatracený sprchy, ať se zahřeješ. Oba mrzneme. Ty víc než já. Vždyť jsi byla venku na dešti celé hodiny. Je štěstí, žes neskončila s vážným podchlazením.“

Vytřeštila oči. Pak ji vytáhl na nohy, svlékl se a pobídl ji ke sprchovému koutu.

Nedokázal ovládnout třas vlastního těla. Taktak se jí dokázal ve sprše přidržovat, tak si ji k sobě přitiskl a zahříval ji jak proudem vody, tak teplem svého těla.

Byla jako kus ledu, chlad jí prostoupil až do morku kostí. Ničilo ho vědomí, že byla venku tak dlouho, na dešti, sama, rozrušená, a to vše jenom proto, že to on nezvládl. Nechal ji věřit, že nic neznamená. Že nic nemá. Když pro něj znamenala všechno.

Miloval ji. Pokud o tom někdy předtím pochyboval, nyní si byl jistý. A s lidmi, které milujete, nezacházíte tak, jak s Bethany jednal Jace. Nedokázal se do ní vcítit. Nenaslouchal jí, nečekal na její vysvětlení. Celou dobu byl trpělivý, čekal, až s ním bude ochotná mluvit, až mu bude ochotná vyprávět o své minulosti. A když dostal příležitost, podělal to.

To se už nestane. A ať táhne ke všem čertům, jestli jí někdy dovolí, aby od něj znova odešla, když přitom čekal třicet osm let, než ji najde.

Obklopovalo je horko, třas polevil. Opřela se o něj, teplá, tvárná a tolik milovaná. Vše, co kdy chtěl, měl právě nyní ve své náruči. A nikdy ji nenechá odejít. Ještě nikdy neprohrál bitvu, na niž se řádně připravil, a nyní ho čekala nejdůležitější bitva jeho života.

Políbil ji na spánek, pak rty sklouzl dolů po její líci až na bradu. Jeho. Jeho žena. Jeho milenka. Jeho manželka, pokud do toho bude mít co mluvit. Hodlá si ji k sobě připoutat tak těsně, až bude dýchat tentýž vzduch, co on.

„Je ti už teplo?“ zašeptal jí do ucha.

Přikývla a on ji neochotně vyvlékl ze svého náručí a vypnul vodu. Vykročil s ní ze sprchy

a rychle ji otřel ručníkem, aby nenastydla. Když se dostal k jejím vlasům, stáhl jí je z krku a jeho pohled padl na obojek, jenž jí dal k Vánocům. Nesundala si ho. I když ji tolik zranil. Přejel

po něm prstem a naklonil se, aby ji políbil na místo mezi uchem a náhrdelníkem, tam, kde cítil její pulz.

Ustoupila od něj, v očích ustrašený, obezřetný pohled. „Jaci…“

„Ššššš, Bethany. Jen mi dej chvíli času. Musíme tě zahřát a osušit, pak si promluvíme.

O všem. A neodejdeš. Ani na to nemysli. Přivážu tě k posteli, jestli budu muset, váhat nebudu, jestli to je jediný způsob, jak tě tu udržet.“

Kousla se do rtu, ale mlčela a nechala ho, ať ji zabalí do osušky. Pak sundal z háčku na dveřích svůj župan a pomohl jí do něj. Pásek jí pevně uvázal kolem pasu.

Trvalo mu jen pár vteřin, než se sám osušil a převlékl do suchého oblečení. Pak ji vybídl, aby šla do obývacího pokoje.

Zapálil v krbu oheň a posadil ji na gauč.

„Jen mi dej vteřinu, než ti připravím horkou čokoládu. Hned jsem zpátky.“

Zaváhal, nechtěl ji opustit ani na zmíněnou vteřinu, ale to, že na sobě měla jeho župan – do něhož ji oblékl zcela záměrně – ho ujistilo, že z bytu neodejde.

Přesto čekal na její souhlas, a když přikývla, sevření v hrudi povolilo.

Zdálo se mu jako věčnost, než se mléko v mikrovlnce ohřálo. Přidal do něj čokoládový prášek a cukr tak, jak to měla ráda, a pak se i s šálkem vrátil do obývacího pokoje, kde se Bethany choulila na pohovce.

Nohy si složila pod sebe, jako by toužila po ještě větším teple, a z opěrky vzala deku

a přetáhla si ji přes klín. Nevěděl, jestli kvůli teplu nebo aby tak přidala další bariéru mezi sebe a něj.

Nedovolí, aby mezi ně stavěly jakékoli bariéry. Už ne. Ale nejdřív si musí o všem otevřeně promluvit.

Podal jí kouřící hrníček. Sevřela ho v obou rukou, pojímala do sebe jeho teplo. Posadil se na pohovku blízko ní a otočil se, aby jí viděl do očí. Zvedl nohu a umístil ji tak, aby se dotýkala její. Neodtáhla se, což bral jako dobré znamení, věděl ale, že toho musí hodně urovnat.

„Dlužím ti omluvu,“ řekl tiše. „Je mi to líto, Bethany. Nezvládl jsem to. Když jsem jen pomyslel na to, co všechno se ti mohlo stát, šílel jsem a řekl věci, které jsem tak nemyslel. Nikdy jsem nechtěl, abys měla pocit, že nic neznamenáš nebo nic nemáš. Pokud můžeš něčemu věřit, věř tomuhle.“

Hrneček se jí v dlaních roztřásl. Sklonila k němu své rty. „Rozumím. Opravdu. Ale, Jaci, řekla jsem ti, co jsem málem provedla.“

Ve tváři se jí zračila čirá bolest a stud. Skoro ho to zničilo. Už mezi nimi nedokázal dál tolerovat jakoukoli vzdálenost. Vzal jí hrneček z rukou a postavil ho na konferenční stolek, pak se k ní posunul. Jednu paži přehodil přes opěradlo gauče, takže se prsty dotýkal jejího ramene, druhou ji uchopil za ruku a pohladil ji palcem přes dlaň.

„Důležité je to ‚málem‘, zlato. Skoro sis vzala tu pilulku. Ale neudělalas to. Zastavila ses.

Neudělalas to.“

Zavřela oči. Srdce se mu sevřelo, když jí po tváři sklouzla slza.

„Ušla jsem tak dlouhou cestu,“ zašeptala. „Až do dneška. Dokud jsem nespatřila ty prášky. Nemyslím na ně. Teda, nemyslela jsem na ně. Nechtěla jsem je. Ne od tý doby, co jsem čistá. A pak jsem je dneska chtěla víc než cokoli na světě. Tak strašně moc jsem je chtěla.“

Zachvěla se a sklonila hlavu. Vsunul jí dlaň pod bradu a jemně ji zvedl, aby se mu musela podívat do očí.

„Zlato, neudělalas to,“ řekl tiše, naléhavě. „Je jedno, co jsi chtěla nebo co sis myslela.

Nevzala sis je. To vyžaduje velkou sílu. Porazila jsi to, už to nad tebou nemá moc. Copak ti to dnešek nedokázal?“

V jejích očích se zračila taková naděje, až ho to skoro roztrhlo ve dví.

„Opravdu si to myslíš?“

„Ano, myslím si to. Nechci, aby ses kvůli tomu trápila. A odteď tu budu i já, abych ti pomohl.

Nemusíš na to být sama. Nebudeš na to sama. Nastěhuješ se ke mně. Čekal jsem. Nechtěl jsem na tebe příliš tlačit. Proto jsem ti dal sestřin byt. Ale s tím je konec. Budeš bydlet se mnou.“

Vytřeštila oči. Otevřela ústa a chtěla protestovat, ale umlčel ji polibkem.

„Jsi moje, Bethany. Patříš mi. Já patřím tobě. Patříš sem. Bez debat.“

„Ale Jack…“

Odtáhl se, nálada mu okamžitě poklesla. „O Jackovi si musíme promluvit. Je nebezpečný, Bethany, je pro tebe hrozbou. To nehodlám tolerovat. Nehodlám tolerovat nic, co by ti mohlo jakkoli ublížit.“

Vydechla, bylo jasné, že bojuje se slzami.

„Nemůžu se k němu obrátit zády, Jaci. Nečekám, že to pochopíš.“

„Tak mi to vysvětli. Řekni mi proč. Řekni mi, čím tě u sebe drží.“ Zavřela oči a po tvářích jí tiše stékaly stříbřité slzy.

„Tolik toho pro mě udělal. Chránil mě. Nedovedeš si představit, čeho se pro mě vzdal, Jaci.“ Hruď ho pálila, hrdlo se mu svíralo. Už nyní věděl, že se mu nebude líbit, co mu o něm poví,

ale bude sedět a naslouchat, i kdyby ho to mělo zabít. Chtěla mu odhalit svou minulost, konečně se mu vzdát celá. Důvěřovala mu natolik, že mu chtěla odhalit svá tajemství a bolest, jež se jí neustále zračila v očích.

„Vystřídali jsme několik děcáků. Nejsme pokrevní příbuzní, to už víš. Ale jsme si blízcí

a sociální pracovníci se rozhodli, že když to bude možný, nerozdělí nás. Tak to ale nebylo vždycky. Věděli ale, že když budeme spolu, nenaděláme tolik problémů, takže pokud to šlo, nechávali nás spolu. Byli jsme si vzájemně jedinou rodinou.“

Odmlčela se a dlouze a zhluboka dýchala.

„Pokračuj, zlato,“ vybídl ji něžně. „Poslouchám. Teď už ti nic neublíží.“

„Když mi bylo dvanáct, Jackovi bylo patnáct. Byl velkej na svůj věk. Vím, že teď tak nevypadá. Je hubenej, ale kdyby byl zdravej a dobře se najedl, byl by to mohutnej chlap. Vysokej, se širokýma ramenama. Každopádně nás umístili do jedný pěstounský rodiny a ten fotr…“

Jace se napjal, celý se roztřásl potlačovanou zuřivostí. Nelíbilo se mu, kam míří.

„Fotr od tý rodiny po mně pořád koukal a to se Jackovi nelíbilo. Nespouštěl mě z dohledu, ani mě s ním nenechával o samotě. Pak ale vyšlo najevo, že tomu chlapovi nijak nezáleží na tom, jestli to je kluk, nebo holka.“

Při té vzpomínce se zachvěla a celá zbledla. Vyzařovala z ní bolest a utrpení. Přitáhl si ji do náruče a držel ji pevně, ale tak, aby mohla dál mluvit. Hladil ji po vlasech a snažil se ji

v rámci možností uklidnit.

„Obětoval se pro mě,“ zašeptala. „Postavil se přede mě, kdykoli si pro mě ten chlap přišel. Jack dovolil, aby ho ten hajzl týral, protože pak už nechtěl mě. Bože, na to nikdy nezapomenu, Jaci. Nedokážu na to zapomenout. Snášel to celé měsíce, pak teprve jsme se odtamtud dostali.“

„Zlato, to je mi tak líto.“

„Jack se o mě vždycky staral. Když se mi stala ta nehoda. I předtím. Potom. Sháněl nám jídlo a oblečení. Když už mi doktoři nechtěli předepsat léky – v tý době jsem měla skoro pořád bolesti – Jack mi ty prášky sehnal. A pak, když jsem se stala závislou, riskoval, že ho zašijou

a bůhvíco dalšího, aby pro mě sehnal všecko, co jsem potřebovala.“

Jace si povzdechl. Byla to ošemetná situace, o tom nebylo pochyb. Viděl Jacka v novém světle, ale to neznamená, že by mu nevadilo, kdyby Bethany jakkoli ohrozil. Jack bral něco horšího než jen prášky na předpis. Kupoval nebo možná i překupoval a prodával hodně těžký kalibr. Takový, co by člověka zabil nebo poslal do vězení na sakra dlouhou dobu. Ani za nic

nedovolí, aby se to jakkoli dotklo Bethany.

„Chápu, proč to cítíš, jak to cítíš, zlato, ale poslouchej mě. Jack, jakého znáš, je už pryč.

Zabředl do toho hodně hluboko a mohla by ses kvůli němu ocitnout v nebezpečí. To nedovolím. S tím se smiř. Nebudu tolerovat nic, co by tě mohlo ohrozit. Jasné?“

Poposedla a zvedla hlavu, aby se mu mohla podívat do očí. „Je mi to jasný, Jaci. Opravdu.

Nebudu ho omlouvat. Nelíbí se mi, co dělá, ale představa, že je mu zima, má hlad nebo není v bezpečí… To mi ničí srdce. Nemůžu si pomoct, ale přemýšlím, jestli by dopadl, jak dopadl, kdyby nebylo mě.“

Jace zavrtěl hlavou, chtěl, aby pochopila, jak vážně svá slova myslí. „Nemůžeš se z toho obviňovat. To nedovolím. Chránil tě. Za to mu budu navždy vděčný. Ale, zlato, ani on by tě nevinil z toho, co se z něj stalo teď. Všichni děláme vlastní rozhodnutí. Jemu se jich několik nepodařilo, ale to neznamená, že za to musíš ty zaplatit cenu.“

„Co mám ale dělat? Nemůžu od něj prostě odejít. Nemůžu ho opustit, když nemá nic. Ne, když mám teď všechno, co on nemá.“

Jace se jí zadíval do slzami zalitých očí a uvědomil si, že kdyby jednoduše odešla od své jediné rodiny, nebyla by ženou, kterou miloval. Pohladil ji po tváři, setřel vlhké stezičky a pak si povzdechl.

„Něco vymyslím. Vyřešíme, co s Jackem. Ale jedno pochop. Pokud se do toho vložím, tak ty vycouváš.“

Znepokojeně se od něj odvrátila.

„Mohl by…“

Kousla se do rtu a odmlčela se.

„Mohl by co, zlato? Neboj se mě zeptat na cokoli.“

„Jenže tohle nemám právo žádat,“ řekla tiše. „Dal jsi mi toho tolik a já ti nemám co dát na oplátku.“

„Ty jsi pro mě vším. Vším, Bethany. To neříkám jenom tak. Nikdy dřív jsem to žádné ženě neřekl. Zatraceně, nikdy jsem to neřekl ani jiné lidské bytosti.“

Dívala se na něj tak zmateně a udiveně, že se skoro přestal ovládat. Přivinul si ji do náruče a přitiskl si ji k sobě tak pevně, že skoro nemohla dýchat.

„Zeptej se, Bethany.“

„Chtěla jsem se zeptat, jestli by Jack mohl zůstat v bytě,“ zašeptala. „Jen na nějakou dobu.

Dokud se nepostaví na nohy a nebude si moct dovolit vlastní byt.“

Jace opatrně vyprostil Bethany ze své náruče a odsedl si, aby na ni viděl. Výraz ve tváři měl naprosto vážný.

„Pokud se ke mně nastěhuješ, pak uvidíme; možná dovolím, aby se Jack nastěhoval do tvého bytu.“

Nijak na to jemné vydírání nezareagovala. Ne že by bylo nenápadné. Ale byl ochoten udělat cokoli, co bylo potřeba, aby s ním zůstala, v jeho posteli i v jeho životě.

„To bys udělal?“ zašeptala.

Ano, udělal by to. A necítil by se nijak provinile.

„Ano, udělal bych to.“

Vrhla se mu do náruče a skoro ho převalila na záda. „Děkuju. Ani si tě nezasloužím, Jaci.

Každej den děkuju Bohu za to, že tě mám.“

Při jejích slovech se zamračil, ale protože neodmítla, že se k němu nastěhuje, netlačil na ni.

„Nemůžu se dočkat, až o tom Jackovi povím,“ řekla. „Nebude tomu věřit.“

Jace zvedl ruce. „Mám několik podmínek, Bethany.“ Ztichla a tázavě se na něj zadívala.

„Nehodlám v tom bytě tolerovat jakékoli drogy. Nechci, aby se dostaly jakkoli blízko k tobě. Pokud je Kaden nebo Trevor někdy najdou, vypadne. A když budeš chtít Jacka vidět, bude to pouze v přítomnosti Kadena, Trevora nebo mě. A na tom trvám.“

Bethany utichla. Úplně viděl, jak jí to v hlavě šrotuje. Přistihl se, že zadržuje dech, a přemítal, jestli není moc tvrdý. Ale takový byl. Nezmění to. Když je v sázce její bezpečí, nehodlá ustoupit.

„Dobře,“ přikývla po chvíli. „Jackovi to vysvětlím.“

„Ne.“

Zmateně povytáhla obočí.

„Já to Jackovi vysvětlím,“ oznámil Jace. „Nechci, abys musela podstoupit tak nepříjemný rozhovor. Ať jsem tu ten zlej parchant já. V sázce jsi ty, a tak mi ta role nevadí.“

„Ty nejsi zlej parchant,“ opáčila tak rozhodně, až se usmál.

„Znamená to, že se mnou zůstaneš a nebudeš si myslet, že jsem odpornej parchant, když jsem tě přinutil, aby ses ke mně nastěhovala?“

Oči jí zjihly. Naklonila se k němu a přitiskla se mu do náruče. Tak hebká a teplá. Tak zatraceně dokonalá. Dlaněmi jí přejížděl po zádech a v duchu si přál, aby ji ten župan nezakrýval.

„Nikdy jsem odtud nechtěla odejít,“ přiznala tiše. „Myslela jsem, že to chceš ty.“

„Ššššš, zlato, ne. To neříkej. Už nikdy to neříkej.“

„A bojím se, Jaci. Opravdu. Bojím se, kam tohle povede a jak dlouho se mnou budeš… šťastnej.“

Za jejími slovy se skrýval strach, přestože ho nenechala proniknout do svého hlasu. Bála se, že je pro něj jen nějakou dočasnou kratochvílí, a bála se, co se stane, až se mu, jak si myslela, jednoho dne omrzí a opustí ji.

„A pořád si říkám, že pro tebe nejsem dost dobrá,“ přiznala zranitelně.

„Ach, zlato moje.“

Potřásla hlavou a pokračovala: „Do tvýho světa nezapadám. Jak bych mohla? Bojím se, že si to jednoho krásnýho dne uvědomíš i ty.“

Pohladil ji po tváři a nechal ji, ať si mu opře hlavu o rameno. „Ty jsi moje všechno, lásko.

Tohle snad už máme za sebou.“

Cítil, jak zavřela oči a zachvěla se. Přivinul ji k sobě ještě pevněji a políbil ji na hedvábné vlasy.

„Chci tomu věřit,“ zašeptala. „Protože jsi můj, Jaci. A to mě děsí. Jsi celej můj svět. Jsi moje všechno. Jsi to nejlepší, co se mi kdy přihodilo. V životě jsem toho ztratila už tolik, a přežila jsem. Jestli ale ztratím tebe, zničí mě to víc než cokoli jinýho. Máš nade mnou takovou moc a to mě děsí.“

Zavřel oči a zhluboka dýchal, vstřebával do sebe její slova. Neřekla, že ho miluje, ale byl přesvědčen, že k tomu zbývá poslední krok. Pak teprve se mu naprosto podřídí. Možná na to zatím nebyla připravená. Počká. Bude čekat celou věčnost, pokud to bude potřeba. Rád ji bude příštích čtyřicet let přesvědčovat, že od ní neodejde. A nakonec od ní ta slova uslyší. A ten den, až je vyřkne, se navždy zapíše do jeho paměti.

„Zlato, poslouchej mě.“

Odtáhla se od něj a zadívala se mu do očí. Dotkl se jejích rtů a přejel je palcem.

„Ta moc, o které mluvíš, ta nesouvisí s ovládáním. Nesouvisí s tím, že se mi podřídíš.

Nesouvisí s mou dominancí. Souvisí s emocemi. Ale, zlato, musíš pochopit, že ty máš tu stejnou moc nade mnou. Pokud jde o náš vztah, máš nade mnou mnohem větší moc než já nad tebou.“

Vytřeštila oči překvapením.

„Je to pravda,“ dodal rychle, než stihla zaprotestovat. „Máš větší moc, větší kontrolu, než si dovedeš představit. Máš v rukou mé srdce. To není lež. Tak to je. Neříkám ti to, abych s tebou snad mohl snáz manipulovat. Nemůžu být k tobě upřímnější. Jsem tvůj, zlato. Dávám se ti všanc. Dávám ti své srdce, svou duši. Patřím ti.“

„Jaci.“

Jeho jméno vydechla hlasem plným emocí, zatímco se mu dívala do očí. Rty pootevřela překvapením, ruce se jí třásly, když mu je zvedla k tváři. Když se ho dotkla, políbil ji do dlaně.

„Opravdu?“ zašeptala.

Usmál se. „Snad si nemyslíš, že tohle říkám každý ženský, se kterou spím?“ Zavrtěla hlavou. „Ne. To mě ani nenapadlo.“

„Tak tomu věř, zlato. Podívej se na mě. Věř si. Věř v nás. Je to skutečné. Je to tak skutečné, jak jen je to možné. Nic v mém životě ještě nebylo skutečnější.“

„Dobře,“ řekla tiše, tak tiše, že mu její dech sotva ovanul pokožku.

„Takže se ke mně nastěhuješ?“ Přikývla.

„Necháš mě, ať to s Jackem zařídím já sám?“ Opět přikývla.

„Jsi připravena se mi plně podřídit? A nejen v posteli, zlato. Ve všech aspektech našeho vztahu.“

Jen krátce zaváhala a pak přikývla potřetí.

„Už nikdy ode mě znovu neutečeš, Bethany. Bez ohledu na to, co se stane, zůstaneš a budeš bojovat. Křič na mě, hádej se, hoď po mně něco, udělej cokoli, ale už nikdy ode mě nesmíš odejít. Zůstaneš a budeš za náš vztah bojovat. Víš, že mám své nálady. A víš, že občas řeknu něco hloupého, co nemyslím vážně. Ale nechci, abys sklopila ocas a utekla, pokud mezi námi začne být dusno. Slib mi to.“

Objala ho kolem krku a přitiskla se k němu, teplá a sladká. „Slibuju.“

32. kapitola

„Jaci,“ zašeptala mu Bethany do ucha.

„Ano, zlato?“

Bethany se mu přivinula k boku, tělo ochablé a uspokojené jejich milováním. A pokud měl Jace někdy pochybnosti, jestli to, co se mezi nimi stalo, bylo milování, pak se nyní jeho pochybnosti rozplynuly. Celé hodiny se jen líbali, dotýkali, prozkoumávali tělo toho druhého. Bethanina smělost, co se postele týče, ho velmi potěšila.

Stále byla velmi plachá a občas nerozhodná, ale taky byla čím dál sebevědomější a Jace to těšilo. O minulé noci se navzájem poznávali, pro hry na dominanci a zvrhlé choutky tu místo nebylo. Jenom do jejich milování promítl veškeré své emoce, až oba zcela vyčerpaní odpadli.

Zvedla se na lokti a její hlava opustila jeho rameno. Chtěl si ji přitáhnout zpátky, nelíbilo se mu, že mu náhle zmizela z náručí, ale ona se na něj jen zamračeně zadívala. Něco měla

na mysli a on ji nechtěl umlčet.

Zvedla ruku ke svému koženému náhrdelníku a přejela prsty po jemných liniích, zatímco si očividně dávala dohromady své myšlenky.

„Co to pro tebe znamená?“ zeptala se tiše. „Co je to ve skutečnosti? V bytě jsi mi řekl, že dokud nosím tvůj obojek, jsem pod tvou ochranou. Co to znamená?“

Povzdechl si a proklínal svou neschopnost uhlídat vlastní jazyk. Takhle jí význam toho šperku vysvětlit nechtěl.

„Je to symbol majetnictví,“ začal opatrně. „Je to dar, který muž dává své subince. Ženě, kterou s láskou opatruje a o kterou pečuje. Znamená to, že mi patříš. Že se mi podřizuješ.“

Zamračila se ještě víc a na dlouho se odmlčela.

„Proč jsi mi to neřekl, když jsi mi to dával?“

Zvedl se na loket, aby měli oči ve stejné úrovni. Pak natáhl ruku a pohladil ji po tváři. Sjel prsty na obojek, k diamantu spadajícímu jí do prohlubně hrdla.

„Bál jsem se, že je příliš brzy. Že bys to nepochopila. Nechtěl jsem na tebe tlačit. Bál jsem se, že bys to nechtěla, kdybys věděla, co to ve skutečnosti znamená.“

Kousla se do rtu. „Ale, Jaci… proč jsi chtěl, abych to nosila, když jsem netušila, co to znamená? Když to nevím, pak to není skutečný. Vždyť tě to ani nemohlo pořádně uspokojit, že to mám, když jsem nechápala, co to doopravdy znamená.“

Zvlnil rty do trpkého úsměvu. „Dostalas mě. Máš pravdu. Mně stačilo, že to vidím na tvém krku a že vím, co to znamená. Ale máš pravdu. Nikdy by to nebylo skutečné, dokud bys nepochopila pravý význam a nepřijala ho.“

„Je to pro tebe důležitý,“ řekla. Netázala se, oznamovala.

Přikývl. „Ano. Ale důvody jsou možná jiné, než si myslíš. Ne že bych byl parchant, co si potřebuje značkovat svůj majetek. Pravda je, že se mi líbí, když ho máš kolem krku, protože jsem ti ho dal já a je to symbol tvého daru mně.“

Vykulila oči. „Tak jsem nad tím neuvažovala.“

Usmál se. „Ne. Ještě pořád si myslíš, žes mi nedala vůbec nic, že nemáš, co mi dát. Ale to není pravda, zlato. Dalas mi ten nejcennější dar, jaký jsi mi kdy dát mohla. Dalas mi sebe.“

V modrých očích se jí zaleskly slzy. Pak k jeho překvapení zvedla ruku k obojku a rozepnula zapínání. Nechala ho sklouznout ze svého krku a podala mu ho.

Sevřela ho panika a strach. Beze slov na ni hleděl. Copak ho odmítá?

„Předtím jsem nevěděla, co to znamená,“ řekla, v ruce stále obojek. „Chci, abys mi ho nasadil, když teď víme oba, jakej má význam.“

Hruď ho pálila, jak pevně se mu v ní svíralo. Zvedl k ní třesoucí se ruku a vzal jí obojek z dlaně. Zvedl se na kolena a pak řekl: „Na kolena, kotě. Poklekni přede mnou.“

Posunula se před něj a zvedla se na kolena. Rozcuchané vlasy a ospalé oči jí jen přidávaly na kráse. Oči, v nichž se zračilo to, v co ani nedoufal. Láska.

Zvedl obojek tak, aby ho viděla. Pak se jí zadíval do očí.

„Poneseš můj obojek, Bethany? Není to jen symbol mého vlastnictví. Je to symbol daru, který mi dáváš, stejně jako daru, který já dávám tobě. Budu tě opatrovat a chránit. Dám ti vše,

po čem zatoužíš. Tvé tělo bude mé, stejně jako mé bude tvé. Celým srdcem tě budu milovat a uctívat.“

„Ano. Bože, Jaci, ano,“ vydechla.

Opět jí nasadil náhrdelník na krk. A tentokrát s mnohem větším potěšením, protože, jak sama řekla, nyní zná jeho význam. Přijala ho. Mohl snad žádat víc?

Zapnul jí obojek a pak přejel po liniích kožených pásků od zapínání dopředu k diamantové kapce. Pak se sklonil a políbil ji, svůj jazyk propletl s jejím.

„Miluji tě, Bethany.“

„Jaci!“

Ale on jí plakat nedovolí. Ne v jeho posteli a v jeho náručí. Chtěl, aby byla šťastná, a pokud dokáže její slzy zastavit, tak to také udělá.

„Miluj se se mnou, zlato. Znovu a znovu a znovu. A tentokrát budeme oba vědět, že mi patříš srdcem i duší.“

Objala ho kolem krku a přitahovala si ho k sobě, dokud neležela pod ním, zády na matraci.

Přitiskl ji do postele, zmocnil se jejích úst, její tělo zakryl svým.

„Ještě nikdy jsem k žádné ženě nic takového necítil,“ zašeptal jí do pokožky. „Ještě nikdy.

A nikdy ani nebudu.“

„Jaci,“ zašeptala ochraptělým hlasem. „Miluj se se mnou. Prosím.“

„Budu. To budu. Miluji tě. Nemusíš o lásku žádat, zlato. Je celá tvá. Já jsem celý tvůj. A to se nikdy nezmění.“

Prolíbal si cestičku až na její ústa a špičkou jazyka laskal jednu její bradavku, dokud neztvrdla, pak se přesunul k druhému ňadru. Olízl ho a pak sál tvrdý vrcholek. Zbožňoval tiché vrnění, jež jí vycházelo z hrdla. Celá se prohnula.

Zabořila mu ruce do vlasů, přitáhla si ho k sobě a držela mu hlavu u svého ňadra. Usmál se. „Tohle se mému zlatu líbí?“

Zasténala. „Jediný, co miluju ještě víc, jsou tvoje ústa… tam dole.“

Stále tak roztomile stydlivá. To na ní zbožňoval. Jak váhavě mu říkala, co chce a po čem touží.

„Přece nemůžu dovolit, aby se o mně začalo říkat, že se nesnažím svou ženu uspokojit,“ pousmál se a sklouzl jí po těle.

Roztáhl jí stehna a rozevřel její sladkou kundičku svému pohledu. Přejel jí prstem přes jemné záhyby a otevřel ji ještě více. Hebká, růžová pokožka se leskla její vlhkostí. Když si představil, jak chutná, ztvrdl ještě víc.

Olízl ji, jazykem přejel po celé délce štěrbiny od vstupu do jejího těla po klitoris. Pak jí špičkou jazyka objel kolem sametového místečka a opatrně ho vsál mezi rty.

Zasvíjela se, prohnula, zabořila mu prsty do vlasů a držela ho na místě. Opájel se jí. Olizoval,

sál, vychutnával, vstupoval do ní jazykem.

Nemohl se jí nabažit. Nikdy se její chuti, sametové a sladké chuti, nebude moci nabažit.

Zbožňoval, jak reaguje na jeho dotek, její vzdechy a tiché výkřiky. Nikdy ho ani nenapadlo, že by nějaké ženě takto propadl. Nelhal, když Bethany řekl, jakou moc nad ním má. Mnohem větší, než jakou sám čekal. Protože bez ní nebyl nic.

Bez ní pro něj neměly jeho peníze, bohatství, prestiž význam. Nevěřila, že je ho hodna, protože na rozdíl od ní má všechny myslitelné hmotné statky. Ale to, co dala ona jemu, se nedá vyčíslit penězi.

„Jaci,“ zasténala tiše. „Lásko, prosím.“

Bylo to poprvé, co ho takto něžně oslovila, a jemu se to líbilo. Zatraceně hodně se mu to líbilo. Nikdy se nepovažoval za muže, který by chtěl, aby ho žena oslovovala láskyplnými slovíčky. Nikdy jimi ani jinou ženu neoslovoval. Ale s Bethany k němu ta slova přicházela sama, ani nevěděl, že je chce vyslovit, dokud se tak nestalo.

„Řekni to znovu,“ přikázal chraptivě.

Zvedla k němu oči plné lásky a něhy. „Co myslíš?“

„Řekla jsi mi lásko.“

Rty se jí zvlnily v úsměvu a oči se jí rozzářily. „Líbí se ti to?“

„Jo,“ zavrčel. „Líbí.“

„Lásko,“ zašeptala.

Zavřel oči a znovu olízl její sladkou kundičku, vychutnával si, jak se Bethany celá chvěje.

„Pověz mi, jak to chceš,“ vybídl ji. „Chceš se mi udělat do úst nebo mě chceš uvnitř?“

„Mám na výběr?“

V jejím hlasu se ozývalo pobavení. Zvedl hlavu a spatřil, jak se jí v očích blýskají čertovská světélka. Bože, jak to miloval. Souznění, jež si vybudovali. Úplně viděl, jak se takto smějí

a milují i po příštích několik desítek let.

„Ano, zlato, máš na výběr. Ať tak či tak, uděláš se, takže nemáš co ztratit. A já také ne. Buď se mi uděláš na jazyku – proti čemuž nenamítám vůbec nic – nebo se uděláš s mým ptákem hluboko ve své kundičce. A proti tomu už absolutně neprotestuju.“

Tiše se zasmála. Hlava jí padla na polštář a spokojeně si povzdechla. „No, to je fakt těžký rozhodnutí, protože ty máš velmi, opravdu velmi schopnej jazyk. Ale mnohem radši bych tě cítila hluboko v sobě.“

„Jak si přeješ,“ zavrčel a přesunul se, aby měl ústa v úrovni jejích.

Políbil ji, otřel svůj jazyk o její, aby i ona mohla ochutnat své vlastní sladké šťávy, jež mu ulpěly na jazyku.

„Pomoz mi do sebe proniknout. Naveď mě.“

Skoro se udělal, když mu obtočila prsty kolem jeho naběhlého penisu a druhou rukou rozhrnula záhyby svého vlastního pohlaví, aby ho mohla navést k bráně svého těla.

Pak se na chvíli zastavila, jemně ho laskala, dlaní sklouzla až k varlatům. Masírovala je

a v dlani převalovala, až celý tepal touhou. Byl tak blízko vrcholu, že se bál, aby do ní vůbec stihl proniknout.

To mu dělala jenom ona. Přiváděla ho k šílenství až na hranu snesitelnosti. Přinutila ho zapomenout na jeho vlastní sebekontrolu, na jeho trpělivost. Zavřel oči a zvedl se na nadloktí, aby jí ulehčil od své tíhy.

„Připraven?“ zašeptala.

„Drzoune,“ oplatil jí to.

Usmála se a pak se prohnula a centimetr po centimetru ho do sebe pojímala. Pak mu levou paži obtočila kolem ramen a přitáhla si ho k sobě.

„Vezmi si mě. Miluj se se mnou, Jaci.“

Pronikl do ní, pomalu a něžně, neustupoval, dokud se svými boky nenatiskl na zadní stranu jejích stehen. Zahákla mu kotníky za zády a pohybovala se s ním, odpovídala na jeho přírazy.

Políbil ji na rty, pak na koutek úst a pak si prolíbal cestu od její čelisti až k uchu. Laškovně ji zatahal za lalůček a pak ho vsál mezi rty, věnoval mu stejnou pozornost jako předtím jejím prsům.

Celá zvlhla a zahalila ho svým teplem.

„Tohle se mému zlatu také líbí,“ zašeptal.

„Hmmmmm,“ zasténala. „Mám hodně citlivé uši.“

Olízl jí lalůček a pak přejel špičkou jazyka po celé mušličce jejího ucha, dokud se pod ním neroztřásla. Kundička se jí svírala, pojímala ho do sebe ještě hlouběji.

„Velmi, velmi se mu to líbí,“ poznamenal pobaveně. Zabořila mu zuby do ramene a tentokrát se rozechvěl on.

„Hmmmm, tohle se zas líbí mému zlatu,“ poznamenala spokojeně.

„To si piš. Mám rád tvé zuby, tvá ústa, tvůj jazyk. Každou část tvého těla, lásko. Mám tě rád celou.“

„V tom případě…“

Prolíbala si cestu od jeho krku k jeho uchu a pak nazpátek. Celý se třásl, napětí z něj jen sálalo. Pronikal do ní, přirážel tak tvrdě, až se bál, aby jí neublížil. Ale nedokázal se ovládnout, jeho tělo jen následovalo pradávný instinkt a bažilo po uvolnění.

„Udělej se,“ ucedil skrz zaťaté zuby. „Udělej se, lásko. Už budu. Dlouho to už nevydržím.“ Objala ho kolem krku, přitiskla si ho k sobě a nazvedla se, jako by po něm žádala ještě víc.

„Miluju tě,“ zašeptala mu do ucha.

Ta slova. Bože, ta slova. Byla tím jediným, co od ní chtěl. To jediné, co mu zatím nedala. Až nyní. Bylo to to nejkrásnější, co v životě slyšel.

Vzplála v něm radost, rozehnala temné mraky v jeho duši a zaplašila každý stín.

„Bethany,“ vydechl přidušeně. „Bože, zlato. Já tě také miluju. Tak strašně moc. Udělej se se mnou.“

„Už budu.“

V mysli se mu stále ozývala ta sladká slova, její tiše zašeptané Miluju tě, a dohnala ho až na vrchol. Vybuchl, zabořil se do ní ještě hlouběji a zaplnil ji svým horkým semenem.

A vyvrcholení neustávalo, orgasmus ho svíral stále dál a dál, neustával. Zaplnil ji do poslední kapky a zabořil se co nejhlouběji, tak hluboko, jak jen mohl. A zůstal v ní, chtěl do ní zasít své semeno.

V tu chvíli antikoncepci proklínal. Tak moc jí v tom okamžiku chtěl dát dítě. Jejich dítě. Syna nebo dceru. Představa, jak se jí břicho vzdouvá jeho dítětem, nedala odpočinout jeho erekci, přestože ji měl už dávno ztratit.

Přirazil do ní, pronikl do hebké měkkosti jejího těla. Bože, jak ji pod sebou zbožňoval. Spokojeně si povzdechla a políbila ho na krk, dlaněmi mu přejížděla po zádech až dolů na zadek.

„Kdyby bylo po mém, zůstal bych v tobě napořád.“ Cítil, jak se usmála.

„Pověz mi to ještě jednou,“ vybídl ji. „Chci ta slova slyšet znovu, Bethany.“

Nezaváhala. Věděla, co po ní žádá.

„Miluju tě.“

Zavřel oči a zhluboka se nadechl. Po ničem jiném netoužil. Jen být s ní, mít ji ve svém náručí.

„Já tě taky miluju, lásko.“

33. kapitola

Jace probudilo zvonění telefonu. Trhl sebou, podíval se na hodinky a pak zaklel. Ještě nikdy nezaspal. Ani na vysoké nikdy nepřišel pozdě na žádnou přednášku. Bylo po deváté a on spal tak tvrdě, že se ani nepohnul. Tohle bylo vůbec podruhé, co se probudil pozdě. A v obou případech strávil noc s Bethany.

Shlédl na její tmavé vlasy spočívající na jeho rameni. Ani se nepohnula. Nepočítaněkrát se milovali, dokud oba neodpadli spánkem spravedlivých.

Natáhl se po telefonu, který ležel na nočním stolku, a viděl, že mu volá Kaden.

„Jace Crestwell,“ ohlásil se.

„Pane Crestwelle, myslel jsem, že byste rád věděl, že se Kingston vrátil do bytu.“

„Je tam právě teď?“ zeptal se Jace tiše.

„Ano, pane. Vešel dovnitř před několika minutami. Odemkl si a od té doby nevyšel.“

„Hlídejte, aby neodešel,“ přikázal Jace. „Budu tam za pár minut.“

„Ano, pane.“

Bethany sebou zavrtěla a Jace položil telefon. Zvedla hlavu a zadívala se na něj ospalýma očima.

„Všechno v pořádku?“

Políbil ji na čelo. „Musím na chvíli odejít.“ Zaváhal. „Do bytu se vrátil Jack.“ Zpozorněla a setřásla ze sebe poslední stopy spánku. „Půjdu s tebou.“ Zavrtěl hlavou. „Ne. Já se o to postarám, Bethany.“

Chtěla protestovat, ale než se stihla rozzlobit, prohlásil rozhodně: „Nechci, aby ses do toho pletla. Na něčem jsme se shodli. Chci, abys mi věřila. Postarám se o to.“

„Dobře,“ přitakala tiše.

Znovu ji políbil. „Bude to dobré, zlato. Věř mi.“

„Věřím,“ zašeptala.

„A když už tam budu, domluvím, aby ti sem přivezli tvoje věci.“ Kousla se do rtu.

„Snad si to nechceš rozmyslet?“ zeptal se obezřetně.

Zavrtěla hlavou. „Ne. Chci to. Chci tě. A věřím ti, Jaci. Nechci, aby sis myslel, že ne. Jenom je to pro mě těžký. Jack je pro mě důležitej. Vy oba jste pro mě důležití. Vím, že není dokonalej. Vím, že udělal věci, který nejsou… zrovna dobrý. Ale chci, aby byl v bezpečí a měl to, co jiní považujou za samozřejmost.“

„Vím, že to chceš, zlato. Neboj se. Zavolám ti, až s ním domluvím, ano? Máš nabitý telefon?“ Pokrčila rameny a on jen obrátil oči v sloup.

„Dám ti ho před odchodem do zásuvky. Nechám ho na kuchyňské lince.“

Odhrnul přikrývky a vylezl z postele, pak se ale naklonil, aby ji znovu políbil. Chtěl si naposledy, než půjde vyřešit problém s Jackem, vychutnat její rty.

Nijak se mu za ním nechtělo. Ale pro Bethany to udělá, i když by Jackovi nejradši řekl, aby táhl ke všem čertům a co nejdál od Bethany. To by mu ale neodpustila a on nechtěl riskovat, že ji ztratí, když pomoct Jackovi by pomohlo i jemu. To mu za tu trochu nepříjemností, které pro něj rozhovor s Jackem představoval, rozhodně stálo.

Částečně ho to i těšilo. Líbilo se mu být ve stejné pozici, jakou v Bethanině životě doteď zaujímal Jack. A ačkoli se na Jacka dívala Bethany jen jako na bratra, Jace byl přesvědčen, že

Jackovy city k ní mají do bratrských daleko.

To si ale nechá pro sebe, protože Bethany byla v mnoha věcech naivní, Jacka nevyjímaje, a nikdy se na nic nedokázala dívat z perspektivy vnějšího pozorovatele. Na druhou stranu, jak šlo o Bethany, měl Jace stejný problém.

„Nechci, aby sis s tím dělala starosti, zlato. Všechno bude v pořádku. Jack ti může zavolat

a ty můžeš zavolat jemu. Ani mi nebude vadit, když se spolu uvidíte, ale jen za předpokladu, že pokud u toho nebudu moct být i já, pak s vámi budou Kaden nebo Trevor.“

„Děkuju, Jaci.“ V očích se jí zračil upřímný vděk. „To pro mě opravdu hodně znamená.“

„Miluju tě,“ odpověděl chraptivě.

Celá zjihla a obavy jí z očí zmizely. Pak teprve si uvědomil, jakou jistotu jí jeho slova dávají, a okamžitě si přísahal, že už neuplyne den, aniž by jí ta slova řekl.

„Taky tě miluju.“

Nato odešel do koupelny, jinak hrozilo, že by se mohl vykašlat na Jacka a vrátit se do postele za Bethany a zůstat v ní a celý den se jen milovat. Už tak přijde pozdě do práce, což mu nebylo podobné. Po cestě zavolá Eleanor, aby všechny zpravila. Ačkoli bylo těsně po svátcích, obchody už nabraly své klasické tempo a několik projektů čekalo na zpracování. Projekty, které potřebovaly jeho, Gabeovu a Ashovu neustálou pozornost.

A pokud by měl být upřímný – což on byl – věděl, že už uplynuly celé týdny, co byl schopen věnovat své práci naprostou pozornost. Práce se už ale nejspíš nikdy nestane jeho prioritou číslo jedna. Měl nyní Bethany a ta pro něj byla to nejdůležitější na celém světě. Důležitější než práce, než obchod, a dokonce i přátelství s dvěma jeho nejlepšími kamarády.

O čtyřicet pět minut později vešel do obytného komplexu a v přijímací hale se setkal s Kadenem.

„Pořád tu je?“ zeptal se Jace krátce.

Kaden přikývl. „Ano, pane. Od chvíle, kdy dorazil, ven nevyšel.“

„Dobře. Chci, abyste ho s Trevorem neustále sledovali. I potom, co odtud odejde. Chci

vědět, kam chodí, s kým se vídá a co dělá. A zvláště chci vědět, jestli kontaktuje Bethany, jestli se s ní uvidí nebo se o to pokusí. Za žádných okolností se s ním nesmí sejít sama. Už jsem jí dal na srozuměnou, že bez vás, Trevora nebo mě se s ním neuvidí, ale pokud ji Jack sám vyhledá, možná o tom nebude vědět, dokud k ní sám nepřijde. A já chci, abyste se vy nebo Trevor vždy postavili mezi ně. Musí být za všech okolností pod ochranou.“

„Rozumím,“ přikývl vážně Kaden.

Jace vykročil k výtahu a Kaden ho následoval. Jace jenom hodil přes rameno zvědavým pohledem a Kaden pevně zaťal čelist.

„Pane, pokud je ten chlap hrozbou pro Bethanino bezpečí a vy ho nyní jdete konfrontovat, pak existuje důvodné podezření, že by mohl být hrozbou i pro vás. Cítil bych se lépe, kdybych byl vašemu rozhovoru přítomen. Samozřejmě se budu držet v diskrétní vzdálenosti a ponechám si pro sebe vše, co uslyším.“

Jace se mírně usmál a pak spolu oba muži vešli do výtahu. „To máte pravdu.“

Nahoru vyjeli mlčky, a když dorazili ke dveřím bytu, Jace nezaklepal, ani se neohlásil. Jen vložil do dveří klíče a vešel dovnitř.

„Bethy, konečně,“ ozval se Jack z pohovky v obývacím pokoji. „Už jsem si začínal myslet, že mi nikdy neuvaříš tu večeři, jak jsi slíbila.“

Pak Jack vzhlédl a při pohledu na Jace a Kadena okamžitě zpozorněl.

„Kde je Bethany?“ otázal se Jack.

„V bezpečí,“ odpověděl Jace. „A v bezpečí také zůstane. Ty a já si ale musíme promluvit,

Jacku.“

„Tak trochu jsi mě zastihl nepřipravenýho,“ protáhl Jack. „Kdo sakra jsi?“

„Jsem chlap, co si dá sakra záležet, aby ses držel od Bethany co nejdál, ty parchante jeden.“

Jack povytáhl obočí. „Takže jsi ten její přítel. Dal jsi Bethany moc hezkej byt. To je od tebe moc štědré.“

Jace nad sarkasmem v Jackově hlasu jen přimhouřil oči.

„Ona tu už bydlet nebude,“ oznámil Jace.

Jack vstal z gauče, v očích se mu blýskalo hněvem. „Cos jí udělal, ty grázle? Vykopls ji ven?

Jestli jsi jí ublížil, zabiju tě.“

Nato Kaden postoupil vpřed, v očích odhodlaný výraz. Jace zvedl ruku a Kaden zas ustoupil.

„Bethany se stěhuje ke mně a odteď u mě taky zůstane.“

V Jackových očích se zablýsklo. Smutkem? Žárlivostí? Těžko říct, protože se okamžitě odvrátil.

„To je dobře,“ zašeptal. „Řekl jsem jí, aby se o mě nebála. Zaslouží si něco lepšího.“

„Tak na tom se shodneme,“ odsekl Jace.

„Přišels mě odtud vykopnout?“ zeptat se Jack, v hlasu opět ten arogantní tón.

Jace se zhluboka nadechl. Už měl na jazyku ano. Chtěl mu říct, aby odtud vypadl a už nikdy se k Bethany ani nepřiblížil. Bylo by to tak snadné. Ale pokud by se to Bethany dozvěděla, nikdy by Jaceovi neodpustila a to nechtěl riskovat. Chtěl, aby byla šťastná, a pokud by se musela o toho podělanýho Jacka strachovat, už nikdy by šťastná nebyla.

„Ne,“ řekl nakonec. „Můžeš tu zůstat. Nechám do svého bytu odvézt Bethaniny věci, ale zbytek užívej, jak dlouho chceš.“

Jack podezřívavě přimhouřil oči. „A háček je v čem? Pochybuju, že chlap jako ty jen tak dá chlapovi jako já celej byt. Bethany už máš. Proč bys pro mě něco takovýho vůbec dělal?“

Jace k němu vykročil, hruď se mu svírala vztekem. „Něco si vyjasníme, Jacku. Nedělám to pro tebe. Dělám to pro Bethany. Má tě ráda a má o tebe starost. A háček? Žádný není, jen několik podmínek.“

Jack se domýšlivě usmál a hodil sebou zpátky na gauč. „Spusť.“

„Nikdy do tohoto bytu nepřineseš žádné drogy,“ zavrčel Jace. Jack zbledl a vůbec poprvé vypadal nejistě.

„Jo, vím o tom batohu. Mám ho a zpátky ho nedostaneš. Za to, žes ho přinesl k Bethany, bych tě měl odtud vypráskat. A co sis to sakra myslel, když jsi jí dal prášky na bolest, když sakra dobře víš, že na nich bývala závislá? Který vůl tohle udělá někomu, na kom mu záleží?“

Jack ztěžka polkl a zbledl ještě víc. „Ten batoh potřebuju. Ty to nechápeš. Jestli ho nedostanu zpátky, jsem mrtvej muž. Nechal jsem ho tady, protože to bylo bezpečnější.“

„Bezpečnější tak možná pro tebe, ty zmetku. Ale ne pro Bethany. Mohla by za to jít do vězení místo tebe.“

Jack opět odvrátil zrak. „Hele, ten batoh potřebuju. Musím to zboží doručit. Potom už to tu nikdy neuvidíš. Přísahám. Nepřinesu to sem. A Bethany se k tomu nepřiblíží. Praštím s tím. Ale jestli ten batoh zejtra nedoručím, můj život nebude stát za starou bačkoru.“

„Uveď mi jeden jediný důvod, proč by mě to mělo zajímat,“ odsekl Jace. Jack sebou trhl a pak se odvrátil. „Protože věděj o Bethany.“

Jace se na něj okamžitě rozzuřeně vrhl, popadl ho za potrhanou košili a zvedl ho. Pak s ním

praštil zpátky o gauč a skočil na něj, tvář sotva několik centimetrů od Jackovy.

„Cos to kurva provedl?“

Jack zavřel oči. „Musel jsem jim dát něco, co by mohli použít proti mně jako pojistku.

A Bethany je všecko, co mám. Je pro mě to nejdůležitější.“

Místností zaznělo tiché zavrčení a Jaceovi trvalo vteřinu, než si uvědomil, že vychází z Kadena, který nyní stál jen metr od nich a pěnil vztekem.

„Ty zasranej debile,“ zaklel Jace.

„Hele, jenom mi dej ten batoh a já už se s ní nikdy neuvidím,“ přislíbil Jack. „Už nikdy mě neuvidíš, ani o mně neuslyšíš.“

„Ačkoli si v tuhle chvíli nepřeju nic víc, než abys zmizel a držel se dál od Bethany, ublížilo by jí to, a ona je to jediné, na čem mi záleží. Alespoň jednou mysli na někoho jiného než na sebe,“ zavrčel na něj Jace znechuceně.

„Já na ni myslím,“ opáčil Jack tiše. „Teď má tebe. Mě už nepotřebuje. Nikdy mě nepotřebovala. Sice si myslí, že jsem se o ni celou dobu staral, ale tak to nebylo. To ona se starala o mě. Zaslouží si něco lepšího než žít na ulici s ubožákem, jako jsem já.“

Jace střelil pohledem na Kadena. „Zajeďte zpátky do mého bytu a vezměte batoh. Chci, abyste ho přivezl přímo sem. Potom už je to na něm. Nechci, abyste se do toho jakkoli zaplétal. A nechci, aby tu to svinstvo zůstalo. Jestli s tím neodejde okamžitě poté, co mu batoh předáte, pak vše ohlásím na policii.“

Kaden přikývl a Jack znovu zbledl.

„Považujte to za vyřízené,“ prohlásil Kaden stručně. Celou dobu nespustil oči z Jacka, ani jednou nezvedl zrak k Jaceovi.

„Můžeš tu zůstat,“ nabídl Jace Jackovi. „Můžeš Bethany zavolat. Můžeš ji i vidět. Ale jen pokud u toho budeme já, Kaden nebo Trevor. Jestli do tohoto bytu nebo jakkoli blízko

k Bethany znovu přineseš drogy, nechám tě zatknout tak rychle, že ani nebudeš tušit, odkud to přišlo. Je to jasné?“

Jack přikývl.

„A ještě něco. Jestli ještě někdy znovu nabídneš Bethany léky, zničím tě. Je i tohle jasné?“

„Jo,“ odpověděl Jack tiše.

„Musím do kanceláře,“ oznámil Jace Kadenovi. „Dám vám klíč od svého bytu a zavolám Bethany, že jste na cestě. Nechci, aby o tomhle cokoli věděla. Jen vezměte ten batoh. Je za dveřmi na podlaze.“

Kaden přikývl a chytil klíč, který mu Jace hodil.

Pak Jace propálil Jacka pohledem a dodal svým slovům na důrazu.

„Můžeš tu zůstat, ale zadarmo to nebude. Dej se dohromady a najdi si práci. Je mi u prdele, co to bude. Za byt bude zaplaceno a potraviny ti dovezou dvakrát týdně. Cokoli dalšího je

na tobě.“

„Buď na ni hodnej,“ požádal Jack tiše.

Do očí mu opět vstoupil ten třpyt, který Jaceovi prozradil, že Bethany pro Jacka znamenala víc než jen sestru.

„Buď si jistý, že mezi mnou a Bethany nejde o krátkodobou záležitost,“ řekl Jace a bylo mu jedno, jak nemilosrdně to vůči druhému muži zní. Jack musí pochopit, co s ní má Jace v úmyslu a že pro něj Bethany nikdy nebude víc než sestrou.

„Jo, to chápu,“ odpověděl tiše Jack. „Je mi jasný, že jsem u ní nikdy neměl nejmenší šanci, ale vždycky patřila jenom ke mně.“

„To už neplatí,“ prohlásil Jace. „Teď je moje, a co je moje, to si chráním. Jestli se jí někdy jen pokusíš ublížit, zničím tě.“

„Jenom ji udělej šťastnou. Víc nežádám.“

„Ty ji uděláš šťastnou, pokud si dáš život konečně dohromady,“ opáčil Jace.

V Jackových očích se zračila rezignace. Vůbec poprvé Jace zahlédl, jací temní démoni druhého muže pronásledují. Démoni, kteří kdysi drželi ve svých spárech i Bethany.

„Pokusím se,“ prohlásil Jack rozhodně.

34. kapitola

Jace s Bethany strávili Silvestra s Gabem, Miou a Ashem. Tentokrát to už pro Bethany nebylo tak nepříjemné, ale Jace se přesto stále držel poblíž. Pořád měla strach o Jacka a Jace toho sobeckého parchanta proklínal za to, čím nechal Bethany projít.

Den poté, co si Jace popovídal s Jackem, Jack zmizel a do bytu se už nevrátil. Ani se Bethany neozval, nepokusil se ji nijak kontaktovat. Jace tohle věděl díky tomu, že Trevor hlídá byt a Kaden z diskrétní vzdálenosti zase Bethany.

Přestože Jace přikázal, aby se Kaden stal Jackovým stínem, Jack musel poznat, že ho sledují, protože zmizel tak, že ho nebylo možné vystopovat.

Takže zatímco Jack zmizel neznámo kam, Bethany se mohla zbláznit starostmi.

Jace proto požádal Gabea, Miu a Ashe, aby mu pomohli pro Bethany připravit večer, při němž se bude moct uvolnit a odpočinout si. Sešli se u Jace v bytě – napadlo ho, že pokud se bude oslava konat tam, kde se Bethany cítí jako doma, víc si to užije – a Jace objednal všechny Bethaniny oblíbené jednohubky. Také zajistil zásobu limonády z černých třešní – Miinu

oblíbenou – a brzy zjistil, že Bethany si ji také okamžitě zamilovala. Udělal si v duchu poznámku, aby mu doma nikdy tato limonáda nedošla.

„Chci, abyste to vy všichni věděli jako první,“ ozval se Gabe, když na chvíli rozhovor utichl.

Jace se na svého budoucího švagra otočil. S Miou seděli na dvojsedačce, zatímco Jace s Bethany se objímali na pohovce. Ash si pro sebe zabral ušák.

Dosyta se najedli a pak si dali v obývacím pokoji něco k pití, zatímco se dívali na televizi, kde právě dávali přenos z oslav na Times Square. Mia navrhla, aby si na náměstí zašli, ale Gabe

s Jacem to okamžitě zamítli, nechtěli se nechat ušlapat davem. A Jace odmítl také proto, že stále netušil, kde je Jack a jestli se zbavil těch drog. Nechtěl nijak ohrozit Bethanino bezpečí.

Gabe se zadíval na Miu očima plnýma lásky a ona mu opětovala jeho úsměv. Oči jí jiskřily nadšením.

„Konečně jsme stanovili datum svatby,“ prohlásil Gabe. „Nebo spíš Mia ho konečně stanovila.“

Mia ho škádlivě praštila do paže. Uchechtl se a promasíroval si nadloktí.

Bethany se usmála a nedočkavě se na pohovce předklonila. „Tak to je báječné, Mio! Kdy?“

„Chce mě nechat čekat až do dubna,“ odpověděl Gabe nešťastně. „Chce svatbu na jaře. Snažil jsem se ji přesvědčit, ať hned zítra sedneme na letadlo a vezmeme se na Nový rok ve Vegas. Nedovedu si představit lepší začátek nového roku než si vzít ženu, kterou miluju.“

Mia okamžitě celá roztála. Jace cítil, jak se mu sevřela hruď. Přitáhl si k sobě Bethany a pevně ji objal.

Bylo to hezké. Takhle trávit čas se svou rodinou. S lidmi, na kterých mu záleželo nejvíc

na celém světě. V náruči ženu, kterou miloval. A dívat se na svou sestru, jak sedí vedle muže, kterého milovala celým svým srdcem.

Jediný, kdo chyběl, byl… Ash. Ne že by tu s nimi Ash nebyl. Ale Ash byl z nich jediný nezadaný. On jediný byl z jejich skupiny sám.

„Takhle zní tento typ sňatku i poměrně romanticky,“ odfrkla si Mia.

Gabeovi rošťácky zasvítilo v očích. „Takže nad tím uvažuješ? Jen si zavolám a do hodiny máme připravené letadlo.“

Znovu ho praštila a pak protočila panenky. „Ne. Chci pořádnou svatbu. Aby mě k oltáři vedl

můj bratr. A taky chci družičky.“ Toužebně si povzdechla. „A nádherné šaty, obrovský dort a chci, aby všichni viděli, jak se stanu paní Hamiltonovou.“

„A já chci, abys měla vše, po čem toužíš,“ pronesl Gabe nyní již vážným hlasem. „Já jen chci, aby ses stala mou ženou. Všechno ostatní je jen poleva na tom nádherném dortu, který

budeme mít.“

Naklonila se a políbila ho a Jace jen hodil pohledem po Ashovi. Ash zavrtěl hlavou.

„Takže se na tohle budeme muset dívat ještě celý čtyři měsíce,“ zasténal Ash. Gabe se zasmál a Mia propálila Jace i Ashe pohledem. Pak se otočila na Bethany.

„Chtěla bych, abys mi šla za družičku, Bethany,“ oznámila jí.

Bethany se celá napjala a překvapením otevřela ústa. Zdála se upřímně zaskočená, nevěděla, co říct. Jace jí povzbudivě stiskl ruku.

„Ale vždyť mě sotva znáš,“ opáčila Bethany. „Nevím, jestli se k tomu snad cítíš zavázaná, protože já a Jace…“

Mia se usmála. „Ne. Chci tě tam. Je to můj velký den, tedy podle Gabea, a každá žena by měla mít svatbu podle svého přání. A já chci, abys tam se mnou byla.“

Bethany zčervenaly tváře, ale oči jí zářily radostí. Jace toužil svou sestru vděčně obejmout za to, že se díky ní cítí Bethany důležitá a součástí rodiny.

„Moc ráda bych,“ zašeptala Bethany.

Mia ji obdařila rozzářeným úsměvem. „A když už tu tak rozkazuju, jdeme s holkami tenhle týden do Vibu.“

Než stihla říct cokoli dalšího, Gabe nešťastně zasténal a Jace nezůstal pozadu.

„Ticho, vy dva!“ okřikla je Mia. Pak se na Bethany omluvně usmála. „Jak jsem řekla, jdeme s holkami do klubu a bylo by skvělé, kdyby ses k nám přidala.“

Bethany vrhla rychlý pohled na Jace, jako by chtěla jeho svolení. Zamračil se.

„Samozřejmě že můžeš jít,“ zašeptal jí do ucha tak, aby to nikdo jiný neslyšel. „Nepotřebuješ moje svolení.“

Hodila po něm pohledem, který jasně říkal, že se jen držela pravidel jejich vztahu. Na tom se oba shodli. A on ji miloval za to, že byla tak ochotná předat mu nad sebou takovou moc. Ale nechtěl toho zneužívat. Snesl by jí modré z nebe, kdyby ho o to požádala.

Mimoto už věděl, že chce Mia pozvat Bethany na dámskou jízdu. Když jí vysvětlil, jak je to s Jackem a jaké starosti si o něj Bethany v posledních dnech dělala, Mia navrhla, aby s ní

a jejími přítelkyněmi Bethany vyrazila do víru velkoměsta.

„To bych moc ráda,“ odpověděla Bethany Mie.

Mia se rozzářila. „Dobře. Takže domluveno. Pozítří razíme do klubu. Přijedu pro tebe a vyzvednu tě u Jace v bytě a pak pojedeme pro ostatní holky. Gabe nám na večer půjčí řidiče.“

„Tak to každopádně,“ zamumlal si Gabe. „To poslední, co chci, je, aby se banda opilých dívek potácela po celém Manhattanu.“

Ash se uchechtl. „Nepovídej.“

„U nás, Mio,“ opravil ji Jace něžně. „Teď je to můj a Bethanin byt. Nejen můj.“

Mia zrudla, v očích se jí zračily obavy. „Ale samozřejmě! Moc se omlouvám. Jsem jenom zvyklá říkat tomu tvůj byt. Omlouvám se, Bethany. Nepřemýšlela jsem.“

Bethany se zdála rozpačitá a káravě se na Jace zadívala, čímž ho rozesmála. Jemu vůbec nečinilo potíže všem kolem připomínat, že Bethany je nyní součástí jeho života.

„To je v pořádku, Mio. Vím, jak jsi to myslela,“ uklidnila ji Bethany.

„Ach, podívejte!“ vykřikla Mia. „Je skoro půlnoc. Už začali odpočítávat.“

Zraky všech se obrátily na televizi právě včas, aby viděli, jak odpočet došel k nule.

„Šťastný nový rok!“ vykřikla Mia.

„Šťastný nový rok,“ popřál Ash a zvedl sklenku v přípitku.

„Šťastný nový rok,“ přizvukoval i Gabe.

Jace políbil Bethany. „Šťastný nový rok, lásko.“

„Tobě taky,“ popřála tiše a polibek mu oplatila.

„Víš, co mám v plánu udělat na Nový rok?“ zašeptal.

„Copak?“

„Chci se s tebou milovat. Víš, jak se říká: jak na Nový rok, tak po celý rok.“ Usmála se. „Opravdu?“

„Tak se to říká.“

„V tom případě jdu do toho,“ odpověděla a znovu ho políbila.

„Protestovat nebudu.“

„A na mě s Gabem si stěžuješ,“ reptala Mia a odstrčila Jace od Bethany, než stihl zapomenout, že mají společnost.

Střelil po své sestře pohledem. „Ale prosím tě. Vy jste ještě horší.“ Gabe vypadal pobaveně, ale mlčel.

„A co já?“ ozval se Ash. „Ježíši, kolem mě se množí samý páry.“

„Tak si najdi ženskou,“ navrhla mu Mia přátelsky.

Ash obrátil oči v sloup a pak dopil sklenku. „Já nikam nespěchám, zlatíčko. Mimoto, která alespoň trochu chytrá žena by se chtěla přivdat do tý mojí šílený rodiny?“

Mia se prudce nadechla. „Že on nás právě urazil?“

Jace se usmál a v tu chvíli ji miloval ještě víc. Ash vypadal zaraženě a pak se mu tvář rozzářila úsměvem a v očích se mu zračilo, jak moc má Miu rád.

Mia mu právě připomněla, že to oni jsou Ashova pravá rodina. Ne otec, ani jeho matka, ani žádný z jeho hloupých sourozenců. To v tomto bytě se právě shromáždila celá Ashova rodina. Ti, kteří ho bezpodmínečně a za všech okolností milovali a podporovali.

„To nikdy,“ opáčil Ash. „A děkuju, žes mi to připomněla, srdíčko.“

Bethany těkala po ostatních pohledem a cítila něco jako údiv. Na rtech měla úsměv plný touhy. Touhy po tom, co měli ostatní. To nezlomné pouto. Pouto, které jí nyní nabídli, i když ho ještě plně nepřijala.

„Oni jsou nyní i tvoje rodina,“ zašeptal jí do ucha Jace.

Otočila se na něj a poprvé za posledních několik dní jí oči zářily štěstím. Byly jasné, mraky smutku a obav byly rozehnány.

„Jo,“ vydechla. „Nejspíš jsou.“

Políbil ji a přitiskl si ji k sobě. „Je to příjemný pocit, že ano?“

„Ten nejlepší,“ přitakala. „Nikdy jsem v nic takovýho nedoufala. Ani tomu nedokážu uvěřit.

Kdykoli se probudím, musím si připomínat, že je všechno skutečnost, a ne jen pouhej bláznivej sen.“

Něžně se usmál, hruď ho tížila láskou k ní. „Věř tomu, zlato. Je to skutečné a čeká to jenom na tebe.“

35. kapitola

„Cítím se tak provinile,“ povzdechla si Bethany.

Mia se na ni podívala ze svého místa v limuzíně a zvedla tázavě obočí.

Bethany si povzdechla. „Netuším, kde je Jack. Jestli je mrtvej, nebo živej, jestli nemá hlad a není mu zima. Nic. A já si žiju dál, jako by se nechumelilo, a teď ještě navíc jedu

s kamarádkama do klubu. Přijde mi to tak… chladnokrevný a necitlivý.“

Mia se natáhla a stiskla Bethany ruku. „Ach, Bethany, ty jsi všechno, jenom ne chladnokrevná a necitlivá. Uklidni se. Jack je dospělý. Činí svá vlastní rozhodnutí, ať dobrá, nebo špatná, a ty to musíš přijmout. Nemůžeš za něj řídit jeho život. Nemůžeš ho přinutit, aby dělal jen správné věci. Ale můžeš mít svůj vlastní život, být šťastná. Kvůli tomu se provinile cítit nemusíš.“

Bethany na Miu zamrkala, překvapená, jak moc jí dávala ta slova smysl.

„Jsem idiot.“

Mia se zasmála. „Nejdřív chladnokrevná a necitlivá a teď idiot?“

Bethany si povzdechla. „Máš pravdu. Vím, že máš pravdu. Jace mi říká to samý, jenomže já neposlouchám. A teď jsi to řekla ty a najednou to dává mnohem větší smysl.“

„To proto, že jsem chytřejší než Jace,“ poznamenala laškovně Mia.

Bethany se usmála, poprvé za celý týden jako by z ní spadl obrovský balvan. „Díky, žes mě na tuhle akci pozvala,“ řekla a impulzivně Miu objala.

Mia její objetí opětovala. „Děkuju, že je díky tobě můj bratr šťastný.“

Bethany se odtáhla, na rtech smutný úsměv. „Jenom doufám, že se mnou šťastnej vydrží.

Miluju ho.“

„A on miluje tebe,“ poznamenala Mia věcně. „To je jasné na první pohled. Nikdy jsem ho neviděla tak bláznit po nějaké ženě. Musím ti říct, je báječné ho takhle vidět.“

Auto přibrzdilo před dalším obytným komplexem, před nímž postávaly čtyři dívky. Mia vyskočila ven a vytáhla na nohy i Bethany.

„Bude to rychlé. Mrzne,“ přislíbila Mia. „Bethany, chci, aby ses seznámila s mými nejlepšími kamarádkami. Caroline, Chessy, Gina a Trish. Dámy, tohle je Jaceova přítelkyně, Bethany.“

„Ach, sakra, Mio, právě jsi mi zlomila srdce,“ vykřikla Chessy teatrálně. Bethany se na ni zmateně zadívala.

Mia se rozesmála. „Celou věčnost byla do Jace udělaná. A teď je zabraný.“ Bethany se usmála. „Tak to se omlouvám. Nebo vlastně ne.“

Ostatní holky se rozesmály.

„Mně by to taky líto nebylo,“ ozvala se Trish. „Jace je luxusní vzorek mužskýho. Máš štěstí, Bethany.“

„A co Ash?“ zeptala se Gina nadějně. „I on je už zadanej?“

Mia vytřeštila oči. „A sakra. Ne, ne! Bethany je jenom s Jacem.“

Bethany okamžitě zrudla. Očividně všechny věděly o Jaceově a Ashově zálibě v trojkách.

A teď si myslely, že se zapletla s nimi oběma. Ani za nic by nepřiznala, že už s nimi trojku zažila.

Ostatní dívky ztuhly. „Sakra,“ vydechla Caroline. „Jace to teď jede sólo. Páni, Bethany.

Převrátilas mu život naruby.“

„Dobře, dobře, dost už, už nebudeme dál Bethany trápit sexuálními libůstkami mého bratra,“ ozvala se Mia. „Do auta a jedeme se bavit!“

„Tak na to se těším,“ prohlásila Chessy. „Caro, je Brandon dneska v práci?“

Caroline se celá rozzářila. „Ano, říkal, že se o nás postará.“ Dívky nasedly.

„Carolinin přítel pracuje ve Vibu jako vyhazovač,“ vysvětlila Mia. „Teď spolu žijí, a když spolu všechny takhle vyrazíme ven, no, je k ní velmi ochranitelský. Nemusíme se bát, že by nás tam někdo obtěžoval. Brandon se domluvil se svými kolegy, takže tam máme status VIP. Dostaneme, co budeme chtít, a všechno nám obstarají. Gabe si o tom musel s Brandonem promluvit, než nám dovolil tam jít.“

Při posledních slovech jen protočila panenky a ostatní dívky se rozesmály.

„Taky bych chtěla, aby se někdo takhle staral o moje bezpečí,“ zasnila se Chessy.

„Dokonalého mužského, co by se kvůli mně porval s celým světem. A v posteli by byl boží, nebo tak nám to Mia s Caroline aspoň tvrdí.“

Předklonila se a zadívala na Bethany. „A teď už nám musíš prozradit, jaký je Jace pod duchnou. Nevíš, jak často jsme si to představovaly.“

„Jen mi prosím tě neříkej, že je to s ním v posteli normálka a nuda,“ požádala Gina. „A jestli ano, zalži a nech nám naše sny.“

Bethany se znovu rozesmála.

„Holky!“ sykla Mia. „Dejte jí chvíli. Vždyť nám ji vyděsíte a to ani nejsme ještě v klubu. A jestli pak doma Jaceovi všechno poví, už jí nedovolí si s námi znovu takhle vyrazit.“

„Hoď holkám alespoň malou kostičku,“ poprosila Trish Bethany. Bethany se zakřenila. „Není to s ním ani normálka, ani nuda.“ Všechny zasténaly.

„To je zlý. Takhle nás mučíš tím, co nikdy nebudeme mít,“ postěžovala si Gina.

Bethany se uvolnila, užívala si to, co ještě nikdy předtím nezažila. Kamarádky. Přátelství. Vždycky byla jenom s Jackem. Nikdy dřív kamarádky neměla a teď si uvědomovala, jak moc po tom toužila. Po přátelství. Zajít si s holkama večer ven. Užít si zábavu.

Když zastavily před nočním klubem, dveře se otevřely a pohledný Latinoameričan s bradkou a jednou náušnicí nabídl Caroline ruku, aby jí pomohl vystoupit. Okamžitě si ji přitáhl do náruče a políbil ji tak, že ostatní jen vzdychaly a pískaly.

„Zatroleně,“ zamumlala si Chessy. „Závidím jak blázen.“

„Takže tohle je asi její přítel,“ optala se Bethany Mii.

Mia se usmála. „Ano, to je Brandon. Je do Caro naprosto zblázněný a ona to má taky tak.“

„Dámy,“ pozdravil Brandon, a když pustil Caroline, nabídl ruku i ostatním. „Pojďme dovnitř, kde je teplo. Máte připravený stůl a vlastní číšnici. Chlapci vás budou celý večer hlídat, a pokud se dostanete do jakýchkoli potíží, přijďte za mnou. Postarám se o to.“

„Páni,“ vydechla Bethany. „Úplně mě z něj mrazí.“

„Jako bys to neměla doma,“ poznamenala Gina, když přijala Brandonovu ruku. Všechny vystoupily a Brandon je dovedl dovnitř.

Muzika tam hlasitě duněla a záblesky neonových a jasných světel Bethany téměř bodaly do očí. Nebylo to poprvé, co navštívila podobný klub. V dobách sexuálních eskapád právě v klubech lovila chlapy. Na vteřinu ji vzpomínky na ty časy ochromily a hruď se jí sevřela studem.

Kluby, do kterých chodívala, ale nebyly takto nóbl. Bývaly to spíš zašpiněné bary a putyky, kam ženy jako ona chodily na rychlovku.

„Hej, co se děje?“ křikla jí Mia do ucha. Bethany se usmála. „Nic. Vůbec nic.“

Setřásla vzpomínky na minulost, odhodlaná nedovolit, aby jí překazily dnešní večer. Teď už byla někým jiným. Měla Jace. Jace, který věděl o její minulosti, a přesto ji přijal takovou, jaká je. Už nemusela být tou ženou, jakou byla předtím. Mohla být, kýmkoli chtěla.

Když došly ke svému stolu, okamžitě k nim přistoupila usmívající se servírka a Bethany si všimla, že poblíž jejich stolu se postavili dva vyhazovači. Brandon nelhal, když řekl, že o ně bude dobře postaráno.

Když se číšnice přesunula k Mie a Bethany, položila Bethany dlaň Mie na ruku.

„Dáme si drink. Vím, žes se mnou chtěla pít vodu, ale proč bysme se měly připravit o zábavu?“

Mia se na ni zadívala ustaraně. „Jsi si jistá? Nevadí mi pít s tebou perlivou vodu.“

„Nikdy jsem nebyla závislá na alkoholu,“ přiznala Bethany tiše. „Vím, že to dělá Jaceovi starosti, ale to vůbec není nutný. Už nejsem taková jako kdysi. Jsem ráda, žes mě přizvala na jízdu s holkama. Tak si to užijem. Řeklas, že nás pak někdo hodí domů, ne?“

Mia se zakřenila. „No jasně. Čekám, že se tu za pár hodin objeví sám Gabe. Je pořád ještě naštvaný kvůli tomu, že když jsem šla ven naposled, přijela jsem domů taxíkem a byla jsem naprosto namol. Nevadí mu, že piju. Jen si chce být jistý, že se pak domů dostanu v pořádku.“

„Tak do toho!“ vykřikla Bethany.

Mia se otočila na servírku. „Dám si Cosmopolitan. Co si dáš ty, Bethany?“

„Amaretto sour, prosím.“

O několik minut později se servírka vrátila s tácem s drinky a Mia zvedla svou sklenku k přípitku. „Na nás, dámy. Dneska večer si to užijeme!“

„Ať jsme pod obraz!“ přizvukovala Chessy.

„Tak na to se napiju,“ prohlásila Gina, v ruce svou sklenku. Bethany se k nim přidala a přiťukla si. Zasmály se a napily.

Bethany se po jazyku rozlila sladká tekutina a zahřála ji v břiše. Položila prázdnou sklenku na stůl a s překvapením zjistila, že jí číšnice hned přinesla další.

Mia se zasmála. „Tahle slečna nás obsluhuje, kdykoli jsme tady. Ví, že první drink vypijeme hned po přípitku, takže nám naše objednávky přinese dvakrát. Už nás zná.“

„Vůbec neprotestuju,“ poznamenala Bethany a zvedla druhou sklenici.

„Pojďme tančit!“ vykřikla Chessy. „Noc je mladá a čekají na nás zástupy chlapů.“

„Můžeš tancovat se mnou,“ navrhla Mia Bethany. „No, já, ty a Caro se odtrhneme

od ostatních. Brandon by zešílel, kdyby tancovala s jiným chlapem. Ostatní holky jsou volné.“

„To zní dobře!“ opáčila Bethany.

Vběhly na taneční parket a Bethany se nechala ovládnout hudbou. Po několik následujících hodin mohla zapomenout na Jacka a své starosti. Líbilo se jí, že má nyní kamarádky a baví se a má skvělého, milujícího muže, který na ni doma čeká.

S Miou a Caroline tancovaly v kroužku, smály se a užívaly si. Svíjely se kolem sebe a uchvacovaly dav pohyby do rytmu hudby.

Po čtyřech písních se vrátily ke stolu, kde na ně čekaly nové sklenky. A čekal tam na ně i Brandon, tmavé oči mu svítily pobavením.

Objal Caroline kolem ramen a přitáhl si ji k sobě. „Lásko, musím ti říct, že jestli nepřestanete být s kamarádkami tak sexy, tady kluci budou mít problém od vás držet chlapy dál.“

Caroline se zasmála a zvedla k němu tvář pro polibek.

„Musím to tu obejít. Přijdu se na vás podívat později.“

Poté Caro políbil, ale ne nijak lehounce. Zmocnil se jejích úst, podmanil si ji. Bethany nebyla

včerejší. Udělal to, aby dal ostatním najevo, že Caroline je jeho a že u ní nemají šanci. Taky pomohlo, že ten chlap byl jak hora. Nikdo se zdravým rozumem by se s ním nechtěl dát

do křížku.

Caroline si povzdechla, oči se jí leskly – a s mírně ovíněným pohledem v jejích očích neměl alkohol nic společného.

„Je úžasný,“ poznamenala směrem k Mie a Bethany.

„To vidíme,“ dobírala si ji Mia.

„Pijte!“ vybídla je Caroline. „Tina se už vrací s dalšími sklenkami. Žádný alkohol nesmí přijít nazmar!“

Mia s Bethany se zasmály a rychle dopily svoje koktejly.

Po dvou hodinách byla už Bethany pořádně nalitá a smála se všemu, co dívky řekly. Tančily, vzrušovaly dav svými pohyby a občas se vrátily ke stolu pro pití.

Když se na parket vrhly potřetí, byla Bethany už totálně namol. Mia na tom nebyla o moc líp, tím si byla Bethany jistá. Smály se a tančily a svíjely, provokovaly všechny muže ladnými pohyby svých boků.

„Jsem tak ráda, že tu teď Jace není a nevidí to,“ překřikovala Bethany hudbu. „Nejspíš by mě zabil!“

Mia se uchechtla a pak protočila panenky. „A sakra.“

„Co je?“

„Právě jsem chtěla říct, jak jsem ráda, že tu není ani Gabe, ale, hm, je tady.“

Bethany se otočila a skoro upadla, když se sál otáčel i poté, co se zastavila. Na začátku večera se zdálo, že vzít si jehlové podpatky je docela dobrý nápad, protože byly sexy

a protáhly jí nohy, ale teď je proklínala, protože málem zakopla a zlomila si kotník.

Bylo příjemné vyšňořit se i k jiné příležitosti než jenom kvůli Jaceovi. Vybrala si koktejlové šaty, které ji obepínaly jako druhá kůže a zdůrazňovaly křivky jejího těla. Byla štíhlá – skoro až hubená, za to mohla všechna ta vynechaná jídla a život, který předtím vedla – ale od chvíle, co poznala Jace, přibrala alespoň pět kilo, z toho dobrou půlku určitě na prsou. Ne že by si Jace na její výraznější hruď stěžoval.

Pečlivě se nalíčila, svázala si vlasy do ohonu tak, aby jí několik pramínků rámovalo tvář, a vzala si obrovské náušnice, v nichž vypadala zatraceně sexy.

Všechno bylo tak na hony vzdálené obnošeným džínům a potrhaným košilím, které nosívala celé roky. Teď se cítila hezká. Vlastně se cítila… nádherná. Jako někdo, kdo je hoden pozornosti muže, jako je Jace.

„A hopla,“ vyjekla Mia a chytila ji, aby Bethany neupadla na parket. Pak se obě rozchechtaly, když Gabe přimhouřil oči při pohledu na to, jak zkárované obě jsou.

„Co kdybychom se tam ještě nevracely,“ navrhla Bethany. „On, no, hm… vypadá docela naštvaně.“

„No jasně že ne!“ vykřikla Mia prudce. „Co kdybychom mu místo toho dopřály podívanou.“

Bethany vykulila oči, když se ke Gabeovi opravdu otočily zády. „Myslíš, že je to dobrej nápad?“

Mia se zasmála. „No jasně. Protože potom? Až mě odveze domů? Bude na mě tak nažhavený, že ani nepočká, až zapadneme do bytu, a začne ze mě strhávat šaty. Ale boty mi nechá, protože můj chlap mě zbožňuje nahou, jenom v těch podpatcích.“

Bethany otevřela pusu překvapením a jen zírala na Miin rošťácký výraz.

Mia mrkla. „Sex v opilosti je ten nejlepší. Vsadím se, že Jace to u tebe bude mít podobné.

Nalitá sexy ženská v podpatcích, jaké máš ty, a v takových šatech? Vrhne se na tebe, jakmile se za vámi zavřou dveře bytu.“

Bethany se zachvěla. „Chtěla jsem vystřízlivět, než se vrátím domů. Nechtěla jsem, aby Jace věděl, jak moc jsem pila. Dělal by si starosti a rozhodně by s tím nesouhlasil. Ale jestli to, co říkáš, je pravda…“

Mia strčila boky do Bethany a vyhodila ruce do vzduchu. „No jasně, že je to pravda,“ vykřikla.

„Nebude ti moct odolat.“

„Tak v tom případě to chce ještě pár panáků!“ vykřikla Bethany.

„Až potom, co Gabeovi předvedeme šou, na kterou dlouho nezapomene,“ mrkla na ni Mia. Bethany se zasmála a pak už se obě ženy oddaly rytmu hudby. Chvíli nato se k nim připojila

Caroline, tvář zrůžovělou a oči lesknoucí se štěstím. Spolu pak předvedly osazenstvu baru šou, za kterou se Bethany bude při pohledu zpátky strašně stydět, ale v tu chvíli se bavila a nemohla si vzpomenout, kdy naposledy se takhle uvolnila a jen si užívala. Když píseň skončila, Mia popadla Bethany za paži a společně odklopýtaly ke stolu, kde jak předpokládaly, už na ně čekala servírka s dalšími drinky.

Gabe se pobaveně usmíval a jen povytáhl obočí, když Bethany s Miou svoje koktejly vypily na ex.

„Dneska jedete, dámy,“ poznamenal. Pak sjel vroucím pohledem na Miu. „Neomdlíš mi, že ne, drahoušku?“

Mia se rozesmála, zvedla se na špičky a Gabea políbila. Pak mu sjela ústy na tvář

a zašeptala mu do ucha něco, po čem Gabe celý ztuhl. Zatnul čelist a oči mu potemněly.

Bethany se sevřel žaludek jen při pohledu na Gabeovu reakci na to, co mu Mia řekla a o čem byla přesvědčená, že muselo být hodně žhavé. Očividně měla s tím sexem v opilosti pravdu.

Mávla na číšnici a zvedla svou sklenku.

Gabe Bethany lehce objal a přitiskl si ji k sobě, aby ho slyšela.

„Jsi v pořádku, Bethany? Kolik jsi toho už vypila?“

Rozzářeně se na něj usmála. „Jsem v pohodě. A Mia řekla, že nás dovezeš domů, takže se nemusíme starat o to, kolik toho vypijem.“

Stisk kolem jejího pasu zesílil. „Přesně tak. Odvezu tě domů k Jaceovi, takže si dělej, co chceš. Jenom se chci ujistit, že to zvládáš.“

Znovu se usmála. „Jsi milej.“

Protočil panenky. „Slovem milej bych se obvykle nepopisoval.“

Ne, to určitě ne. Stejně jako z Jace z něj sálala čirá moc. Oči se mu leskly, především při pohledu na Miu. Celá se rozechvěla. Dokonce i teď, když k sobě tiskl Bethany, druhou rukou držel Miu za zápěstí a dával si pozor, aby mezi ním a Bethany byl kousek volného prostoru.

„Jenom nechci, aby ti pak bylo špatně,“ poznamenal. „Chci, abyste se bavily a nemusely si dělat s čímkoli starosti. Až budete chtít jít, odvezu vás domů.“

„Díky!“

„Tak jdeme tancovat, Bethany!“ křikla Mia.

Gabe zasténal. „Musím ti říct, lásko… Ten tanec, co jste spolu předváděly? Měli by ho postavit mimo zákon. Jak se ti nějakej chlap podívá na zadek, vyřídím si to s ním.“

Mia se zakřenila, pak popadla Bethany za ruku a odtáhla ji na taneční parket. Po následující hodinu jen tančily, pily a znovu tančily. A pak znovu pily.

Když se nakonec vrátily ke stolu, Bethany věděla, že s pitím už končí. Byla jako omámená, uvězněná v teplém hávu opilosti. Smála se naprosto všemu, ať už to směšné bylo, nebo ne.

Gabe měl na tváři stále ten svůj pobavený úsměv a Brandon se jen smál, když se na ně přišel znovu podívat.

„Asi končím,“ prohlásila Bethany bez dechu. „Ale nechci vám ostatním kazit večer.“ Vzhlédla ke Gabeovi, který podpíral Miu. Sama se zuby nehty držela stolu, jako by se bála, že když se pustí, skončí na podlaze.

„Ne, já mám taky dost,“ prohlásila Mia. „Připraven, lásko?“ zeptala se Gabea.

„Už dávno,“ zavrčel.

Uchechtla se. „Nejdřív domů odvezeme Bethany. Jace si už bude dělat starosti.“

„Poslal jsem mu zprávu,“ poznamenal suše Gabe. „Ví, co má čekat.“

„Tak najdeme ostatní,“ navrhla Mia. „Jen Caro tu zůstane, dokud Brandonovi neskončí šichta.“

„Zavolám řidiči,“ oznámil Gabe. „Nikam odtud nepůjdete beze mě. Nejste schopné udělat ani krok.“

Bethany se usmála a čekala, pořád se držela stolu, zatímco Mia shromažďovala ostatní dívky.

„Dneska to bylo moc fajn,“ pověděla Gabeovi. „Díky, že mě odvezeš domů. Mia je skvělá.“ Gabe se měkce usmál. „Jsem rád, že ses bavila, Bethany. A ano, Mia je nejlepší. A nemáš zač. Rozhodně bych tě nenechal jet domů samotnou. Ani Jace by to nedovolil. Kdybych nemohl

já, přijel by on.“

O chvíli později se Mia vrátila s Chessy, Trish a Ginou. Všechny byly opilé stejně jako Mia a Bethany a smály se jak blázni. Gabe jen obrátil oči v sloup a pak pokývl Brandonovi.

Ten k nim přistoupil s ještě jedním vyhazovačem a spolu odvedli Chessy, Trish a Ginu k východu, zatímco Gabe vedl Miu s Bethany.

Bethany zakopla a pak se uchechtla, když ji Gabe pevně sevřel kolem pasu.

„Ježíši, kolik jste toho dneska vypily?“

Mia nasadila pohled jako neviňátko a zvedla ruku, snažila se počítat. Po chvíli, kdy zvládla jen zírat na vlastní ruku, pouze mávla a řekla: „Hodně.“

„To jsem pochopil,“ uchechtl se Gabe.

Dovedl je k autu a pak trpělivě čekal, až Brandon se svým kolegou usadí dovnitř ostatní děvčata. Pak si Brandon vyměnil s Gabem pohled plný účasti.

„Hodně štěstí, chlape. Vypadá to, že máš plné ruce práce.“

„Nepovídej,“ zamumlal Gabe.

Posadil Bethany s Miou dovnitř a pak vklouzl na sedadlo vedle Mii.

„Jsi nejlepší,“ řekla Chessy Gabeovi.

„Rozhodně,“ přizvukovaly Trish s Ginou.

„Říkaly jsme Mie, že jestli tě někdy nechá jít, je idiot,“ prohlásila Trish rozhodně.

Chessy přikývla. „Ale jen abys věděl, jestli se někdy rozhodne být idiot, víc než ráda ji zastoupím.“

Pak se dívky rozchechtaly a Gabe jen prosil nebesa o pomoc.

Zastavili před domem každé z dívek a Gabe je trpělivě doprovodil až dovnitř a ujistil se, že jsou všechny v bezpečí. Pak teprve jeli dál.

„Je opravdu skvělej,“ zašeptala Bethany Mie, zatímco se dívaly, jak Gabe doprovází Chessy k jejím dveřím.

„Jo,“ přikývla Mia. „Mám štěstí, že ho mám.“

„Obě máme pořádný štěstí,“ řekla Bethany. „Gabe s Jacem jsou báječní.“

„Jo,“ přitakala Mia. „Ale to i my.“

„Jsme, že jo?“

„Rozhodně.“

Na to se obě rozesmály a chechtaly se ještě ve chvíli, kdy se Gabe vrátil do vozu. Jen potřásl hlavou. „Nevím, co mám s vámi dělat.“

Mie se v očích ďábelsky zablýsklo. „No, jestli nevíš, co se mnou budeš dělat…“

„To jsem neřekl,“ opáčil rychle. „S tebou už plány mám.“

Mia střelila po Bethany vědoucím pohledem, který znamenal jediné. „Já ti to říkala.“

„Jace se s námi setká v hale,“ oznámil Gabe, když se blížili k budově, v níž bydleli Jace s Bethany.

Bethany poposedávala nedočkavostí. Doufala, že se Mia nemýlila. A teď byla najednou nervózní a v ústech měla sucho.

Mia jí stiskla ruku. „Věř mi.“

Bethany jí stisk oplatila, zatímco Gabe střelil po obou podezíravým pohledem.

Když auto zastavilo, Gabe vystoupil, aby pomohl Bethany z vozu. Nejistě se kymácela na vysokých podpatcích. Pak vykročili ke vchodu do budovy.

„V těch botách se zabiješ,“ prohlásil Gabe.

„Ale vypadají sexy,“ bránila je Bethany. „Nebo alespoň myslím.“

„O tom nepochybuj, drahoušku. Jace při pohledu na ně zapomene i vlastní jméno. Ale jestli se zabiješ dřív, než se k němu dostaneš, moc ti nepomůžou.“

„Mia řekla, že mě v těch botách Jace ojede,“ přiznala a pak se zděsila, co to řekla.

Gabe se uchechtl, oči se mu pobaveně leskly. „To že řekla? No, Mia s tím má velkou praxi, takže když řekne, že to tak bude, tak to tak nejspíš bude.“

Bethany vešla do budovy s širokým úsměvem na tváři. Jace tam už stál a jen přimhouřil oči, když viděl, jak nejistě jde.

„Gabe si myslí, že vypadám sexy,“ prohlásila, když se u nich Jace zastavil. „A řekl, že mě

v těch botách rozhodně ojedeš.“ Pak se zarazila a zamračila, nějak jí splývaly myšlenky. „Nebo to možná řekla Mia. Ať tak či tak, chci, abys mě v těch botách ojel.“

Vedle ní se Gabe otřásal smíchem.

Jace se pomalu usmál. „Myslím, že to se dá zařídit.“ Přikývla. Pak se pootočila a políbila Gabea na tvář.

„Ještě jednou díky, že ses o mě tak hezky postaral.“

Gabe se uchechtl. „Kdykoli, drahoušku.“ Pak se otočil na Jace. „Měl bys ji radši podpírat.

Jakmile ji pustím, padne k zemi.“

Jace se pousmál, ale podepřel ji a Gabe se otočil k odchodu.

„Díky, Gabe. Příště si beru službu já.“

„Díkybohu,“ vydechl Gabe. „Nemáš tušení, čemu mě dneska v noci vystavily. Řekněme jen, že v tom klubu nebyl jediný chlap, který by si při pohledu na ně neslintal na triko.“

Jace okamžitě povytáhl obočí a pak se zvědavě zadíval na Bethany. Ta ho obdařila oslňujícím úsměvem a on jí ho oplatil.

„Musím říct, že v těch botách jsi neuvěřitelně sexy,“ zašeptal.

„Takže Mia měla pravdu,“ oddychla si. Odvedl ji k výtahu a napůl ji do něj vnesl.

„V čem měla pravdu, zlato?“

„Řekla, že jak se na mě podíváš, když budu opilá a v těchhle sexy botách, okamžitě po mně

zatoužíš. A budeš chtít, ať si nechám ty boty.“

Zasmál se a výtah se otevřel do jejich bytu. „Nemůžu říct, že bych chtěl protestovat, i když se mi nezamlouvá, že tohle o mně říká moje vlastní sestra.“

„Řekla, že Gabe to s ní ani nestihne do ložnice a ojede ji v těch botách rovnou v hale,“ prohlásila rozhodně.

Jace sebou trhl. „Zlato, radši nepokračuj. Rozhodně nechci poslouchat nic o tom, jak nějaký chlap souloží s mojí malou sestřičkou, a už vůbec nechci znát detaily.“

Rozesmála se a pak se zakymácela, protože ji přestal podpírat.

„Hopla!“ vykřikla, ale rychle ji zachytil.

„Kolik jsi toho vlastně vypila?“

„Hodně,“ odpověděla pyšně. „Chtěla jsem si s tebou užít, když budu opilá, a chtěla jsem, abys ze mě strhal šaty a ošukal mě v botách tak, jak Gabe dneska ošuká Miu.“

Jace zasténal. „Zlato, opravdu radši už mlč. Moc rád ti vyhovím, ale mohli bychom z toho, prosím, vynechat Gabea a Miu?“

Přikývla. „Nebo možná já ošukám tebe.“ Při tom pomyšlení se rozzářila. „Můžu?“

Rozesmál se a vedl ji do ložnice. „No rozhodně. Zlato, dělej si, po čem tvoje opilá dušička zatouží. Jsem víc než ochotnej nechat tě, abys mě zneužila.“

Vklopýtala s ním do ložnice a zachvěla se, když spatřila, jak svůdně se usmál, jakmile se za nimi zavřely dveře. Oči mu ztmavly chtíčem a pobavením, což jí jen potvrdilo, že Mia měla pravdu.

Začala si rozepínat šaty, ale nedokázala si dosáhnout na zip a skoro upadla, když se o to snažila.

„Já to udělám,“ nabídl se Jace. „Nemusíš dělat vůbec nic, zlato. Chci využít toho, v jakém stavu nyní jsi, a jelikož jsi po tom toužila celý večer, nečekej, že se budu cítit provinile za vše, co s tebou dnes v noci udělám. Ale chci, aby sis ráno na všechno pamatovala.“

Když jí rozepínal zip, pod dotekem jeho rukou na svých zádech se celá zachvěla.

„Tak moc opilá nejsem,“ bránila se.

Zasmál se, jeho dech ji polechtal na odhaleném krku, a když ji políbil přímo na vaz, okamžitě jí naskočila husí kůže. „Och, jsi opilá. A neskutečně roztomilá. Hodlám zaměstnat jak tvou pusinku, tak tvou kundičku i ten tvůj krásný zadeček. A jestli mi usneš, moc mě nepotěšíš.“

Zavřela oči a nejistě se zakymácela. Chytil ji za ramena a přitáhl si ji k sobě. Šaty jí spadly na zem. Ne, na tohle rozhodně nezapomene.

„Zbožňuju tvoje spodní prádlo,“ zašeptal a políbil ji těsně za ucho. „A ty podpatky zbožňuju ještě víc. A ano, rozhodně tě v nich hodlám vojet.“

Tiše zasténala.

„Dnes tě není potřeba svazovat,“ prohlásil pobaveně. „Jsi bezmocná jako kotě. A to se mi líbí. Myslím, že bude jenom dobře, když si s děvčaty vyrazíte častěji.“

Rozepnul jí podprsenku, svlékl ji a poté odhodil na stranu. Pak ji otočil, aby se mu dívala

do očí, a pomalu ji pozpátku vedl k posteli, až narazila na rám. Usadil ji a pevnou rukou ji tlačil k matraci, až ležela na zádech, nohy přes okraj postele.

Sklonil se, políbil ji těsně pod pupík, nad lem kalhotek. Pak zahákl prsty za krajku a trhl, rozerval kalhotky ve dví a odhalil ji tak svému pohledu. Natáhl paže, uchopil ji za kotníky a zvedl jí nohy, ohnul je v kolenou. Prsty přejel po špicích jejích podpatků, uchopil je a rozevřel jí nohy ještě víc.

„Byla jsem zlobivá,“ přiznala se nezbedně.

Povytáhl obočí a v očích se mu pobaveně zalesklo. „Nepovídej,“ protáhl. Přikývla. „Moc zlobivá holka,“ zašeptala, jako by to bylo nějaké tajemství. Pak zahýbala obočím a našpulila rty.

„Asi zasloužím potrestat.“

Jace na ni shlédl a koutky rtů mu zacukaly, když viděl, jaký vír emocí se jí zračí ve tváři. Byla celá roztomilá a naprosto namol. A on byl na ni nažhavený.

„Copak jsi dělala, že si zasloužíš potrestání?“

„Flirtovala jsem,“ odpověděla chraptivě. Pak se zamračila. „Ne, počkat. Neflirtovala jsem.“ Divoce vrtěla hlavou, ňadra se jí pohupovala. Zvedla se na lokty a zvážněla. „Ale muži se mnou flirtovali. Brandon a Gabe jim ale nedovolili, aby se k nám přiblížili. Ale s Miou jsme celý večer zlobily. Tancovaly jsme a bylo to sexy.“

Stiskl rty ještě pevněji, jen aby se nezačal smát.

Přimhouřila oči a propálila ho pohledem. „To není vtipný,“ durdila se. „Byla jsem velice zlobivá holčička a zlobivé holčičky si zaslouží potrestání.“

Přikývl. „S tím naprosto souhlasím, zlato.“

Okamžitě se rozzářila a on jen zavrtěl hlavou, chtělo se mu smát ještě víc.

„Měl bys mi naplácat,“ navrhla naprosto vážným hlasem.

Sklouzl jí dlaněmi po vnitřku stehen. Zachvěla se, naskočila jí husí kůže.

„Mám trochu dilema,“ prohlásil stejně vážným tónem. „Opravdu ses chovala velice ošklivě, ale také ses chovala velice, velice hezky.“

Našpulila rty a on neodolal, aby ji na ty rty nepolíbil.

„Myslím, že řešením je nejprve tě potrestat a poté tě odměnit.“

„Och, to je skvělej nápad,“ přikývla s hlasem staženým vzrušením.

„Na kolena, kotě,“ nařídil jí tónem, který nemohla neuposlechnout.

Rozšířily se jí zorničky, tváře zrůžověly. Oči jí potemněly a bradavky ztvrdly. Zatraceně, ještě ani nezačal a jen příslib toho, co se stane, ji už celou vzrušil. Byla dokonalá. Byla pro něj dokonalá. Stvořená jenom pro něj. Nepoznal jinou ženu, která by se k němu hodila tak jako ona.

Potácivě se zvedla a pak se jí na tváři usadil naprosto spokojený úsměv. Při pohledu na něj zatoužil okamžitě se těch rtů zmocnit. Popadl ji za zápěstí a pomohl jí do sedu, pak se pomalu otočila na všechny čtyři. Dopadla na tvář a rozchechtala se, celá se otřásala smíchem.

Zadeček se jí chvěl a jemu při pohledu na něj ztvrdl penis. Ó, ano, rozhodně jí to udělá do úst, mezi její sladká stehna i do zadku. Měl v úmyslu ji šukat tak dlouho, dokud oba neodpadnou.

Když jí pomohl na kolena, neklidně se zavrtěla a přes rameno se na něj zadívala. Očima, v nichž se zračil chtíč a vzrušení. Ruce se mu třásly, bál se, že každou chvíli ztratí sebekontrolu.

„Copak to bude, zlato?“ zeptal se škádlivým tónem, o němž věděl, že ji přivede k šílenství.

„Má dlaň? Bičík? Nebo… něco nového?“

Okamžitě ztuhla. „Nového?“ zašeptala nedočkavě.

„Nepoužil jsem pásek a nepoužil jsem dřevo. Mám tu dokonalou dřevěnou plácačku. Je tak akorát a krásně ti po ní zrudne zadeček.“

„Och,“ vydechla, spíše zasténala.

„Vyber si, zlato,“ vybídl ji tiše. „Dnes ti to dovolím. Dnes si vybereš. Jsem ve velmi štědré náladě. Protože, lásko? Až budeš mít prdelku celou červenou, vrhnu se jazykem na tu tvoji lahodnou kundičku a ty se uděláš. Ale tím neskončím. Ani zdaleka. Protože až se uděláš, ošukám tě mezi ty tvoje krásné rty. A pak ti ošukám kundičku. A pak zadeček, až budeš křičet

moje jméno.“

„Panebože.“

Usmál se a pohladil ji po zadku. Jeho nedočkavost vzrůstala s každou vteřinou, kdy čekal na její odpověď.

„D-dřevo,“ vydechla. „Chci dřevo.“

„Výborně,“ pochválil ji. „Skvělá volba. Tak dobrá, že tě za ni ještě odměním. Děláš mi velkou radost, Bethany.“

Uvolnila se, slova chvály ji potěšila. Otočila se, aby se na něj podívala, a v očích měla tolik citu, až se mu sevřelo srdce.

Sklonil se a políbil ji do dolíku nad jejím zadečkem. „Budu hned zpátky, lásko.“

Ze skříně vytáhl plácačku a pak se velmi pomalým krokem vrátil k posteli, dával si na čas, vychutnával si pohled, jak na něj čeká na všech čtyřech, zadeček nedočkavě vystrčený

do vzduchu. Pohladil ji po jedné hýždi a pak po druhé, až se pod jeho dotekem prohnula a zachvěla.

„Chci tvou bolest. Chci tvou rozkoš,“ zavrčel. „Chci všechno, Bethany. Chci slyšet, jak vzdycháš. Chci vidět, jak reaguješ. Chci tě celou.“

Plácl ji po zadku, až sebou cukla a překvapením zalapala po dechu. Usmál se. Neznělo to bolestně. Znělo to, jako by objevovala další možnosti. A očekávala nové.

Znovu ji plácl, tentokrát tvrději, a pak i na druhou půlku. Pokožka jí zrůžověla. Vzrušoval ho kontrast mezi světlými místy, kterých se ještě nedotkl, a zrůžovělými po dopadu plácačky.

Nemohl se dočkat, až jí zčervená celý zadeček.

Ale ovládl se, chtěl, aby si rozkoš okamžiku vychutnali oba dva.

„Deset,“ zašeptal. „Dám ti deset ran. Je to pro tebe něco nového, zlato. Nechci ti toho dávat moc. Jen ochutnat. Počítej je. A začni teď.“

Okamžitě ji plácl přes zrůžovělý sval a uspokojeně sledoval, jak rudne.

„Jedna.“

Zasténala tak, až mu v koulích cuklo.

„Dva,“ zašeptala.

Zpomalil, když si uvědomil, jak rychle za sebou ji plácl potřetí, počtvrté, popáté a pošesté.

Napínala se očekáváním, toužila po sedmé, ale on jí místo toho zadeček uchopil do dlaní a hladil ji a laskal.

„Prosím,“ žadonila.

Dal jí, po čem toužila. Sedm. Osm. Devět. Desátá už byla lehounká jako peříčko, mnohem jemnější než předchozí. Zhroutila se na postel, pak se na něj otočila a zadívala se opilýma, zamženýma očima, opojenýma nyní nejen alkoholem. Byla celá roztoužená, přímo na hraně mezi bolestí a rozkoší. Chtěl, aby se nejdřív trochu uklidnila, než se na ni vrhne zcela novým způsobem.

„Otoč se, zlato.“

Napřáhl k ní ruce, aby jí pomohl se otočit. Přepadla na záda, na rtech spokojený, zasněný úsměv.

„Budu muset být zlobivá častěji,“ zavrněla. „Pobavit se a pak se vrátit k tobě domů. Tohle je ta nejlepší noc ze všech.“

Srdce mu zalila něha. Sklonil se, aby ji vzal do náruče, víc než co jiného ji chtěl jen držet.

„Vždy se ke mně vrátíš.“

„Ano,“ vydechla spokojeně.

„To rád slyším, lásko.“

Usmála se a natáhla se, aby mu shrnula vlasy z čela. Pak zvedla ústa pro polibek, pochopil tiché pozvání a nedočkavě se jí vrhnul na rty. Ochutnával ji. Miloval se s jejími rty tak, jak se chystal polaskat její kundičku.

„Už střízlivíš?“

Zavrtěla hlavou a otevřela oči a on v nich viděl poslední zbytky alkoholu a opar rozkoše.

Žádná žena nemůže mít v očích krásnější výraz. Opilá, roztoužená. Zasněná. Vzhlížející k němu, jako by byl tím jediným mužem na světě. Jako by neexistoval nikdo jiný.

„A teď ti to udělám pusou,“ zavrčel jí do úst.

„Och.“

Vzrušeně mu vydechla do úst a on přijal její dech hluboko do plic. Chtěl ji cítit ve svém nitru.

„Zapři se těmi sexy botkami do matrace a chytni se za kolena. Rozevři se a nepusť se. Otevři se mi, zlato. Dnes v noci jsem nějaký nenasytný, chci, aby ses mi udělala pod ústy.“

Vyklenula se a nešikovně ohnula nohy k posteli, podpatky zabořila do matrace. Nejspíš tam svými botami prorazila díry, ale to mu bylo fuk. Zítra koupí novou matraci. Představa, jak ji šuká, zatímco má na nohou ty zabijácké podpatky, jak to sama chtěla, za novou matraci stála. Později jí řekne, aby se za ty podpatky chytila, zatímco ji bude šukat dozadu. Ó, ano, to rozhodně stojí za to, aby zničili klidně celou postel.

Chytila se za kolena a stydlivě roztáhla nohy, mírně si je k sobě zvedla a její intimní místa se tak rozevřela jeho pohledu. Z kontrastu mezi tmavými chloupky a růžovým masem, vlhkým jejími šťávami, mu vyschlo v ústech. Poklekl na zem, aby ji měl přímo před očima, a pak se k ní naklonil, nedočkavý, až ji ochutná.

V okamžiku, kdy pocítila jeho jazyk, se vyklenula a vykřikla jeho jméno.

„Ruce, zlato,“ přikázal. „Drž si kolena, nech nohy od sebe.“

Rozevřela se mu ještě víc a on ji pomalu olízl celou, od vchodu do jejího těla po klitoris,

s nímž si pak začal hrát. Škádlil ho, kroužil kolem něj špičkou jazyka, lehounce ho laskal, aby pak po něm švihl špičkou jazyka.

Svíjela se a vrtěla, ale kolena nepustila a stehna nechala doširoka rozevřená.

Vlhla stále víc, zatímco ji neúnavně vzrušoval, zuby škrábal o její záhyby. Pronikal do ní jazykem, olizoval ji, sál a vychutnával.

„Jsi tak sladká, lásko. Přijala jsi bolest, teď přijmi rozkoš.“

„Jaci,“ zašeptala. „Copak to nevíš? Nedáváš mi nic než rozkoš větší, než se mi kdy snilo.

Bolest je rozkoší. A rozkoš je rozkoší. Tvá láska je víc, než jsem si kdy mohla přát.“

Její slova jí vycházela ze srdce a byla tak krásná, až mu to vzalo dech. Ochutnal ji. Líbal ji.

Pil z ní a chtěl víc. Chtěl to pro ni. Chtěl, aby to trvalo navěky. Chtěl ji zblázněnou rozkoší a opilou více než jen alkoholem.

„Chci tě v sobě,“ vydechla omámeně. Netušil, jestli za to mohl alkohol, nebo byla tak pohroužená do své touhy.

Vzhlédl a pak se usmál, když viděl její omámený výraz. Dívala se přímo na něj, ale jako by měla problém zaostřit. Tak roztomilá.

„Budeš mě mít v sobě, jakmile tě udělám. Než tahle noc skončí, budeš mě mít v sobě na mnoho způsobů.“

„Hm, skvělý,“ zakřenila se. „Chci tě ochutnat tak, jak ty jsi ochutnal mě.“

Zasténal. Alkohol jí rozhodně zbořil hranice. Byla tak neuvěřitelně stydlivá, ale nyní jí koktejly dodaly odvahy a on netušil, jestli to přežije. Už tak se skoro udělal do kalhot a to se ještě ani

nedostal do jejího nádherného těla.

Musí se uklidnit. Pořád si to připomínal, jinak hrozilo, že si její nohy v těch sexy botách hodí přes ramena a na místě ji ošuká. A kdyby jenom věděla, na co myslí, ještě by ho do toho pobízela. Dnes byla netrpělivá, bolavá touhou a on to zbožňoval.

Sklonil hlavu a začal ji olizovat ještě náruživěji, přidával tlak a dotýkal se jí tam, kde věděl, že je velice citlivá. Znal každý kousek jejího těla. Věděl, jak miluje, když do ní pronikl prsty a přitiskl je přímo na její bod G. Zbožňovala, když jí přejel jazykem po klitorisu, ale ne, když ji sál příliš tvrdě. A milovala, když jí rozevíral vstup do těla jazykem, prsty i penisem. Nejrychlejší cesta,

jak ji přivést k šílenství, bylo pronikat do ní rychlými, krátkými výpady, jen hlavičkou jeho pohlaví.

„Máš fakt šikovnou pusu,“ vydechla omámeně. „Musím o tom říct Mie. Řekla, že ji Gabe vojede hned za dveřma, ale vsadím se, že něco takovýho ještě nezažila.“

Zvedl hlavu a pronikavě se na ni zadíval. „To není hezký, zlato. To vůbec není hezký.“ Rozesmála se a na vteřinu pustila jedno koleno, aby si mohla zakrýt ústa.

„Ruce!“ přikázal.

„Hopla!“

„A když už tu své subince rozdávám příkazy, mám ještě jeden: při sexu už nikdy nezmíníš moji sestru. Nikdy!“

„Ano,“ odpověděla poslušně. „Nebo jsem spíš měla říct ‚ano, můj pane‘?“

„Drzoune,“ řekl beze stopy zloby v hlasu.

Tohle dobírání zbožňoval. Jak zábavné jejich rozhovory v posteli jsou. Bethany byla dnes v noci šťastná a bylo to znát. Viděl zas jinou její část. Viděl ji šťastnou. A zatoužil po další,

protože věděl, že se právě dívá na svou budoucnost. Na to, jaké to mezi nimi bude. A líbilo se mu to. Chtěl víc. Jak šlo o Bethany, nemohl se ničeho nabažit.

Olizoval ji od vstupu po klitoris, převaloval ten tvrdý hrbolek mezi rty a škádlil ho špičkou jazyka, až se svíjela a zmítala. Prstem přejel mezi hebkými záhyby jejího těla, a zatímco jí laskal klitoris, vnořil do ní prst a špičku přitiskl ke stěně její pochvy.

„Jaci!“

„Chci, aby ses udělala,“ prohlásil drsným hlasem. „Chci tě nažhavit a pak, až budeš na hraně, tě budu sát, až se uděláš.“

„Bože,“ vydechla zesláble.

Sevřela mu prst svými svaly a zalila ho svou vlhkostí. Pronikal jí mezi vlhké, sametové záhyby a jazykem dál laskal její klitoris. Když začala dýchat ještě rychleji, jako by se jí nedostávalo vzduchu, vytáhl prst a rychle ji zakryl svými rty a pronikl do ní jazykem. A sál.

Šílela, vypínala boky, pouštěla kolena, jen aby mu mohla zabořit ruce do vlasů. Svírala mu prameny tak pevně, až ho to muselo bolet, ale dál si ho tiskla mezi nohy, jako by se bála, že s tím přestane přímo při jejím orgasmu.

Vzpínala se a zvedala, tiskla se mu do úst. Sál a olizoval ji, jako by dlouho hladověl. Když se konečně uvolnila a mezi stehny se začala chvět, jemně ji laskal a uklidňoval.

Pomalu a líně po ní přejížděl jazykem a lehounce ji líbal na stále se třesoucí záhyby.

„Můžu už omdlít?“ zasténala.

Uchechtl se a pak zvedl hlavu, aby se jí mohl podívat do očí. Zdála se být ještě opilejší než předtím, tváře měla zrůžovělé, slova sotva vydechla.

„Ještě tě ošukám, zlato. Ať budeš při vědomí, nebo ne. Radši bych ale, abys to vnímala.“

„Hm, to já taky. Jaci?“

„Ano, lásko?“

„Jsem opilá.“

Rozesmál se. „To by mě nikdy ani nenapadlo.“

„Ale stálo to za to, abys mě pak ojel v těchhle botách.“

„Zatím jsem tě ještě neojel, zlato. K tomu se teprve dostanu…“ Povzdechla si. „Ty boty se mi líbí.“

Zakřenil se. „A mně se zas líbí na tobě, zvláště při sexu.“

„Tak už mi to uděláš?“

Zasmál se jejímu netrpělivému hlasu. Pak se nad ni zvedl. Dýchala zrychleně a vzhlížela k němu, předchozí škádlivost vystřídal chtíč.

„Jak se zbavím šatů, udělám ti to mezi tvé sladké rty.“ Olízla si je, jeho penis v tu chvíli řval po osvobození.

„Rychle,“ zašeptala.

„To se bát nemusíš,“ řekl tiše. „A zatímco se budu svlékat, chci, aby sis lehla na záda a hlavu položila přes okraj postele. A počkala tak na mě. Udělám ti to do pusinky tak, jako kdyby

na okraji spočívala tvoje prdelka a tys měla pro mě kundičku roztaženou a připravenou.“

Ačkoli jí řekl, ať se přesune, zatímco se bude svlékat, stál vedle postele, dokud si nebyl jistý, že Bethany nepřepadne na zem. Pomohl jí narovnat hlavu a ujistil se, že je jí příjemně. Pak teprve se v rekordním čase svlékl.

Jeho penis se prodral na svobodu, bolavý z toho, jak dlouho byl uvězněn v těch prokletých kalhotách. Nemohl se dočkat, až se ponoří hluboko do ní. Vědomí, že ji má v úmyslu ošukat třemi různými způsoby, než se jí udělá do zadečku, ho jen vybídlo, aby si pospíšil. Tohle si užijí oba dva, i kdyby je to mělo zabít.

Vzal jí tváře do dlaní a držel ji, zatímco jí přitiskl špičku penisu na rty.

„Otevři ústa, zlato,“ nařídil. „Chci, aby ses uvolnila a nechala všechno na mně. Ty jen lež.“

Rozevřela rty a on pronikl do jejího tekutého tepla. Přejel jí špičkou po jazyku a zvrátil oči rozkoší. Ježíši, do dvou vteřin se udělá.

Zvedl se, uvolnil a pronikl hluboko, přes její sametový jazyk až do hrdla, kde se zastavil

a stáhl se, aby začal pomalu, smyslně přirážet. Zvedla ruce a váhavě mu sevřela zadek, skoro jako by žádala o svolení se ho dotknout. Líbilo se mu to. Neměla žádné zábrany a chtěla zkoušet a objevovat.

Z hrdla se jí draly tiché, svůdné steny, rozvibrovaly mu penis pokaždé, když se pohroužil hlouběji. Jak jeho pohyby zrychlily, místnost naplnily vlhké zvuky sání. Bylo to sexy. Vše, co se dnes večer dělo, ho vybičovávalo stále víc. Ještě nikdy nespal s opilou ženou. Nikdy to nedovolil, protože nechtěl být druhý den obviněn ze zneužití v situaci, kdy si žena nebyla vědoma svých činů.

Ale Bethany k němu patřila. A chtěla to. Zatraceně, přikázala, ať ji ošuká v těch jejích botách, roztomile nametená. Oči se jí leskly a tváře měla červené. A on jí to dá se vším všudy, tím si může být jistá.

Zavřel oči a zakýval se na patách, v dlaních stále držel její obličej. Prsty jí sjel do vlasů a přitáhl si ji k sobě, aby prohloubil své přírazy. Dlouze, pomalu a hluboko se nořil do své

rozkoše, cítil každé olíznutí, každé sání, pokaždé, kdy se jí tváře propadly a ona ho pojala do hrdla ještě hlouběji.

Pak se zastavil, dýchal rychle a roztřeseně. Tiše zasténala na protest, když ji pustil. Usmál se a sehnul, aby ji políbil na rty.

„Chci ti do udělat do kundičky, zlato.“

Líně se usmála a v očích se jí zalesklo. „Chci to taky. Jakkoli mě chceš.“

Ta jediná otázka ho vybudila na hranici příčetnosti. Tak povolná. Tak ochotná ho potěšit.

„Otoč se a obejmi mě nohama. Budu tě držet za ty tvoje sexy podpatky, rozevřu si tě doširoka a tvrdě ošukám.“

Nekontrolovaně se zachvěla, bradavky jí ztvrdly tak, že nemohl odolat a musel se k ní sklonit a po jedné ji vzít do úst. Zasténala a vyklenula se, když pocítila jeho jazyk na svých prsou.

„To se ti líbí?“ zeptal se škádlivě.

„Hmmm.“

Pomohl jí se otočit a při pohledu do jejích opilých, zmalátnělých očí se usmál. Padla

na postel, nohy roztažené. Jedna bota jí visela na špičkách prstů. Nasadil jí ji a pak jí sevřel kotníky a trhnutím ji posunul na okraj postele.

Ohnul jí kolena a obtočil si její nohy kolem pasu. Pronikl do ní jediným přírazem. Zasténala. Zalapal po dechu. Byla tak těsná, a přesto tak vlhká, snadno ho pojala celého. Na dlouho v ní znehybněl, vzpamatovával se, aby se okamžitě neudělal.

Pak, jak slíbil, jí nohy rozevřel, zvedl jí kolena nad trup a doširoka ji otevřel. Rukama sjel po drahých, třpytivých lodičkách a sevřel jejich deseticentimetrové podpatky.

„Připravená?“ zavrčel nakřáplým hlasem, sotva se ovládal. Přikývla, oči se jí lesky, ztěžklé alkoholem.

Tvrdě do ní přirazil. Pronikal do ní, narážel tělem do jejího a svíral jí boty. Pevně se kolem něj stáhla, pochopil, že už bude. Ale zatím nechtěl, aby se udělala. Zatím ne. Ne, dokud nebude hluboko v jejím zadečku. Kdyby se udělala už teď, nebyla by připravená ho přijmout i dozadu.

Bylo by jí to jen nepříjemné a on chtěl, aby to bylo pro oba dokonalé.

„Snaž se to zastavit,“ zašeptal. „Tohle ještě chvíli potrvá. Zbožňuju tvoji kundičku. Až když budu v tobě hluboko zezadu, pak teprve se můžeš udělat.“

„Chci nahoru,“ vydechla a roztomile přitom špulila rty.

Povytáhl obočí. „Myslíš si, že mě tak dokážeš přijmout dozadu?“

Vystrčila spodní ret, až jediné, po čem toužil, bylo líbat ji, dokud se jí bude dostávat dechu.

„Chci být nahoře a zajezdit si na tobě s botami na nohách. Vím, že jsem řekla, že chci, abys mě v těch botách ojel, ale myslím, že se o to ráda postarám sama.“

Uchechtl se a přirazil. Zalapala po dechu. „Víš, že bych ti nikdy neřekl ne, zvláště když jsi nalitá tak roztomilá.“

Oči se jí zaleskly vzrušením. Naklonil se nad ni, zakryl ji svým tělem a pustil jí ty rajcovní boty. Olízl a vsál jí bradavky, převaloval na jazyku ty tvrdé hroty.

„Tohle miluju,“ vydechla. „Máš tak úžasnou pusu. A to i když nejsem opilá.“

Zasmál se. „Díkybohu za to, zlato. Bylo by dost hrozný vědět, že jsem snad v posteli dobrej, jenom když jsi nametená.“

Netrpělivě se zvedla a on se zas zakřenil. To on sice měl mít hlavní slovo, ale ona to až příliš chtěla a chtěla to hned. A on neměl v úmyslu nic odpírat nadržené, překrásné, opilé ženě, která mu to chtěla udělat po svém.

Zvedl se z ní a pak se natáhl po lahvičce lubrikantu na svém stolku. Lehl si na postel na záda a nabídl jí ruku, aby jí pomohl posadit se na něj.

Podal jí lahvičku a na chvíli zvážněl. „Vím, že se ti to líbí, lásko, ale nechci, aby sis ublížila.

Použij toho co nejvíc a jdi na to pomalu.“

Obdařila ho oslnivým úsměvem, při kterém se mu sevřel žaludek.

„Miluju tě,“ řekla, ale slova převalila tak, že zněla jako jedno.

Přemohla ho něha. „Taky tě miluju, lásko. A teď si už užívej. Vezmi si mě, jak budeš chtít. Já tu budu jenom ležet a ty si dělej, co chceš.“

„Tak to se mi líbí,“ zavrněla.

Soustředěně mu nanášela gel na penis. Pokryla ho celého, až skoro ztrácel rozum. Jestli si nepospíší, nikdy to do ní nestihne.

Když se zdála být konečně spokojená, odhodila lubrikant na stranu a zapřela se mu dlaněmi o hruď, oči zamžené.

„Nejsem si jistá, co to vlastně dělám,“ přiznala. „Možná budu potřebovat tvou pomoc.“ Potlačil uchechtnutí a sklouzl rukou ke svému kluzkému pohlaví.

„Jen se mě dál takhle drž. Až ti řeknu, začneš klesat a pomalu ho do sebe přijmeš. Budu opatrný.“

Vzdychla a pak se na něj opět zářivě usmála. „Vím, že budeš. Jsi ke mně vždycky tak pozornej.“

Volnou rukou jí navedl boky, v druhé pevně svíral svůj penis. Pak jí rozevřel půlky a pomalu do ní ponořil hlavičku. Vytřeštila oči, když ucítila tlak na úzkém vstupu.

„Teď už je to na tobě,“ řekl.

Soustředěním stiskla rty, prsty mu bořila do ramen a pomalu začala klesat. Díkybohu nanesla lubrikantu víc než dost a tvrdý byl na kámen, což průnik usnadnilo. Zastavila se, když ho měla

už napůl v sobě, na tváři téměř komický výraz.

„Jsi obrovskej,“ zašeptala.

Zasmál se. „Nijak jsem se nezvětšil, zlato. Pořád ta samá velikost.“

„No dobrá, ale přijde mi mnohem větší,“ zabručela.

A pak přirazila a pojala ho až po kořen. Zasténal, když ho v sobě sevřela jako v pěsti.

„Bože,“ vydechl. „Musíš se pohnout, zlato. Tohle bude rychlé.“ Zavrtěla hlavou a zamračila se. „Ne dokud neřeknu.“

Tázavě povytáhl obočí.

„Neuděláš se, dokud ti neřeknu,“ zopakovala rozhodně.

Znovu se zasmál a sevřel ji boky, držel ji na místě. „Tak bys to v tom případě měla říct hodně rychle, jinak budeš mít prdelku plnou mýho spermatu a s tím pak už nic nenaděláš.“

Netvářila se moc spokojeně, ale opět dosedla a sklouzla mu rukama po hrudi až k břichu.

Zkušebně se zavrtěla, zakroužila pánví, dostala ho do bodu, kdy už skoro prosil, ať přestane. Jinak ho naprosto zničí.

Pak našla ten správný rytmus a začala se pohybovat, nahoru, dolů, napůl se z něj zvedla

a pak opět dosedla a pojala ho celého. Podepřel ji, aby nesklouzla, a nadzvedl boky, aby tak pomohl jejím pohybům.

„Tohle je příjemné,“ vydechla.

„Příjemné?“ Musel se zasmát. „Tak bych to nenazval, kotě. Je to čiré mučení.“ Pousmála se, oči otevřené jenom napůl, tak svůdná. Pozorovala ho.

„Už se můžu udělat?“ optala se škádlivým hlasem.

„Sakra že jo, já už budu.“

„Budu potřebovat pomoct,“ řekla. „Jestli zvednu ruce, převrátím se a to nechci.“

Třásl se potlačovaným smíchem. „Ne, já taky nechci, abys spadla. Jenom se drž. Postarám se o tebe, zlato.“

Jednou rukou pustil její bok a vklouzl jí mezi nohy, aby mohl laskat klitoris. Okamžitě se

napjala a zavřela oči.

„Dobře, už se můžeš udělat,“ svolila.

Kdyby se jeho penis nechystal explodovat, zasmál by se, ale teď měl do smíchu daleko. Byla tak roztomilá. Namísto toho zvýšil tlak na její klitoris a začal přirážet, bořil se tak hluboko do ní, jak jen mohl.

Udělala se první. Zvrátila hlavu a vykřikla jeho jméno. Musel ji chytit, když se zhroutila, celá malátná. Objal ji a držel, zatímco do ní dál pronikal. Zavřel oči a pevně stiskl čelist a pak zařval, když ho přemohl orgasmus.

Dál do ní pumpoval. Udělal se tvrdě, proud jeho semene neustával, varlata mu ztěžkla, penis se napínal až na hranici bolesti. Naposledy zvedl boky a vypnul záda.

„Ježíši,“ vydechl, když se zhroutil na postel, ji na sobě.

Byla teplá a uspokojená a celá jeho. Uvnitř ní sebou ještě jeho pták cukal. Otřela si tvář o jeho hruď.

„Tohle budem muset dělat častějc,“ zamumlala sotva slyšitelně. „Líbí se mi, když mě šukáš i s botama na nohách.“

Zachvěl se a pevně ji sevřel, držel si ji blízko a objímal. Nechtěl ji už nikdy pustit.

„Lásko, budu to s tebou dělat, jak se ti to zlíbí, ale boty tomu rozhodně pomáhají. Jestli se budu moct vždycky těšit na něco podobného, tak ti koupím pár pro každý den v týdnu.“

36. kapitola

„Stále ani stopa po Kingstonovi?“ optal se Jace zachmuřeně.

„Ne, pane,“ zazněla Kadenova jasná odpověď. „Poslal jsem Trevora, aby obhlédl místa, kde se s Bethany dřív, když ještě byla na ulici, zdržovali. Neviděl ho a Kingston se nevrátil ani

do bytu.“

Jace si povzdechl. „Dobře, informujte mě.“

Ukončil hovor a opřel se do křesla. Když zvedl hlavu, viděl, že ve dveřích stojí Ash a mračí se.

„Problémy?“ zeptal se Ash a usedl do křesla. Jace potřásl hlavou. „No, ano i ne.“

Dlouze se na Ashe díval, hledal v jeho očích sebemenší stopu po hněvu, který v nich hořel

o svátcích. Ačkoli Ashe jeho rodina otravovala nejdéle do Nového roku, letos byli nějak vytrvalí a ozývali se i po svátcích, takže Ashova nálada vzala dávno za své.

„Chceš si o něčem promluvit?“ zeptal se Ash.

„Není o čem,“ odpověděl Jace. „Kingston není k nalezení. Což je dobře, to mě nechápej špatně. Byl bych štěstím bez sebe, kdyby zmizel nadobro, ale Bethany si o něj dělá starosti a začíná se to na ní podepisovat.“

„Mia s holkami měla tu jejich dámskou jízdu. Copak nešla Bethany s nimi?“

Jace si nemohl pomoct a usmál se při vzpomínce, jak byla Bethany opilá a tak roztomilá, když se ho snažila svádět. Jeho tělo okamžitě zareagovalo na vzpomínku na to, jak divoce se s ním té noci milovala.

„Ano, šla s nimi, je to tak týden. Užila si to. Opila se a pak chtěla, ať ji vojedu v těch jejích botách,“ přiznal Jace s veselým úsměvem.

Ash potřásl hlavou. „To není fér, brácho. Je mi jasný, že na ni už dávno nemám myslet, ale to, že mi teď říkáš, že se opila, jak zákon káže, a pak se na tebe vrhla v šukézních botách? To fakt není fér.“

Jace zvedl ruce. Byl rád, že o té noci, kdy Ash spal s Bethany, dokáží mluvit s humorem.

„Problém je, že potom, co se vyspala z kocoviny – jsme si užili znovu,“ dodal, jen aby Ashe popíchl, což mu vysloužilo další pronikavý pohled. Uchechtl se. „Teda problém je, že když byla venku s Miou a děvčaty, tak na Jacka nemyslela. Když se mnou spala, tak na Jacka nemyslela. A když si pak uvědomila, že na něj ani nepomyslela, cítila se provinile. A teď se o něj bojí, protože zmizel.“

„Tak to je na hovno,“ ulevil si Ash. „Takovej vůl.“

„Možná se snaží udělat správnou věc. Jen mezi námi, jeho city k ní vůbec nejsou bratrské.

Neví o tom, je v tomhle směru poměrně naivní. Vidí ho jenom jako bratra. Tím si jsem jistý. Nic víc k němu necítí. On ji ale na druhou stranu vnímá jako ženu. Ženu, kterou chce,

a nezamlouvalo se mu, že si začala se mnou, protože jsem mu ji odvedl. Takže buď někam zalezl a nechce ji vidět, protože ji nemůže mít, nebo se opravdu snaží udělat správnou věc

a vycouvat jí ze života, aby mohla jít dál a být šťastná. Problém je, že ona si teď dělá starosti a stýská se jí po něm.“

„To je v háji,“ zamručel Ash.

„Jo. Chci, aby byla šťastná, a na to potřebuje vědět, že je Jack v bezpečí.“

„Tak co uděláš?“

Jace pokrčil rameny. „To kdybych věděl. Poslal jsem Kadena a Trevora, aby se venku poohlídli. Nechci, aby se ukázal před Bethany, když s ní nikdo z nás nebude. Nevěřím mu. Ne potom, co předvedl posledně.“

Ash svraštil obočí. „Jaký posledně? Mluvíš o něčem konkrétním nebo obecně?“

„Já ti to vlastně neřekl,“ uvědomil si Jace. „Ty vlastně nevíš, co se stalo, jak se to ten den podělalo a já myslel, že jsem ji nadobro ztratil. Ježíši. Byl jsem takovej vůl.“

„Co to meleš?“

Jace si povzdechl a opřel se do křesla. „Cestou do práce jsem Bethany odvezl do jejího bytu a Jack se tam ukázal. Kaden mi volal, že za ní Jack přišel. Tak jsem se tam vrátil, ale ona už tam nebyla a já v bytě našel jeho batoh plný drog. Bylo jich dost za pěkných pár desítek tisíc dolarů.“

„Cože?“

„Jo. Tak takhle jsem taky reagoval. A pak se Bethany vrátila domů a já se k ní zachoval jako naprostej vůl. Totálně jsem to podělal. Řekl jsem věci, co jsem ani nemyslel vážně. Kvůli mně se pak cítila, že za nic nestojí. Než jsem ji stihl zastavit, utekla. A dalších pár hodin jsem přicházel

o rozum, protože jsem ji nikde nemohl najít. A pak mi zavolali, že se vrátila do bytu, jenže než jsem tam stihl dojet, zase zmizela. Pak mi volal vrátný z mého domu a řekl, že tam za mnou přijela, ale nechce dovnitř, takže na mě čekala v dešti a mrzla.“

„Děláš si srandu.“

„A bude hůř.“

Ash povytáhl obočí.

„Jo. Když už se jednou začnu chovat jako naprostej kretén, mám očividně problém s tím přestat.“

„A sakra.“

„Jo, tak jsem tam přijel, rád, že tam pořád je. Jenže ona stála na dešti, brečela a opakovala, že je po všem a že být se mnou jí ubližuje.“

Jace se musel odmlčet a vzpamatovat se, protože vzpomínka na ten den ho stále bolela.

Na to, co jí málem způsobil. To pomyšlení ho pokaždé téměř srazilo na kolena. Tak málo zbývalo, aby ji ztratil. A vše jen proto, že jí byl posedlý tak, že v její přítomnosti ztrácel rozum. Instinkt mu říkal, ať se jí drží, ať na ni vznese svůj nárok a už nikdy se jí nevzdá.

„Naše předchozí hádka ji silně rozrušila – to jsem tehdy ještě nevěděl, ale náš dobrý přítel Jack, muž, který ji měl opatrovat, jí přinesl svinstvo, na kterém byla kdysi závislá. Takový malý dáreček.“

„To si děláš srandu,“ zavrčel Ash.

„Řekla, že si to nechtěla vzít, ale nechal to tam, a když se po pár hodinách v dešti, promáčená a ubrečená z toho, co jsem jí řekl, vrátila, tak si jednu pilulku skoro vzala. Měla ji v puse, málem ji spolkla, pak si ale uvědomila, co to dělá, a celou lahvičku vysypala

do odpadu.“

„Jenom dobře,“ poznamenal Ash.

„Jo. Je silná. Myslí si, že je slabá, ale má v sobě ohromnou sílu.“

„Co se stalo potom?“ zeptal se Ash.

„Byla tak zničená tím, co skoro provedla, že šla rovnou ke mně do bytu, aby to mezi námi ukončila. Byla připravená se vrátit ke svému starému životu, protože tak alespoň věděla, kdo a co je. Myslela si, že pro mě není dost dobrá. A že náš vztah už dál nezvládne.“

„Kriste, Jaci, to je hrozný. Je mi to líto.“

„Když se na to podívám zpětně, nic lepšího se nám asi stát nemohlo. Přinutilo mě to jí naslouchat a taky jsem se dozvěděl o její minulosti a o všem, čím si prošla a proč je Kingstonovi tak oddaná. Ale bylo to tehdy těžký a pořád mě děsí pomyšlení, že jsem ji mohl ztratit.“

„Miluješ ji,“ řekl Ash tiše.

„No sakra že jo, miluju ji. Copak to není jasný?“

„Ne. Teda, ona je pro tebe ta pravá. Musím přiznat, že jsem měl pochybnosti, ale ona je pro tebe dokonalá, kámo. Jsem rád za vás za oba. A omlouvám se, že jsem ti to na začátku tak zavařil. Dlužím Bethany omluvu.“

Jace se ušklíbl. „Jo, je to ta pravá. Nikdy by mě nenapadlo, že se do nějaké ženy zamiluju tak jako do ní, ale, bože. Jako by mě zasáhl blesk. Je to ten nejkrásnější i nejděsivější pocit na světě. Není to žádná legrace, propadnout takhle nějaké ženě a cítit takovou nejistotu, když vím, že jestli to nezvládnu, ztratím ji.“

„To jo. Takže ne, díky,“ prohlásil Ash. „Nejspíš tedy jsem už jediný, kdo se stále drží hesla

‚hraj tvrdě, žij volně ‘.“

„Vole. Jen počkej, až se to stane tobě, brácho. Počítej, že se ti budeme s Gabem hodně dlouho smát.“

Ash si odfrkl. „Šetřete dechem.“

„Tak co ta rodina ze sedmi pekel? Proč tě pořád otravují?“

Ash si povzdechl. „Opravdu o nich nechci mluvit. Už tak mi zničili celý den.“ Jace z něj nespustil zrak.

„Pořád stejná písnička. Dědovi očividně není dobře. Je přesvědčený, že každou chvíli natáhne bačkory. Říká to sice už pěkných pár let, ale to víš. A jeho poslední přání je, aby se u jeho smrtelného lože sešla celá jeho milovaná rodina. Matka s otcem se bojí, že pokud se neobjevím, děda je vymaže z poslední vůle, takže chtějí, abych se začal účastnit rodinných večeří a urovnal to se zbytkem klanu. Sebestředný pijavice, všichni do jednoho.“

Jace sebou trhl. „To je mi líto, kámo. Dost na hovno rodina.“

„Povídej mi o tom.“

„Takže jsi jim řekl, ať táhnou?“ Ash ztichl a sklopil zrak.

Jace se okamžitě narovnal. „Řekl jsi jim, ať táhnou, že jo?“

Ash si povzdechl. „Mám toho starocha rád. Je jediný, komu na mně trochu záleží. Kdyby šlo jen o matku s otcem a sourozence, jo, řekl bych jim, ať si políbí.“

„Ježíši, ty to uděláš, že jo? Ty to s nimi vážně chceš urovnat.“

„Zatím nevím, co udělám,“ přiznal. „Ještě jsem se nerozhodl. Pozvali mě na večeři, koná se příští týden. Bude tam děda. Celá jejich zatracená rodina tam bude.“

„Půjdu s tebou,“ oznámil Jace bez váhání. „A Gabe také. I s Miou.“

Ash k němu vzhlédl, v zelených očích se mu zračila hluboká láska. „Víš, že vás mám rád, brácho. Vždycky jste mi kryli záda. Na to nikdy nezapomenu. Ale s Gabem teď máte Miu

a Bethany. Nechci je – a ani vás – poslat do hnízda těch zmijí.“

„Kecy,“ odsekl Jace. „Jsme rodina. Patříš do naší rodiny. A rodina nikoho nenechá, aby se s něčím takovým vypořádal sám.“

„Jsem už velkej chlap. Poradím si s nimi. Byl bych radši, kdyby zůstaly Mia s Bethany ušetřeny jejich manipulací. Dokáží být pěkně zlomyslní, i když mají dobrou náladu. Umíš si představit, čemu by vystavili Bethany, kdyby se dozvěděli o její minulosti? Roztrhali by ji

na kousíčky a ani by se u toho nezapotili. Opravdu ji tomu chceš vystavit, když je to pořád mezi vámi dost čerstvé?“

Jace pomalu zavrtěl hlavou. „Ne, nechci. Nemusíme ji s sebou brát. Pojedu s tebou a ji necháme doma. Nebo požádám Miu, aby ji vzala někam do města. Jen nechci, abys na to byl sám.“

Ash vstal. „Toho si cením, kámo. Víc, než můžu vypovědět. Ale jsou věci, o které se musím postarat sám. A tohle je jedna z nich. Jen ať počítají s tím, že se mnou nebudou vyjebávat tak, jak na to byli léta zvyklí. Pojedu tam kvůli dědovi, ale ostatní si můžou políbit.“

„Dobře, ale pokud změníš názor, víš, že tu jsme s Gabem pro tebe. Bez debat.“

„Jo, vím. A díky.“

Ash vykročil ke dveřím, ale pak se ještě zastavil. „Chceš, abych zavolal svým lidem a zjistil, jestli si Kingston zas nepůjčil nějaké peníze nebo ji zas nepřivedl do průšvihu? Můžu rozhodit sítě a uvidíme, jestli se něco chytí. Třeba i zjistíme, kde se teď ten chlap schovává.“

Jace zaváhal, ale pak zavrtěl hlavou. „Ne. Někdy je nevědomost požehnáním. Nechci se pak ocitnout v situaci, kdy bych musel Bethany lhát. A kdybych věděl, že má Jack problémy, tak bych jí lhát musel. Nechci, aby se do toho jakkoli pletla. Lepší bude, když to vědět nebudeme.“

Ash přikývl. „Dobře. Dej mi vědět, kdyby ses rozmyslel.“

„Dám. A Ashi? Dej mi vědět, jak to šlo, jo? Po té večeři si pak můžeme zajít na sklenku. Ty, já, Gabe, Mia a Bethany. Půjdeme se někam najíst.“

„To zní dobře. Tak zatím.“

Jace se díval, jak Ash odchází. Trojky s ním mu nechyběly, ale chybělo mu pouto, které spolu mívali. Bylo to zvrácené, ale bývali přátelé, kteří spolu léta sdíleli naprosto vše, a náhle bylo vše jiné.

Zatraceně, od chvíle, kdy si začal s Bethany, Ashe ani skoro neviděl. S Gabem se tak soustředili na ženy, které milovali, čímž ale Ashe odstrčili na vedlejší kolej, i když byl předtím důležitou součástí jejich životů.

Zazvonil mu stolní telefon. Zvedl ho a o několik minut později už rázoval do Gabeovy kanceláře a nešetřil nadávkami.

„Co se to do prdele v Paříži stalo?“ dožadoval se odpovědi. „Právě mi volali dva naši nejdůležitější investoři, že od smlouvy odstupují.“

37. kapitola

Bethany zazvonil telefon. Zvedla ho a váhavě se představila.

„Slečno Willisová, je tady pan McIntyre. Mám ho poslat nahoru?“

Zrychlil se jí tep. Jace ještě nebyl doma, ačkoli obvykle tu už v tuhle dobu bývá. Možná si Ash myslel, že už přišel?

„Hm, jistě,“ odpověděla.

Nervózně si otřela ruce do džínů a pak se v duchu okřikla. Od té noci s ním a Jacem byl Ash ztělesněním zdvořilosti a milého chování. Nebyl důvod, aby se nervózně ošívala pokaždé, kdy se s ním má vidět.

O několik vteřin později se otevřely dveře výtahu a Ash vešel do bytu.

„Ahoj, Bethany,“ pozdravil s úsměvem na tváři.

„Ahoj, Ashi. Jace ještě není doma.“

Ash se zamračil. „Zatraceně. Myslel jsem, že tu už bude. Potřebuju mu předat jednu složku. S jedním projektem to jde z kopce. Možná zůstal v kanceláři déle, než jsem myslel, aby se to pokusil vyřešit.“

Svraštila obočí. „Je to hodně špatný?“

Usmál se. „Nic, co bychom nevyřešili. Občas se to stává. Jen obyčejný pracovní den.“

„Pojď dál. Nestůj tady tak. Mám hrozný způsoby, co? Posaď se v obýváku, jsem si jistá, že tu Jace bude každou chvíli. Dáš si horkou čokoládu? Právě jsem si ji připravovala.“

„Jistě,“ přikývl a vykročil do bytu. „Udělala bys mi také šálek?“

Usmála se a konečně se uvolnila. „Ale jistě. Jenom se posaď a já to zatím připravím.“ Zamířila do kuchyně, aby uvařila čokoládu. Osladila ji a pak se zarazila. Netušila, jak ji má

Ash rád. No jo. Jen pokrčila rameny a připravila mu ji tak, jak ji dělala pro sebe.

Pak odnesla hrnečky do obýváku a jeden mu podala.

„Děkuju, drahoušku.“

Díval se, jak usedá do křesla o něco dál od něj.

„Jak se ti vede?“ zeptal se tiše.

„Dobře,“ odpověděla krátce.

Podíval se na ni pohledem, který jasně říkal, že jí nevěří.

Povzdechla si. „Opravdu dobře. Jenom mám starosti o Jacka. Což je hloupost, ale nedokážu se toho zbavit. Nejspíš se jen cítím provinile, kolik toho teď mám, když on nemá nic.“

„Byt zdarma bych jako nic nenazýval,“ poznamenal Ash suše.

Ramena jí poklesla. „Máš pravdu. A myslím, že právě to mě tak vytáčí. Jace se k němu zachoval opravdu hezky. A udělal to jenom kvůli mně. Vím, jak je to Jaceovi proti srsti. A má na to právo. Ale udělal to pro mě a udělal to pro Jacka, protože věděl, že mi to udělá radost. A mě prostě štve, že se k tomu Jack staví tak nevděčně.“

Zamračila se, uvědomila si, že je opravdu naštvaná. Tak moc se bála a strachovala, až si vůbec neuvědomila, že se na Jacka zlobí za to, že si tak neváží toho, co pro něj Jace dělá.

„Mohl by mi alespoň dát vědět, jak se mu vede, víš?“ pokračovala a každou vteřinou cítila, jak v ní roste vztek.

„Jo, to mohl,“ kývl Ash. „Ale, drahoušku, poslouchej mě. Musíš přestat mrhat na toho chlapa svou energií. Je to velkej kluk. Nemůžeš za něj činit jeho rozhodnutí, a co víc, rozhodně by ses neměla cítit provinile za to, že sis urovnala vlastní život a on odmítl udělat totéž se svým.“

„Máš pravdu,“ zašeptala. „Já vím, že máš pravdu. Ale je to těžký. Je fakt těžký otočit o sto osmdesát stupňů, když jsem posledních pár let měla jenom jeho. Je pro mě přirozený, že se o Jacka bojím, protože jsem se o něj vždycky bála.“

Ash si odkašlal. „Vlastně je tu něco, o čem jsem si s tebou chtěl promluvit. A teď je na to vhodná chvíle, protože jsme tu sami. Od té první noci jsme se viděli jen několikrát. A ta první noc rozhodně není něco, co bych chtěl probrat v přítomnosti jiných lidí.“

Cítila, jak jí do tváří okamžitě stoupá horkost. Bože. On opravdu chce mluvit o té noci, kdy si dali trojku. Ztuhla děsem, nedokázala se mu podívat do očí.

„Podívej se na mě, maličká,“ vybídl ji Ash tiše.

Okamžitě vyskočila na nohy, postavila hrnek na stůl a přistoupila k oknu s výhledem na město. Právě se smrákalo.

„Bethany.“

Nadskočila, když jeho hlas uslyšela přímo za sebou. Následoval ji k oknu a teď neměla jinou možnost než se na něj podívat.

Dotkl se jejího ramene a pomalu si ji otočil tváří k sobě. V očích měl teplo a pochopení.

„Je mi jasný, že podle tebe pro něj nejsem dost dobrá,“ začala tiše. „Zvlášť vzhledem k tomu, jak jsme se poznali. Tehdy v noci…“

Přitiskl jí prsty na rty. „To je hloupost,“ okamžitě to zamítl. „Dlužím ti velkou omluvu a chci ti to říct teď.“

Vytřeštila oči. „Proč by ses mi měl za něco omlouvat?“

„Protože na začátku jsem si myslel, že začít si s tebou není pro Jace dobré. Jsem jeho přítel a dělal jsem si starosti.“

Přikývla, u srdce ji ale píchlo. Logicky vzato věděla, že jeho přátelům bude její způsob života možná odporný, ale slyšet to bolelo víc, než si dokázala představit.

„Mýlil jsem se.“ Zamrkala. „Cože?“

„Na sto procent jsem se mýlil, drahoušku. Jsi to nejlepší, co Jace kdy potkalo. A já tu noc nepřipomněl proto, aby ses cítila nepříjemně, ačkoli právě to se stalo, ale proto, že nechci, aby to napětí mezi námi přetrvávalo. Jace je pro mě jako bratr. Jsme přátelé mnoho let. Nechci, aby se to změnilo. Jsi pro něj příliš důležitá. A on je důležitý pro mě. A díky tomu jsi pro mě důležitá i ty.“

„Opravdu?“ zašeptala.

Usmál se. „Ano, opravdu. Nebudu tvrdit, že se mi ta noc nelíbila. Protože opak je pravdou. Jsi překrásná, vášnivá žena. Nemůžu to změnit. A ani nechci. Jsi výjimečná, Bethany. Ale také vím, že tě Jace zatraceně miluje, a jak vidím, i ty miluješ jeho. Rád bych, abychom tu noc nechali za sebou a pokročili dál. Rád bych, abychom byli přátelé.“

Usmála se, celá se rozzářila radostí. „To bych taky chtěla.“

Natáhl ruku a dotkl se její tváře, palcem ji pohladil po lícní kosti. „Takže domluveno.“

„Co se to tu kurva děje?“

Obývacím pokojem zahřměl Jaceův hlas a Bethany nadskočila. Ash se od ní odtáhl a oba se otočili směrem, kde stál Jace.

Bethany poplašeně vytřeštila oči, zatímco Ashovy potemněly vztekem. Jace… zuřil.

Jace stiskl tlačítko výtahu a netrpělivě čekal, až vyjede do bytu. Dneska byl mizerný den. Dva z investorů jejich projektu pařížského hotelu z dohody vycouvali. Zatraceně, tvrdě a dlouho

makal, aby je přesvědčil, a oni teď vycouvají v hodině jedenácté.

Většinu odpoledne strávili s Gabem na telefonu a snažili se zjistit, co se stalo, a z práce se tak dostal mnohem později, než měl v plánu. Chtěl jen vidět Bethany, vzít ji na večeři a zbytek noci se s ní milovat. Zítra ráno to bude zase stát za prd, protože když jim odešli dva největší investoři, další budou nejspíš následovat. Musí to vyřešit, a to rychle. I kdyby to znamenalo vrazit do toho projektu vlastní peníze.

Dveře se konečně otevřely a jeho přivítal pohled na Ashe a Bethany, jak stojí u oken obývacího pokoje. Usmívala se. Byla celá rozzářená jak zatracenej vánoční stromek. Tohle bylo poprvé za celý týden, kdy v její tváři viděl upřímnou radost a nadšení. Dívala se na Ashe, jako by jí právě snesl modré z nebe.

A pak se jí Ash dotkl. Nebylo to obyčejné gesto, okamžitě se mu v hlavě rozezněly poplašné sirény. Bylo to gesto nanejvýš intimní. A ten výraz v Ashově tváři. Něha. Vřelost.

Co se to tu sakra děje?

Okamžitě v něm vzkypěl vztek, výsledek mizerného dne zakončeného tím, že ve svém obýváku viděl Ashe, jak se dotýká jeho ženy, a ona se na něj usmívá tak, jak se na Jace neusmála celé dny. Dokázal myslet jenom na tu první noc. Na Ashova ústa na její pokožce, na jeho ptáka v jejích ústech, v jejím těle. Vášnivé zasténání, které z ní Ash vydral svými pohyby. Přivádělo ho to k šílenství.

„Co se to tu kurva děje?“ zahřímal ledově.

Ash s Bethany se k němu okamžitě otočili a Ash spustil ruku z její tváře. Bethany vyděšeně vytřeštila oči, zatímco Ash se ihned zatvářil nasraně. Do prdele s tím.

„Ash se na tebe přišel podívat,“ řekla Bethany tiše.

„Jo, to vidím,“ zavrčel Jace.

„Víš co? Naser si, kámo,“ odsekl Ash. „Nemůžu uvěřit, žes sem takhle nakráčel, zvlášť potom, co jsme si dneska v kanceláři řekli. Co víc, nemůžu uvěřit, že se takhle neuctivě chováš k Bethany.“

„Tak jak já to vidím, je tu neuctivě jednáno se mnou,“ opáčil Jace.

„Vypadnu odtud,“ oznámil Ash.

Zarazil se a omluvně se usmál na Bethany.

„Je mi to líto, drahoušku. Opravdu líto. Kdybys něco potřebovala, zavolej mi, ano?“

A to Jace vytočilo ještě víc. Že Ash vůbec navrhl, aby se na něj Bethany obrátila, kdyby potřebovala pomoct s tím, co se tady z toho vyvrbí.

„Mně je to taky líto,“ zašeptala Bethany.

V obličeji měla vepsaný čirý děs, tváře měla zarudlé. Jak Ash procházel kolem Jace, pronesl tiše: „Seš vůl,“ a pak zmizel ve výtahu.

Když se Jace otočil na Bethany, připravený se rozeřvat, spatřil v jejích očích slzy. Ramena měla svěšená. Ani se na něj nechtěla podívat.

Žaludek se mu sevřel, okamžitě zalitoval všech svých domněnek. Ani tomu nemohl říkat domněnky. Vybuchl, protože byl navztekaný, otrávený a unavený. Chtěl si jen užít klidný večer s Bethany, a když dorazil, viděl, jak u ní stojí Ash a chová se intimně.

Zatraceně, udělal to zas. Zas promluvil bez přemýšlení. A teď se Bethany každou chvíli rozpláče. Ztrapnil ji a naštval svého nejlepšího přátele. Chovat se jako kretén pro něj začalo být druhou přirozeností.

„Bethany,“ řekl tiše a přistoupil k ní.

Když se jí pokusil dotknout, ucukla. Odvrátila tvář, snažila se před ním skrýt své slzy. A to ho

naštvalo ještě víc. Nezlobil se na ni. Zlobil se na sebe. Protože to tak podělal.

„Pořád mi nevěříš,“ zašeptala zlomeně. „Nevím, proč v tom vůbec pokračujem. Nedokážu to, Jaci. Nemůžu bejt s chlapem, kterej si o mně pořád myslí to nejhorší, když jsem neprovedla nic, čím bych si to zasloužila. Dala jsem ti všechno. Důvěru i svoje srdce. Tys mi možná dal všechny materiální věci, ale nedals mi nic, na čem doopravdy záleží.“

„Na mé lásce snad nezáleží?“ opáčil.

Tentokrát se mu zadívala do očí, v jejích se leskly neprolité slzy. Dívala se na něj odhodlaně, rty měla pevně stisknuté.

„Nemůžeš tu takhle stát a tvrdit mi, jak mě miluješ, když si o mně myslíš něco takovýho.

Možná po mně toužíš, možná to tě ke mně přitahuje. Ale nemiluješ mě.“

„Neříkej mi, že tě nemiluju!“

Tep mu duněl v uších, hrdlo mu svírala panika. On ji miloval, a co víc, důvěřoval jí. Poté co se uklidnil, věděl naprosto jistě, že ho s Ashem nepodvádí. Věřil jí a rozhodně věřil svému nejlepšímu příteli. Ani jeden z nich by ho nezradil.

Ale zareagoval emocionálně a vyjel na dva lidi, na kterých mu záleželo nejvíce ze všech.

Protože je horká hlava, co snadno vybuchne a říká hnusný věci lidem, kteří mu jsou nejbližší.

Ježíši, musí se sebrat. A začne hned teď.

„Říkáš, že mě miluješ, ale nechováš se tak.“ Mluvila tiše, rezignovaně.

„Slova jsou jenom slova. A podívej, jak jednáš, jak reaguješ. Co to s tebou je? Ani ses nezeptal, co tu Ash chtěl. Nebo proč přišel. Jenom jsi na nás zařval, jako bys nás obviňoval z něčeho hnusnýho. A ani to nebyla otázka, na kterou bys chtěl odpovědět. Spíš jako ‚Aha! Chytil jsem vás při činu!‘“

Jace zavřel oči. „Je mi to líto, lásko. Vím, že jsi nedělala nic za mými zády. Věděl jsem to už v tu chvíli. Mám mizernou náladu, za sebou mizerný den a vybil jsem si to na tobě a Ashovi.“

„Tak se omluv jemu,“ opáčila přidušeně. „Obvinils ho z něčeho strašnýho. Jsi jeho nejlepší přítel. Byli jste nejlepší přátelé dvacet let. Mě znáš jenom pár tejdnů, takže o důvěru tě žádat nemůžu. Ale to, co sis myslel o něm, je hnusný.“

„Já vím. Já vím, zlato. A ano, omluvím se mu, ale nejdřív to chci napravit u tebe.“

„Nemůžeš to napravit,“ řekla smutně. „Je jedno, kolikrát řekneš: Miluji tě nebo Věřím ti. Když to není pravda, tak to není pravda.“

„Co to říkáš?“ zašeptal hlasem sevřeným strachem.

„Prostě si sbalím věci a půjdu. A ne, neutíkám, ani se nechovám jako malá holka. Ale tady zůstat nemůžu. Už ne. Vrátím se do toho druhýho bytu. Jack tam stejně není. Promyslím si, co dál.“

Jak vkročila do ložnice, Jace ji chytil za paži a přitáhl si ji k hrudi.

„Ne. Nikam nepůjdeš,“ oznámil jí odhodlaně. „Nepustím tě. Překonáme to, lásko. Zůstaneš tu a budeš bojovat. Hoď po mně něco. Křič na mě. Udělej, co chceš. Ale zůstaň tu a bojuj za nás.“

Otupěle se na něj zadívala.

„Proč bych měla bojovat, když ty nechceš?“

Prudce se nadechl. Pak zesílil stisk na jejích ramenou a zatnul prsty, aby se mu přestaly třást.

„Nikam dnes nejdeš,“ zavrčel. „Venku je zima a sněží. Zůstaneš tady, v teple a bezpečí.“ Zavřela oči a povzdechla si. „Dobře. Vyspím se na gauči.“

„Na to zapomeň.“

Přejel prstem po jejím obojku a ťukl do diamantu.

„Spát budeš v posteli. A tečka. Rozhodně nepřespíš na gauči.“

Svěsila ramena ještě víc a vyvlékla se z jeho objetí. Beze slova vykročila do ložnice a Jace nechala za sebou.

Kriste. Musí dohnat Ashe, než to zajde příliš daleko. Choval se jako naprostý kretén. Nechá Bethany vydechnout. Dohoní Ashe, omluví se mu a pak se vrátí za Bethany, až to mezi nimi nebude tak rozjitřené. A pak se k ní připlazí s prosbou o odpuštění a odpřísáhne jí, že si

v budoucnu dá pozor na jazyk. Vytáhl mobil a zavolal Ashovi.

„Co sakra chceš?“ zavrčel Ash.

Jace sebou před zuřivostí v přítelově hlasu trhl.

„Jsi už pryč?“

„Právě nasedám do auta.“

„Nedělej to. Nech ho objet blok. Budu hned dole. Počkej na mě před domem.“

„Naser si.“

„Prostě to udělej, Ashi,“ požádal ho tiše Jace. „Oba víme, že jsem se zachoval jako idiot.

Nedovolím ti, aby odjel nasranej.“

„Pozdě,“ odsekl Ash.

„Budu dole za dvě minuty.“

Ukončil hovor a doufal, že se Ash nezlobí natolik, aby odjel pryč. Už tak se cítil jako ten největší zmetek na světě.

Vběhl do výtahu a sjel do přízemí. Když vystoupil, postavil se tak, aby viděl na výtah, kdyby se Bethany rozhodla utéct. Když se zadíval ke vchodu, s úlevou si všiml, že za dveřmi stojí Ash.

Když ho Ash spatřil, rysy v obličeji mu ztuhly a vykročil k Jaceovi.

„Co máš sakra za problém, ty vole?“ vybalil na něj. „Nemůžu uvěřit, co sis to do prdele myslel. Když pominu, že víc jsi mě už urazit nemohl, ublížils Bethany. Ženě, která neudělala nic víc, než že se do tebe zamilovala, a od začátku dělala všechno, co sis přál. Že ses prý předtím choval jako idiot? Tak co mělo být sakra tohle?“

Jace zvedl dlaně. „Omlouvám se, brácho. Vím, že se nic nedělo. Vím to. Nezpochybňuju to.

Nemusíš mi říkat, o co tam šlo, protože vím, že ať se dělo cokoli, bylo to v pohodě. Mám za sebou mizerný den a chtěl jsem se jen dostat domů k Bethany, a když jsem tam vešel a viděl, jak se jí dotýkáš a jak se ona usmívá… Bože, na mě se tak neusmála několik dní.

Svítila jak vánoční stromeček. Tak zářivě, až bolelo se na ni jen podívat. A prostě jsem vybuchl. To si ani jeden z vás nezasloužil. Ale já si na vás vybil vztek a frustraci.“

Ash na něj dlouho jen hleděl. „Musíš s tím přestat. Už dvakrát jsi takhle vyjel. Potřetí ti to neprojde.“

„Je mi to jasný,“ přikývl Jace.

„Co to sakra mělo být, kámo? Opravdu si myslíš, že by tě podvedla? Nebo za to snad může to, že jsem s ní taky spal? Protože to si nezaslouží. Přijala, co jsme jí my nabídli, a ty ji za to od té doby jenom trestáš. Jestli z toho chceš někoho vinit, podívej se do zrcadla. Kdyby ses choval od začátku upřímně, k té noci by nikdy nedošlo a nikdy by ses na ni nepodíval

s vědomím, že jsem s ní spal i já.“

Jace sebou při těch slovech trhl. Jenže Ash měl pravdu. Na sto procent. Bylo to zvrácené, ale uvědomil si, že Ash mu předestřel něco, co si Jace doteď neuvědomoval. Určitým způsobem Bethany opravdu trestal za něco, za co nemohla. Nedokázal snést, když ji viděl s Ashem,

protože mu to připomnělo tu noc. A i když o tom předtím v kanceláři s Ashem žertoval, bylo to pouze díky tomu, že Bethany tam s nimi nebyla.

„Ne, já vím, že by mě nepodvedla,“ řekl Jace tiše. „A máš pravdu. Nezaslouží si to. Ty si to nezasloužíš. Nechtěl jsem, abys odtud odjel, aniž bych se ti omluvil. Nechci, aby to mezi nás dál vráželo klín.“

„Jestli to nechceš, pak se s tím musíš vypořádat, Jaci. Protože mezi mnou a Bethany je to už vyřešený. My si to vyříkali a teď chceme jít oba dál. Pořád je jí to trochu nepříjemné, proto je to, cos provedl, ještě horší. Vyřešili jsme si to. Právě o tom jsme mluvili, než ses tam rozeřval.“

Jace svraštil čelo. „Jak to myslíš, ‚vyřešili‘?“

„Jenom jsem jí řekl, že nechci, aby se v mé přítomnosti cítila nepříjemně, a že chci, abychom byli přátelé. Vidím, jak se na mě dívá pokaždé, kdy jsme někde spolu, a jak je napjatá. Pokud máte být spolu, věděl jsem, že se přes to musíme přehoupnout. Chtěl jsem jen mezi námi pročistit vzduch. A právě to jsi viděl, Jaci. Já bych po tvé ženě nikdy nevyjel.“

Jace si protřel spánky. „Omlouvám se. Podělal jsem to. Přísahám Bohu, já snad nic jinýho neumím.“

„Proč se tu vůbec omlouváš mně, když bys měl o odpuštění prosit Bethany?“ podivil se Ash. Jace vydechl. „Je rozrušená.“

„Docela pochopitelné.“

„Jo, to rozhodně.“

„Tak proč tam už nejsi?“ pokračoval Ash. „Pověz mi, že to s ní nevzdáš. Protože ti říkám

na rovinu, že jestli to uděláš, půjdu nahoru a nebudu se chovat jako vůl, jak to máš ve zvyku ty.“ Jace k němu okamžitě zvedl hlavu. „Co to kurva meleš? Takže ty k ní přece jen něco cítíš.“ Ash zavrtěl hlavou. „Je to překrásná, vášnivá a vzrušující žena. Je v ní něco víc než v ženách,

který jsme si do postele brávali obvykle. Neměl bych nic proti, kdybychom zkusili, kam nás dovede delší vztah. Už teď vím, že v posteli nám to funguje skvěle.“

„Polib si,“ zavrčel Jace.

Ash na něj mrkl. „Tak by ses měl otočit, nastoupit do výtahu a vyřešit to dřív, než od tebe odejde.“

Jace odvrátil zrak. „Tentokrát je to jiný. Nebyla ani tak naštvaná jako… rezignovaná. Bylo to děsivý. V očích měla slzy, ale snažila se to přede mnou skrýt, takže ne že by se mnou chtěla nějak manipulovat. Spíš jako by jí už bylo všechno jedno. Tentokrát jsem zašel příliš daleko, Ashi. Problémy s důvěrou jsme měli už předtím. Dřív mluvím, než myslím, a ublížil jsem jí, řekl věci, které nemyslím vážně. Ranil jsem ji. Stejně jako zrovna před chvílí. Nevím, jestli mi bude schopná odpustit.“

„No, to nezjistíš, dokud se tam nevrátíš,“ prohlásil Ash klidně.

„Takže mezi námi všechno dobrý?“ zeptal se Jace tiše.

Ash se zhluboka nadechl. „Jo, Jaci, mezi námi dobrý. Ale přísahej, že potřetí to už ani nezkusíš.“

Jace přikývl a pak zvedl pěst. Ash do ní bouchl svou. A tvrdě. Jace skoro ucukl bolestí.

„Jdi a naprav to u svý holky,“ vybídl ho Ash. „Protože jestli to neuděláš ty, tak já jo.“ Jace se zamračil a Ash rozesmál.

„Bylo mi jasný, že to pro tebe bude dostatečnou motivací,“ prohlásil Ash pobaveně. Jace ho praštil do paže a pak se obrátil k výtahu. „Tak zatím, kamaráde.“

„Dej mi vědět, jak to šlo,“ požádal ho Ash tiše.

„To dám.“

Když Jace vstoupil do ložnice, viděl, že Bethany už leží v posteli. Ležela schoulená v klubíčku zády ke středu postele, aby na něj neviděla.

Měla na sobě pyžamo, přestože obvykle spávala nahá. Bylo to jedno z jeho pravidel – první, které zcela vědomě porušila.

Povzdechl si. Rozhodně s ní teď nebude řešit, že neuposlechla jeho příkaz, aby v posteli na sobě neměla ani nitku.

Svlékl se a vklouzl do postele vedle ní. Přitiskl se k jejím zádům a pevně ji objal. Ztuhla, napětí z ní sálalo.

„Musíme si promluvit, lásko.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Dneska ne. Nemám ti co říct. Jsem naštvaná a nakonec bysme si jenom řekli věci, kterých bysme pozdějc litovali. Přece právě to se stává tobě, že jo? Že říkáš věci, který nemyslíš vážně. Aspoň jednou chci, abys řekl něco, co vážně myslíš. Jsem unavená ze všech těch dohadů. Jsem zatraceně unavená z toho, že kolem tebe musím chodit

po špičkách, protože nikdy nevím, jak zareaguješ nebo jak si překroutíš něco, co je ve skutečnosti naprosto bezvýznamný.“

Povzdechl si, políbil ji na rameno a rty chvíli nechal na její pokožce.

„Nic jsi nejedla. Je ještě brzo.“

„Nemám hlad,“ řekla tiše. „Prosím, Jaci, nech mě být. Nikam nepůjdu. Neuteču. Jdi se najíst nebo cokoli, co chceš, a nech mě, ať si to vyřeším po svým.“

Převrátil se na záda a zadíval se do stropu.

„Šílím, když vím, že tu ležíš a ubližuješ si, a to všechno jen kvůli mně, zlato.“

Neodpověděla, ale viděl, jak se jí chvějí ramena, a tiše zanadával. Plakala. A chtěla, ať ji nechá být. Nechtěla, aby ji utěšoval. Nechtěla na sobě cítit jeho ruce. Nechtěla, aby ji objímal.

Zavřel oči. Jo, naprosto to podělal. Ještě hůř než posledně. Kdy už s tím sakra přestane?

Jak se vůbec může vrátit zítra do práce, když ho svírá strach, že od něj odejde ve chvíli, kdy bude z dohledu?

Takhle nemůže žít. A věděl, že to nedokáže ani ona. Nedůvěřoval jí a to ji ničilo. A nejhorší bylo, že jí doopravdy věřil.

Možná za to mohl fakt, že jsou spolu sotva pár týdnů. Tohle jsou problémy, kterými si projdou všechny páry, ne? Šel na to moc rychle. Věděl to. Většina lidí randí a poznává se mnohem

déle, než to dovolil v jejich případě. Na druhou stranu za tím, co chtěl, si vždy šel s naprostým odhodláním. Ani s Bethany to nebylo jiné.

Věděl, že takhle brzy neusne, tak se zas zvedl. Stále ležela zády k němu, věděl ale, že je vzhůru. Na to, aby spala, se vůbec nehýbala.

„Půjdu do kuchyně něco sníst,“ řekl tiše. „Byl bych moc rád, kdyby ses ke mně přidala. Nebo ti něco přinesu do postele.“

Tichounce popotáhla a jemu se sevřelo srdce. Do prdele se vším. Pořád plakala.

Otočil se a vyšel z ložnice, svíraný strachem a výčitkami. Řekl, že jí věří. A to znamenalo, že jí musí dát prostor, aby se s tím vypořádala po svém. A dokud je tady, v jeho bytě, s ním,

v jeho posteli, nechá ji zatím být. Řekl, že jí věří. Tak jí musí dokázat, že to myslí vážně.

Připravil si sendvič, spíš aby se zaměstnal, než že by měl hlad. Vzpomínal si, jak to Gabe podělal s Miou. Řekla mu, že jestli ji chce někdy získat zpět, bude se muset připlazit. A přesně to Gabe udělal. Ponížil se před půlkou New Yorku, jen aby získal Miu zpět.

Jace to v tu chvíli nechápal. Myslel si, že je Gabe přespříliš teatrální, ale teď už rozuměl tomu, jak zoufalý Gabe musel být. Jace by se také plazil. Udělal by cokoli, jen aby s ním

Bethany zůstala.

Do ložnice se vrátil až po nějaké době, kdy si v hlavě připravoval každé slovo, které by jí chtěl říct, jen aby zjistil, že je v ložnici zhasnuto. Vstala, aby zhasla světla. Když za ní vklouzl do postele, slyšel, jak tiše oddechuje, ale o to víc ho bolelo, že i ve spánku tiše popotahovala, důkaz toho, že dlouho plakala.

Otočil se k ní a vdechl její vůni. Zabořil jí tvář do vlasů a přehodil jí paži přes pas, přitiskl se k ní.

Spánek k němu dlouho nepřicházel, a když už konečně usnul, pronásledovaly ho sny o světě bez Bethany.

38. kapitola

Bethany probudil dotek rtů na rameni. Zamžourala a okamžitě ji rozbolela hlava. Oči měla napuchlé. V hrdle ji škrábalo a bolelo slzami, jež v noci prolila.

„Zlato, probuď se, prosím.“

Do ucha jí zazněl Jaceův hluboký hlas. Pod přílivem další bolesti zavřela oči.

„Bethany, potřebuju, aby ses na mě podívala.“

Pootočila hlavu, aby na Jace viděla. Trhl sebou, když spatřil její tvář. Musela vypadat opravdu hrozně.

Pohladil ji po tváři a pak se sklonil, aby ji políbil.

„Zlato, vím, že co jsem udělal, bylo špatné. Nebylo to fér ani k tobě, ani k Ashovi. S Ashem jsem to urovnal, ale chci to urovnat i s tebou.“

Ztichl a nechal ji, ať jeho slova zpracuje. Pak pokračoval.

„Musím jít do kanceláře. Jestli teda nechceš, abych tu zůstal. Promluvíme si. Nic není tak důležité jako ty. Ale pokud potřebuješ víc času, pak půjdu do práce, vyřídím několik hovorů, sejdu se s Gabem a Ashem a pak teprve se vrátím domů, abychom si popovídali.“

Přikývla. Hrdlo ji příliš bolelo, aby promluvila.

„Chci, abys odpočívala, nenamáhej se,“ řekl jí tiše. „Až se vrátím, promluvíme si. A pak půjdeme něco sníst. Večer strávíme spolu, jen ty a já.“

„Dobře,“ řekla chraptivě.

Převalila se na bok, zatímco on se zvedl z postele. Pak zavřela oči a nechala se pohltit tmou.

Hlavou jí vířily všemožné myšlenky. Celou noc přemýšlela o jejich situaci. Až hodinu před úsvitem ji konečně přemohl spánek.

Problém byl, že neviděla způsob, jak to mezi nimi vyřešit. Buď jí věřil, nebo nevěřil. Nebylo v tom žádné kouzlo. Nic, co by mohla změnit. Šlo jen o něj, a jestli jí nevěří, pak nic, co řekne nebo udělá, jeho názor nezmění.

Nepochybovala, že opravdu upřímně litoval, jak se včera zachoval. Ale to neznamenalo, že jí důvěřuje, a už vůbec to neznamenalo, že se to znovu nestane.

Poslouchala, jak se připravuje do práce. Když byl čas, aby šel, vrátil se k posteli, sklonil se a políbil ji na čelo. Chvíli tak zůstal, jako by se mu nechtělo odejít.

Na jednu stranu nechtěla, aby odešel. Chtěla, aby s ní zůstal a držel ji. Aby mohla předstírat, že ten problém mezi nimi neexistuje. Na druhou stranu si ale přála, aby odešel, a ona tak měla čas utřídit si myšlenky a pocity.

Nakonec se odtáhl a pohladil ji po vlasech. Pak se jeho kroky vzdalovaly pryč z ložnice, až je nakonec neslyšela vůbec.

Oči ji pálily dalšími slzami. Pevně je zavřela, odhodlaná neprolít jedinou kapičku. Celý večer se potácela na hraně mezi hněvem a hlubokým zármutkem. Netušila, co z toho nakonec vyhrálo. Byla zmatená. Kvůli Jackovi a Jaceovi měla emoce jak na horské dráze.

Pak upadla do přerušovaného spánku a pokaždé, když se probudila, zkontrolovala hodiny.

Nakonec si uvědomila, že už ležela dost dlouho a že se Jace domů vrátí dřív než obvykle.

I po tom všem se ho ale nemohla dočkat.

Povzdechla si. Už teď věděla, že mu odpustí a že se přes to přenesou. Otázkou bylo, jestli se Jace bude ochoten začít ovládat a držet jazyk na uzdě. A ona si bude nejspíš muset vybudovat hroší kůži, ale k čertu s tím. Nikdo si nezaslouží stáhnout z kůže zaživa jen proto, že někdo jiný

má mizernou náladu. Špatné věci se občas stávaly všem. Bez výjimky.

Vztek jí byl příjemnější než vyčerpání, které cítila celý předchozí večer. S hněvem se vypořádat dokáže. Činil ji silnější, méně zranitelnou. Zoufalství a slzy jsou pro zbabělce.

Problém byl, že důvěra vyžaduje čas. Byla ale k Jaceovi spravedlivá? Znal ji tak málo a důvěru je potřeba si zasloužit. Co udělala, aby si jeho důvěru zasloužila?

Uklidnila se. Vyřeší to. Důvěra není automatická. Občas to trvá měsíce, někdy roky, než ji člověk získá. A její život a minulost jí v tom příliš nepomáhaly. A Jace se snažil. O tom neměla pochyb.

Zazvonil jí telefon a ona se po něm okamžitě natáhla. Podívala se na displej a zadržela dech.

Doufala, že jí volá Jace. Zamračila se, když místo něj na displeji spatřila jméno Kadena.

„Ano?“

„Slečno Willisová, tady Kaden. Snažil jsem se dovolat panu Crestwellovi, ale je momentálně nedostupný. Tak jsem vám chtěl jen říct, že se pan Kingston vrátil do bytu.“

Posadila se. „Jack se vrátil?“

„Ano, madam. Asi před půl hodinou.“

Strhla ze sebe přikrývky a přehodila nohy přes okraj postele. „Kde jste teď? Jste tam ještě?“

„Ano, madam.“

„Jedu za váma. Zůstaňte tam, prosím. Jaceovi by se nelíbilo, kdybych tam šla sama. Jenom nedovolte Jackovi odejít, než tam přijdu.“

Kaden krátce zaváhal. „Dobře. Počkám tu a nahoru pojedu s vámi. Takové jsou podmínky.“

„Samozřejmě,“ prohlásila netrpělivě. „Hned vyrazím.“

Ukončila hovor a zvedla se z postele. Vypadala strašně, ale na sprchu nebyl čas. Jack se možná dlouho nezdrží. Kdo ví, co má v plánu?

O pár minut později sešla do vstupní haly a požádala vrátného, aby jí zavolal taxi. Dvacet minut nato už vystupovala před budovou, v níž měla byt. Kaden na ni čekal u vchodu do domu.

„Pořád tam je?“ zeptala se udýchaně, jak běžela ke dveřím.

„Ano. Půjdu tam s vámi. Nechal jsem u recepční pana Crestwella vzkaz, ale řekla mi, že má důležitou poradu, která chvíli potrvá.“

„Ano,“ poznamenala Bethany. Vešli do výtahu. „Má toho dnes ráno hodně.“ Odemkla byt a i s Kadenem vešla dovnitř.

„Jacku,“ zašeptala, když ho spatřila stát v kuchyni.

Jack okamžitě zvedl hlavu a v očích se mu zračilo překvapení, že ji vidí. Oběhla barový pult a pevně ho objala.

„Jacku, dělala jsem si takový starosti. Kdes byl? Proč jsi nezavolal? Myslela jsem už na nejhorší.“

Jack se od ní odtáhl a křivě se usmál. Vypadal strašně. Bledý, hubený, kost a kůže. Pod očima měl kruhy, které jí prozradily, že už pár dní nespal.

„Měl jsem práci, Bethy. Říkal jsem ti o tom.“

Okamžitě v ní vzplál vztek. „Kecy! Mohls tady zůstat. Jace ti to dovolil. Všechno zařídil.

A tebe ani na chvíli nenapadlo, že jsem kvůli tobě strachem bez sebe.“

Jackovi potemněly oči. „Neudělal to kvůli mně. Udělal to kvůli tobě a oba to víme.“

„Záleží snad na tom?“ vykřikla.

„Jo, záleží.“

Otočila se a podívala se na Kadena, který měl na tváři nečitelný výraz. „Mohl byste nám dopřát trochu soukromí?“

Kadenovi se ten nápad ani trochu nezamlouval.

„Neublíží mi,“ dodala. „Můžete zůstat venku. Tak odtud ani jeden z nás neodejde.“

Kaden svěsil ramena a váhavě vykročil ke dveřím. Vyšel ven a zavřel za sebou. Otočila se k Jackovi.

„Co to s tebou sakra je, Jacku? Co ty drogy? Do čeho ses to namočil?“

V Jackových očích se usadil raněný pohled. „Udělám ti šálek horký čokolády. Sobě jsem už udělal. Pak si promluvíme. Jsi studená a promiň, že to musím říct, ale vypadáš strašně. Copak se o tebe Crestwell nestará, jak slíbil?“

Obvinění v jeho hlase ji naštvalo ještě víc. Připravil další šálek kakaa a postavil ho vedle toho prvního, zatímco ona z něj stále nespouštěla zrak.

„Jace se o mě stará dobře. Tady ale nejde o mě. Jde o tebe. Máš šanci něco se svým životem udělat. Proč toho nechceš využít? Klidně tě tu nechá, jak dlouho budeš potřebovat. Můžeš si najít práci. Opustit starej život.“

Jack domíchal kakao v hrnečku a otočil se k dřezu, aby opláchl lžíci a uklidil mléko. Vzala

do ruky jeden hrneček a přešla do obývacího pokoje, kde se usadila na pohovce. Byla naštvaná a potřebovala se uklidnit. Ničilo ji to. Tohle nebyl Jack, jakého znala. Jako by mu bylo ukradené, co s ním bude. Štvalo ji, že má šanci na lepší život a jen tak ji zahazuje.

Upila čokoládu a vychutnávala si její teplo.

Jack se k ní přidal a posadil se do ušáku, v rukou vlastní šálek čokolády. Ale nepil. Jen ji pozoroval smutnýma očima.

„Nemůžeš si o mě dělat věčně starosti, Bethy. Máš teď vlastní život. Máš chlapa, kterýmu na tobě záleží. Užívej si to a o mě se přestaň bát.“

Naštvaně si odfrkla a naráz vypila půlku šálku.

„Nemůžu si o tebe najednou přestat dělat starosti, Jacku. Na to jsem si je o tebe dělala hrozně dlouho. Nemůžu toho nechat jen proto, že se změnily okolnosti. Proč se o sebe nezačneš víc starat?“

„Vrátil jsem se, protože jsem ti odtud chtěl zavolat,“ řekl tiše. „Chtěl jsem se rozloučit.“ Poplašeně se napjala. „Rozloučit? Kam chceš jít?“

„Pryč,“ odpověděl krátce a dál to nerozváděl. Dopila čokoládu a postavila hrneček na stůl.

„Kam?“ trvala na odpovědi. „Co máš v plánu? Nedělej to, Jacku. Prosím, já tě prosím, zůstaň tady. Pomůžu ti najít práci. Můžeš mít hezkej život. Využij toho. Prosím. Miluju tě.“

Smutně se na ni podíval. „Ty mě nemiluješ, Bethy. Ne tak jako jeho. A vím, že on k tobě cítí to samý. Zasloužíš si to. Zasloužíš si víc, než ti můžu dát já. Stačí mi vědět, že jsi šťastná. Víc nechci.“

„To, že ho miluju, neznamená, že k tobě to necítím,“ prohlásila rozhodně. „Jenom je to trochu jinej druh lásky. Jsi můj bratr, Jacku. Moje rodina.“

„Nejsem tvůj bratr,“ řekl tiše.

A v tu chvíli si to uvědomila. Udeřilo to do ní plnou silou. Uvažovala, jak mohla být tak slepá. Zhluboka se nadechla. Pokoj kolem ní se zatočil. Zamrkala, aby zahnala závrať, ale pokoj se dál točil. Zamračila se a potřásla hlavou.

„Ty ke mně něco cítíš,“ zašeptala. „Nevidíš mě jako sestru.“

„Tak už ti to docvaklo,“ řekl hořce.

Sklonila hlavu a zavřela oči, ale pak měla problém je otevřít. Bože, co se to s ní děje?

Najednou nedokázala myslet, nedokázala dát dohromady jediné slovo.

„Je mi to líto, Jacku.“ Slova převalovala na jazyku, který jí v ústech ztěžkl. „Netušila jsem to. Neuvědomila jsem si… Miluju Jace. Miluju ho z celýho srdce. A miluju i tebe, jenom jinak. Je mi to líto. Nikdy jsem ti nechtěla ublížit.“

Pokoj kolem ní začal mizet. Snažila se vstát, ale nohy ji neposlouchaly. Narovnala se a zkusila se zvednout. Viděla, jak ji Jack poplašeně pozoruje, v očích se mu zračila naprostá panika.

Shlédl na svůj šálek s čokoládou a pak popadl její. Zaklel, když zjistil, že je prázdný.

„Jacku?“

Vzlykla. Něco bylo špatně. Něco s ní bylo hodně špatně.

„Není mi dobře,“ zašeptala.

Poslední, co viděla, byl Jack, který k ní vyrazil, ale nestihl to včas. Dopadla na zem a pohltila ji temnota.

39. kapitola

„Pane Crestwelle, omlouvám se, že ruším, ale máte naléhavý hovor od Kadena Ginsberga. Řekla jsem mu, že máte poradu, ale on trvá na tom, že s vámi musí mluvit.“

Jace okamžitě vyskočil z křesla a přešel kancelář, v níž právě s Gabem a Ashem telefonovali se skupinou investorů pro jejich plánovaný hotel v Paříži. Gabe s Ashem se za ním znepokojeně otočili, ale Jace bez jediného slova odešel do své kanceláře.

„Tady Crestwell,“ ohlásil se Jace, když zvedl telefon.

„Pane Crestwelle, musíte co nejrychleji přijet do Rooseveltovy nemocnice,“ oznámil mu Kaden, aniž by se zdržoval pozdravy.

Jace ztuhl a zhroutil se do křesla, protože mu nohy vypověděly poslušnost. „Co se sakra stalo?“

„Jde o slečnu Willisovou. Dnes ráno jsem jí volal, že se Kingston vrátil do bytu. Doprovodil jsem ji tam a zůstal s ní. Vyšel jsem jen za dveře, aby si mohli promluvit v soukromí. Když jsem se vrátil, ležela v bezvědomí na podlaze obývacího pokoje.“

„Cože?“ zahřímal Jace.

„Pane, je na tom špatně. Je na tom hodně špatně. Vypadá to na předávkování,“ řekl Kaden tiše.

Jaceovi se zastavilo srdce, ovládla ho panika, nebyl schopen souvislé myšlenky.

Předávkování? Bože. Pokusila se snad zabít? To on ji k tomu dohnal?

„Předávkování?“ zopakoval nakřáplým hlasem. „Jste si jistý?“

„Nejsem si jistý ničím. Zavolal jsem záchranku, ale životní funkce měla tak slabé, skoro jsem necítil její tep. Vyděsilo mě to. Dal jsem jí dýchání z úst do úst, ale pořád měla slabý pulz. Když dorazila záchranka, intubovali ji a rychle odvezli. Jsme právě na cestě do nemocnice. Měli bychom dorazit do několika minut.“

„Přijedu co nejrychleji,“ oznámil Jace krátce.

Zavěsil a vyběhl pryč. A narazil přímo do Gabea s Ashem, kteří stáli ve dveřích a poslouchali.

„Co se sakra děje?“ ptal se Ash.

„Bethany vezou do nemocnice. Je na tom špatně,“ zachraptěl Jace. „Předávkovala se.“

„Ježíši,“ vydechl Gabe.

„Musím za ní,“ prohlásil Jace a prošel mezi svými přáteli.

„Nejsi ve stavu, abys řídil.“ Ash ho vzal za paži a zastavil. „S Gabem tě odvezeme.“

„Je mi u prdele, kdo bude řídit. Ale jedu tam,“ zařval Jace.

„Uklidni se, kámo,“ vybídl ho Gabe. „Seber se. To poslední, co potřebuješ, je zmatkovat.

Zhluboka se nadechni. Musíš být silný, už kvůli Bethany. Ashi, zavolej řidiče. Můj je připraven. Chtěl jsem po tom konferenčním hovoru vzít Miu na oběd, takže na mě můj řidič čeká. Řekni mu, ať okamžitě přistaví vůz.“

„Jak se mám sakra uklidnit, když jsem jí to způsobil já sám?“ zeptal se Jace ztrápeně.

„Ježíši,“ zaklel znovu Gabe.

„No tak, marníme tu čas,“ pobídl je Ash.

Nastoupili do auta, které zastavilo před budovou právě v okamžiku, kdy z ní vyšli. Gabe si sedl dopředu a instruoval řidiče, zatímco Jace s Ashem si sedli dozadu.

Byl celý otupělý. Srdce mu divoce bušilo. Ochromoval ho strach. Dusil ho tak, že nemohl

dýchat. Žaludek mu ztěžkl. Myslel jenom na tu poslední noc, na výraz v její tváři, na zničený pohled v jejích očích a její obvinění, že jí nevěří a nikdy jí nevěřil. Myslel na to, jak mu řekla, že chce odejít, že ho chce opustit. Jak řekla, že nechce spát vedle něj.

Zaplavily ho vzpomínky. Na večer, kdy ji poprvé spatřil. Na její nádherné oči. Její dech beroucí úsměv. Jak reagovala na jeho dotek. A nyní o to mohl v jediném okamžiku přijít, protože se choval jako ten největší idiot pod sluncem. Mohl tomu zabránit. Kéž by s ní dnes ráno zůstal. Měl to s ní vyřešit. Měl se ujistit, že Bethany ví, že je pro něj to nejdůležitější

na světě. Ale on nic z toho neudělal a ona teď leží na pohotovosti a bojuje o život.

„Jaci, brácho, musíš dýchat,“ připomenul mu Ash. „Musíš se držet. Musíš být pro ni silný.“

Zvedl hlavu a zadíval se na Ashe. Tělo mu tuhlo, ztrácel cit, až nic jiného nevnímal. „To já jí to způsobil. Kriste Ježíši, to já ji k tomu dohnal. Byl jsi tam. Víš, co jsem udělal. Co jsem udělal vám oběma.“

„To nevíš,“ okřikl ho Ash. „Drž se, dokud nezjistíme, co se stalo.“

„Kaden řekl, že sotva dýchá. Musel jí dát dýchání z úst do úst. Záchranáři ji intubovali. Kaden řekl, že to vypadá na předávkování. Poté co jsem to včera večer u vás obou tak pohnojil, byla rozčílená a zničená, protože jsem se choval jako naprostý idiot. A teď mi něco pověz, pověz mi, že s tím nemám nic společného. To já jí to způsobil, Ashi. A ráno jsem od ní odešel, když jsem si místo toho s ní měl promluvit a urovnat to. Ale já odešel, protože jsem jí chtěl dát trochu prostoru. Dal jsem přednost obchodu před ní a tím, co ode mě potřebovala. Odešel jsem,

i když si dál myslela, že jí nevěřím. Tys ji neviděl. Oči měla napuchlé, jak celý večer plakala. Šli jsme do postele a ona si ke mně lehla zády. Bože, chtěla včera i odejít, a já jí to nedovolil.

Chtěla spát v obýváku, beze mě, a to jsem jí taky nedovolil. Takže si lehla do postele vedle mě a brečela, protože jsem arogantní vůl, co vybuchl kvůli ničemu.“

„Jaci, musíš se uklidnit,“ ozval se Gabe. Otočil se na předním sedadle, aby se mohl na Jace podívat. „Nevíš, co se stalo. Nikdo z nás to neví. A než ti to sama poví, nemůžeš si myslet to nejhorší. To jí nemůžeš udělat.“

„Sotva dýchala,“ odsekl Jace. „Možná už ani nebude naživu, až se tam dostanu. Bože, nemůžu ji ztratit. Ne takhle. Zatraceně, ani pro ni nejsem dost dobrý. Snažila se mi to říct.

Věděl jsem, co jí náš vztah dělá. Už se to jednou skoro stalo. Když jsme se pohádali naposledy, vzala si prášek. A já v tom pokračoval, protože jsem byl příliš sobecký, než abych to změnil.

Záleželo mi jen na tom, co chci já. Ale já ji potřebuju víc, než potřebuju dýchat.“

„Brzdi,“ klidnil ho Ash. „Než se dozvíme, co se stalo, nemůžeš si vymýšlet ty nejhorší scénáře. Ona tě teď potřebuje, kamaráde. Potřebuje tě teď víc než kdy jindy. Ať se stalo cokoli, není to dobrý a ona bude potřebovat, aby se o tebe mohla opřít. Ať se stalo cokoli, vyřešíš to. Ale ničemu nepomůžeš, když si budeš myslet, že jí bude líp bez tebe. Opravdu si myslíš, že jí bude líp na ulici a s Kingstonem, kterýmu je ukradený, jak žije? Zatraceně, vždyť on sám jí podstrčil drogy. Opravdu si myslíš, že s takovým chlapem má být?“

„Můžu jí dát lepší život. Jen nemusím být jeho součástí,“ prohlásil Jace otupěle. „Ublížil jsem jí. A několikrát. Nikdo by se neměl potýkat s ničím takovým. Můžu jít dát lepší život a vycouvat. Nechat ji, ať se sama rozhodne, co chce. Dám jí všechno, co bude potřebovat, ale… mě možná potřebovat nebude.“

„Přísahám Bohu, že jestli okamžitě nesklapneš, zavřu ti tu hubu sám,“ zavrčel Gabe. „Teď není čas na fňukání. Vzmuž se, buď tu pro ni. Zjistíme, co se stalo, a pak teprve se s tím vypořádáme. Bethany je křehká, ale teď? Teď na tom bude ještě hůř. Nevíme, co ji k tomu dohnalo. Je spousta otázek, na které neznáme odpovědi. A dokud je nedostaneme, tak to, co

potřebuje nejvíc, jsi ty. Potřebuje, abys tu pro ni byl, po jejím boku. Abys ji podpořil a miloval ji.“

Jace ztichl. Zavřel oči a mučil se představami Bethanina těla, z nějž vyprchal život. Bledá jako smrt, pod očima stále kruhy z té předchozí noci. Myslel na to, že teď možná umírá

s myšlenkou, že ji nemiluje a nevěří jí. Nebo že si myslí, že pro něj není to nejdůležitější v jeho životě. Že umírá bez toho, aby jí řekl, jak moc je mu to všechno líto a jak moc ji miluje.

Byla pro něj vším a on si dá sakra záležet, aby to věděla.

Gabe měl pravdu. Bez ohledu na to, co se stalo nebo proč to Bethany udělala, potřebovala ho. Nedovolí jí odejít, dokud mu sama neřekne, že ho nechce. A i pak jí dá vše, co bude

v životě potřebovat. I když mu zlomí srdce, jestli nebude součástí jeho života.

„Co nejdřív si ji vezmu,“ prohlásil Jace chraptivě. „Přísahám Bohu, že jestli to přežije, vezmu si ji a každý den svého života jí budu opakovat, že jí patří moje srdce.“

„Takhle se mi to líbí,“ poznamenal Ash.

Jace k němu zvedl uštvaný pohled. „Omlouvám se, kámo. Je mi to líto víc, než si dovedeš představit. Nikdy mě doopravdy ani nenapadlo, že bys něco udělal. Byl to jen jeden z těch dní, kdy šlo všechno do prdele, a já bez přemýšlení vybuchl. Jen jsem si to chtěl na někom vybít

a vy s Bethany jste se ocitli na špatném místě ve špatný čas.“

Ash si netrpělivě odfrkl. „Myslím, že už jsme si to vyříkali. Všechno jsi už řekl včera v noci. Je to uzavřený. Na rovinu říkám, že znovu ti to už neodpustím, ale považuju to za uzavřené. Teď to vyřeš s Bethany.“

„Jo,“ zašeptal Jace. „Kéž bych jen dostal šanci. Bože, nedovol jí zemřít. Musí žít. Musíme to spolu urovnat. Prosím, nedovol jí zemřít.“

Svíral ho žal, bral mu vzduch z plic. Cítil, jak mu hruď nesnesitelně těžkne. Nemůže ji ztratit.

Ne takhle. Nikdy ne takhle. Nepřežil by, kdyby zemřela.

„Bude potřebovat pomoct,“ prohlásil Gabe. „Terapii. Jestli se pokusila zabít, pak bude potřebovat psychologa.“

„Dostane všechno, co bude potřebovat,“ slíbil Jace. „Jakkoli dlouho to potrvá. Ale já budu s ní na každém kroku. Už nikdy nebude sama.“

Řidič zastavil před vchodem na pohotovost a Jace vyskočil z auta a vběhl dovnitř, kde okamžitě narazil do Kadena. Popadl mnohem většího muže za košili a přitáhl si ho k sobě.

„Kde je?“

„Jsou u ní lékaři,“ odpověděl Kaden. „Doktor jen na krátko vyšel ven a zeptal se na její rodinu. Řekl jsem mu, že jste na cestě. Prohlásil, že jde určitě o předávkování, ale nemůžou ji probudit, aby jim řekla, co si vzala a kolik.“

„Kurva!“ zařval Jace.

Pustil Kadena a přešel k pultu, za nímž seděla unaveně vyhlížející recepční.

„Bethany Willisová,“ vyštěkl. „Chci ji hned vidět.“

Vstala a obešla stůl, zatímco se k nim přidali Gabe s Ashem.

„Pane, právě je v rukou lékařů. Musíte počkat tady.“

„Na to zapomeňte! Okamžitě mě k ní doveďte. Musím ji vidět. Nechci, aby zemřela sama.

Musím ji vidět.“

Bezmocně se zadívala na Gabea s Ashem, jako by je prosila, aby jí ho pomohli uklidnit.

Díkybohu ani jeden z nich neřekl jediné slovo a mlčky shlíželi na drobnou ženu, aby jí ukázali, že Jace má jejich plnou podporu.

„Belindo, pusť ho dál,“ ozval se několik kroků od nich postarší lékař.

Jace se na něj okamžitě otočil. „Je v pořádku?“ Srdce mu bolestivě bušilo, sotva se držel

na nohou. Svíral ho ledový strach. Co když za ním doktor přišel, aby mu řekl, že ji ztratili?

„Pojďte se mnou,“ vybídl ho lékař tiše.

Jace ho následoval, s každým krokem v něm rostl strach. Vešel do pokoje, kde ležela Bethany, bledá a tichá. Kolem postávalo několik lékařů a sester. Do hrdla měla zavedenou trubici, menší pak do nosu.

„Je… je pořád naživu?“ zaskřehotal Jace.

„Podařilo se nám ji stabilizovat, ale zůstává zatím v bezvědomí,“ prohlásil lékař. „Nevíme, co si vzala nebo kolik, takže jdeme naslepo. Snažili jsme se ji vzbudit, aby nám řekla, co se stalo, ale zatím jsme neměli štěstí. Možná zareaguje na vás.“

Jace okamžitě vykročil k posteli a jedna ze sester mu uhnula z cesty, aby se mohl posadit na postel vedle Bethany.

Zvedl jí ochablou ruku a sevřel ji v dlaních. Zvedl si ji ke rtům a vtiskl jí na ni polibek. V očích ho pálily slzy, ztěžka polkl a zhluboka se nadechl.

„Bethany, zlato, musíš se probudit,“ promluvil tiše.

„Musíte mluvit hlasitěji,“ doporučil mu lékař. „Instinkt sice říká, aby se na nemocného mluvilo tiše, ale ona potřebuje probrat z bezvědomí.“

Jace se k ní naklonil a políbil ji na čelo, pak jí vjel rukou do zacuchaných vlasů. „Bethany, lásko, slyšíš mě? Musíš se probudit a říct nám, co se stalo. Bojíme se o tebe, miláčku. Vrať se. Prosím, vrať se ke mně.“

Hrdlo se mu sevřelo potlačovanými slzami. Ležela nehnutě, všude kolem ní ty zatracené trubičky.

„K čemu je ta trubice v jejím krku?“ optal se Jace. „Až se probudí, zpanikaří. S tou věcí nebude moct mluvit.“

„Právě teď je to to jediné, díky čemu dýchá,“ vysvětlila mu sestra. „Až se probere, odstraníme to. Ale nejdřív musíme zjistit, co si vzala a kolik.“

Jace zavřel oči, po tvářích mu stékaly slzy.

„Zlato, prosím,“ vydechl. „Probuď se a mluv se mnou. Musíš se ke mně vrátit, Bethany. Bez tebe jsem ztracený.“

Přitiskl jí rty na čelo, na kůži jí dopadly kapky jeho slz.

„Prosím, vrať se ke mně. Miluju tě. Vyřešíme to, zlato. Jen prosím otevři oči. Prosím.

Neopouštěj mě. Pro boha živého, jen mě neopouštěj.“

Jak se od ní odtáhl, víčka se jí zatřepotala. Dokázal si představit, jak obtížné je pro ni otevřít oči. A pak spatřil jejich jasnou modř a zorničky jako špendlíkové hlavičky. Byla očividně dezorientovaná, okamžitě zpanikařila.

Jace zaplavila radost. Otočil se na sestru, aby jí to řekl, ale všichni zdravotníci se už dali

do práce, monitorovali její životní funkce, než jí vytáhnou trubici. Bethany sebou zmítala, dávila se. Jace ji vzal za ruku a držel ji tak pevně, až se bál, že jí ubližuje.

„Nebojuj s tím, zlato. Dej jim pár vteřin. Brzy bude po všem, přísahám. Nasadili ti trubici, abys mohla dýchat.“

Do očí se jí vlily slzy, vytřeštila je a pak teprve jako by ho konečně spatřila.

„To je ono, zlato. Dívej se jenom na mě. Dívej se na mě a dýchej. Jen dýchej,“ vybízel ji zlomeně.

O několik vteřin později už byla trubice pryč a Jace musel ustoupit, aby mohli lékaři zjistit, jestli už dokáže dýchat sama. Velkou trubici v jejím nosu jí vyměnili za menší kanyly vhánějící jí kyslík do plic. A pak ustoupili a dovolili Jaceovi, aby k ní znovu přistoupil.

Bethany se snažila udržet oči otevřené. Viděl, jakou námahu jí to působí. Několikrát zamrkala, jako by odháněla bezvědomí, ale on k ní přispěchal a říkal jí, ať zůstane vzhůru, ať zůstane s ním.

„Jaci?“ zašeptala skoro neslyšně.

„Ano, lásko, jsem tady.“

Vzal ji za ruku a sklonil se k ní, aby na něj viděla a cítila ho.

Zesláble zvedla jednu ruku a dotkla se jeho tváře tam, kde měl vlhké stezičky po slzách, a zamračila se.

„Nechápu to. Co se stalo?“ zašeptala.

Vypadala zmateně, rychle se rozhlížela po nemocničním vybavení pokoje.

„Lásko, předávkovala ses,“ připomenul jí Jace něžným hlasem. „Musíš nám říct, co sis vzala a kolik, aby ti mohli pomoct. Musíš bojovat, Bethany. Nemůžu ti dovolit – a nedovolím – abys to vzdala. Ať se stalo cokoli, napravíme to. Miluju tě. Zvládneme to, přísahám. Nezáleží mi

na tom. Ať se stalo cokoli, ať jsi to udělala z jakéhokoli důvodu, nezáleží na tom. To jediné důležité jsi teď ty.“

Otevřela oči, bojovala s tíhou vlastních víček. Pootevřela ústa, pokusila se promluvit. Pak ústa zas zavřela a zmateně se na něj zadívala.

„Jaci…“

„Copak, lásko? Mluv se mnou. Bojuj s tím. Prosím. Kvůli mně. Kvůli nám.“

„Neudělala jsem to,“ prohlásila rozhodně. „Nic jsem si nevzala. Neudělala bych to. Musíš mi věřit.“

Zaraženě na ni shlížel. „Zlato, omdlela jsi. Skoro jsi zemřela. Musíš nám říct, co se stalo.“

„Já nevím, co se stalo!“ vykřikla hystericky. Začala sebou zmítat. Okamžitě k ní přispěchaly sestry.

„Pane, musíte hned odejít,“ přikázala mu jedna ze sester. „Nemá dost kyslíku a její životní funkce slábnou.“

Okamžitě se kolem ní seběhli lékaři a odstrčili Jace stranou. Nasadili jí masku, ale ona se ji snažila setřást.

„Jaci!“

„Jsem tady, lásko. Jsem tady.“

„Já to neudělala! Prosím, musíš mi věřit!“ vzlykala.

Pak ho lékaři vystrčili z pokoje. Gabe s Ashem už tam na něj čekali. Dveře se mu zavřely před nosem. Otočil se a praštil pěstí do zdi.

Jeho přátelé ho popadli a odtáhli pryč, než stihl udeřit podruhé. Přirazili ho zády ke zdi, do které právě praštil, a Gabe se mu podíval do očí.

„Uklidni se, Jaci. Musíš se sebrat.“

Jace je setřásl a vrátil se do čekárny, kde pořád ještě stál Kaden.

„Kde je Kingston?“ zavrčel Jace.

Kadenovi potemněly oči. „Nevím. Jakmile jsem spatřil Bethany na zemi, o něj jsem se nestaral. Soustředil jsem se jen na ni. Naložili jsme ji do záchranky a odjeli. On zůstal v bytě.“

„Jděte pro něj a přiveďte ho sem,“ přikázal Jace. „Je mi u prdele, co pro to budete muset udělat. Přivedete ho sem.“

„Jdu na to. Zavolám Trevorovi. Když jsem volal, byl už na cestě. Řeknu mu, aby zůstal v bytě s Kingstonem, dokud nedorazím.“

„Do toho,“ pokývl mu Jace.

Kaden okamžitě vykročil pryč a Jace se otočil na Gabea s Ashem, kteří ho pozorovali s obavami v očích.

„Co to sakra bylo, kámo?“ dotázal se Ash.

Jace pěnil zuřivostí. Svíral pěsti, jako by se snažil ovládnout.

„Bethany říká, že to neudělala. Že si nic nevzala.“ Gabe svraštil obočí. „Věříš jí?“

„Samozřejmě že jí věřím!“ vybuchl Jace. „Tys ji neviděl. Když přišla k sobě, byla vyděšená a zmatená. Měl bys viděl její tvář, když jsem jí řekl, že se předávkovala. Zpanikařila. Vitální

funkce jí šly k nule. Vystrčili mě ven. Ale řekla, že si nic nevzala. Netušila, o čem to mluvím. To ona se zeptala mě, co se to sakra stalo.“

„Tak co se teda stalo?“ chtěl vědět Ash.

Jace se několikrát zhluboka nadechl. Musí se vzpamatovat. Musí být silný kvůli Bethany.

„To znamená, že když si sama nic nevzala, tak jí to někdo dal. A jediným dalším člověkem v tom bytě byl Kingston.“

40. kapitola

Jace zmučeně přecházel čekárnu, netušil, jak na tom Bethany je. Nechali ho tu čekat, zatímco se jí snažili z těla dostat drogy, které spolkla. Netušil, jak nebo proč jí je Jack vnutil, a ani to nezjistí, dokud se ten parchant neukáže. Bude zázrak, pokud ho Jace nezabije dřív, než stihne svůj čin vysvětlit.

Rozhodl se, že je čas zahodit rukavičky. Už nikdy nic takového nedovolí. Bylo mu jedno, jak moc to Bethany naštve, Jack prostě zmizí. Už se s ním nesetká. Jestli jí podal ty drogy Jack, pak ho Jace zažaluje a nechá zatknout. Jen ať si ve vězení klidně shnije.

Gabe zavolal Mie, která hned přispěchala a čekala tu nyní s ostatními. Okamžitě se začala strachovat o Jace, vyptávala se, ale přestala s tím, když jí Gabe řekl, ať nechá svého bratra na pokoji. Jace se na Gabea podíval s vděčností v očích. To poslední, co chtěl, bylo vyjet

na svou sestru jen proto, že se snažila pomoct. Cenil si toho, že tu jsou. Cenil si jejich bezpodmínečné podpory, ačkoli bůh ví, že si ji po tom, jak se všemi jednal, ani nezaslouží. Zvláště tu Ashovu. Ale Ash se z čekárny ani na vteřinu nehnul. Seděl tu s ostatními a trpělivě čekal na jakékoli zprávy o Bethanině stavu.

A pak dveřmi prošel Kaden a vedl s sebou Jacka. Jace po něm okamžitě vystartoval, ale Kaden ho zastavil a pak s Jackem zamířili do jedné z menších soukromých čekáren. Jace se vydal za nimi, v patách Ashe a Gabea. I když ti chtěli nejspíš jen dohlédnout, aby se

na veřejnosti nedopustil vraždy.

Jakmile se za nimi dveře zavřely, Jace přirazil Jacka ke zdi a hrozivě ucedil:

„Cos jí to, ty hajzle, do prdele provedl?“

V Jackově tváři se zračil hluboký smutek. Vypadal k smrti unavený. Naprosto vyčerpaný. Oči měl podlité krví a ani se nebránil.

„Cos jí to dal?“ vrčel Jace. „Právě teď bojuje o život. Musíme vědět, co má v sobě, aby jí mohli pomoct.“

„Sedativa,“ odpověděl Jack roztřeseně. „Celou lahvičku. Bylo jich asi čtyřicet tablet. Nevím přesně.“

„Řeknu to doktorům,“ nabídl se Gabe.

„Proč jsi jí to dal? Jak jsi jí to sakra dal, aniž by o tom věděla? Nikdy by si ty sračky nevzala!“

„Nebyly pro ni,“ vydechl Jack přidušeně. „Neměly být pro ni. Vzala si špatnej hrnek. Byly v horký čokoládě. Vypila špatnej hrnek.“

„Co to kurva meleš?“ obořil se na něj Jace.

„Měly být pro mě,“ přiznal Jack rezignovaně. „Nečekal jsem, že se tam ukáže. Neměla tam být. Netušil jsem, že jste nechali ten byt hlídat.“

„Co to tu sakra říkáš? Žes chtěl spáchat sebevraždu?“

„Jo, přesně to říkám. Rozpustil jsem ty prášky v horký čokoládě. Chtěl jsem jí nechat vzkaz a pak to v tichosti udělat.“

„Ty hlupáku. Tvrdíš, jak ti na ní záleží, a pak bys ji vystavil něčemu takovýmu? Neuvědomuješ si, že by ji zničilo, kdyby ses rozhodl zachovat jako zbabělec a zabít se? Jsi tak neuvěřitelně sobeckej. Zastavil ses alespoň na chvíli a zamyslel, co by s ní provedlo, kdybys udělal něco takovýho?“

„Podívej, v podstatě jsem ti chtěl prokázat laskavost,“ opáčil Jack hněvivě. „Měl bys být rád, že jsem chtěl zmizet.“

„Seš odpornej,“ ucedil Jace. „Neuvěřitelný. Tady nejde o mě. Nemusím tě mít nijak v oblibě, ale Bethany tě zbožňuje a já zas miluju ji. Chci, aby byla šťastná. Na tom jediným mi záleží.

A kdybys umřel, šťastná by zrovna nebyla.“

V Jackových očích se zračila bolest a lítost. „Nechtěl jsem, aby se to stalo. Nikdy bych jí takhle neublížil.“

„Vždyť jsi jí už předtím dal prášky!“

„To bylo něco jinýho. Nepředávkovala by se. Nikdy si jich nevzala moc. Vzala si je, jen když je potřebovala. Jen jsem chtěl, aby je měla, kdyby je potřebovala.“

„Ona to svinstvo nepotřebuje,“ zavrčel Jace.

„Zvládne to?“ zeptal se Jack hlasem staženým strachem.

„Jaci, kámo, musíš jít,“ ozval se ode dveří Gabe. „Umírá. Zastavilo se jí srdce. Snaží se ji přivést zpátky.“

Jace padl na kolena, hruď se mu sevřela žalem. „Ne!“ zařval. „Ne! Nemůžu ji ztratit!

Zatraceně, ne!“

Ash zbledl. Mia okamžitě Jace objala, ale on to necítil. Necítil nic než naprosto zničující pocit ztráty. Jack zavrávoral a Kaden ho s rázným příkazem, aby se ani nehnul, strčil do jednoho

z křesel. Gabe vkročil do místnosti, ve tváři lítost a účast.

„Ne,“ zašeptal Jace přidušeně.

Pak se zvedl na nohy. Věděl jen, že musí jít za ní. Nedovolí, aby takhle odešla. Musí bojovat!

Kvůli sobě. Kvůli němu. Kvůli nim oběma.

Vymanil se z Miina objetí. Když vykročil ke dveřím, Ash s Gabem se ho snažili zastavit.

Odstrčil je z cesty, jen aby se co nejrychleji dostal za Bethany. Nezemře. Nezemře v nemocnici mezi doktory. Ne mezi lidmi, kteří ji nemilují tak, jak ji miluje on.

Vběhl do jejího pokoje a nevšímal si sestry, která mu přikazovala, ať okamžitě odejde.

„Bethany!“ křičel. Zbledl, když viděl, jak se ji snaží resuscitovat. „Nevzdávej to!“ pobízel ji.

„Neopovažuj se to vzdát, zlato! Bojuj, sakra! Bojuj!“

Oči upíral na trubičku, kterou jí zavedli do plic. Lékař jí právě prováděl masáž srdce. Vháněl jí do těla kyslík. Skrz kanylu jí do žil proudily léky.

Ale on nic z toho neviděl, viděl jen tenkou rovnou čáru na monitoru zobrazujícím srdeční aktivitu. Viděl jen, jak čára poskočila, kdykoli jí lékař stlačil srdce.

„Neopouštěj mě,“ zašeptal zlomeně. „Lásko, neopouštěj mě.“

„Pane, musíte odejít,“ přikázala mu sestra tiše, hlasem plným účasti a pochopení. „Vím, že tu s ní chcete být, ale nechte nás dělat naši práci. Tady překážíte.“

„Neopustím ji,“ oznámil Jace rozhodně. „Musím tu s ní zůstat, aby to pochopila. Musí vědět, že ji miluju. Nenechám ji umřít samotnou. Nenechám ji umřít, tečka!“

„Jestli chcete, aby přežila, tak odtud sakra vypadněte, ať ji můžeme přivést zpátky,“ odsekl jeden z lékařů. „Udělejte to pro ni. Nechte nás dělat naši práci.“

„No tak, brácho, nech je pracovat,“ ozval se za ním tiše Ash. „Přivedou ji zpět. Musíš tomu věřit. To nejlepší, co teď můžeš udělat, je jít jim z cesty.“

Ash s Gabem pak Jace popadli a z místnosti ho odtáhli.

„Bethany!“ řval Jace na zavírající se dveře. „Nevzdávej to! Miluju tě, sakra. Bojuj!“

Vzduch v malé čekárně houstl napětím. Jace seděl, hlavu v dlaních, ramena svěšená. V mysli si přehrával každou vzpomínku na Bethany. Od chvíle, kdy ji spatřil na Miině zásnubním večírku.

Každý její úsměv, každé zasmání. Každé jejich milování. Ten okamžik, kdy jí podruhé nasadil

obojek. Tu noc, kdy se opila a byla tak roztomilá a snažila se ho svést. Bolest a utrpení v jejích očích tu noc, kdy ji neodpustitelně ranil.

„Jaci.“

Vzhlédl a spatřil, že vedle něj sedí Mia. Objala ho a přitiskla k sobě.

„Bude v pořádku. Je silná. Přežila horší věci. Tohle zvládne taky.“

Jace se na ni zhroutil a držel se jí. Zabořil si tvář do jejích vlasů a jen ji objímal. Ztrácel rozum. Uvnitř něj se něco zlomilo. S každou minutou, kdy netušili, co se děje, uvnitř pomalu umíral.

„Nemůžu ji ztratit, Mio. Nemůžu ji ztratit.“

„Neztratíš,“ prohlásila Mia rozhodně. „Je silná, Jaci. Zvládne to.“

Zvedl hlavu a přes Miu se zadíval na Jacka, který seděl v rohu, tvář zabořenou do dlaní.

Okamžitě se v něm opět zvedl vztek. Stálo ho veškeré sebeovládání, aby ho na místě neroztrhal vlastníma rukama. Zuřil, že se Jack choval k Bethany tak lehkomyslně. Bylo fuk, že jí Jack nechtěl ublížit. Stalo se to a nyní ji Jace mohl ztratit. Pokud se tak stane, nedojde Jace klidu, dokud Jack za to, co udělal, nezaplatí.

„Mám tě rád, holčičko,“ zašeptal Mie do vlasů. „Díky, že tu jsi a že Bethany věříš.“

„Taky tě mám ráda, Jaci.“ Hlas měla naplněný smutkem. „Mám Bethany ráda. Je pro tebe dokonalá a ty jsi zas dokonalý pro ni.“

„Nejsem pro ni dokonalý,“ zamítl tiše. „Tolik věcí jsem udělal špatně, Mio. Ničí mě, jak špatně jsem se k ní choval. Jestli to zvládne, budu se modlit, aby taky našla sílu mi odpustit.“

„Bráško, poslouchej,“ prohlásila Mia a odtáhla se od něj. „Všichni děláme chyby. Podívej se na to, jaké chyby nadělal Gabe. Tak strašně moc jsem se na něj zlobila. Zničilo mě, když mě od sebe odehnal. Nikdy v životě mě nic tak neranilo. Ty to víš. Byl jsi tam. S Ashem jste mě na Díkůvzdání odvezli pryč a víš, jak mi celou dobu bylo. Ale víš co? On to napravil. A nic, co udělal, nezměnilo moje city k němu. Možná mě ranil, možná jsem se zlobila, ale to neznamenalo, že ho už nemiluju. A ona tě miluje,“ dodala Mia tiše. „A to se nezmění jen proto, že jsi jí ublížil. Budeš mít šanci to napravit, Jaci. Věř tomu. A to ona potřebuje. Víru. Musíme věřit, že to dokáže. Musíš své lásce věřit.“

„Děkuju,“ vydechl Jace. „Máš pravdu. Vím, že máš pravdu. Zvládne to. Je to bojovnice. Ona se nevzdává, jinak by se vzdala už dávno. A já tam budu s ní. Nevzdám se tak, jako se nevzdá ona.“

Mia se usmála a naklonila se, aby ho políbila na tvář. „Jsem ráda, že jsi zamilovaný, Jaci. Ona je dobrý člověk. Jsem ráda, že sis někoho našel. Po všech těch letech, kdy ses pro mě obětoval, si to konečně zasloužíš.“

Jace ji chytil za ruku a držel ji mezi nimi, vstřebával bezpodmínečnou lásku, kterou k němu jeho rodina cítila. „Nebyla to oběť, Mio. Ničeho nelituju. Čekal jsem na ni celý život a teď jsem ji našel. Jsem rád, že jsme oba šťastní, a těším se, co přinese budoucnost. Nemůžu se dočkat, až mi dáš synovce a neteře, které budu moct rozmazlovat. A nemůžu se dočkat, až totéž udělám s vlastními dětmi.“

Mia se rozzářeně usmála. „To je hezká představa, že ano? Že si konečně budujeme vlastní rodiny. Naši jednu velkou rodinu.“

„Jo, to je,“ přitakal Jace tiše.

„Pane Crestwelle?“

Jace se otočil a ve dveřích spatřil lékaře.

„Můžete se vrátit a zůstat s ní, jestli chcete.“

Jace vyskočil na nohy. Chtěl doktorovi položit tu jednu zásadní otázku, ale bál se odpovědi.

„Je v pořádku? Z-zvládla to?“

Doktor zůstal vážný, ale napětí v jeho tváři trochu polevilo. „Přivedli jsme ji zpátky a dostali jsme jí z těla většinu drog. Právě teď odpočívá. Nejspíš chvíli potrvá, než přijde k sobě, ale můžete u ní zůstat, pokud chcete.“

Nebylo třeba ho pobízet dvakrát. Zůstane s ní, dokud se neprobere, a pak už ji nikdy neopustí.

Než odešel, otočil se na Kadena a pokývl na Jacka. „Ať nikam nejde. Ještě jsem se nerozhodl, co s ním.“

„Ano, pane.“

Jace se rychlým krokem vrátil do Bethanina pokoje. Nyní tu vládlo mnohem větší ticho. Když vešel do dveří, zapomněl dýchat. Ležela na posteli, byla tak bledá a nehybná.

Jedno z křesel přisunul k posteli a posadil se do něj, aby jí byl nablízku. Vypadala křehce, jako porcelánová panenka, tak nehybná a tichá. Stáhl jí pramen vlasů z obličeje a hřbetem prstů ji pohladil po tváři.

Jedinými zvuky teď bylo jen pípání monitoru a pravidelné bušení jejího srdce. Stále měla

do nosu zavedenou kanylu s přívodem kyslíku. Ale ani se nepohnula. Dýchala tak slabě, až se k ní musel naklonit a ujistit se, že opravdu dýchá.

Přitiskl jí rty na čelo, zavřel oči a vnímal pravidelný rytmus monitoru srdeční aktivity. Byla naživu. Dýchala. Srdce jí bilo. To mu stačilo. Bez ohledu na to, co se odteď stane, už navždy mu bude stačit, že je naživu a s ním.

„Vrať se ke mně, Bethany,“ zašeptal. „Tak moc tě miluju.“

41. kapitola

Bethany pronásledovaly děsivé sny. Nebo možná byla už vzhůru, ale nedokázala otevřít oči.

Zdál se jí ale strašlivý sen, že je v nemocnici a Jace se nad ni sklání se strachem v očích a říká, že se předávkovala. Že si vzala drogy a chtěla se zabít!

To ji bolelo. Opravdu si myslel, že by udělala něco takového? A proč se nedokáže probudit, aby ten hrozný sen zmizel?

Chtěla Jace. Chtěla, aby ji držel a vyléčil tu tíživou bolest v její hrudi. Chtěla, aby jí řekl, že nevěří, že by udělala něco tak hrozného. Ale on jí přece nevěřil. Stačila jedna noc, aby to zjistila.

Znovu se pokusila otevřít oči a setřást ze sebe to závaží, které ji tak tížilo. Bolelo to. Bože, jako by jí někdo propíchl hlavu tyčí. Přesto s tím bojovala, odhodlaná proniknout mlhou, jež ji obklopovala.

Pomalu zatřepotala víčky, každé mrknutí ji zabolelo jako rána kladivem. Nakonec víčka rozevřela a okamžitě zpanikařila. Kolem ní byla tma a neznámé předměty a pach – tak sterilní. Jako… nemocnice.

Rychle se rozhlížela, snažila se pochopit, kde to je. Ležela na cizí posteli. Na velmi nepohodlné posteli. Kousek za hlavou slyšela hlasité pravidelné pípání.

„Jaci?“

Jeho jméno vyhrkla s větší panikou, než cítila, ale byla vyděšená a sama a chtěla Jace. Pak se vedle ní něco pohnulo a vystrašilo ji, ale to už se nad ní skláněl Jace, v očích úlevu.

„Bethany, lásko, jsi vzhůru. Díkybohu jsi vzhůru.“

Hlas měl ztěžklý emocemi. Jako by plakal. V jeho slovech se ozývalo tolik úlevy a obav, až překvapením celá ztuhla. Co se stalo? Co se děje?

Olízla si rty a polkla. Jazyk měla těžký a suchý jako piliny.

„Měla jsem strašný sen,“ zašeptala. „Co se mi to stalo, Jaci? Kde to jsem?“

Políbil ji na čelo, cítila, jak se celý chvěje. Skoro jako by se zoufale snažil nezhroutit se. Pak ji vzal za ruku a stiskl. V tu chvíli si uvědomila, že má do paže zavedenou kanylu.

„Byla jsi na tom hodně špatně, lásko. Skoro jsem tě ztratil. Díkybohu ses mi vrátila.“

Tak to možná přece jenom nebyl sen. Bože, opravdu si myslel, že se chtěla zabít? Hrdlo se jí stáhlo strachem. Roztřásla se a Jace ji okamžitě objal a pevně k sobě přitiskl.

„Pšššš, zlato, teď už bude všechno v pořádku.“

„Neudělala jsem to, Jaci,“ prohlásila rozhodně. „Prosím, musíš mi věřit. Nic jsem si nevzala.

Nic takovýho bych neprovedla!“

Pohladil ji po vlasech a kolébal ji v náručí. „Vím, že jsi to neudělala, lásko. Vím to.“ Ztuhla a pak se odtáhla, aby se mu mohla podívat do očí. „Opravdu?“

„Samozřejmě. Říkáš, žes to neudělala, takže vím, žes to neudělala.“ Zabořila se do polštáře. Žilami jí proudil sladký pocit úlevy. Věřil jí.

„Ty mi věříš,“ zašeptala, úlevou skoro omámená. Pak se zamračila a zmateně našpulila rty.

„Co se teda stalo? Nechápu to.“

„Co si všechno pamatuješ?“ zeptal se Jace něžně.

Zamračila se, snažila se soustředit, přestože ji hlava silně bolela. „Nevím. Šla jsem k Jackovi. Volal mi Kaden. Řekl, že se Jack vrátil do bytu. Šla jsem tam, ale jsem si jistá, že Kaden šel se mnou,“ shrnula.

Jace jí sevřel ruku ještě pevněji. „Já vím, lásko. Udělala jsi dobře. Udělala jsi všechno správně.“

„Byla jsem na Jacka tak naštvaná. Křičela jsem na něj. Zeptala jsem se, proč si chce tak ničit život. Řekl, že se chce rozloučit, a když jsem se ho zeptala, kam jede, řekl jen ‚pryč‘.“

Jace se zamračil.

„Udělal mi horkou čokoládu. Víc si nepamatuju,“ řekla tiše.

„V pořádku, zlato. Budeš zase zdravá. Na tom jediném teď záleží.“

Vzhlédla k němu, hruď se jí sevřela žalem. V očích ji pálily slzy, těžko se jí dýchalo.

„Jack,“ zašeptala. „To udělal Jack, že ano?“ Po tvářích se jí koulely slzy, zavzlykala.

Jace měl ve tváři zmučený výraz, v očích žal. „Obávám se, že ano. Je mi to líto, lásko.“ Zavřela oči. „Proč?“

Jace se zhluboka nadechl a pohladil ji po tváři, setřel jí stezičky slz. „Nechtěl ti ublížit, miláčku. Je to idiot, ale nechtěl ti ublížit.“ Zaváhal, ve tváři vepsanou lítost. „Chtěl zabít sám sebe.“

„Cože?“

Tohle zabolelo. Ne. To by neudělal. Ale pak se jí vrátily vzpomínky. Jack byl tak tichý, rezignovaný. Řekl jí, že ji opouští, a když se zeptala, kam jede, řekl jen „pryč“.

„Proč by dělal něco takovýho?“

Jace potřásl hlavou. „Na to ti nedokážu odpovědět, lásko. Je mi to líto. Nevím, co si myslel.

Taky už jsem si ho kvůli tomu podal. Chtěl jsem ho zabít za to, co ti udělal. Skoro jsi umřela.

Umřela jsi. Díkybohu tě přivedli zpátky. Nikdy mu to neodpustím.“

Ztichla, přemohl ji smutek. Tentokrát zašel Jack příliš daleko. Udělal něco, co se nedá odčinit. Jace mu nikdy neodpustí a netušila, jestli v sobě sama najde sílu mu prominout. Překročil hranici, zpoza které se už nemusí vrátit.

„Kde je teď?“ zeptala se tiše.

„Je tady. V čekárně. Hlídá ho Kaden.“

„Nedovol mu to,“ zašeptala. „Nedovol, aby se o to znovu pokusil.“

Jace se posadil na postel vedle ní, bokem se opíral o její. „Právě teď mi nejvíc záleží na tobě a na tom, aby ses uzdravila. Jak se cítíš? Můžu ti něco přinést?“

„Jsem jenom omámená,“ odpověděla. „Takový zvláštní pocit, jako by mi mozek plaval na hladině vody. Nedokážu se pořádně soustředit.“

„To se dá čekat,“ poznamenal něžně. „Můžeš mi odpustit, Bethany? Jsi ochotná mi dát ještě jednu šanci, abych to mezi námi napravil?“

Vypadala překvapeně. „Co tím myslíš?“

Zavřel oči, a když je znovu otevřel, přetékaly emocemi. Úlevou. Smutkem. Starostmi.

Strachem.

„Máš ponětí, jak moc mě bolí, že se na to vůbec ptáš? Nebo jak moc se mi ulevilo? Jako bych neudělal vůbec nic špatně. Jako bych ti neublížil tak, že ses proplakala do spánku, zatímco já ležel vedle tebe a nedokázal s tím udělat vůbec nic.“

Zhluboka se nadechl, cítila, jak se chvěje. Vypadal zničeně, naprosto vyčerpaně. Jako by nespal celé dny.

„Lásko, nemáš tušení, jak jsi mě vyděsila. Myslel jsem, že jsem tě ztratil. Nemůžu všem těm doktorům a sestrám dostatečně poděkovat, že ti nedovolili odejít a vrátili mi tě.“

K jejímu údivu mu po tváři sklouzla slza. Rychle si ji setřel a pak popotáhl.

„Jak dlouho jsem byla mimo?“ zašeptala.

Roztřeseně se usmál, v očích se mu zračila úleva. „Něco málo přes dvacet čtyři hodin, zlato.

Přivezli tě včera ráno.“

Překvapením otevřela pusu. „Tak dlouho?“

„Tak dlouho,“ přikývl. „Nejdelších dvacet čtyři hodin mého života.“

„Je mi to líto,“ zašeptala chraptivě, stále šokovaná, že byla v bezvědomí tak dlouho.

„Líto?“ Krátce se zasmál. „Lásko, ty se nemáš za co omlouvat.“

„Je mi líto, že sis dělal takový starosti,“ prohlásila úzkostně.

„Stálo to za to, protože teď tě mám zpátky. A nikdy tě nenechám odejít, Bethany. Zůstaň se mnou. Buď se mnou. Miluj mě.“

„Miluju tě, Jaci. Je mi líto…“

Přitiskl jí prsty na ústa a utišil ji. „Přestaň se omlouvat. Jen lež a poslouchej, jak se budu já omlouvat tobě.“

Pootočil se a usadil se na úzké posteli tak, aby si mohl lehnout vedle ní. Pro dva byla postel opravdu malá, sotva se na ni oba vešli, ale vyřešil to tak, že ji objal a přitiskl k sobě. Jednu paži jí vsunul pod hlavu, takže jeho rameno měla místo polštáře. Pak dlouze vydechl a uvolnil se.

Dlouho zůstal potichu, jen se stále třásl. Dotkl se jí, sklouzl jí dlaní po těle, zastavil se na srdci a roztáhl prsty, jako by se chtěl ujistit, že pod nimi ucítí tep.

Pak přesunul ruku výš, na její krk, a pod prsty ucítil pravidelné bušení.

„Není nic krásnějšího,“ zašeptal, „než tep tvého srdce. To, že dýcháš. Už nikdy to nebudu brát jako samozřejmost. Každý den se probudím s vědomím, že je to stále to nejlepší na světě, protože to znamená, že jsi tu se mnou. Jsi součástí mého života a já tě miluju a každé ráno se

s tebou probouzím.“

Oči se jí zalily slzami a sklouzly po tváři. Popotáhla a zabořila tvář do jeho krku, tiše škytala.

„Je mi to tak líto, lásko. Moc se ti za tu noc omlouvám. Neměl jsem právo ti říct něco takového. Nezasloužila sis to. Ash si to nezasloužil. Vybil jsem si to na vás, přestože právě vy jste poslední lidi na světě, kterým bych chtěl ublížit.“

„To je v pořádku,“ řekla mu tlumeně do ohbí krku.

„Ne, není to v pořádku, zlato. Není. Ale přísahám, že se to už nikdy nestane. Vím, že nejspíš v budoucnosti řeknu věci, které tě zabolí. Nemůžu ti slíbit, že se to nestane. Ale nedovolím, aby ses znovu cítila jako tu noc. Nechci, abys ještě někdy zažila jen den s myšlenkou, že ti nevěřím. Já ti naprosto důvěřuju.“

„Já vím,“ zašeptala. „Já to vím, Jaci.“

Ztuhl. „Jak bys to mohla vědět? Nedal jsem ti žádný důkaz.“

„Věříš mi, že jsem si ty prášky nevzala.“

Objal ji pevněji. „Ne, zlato. Zprvu jsem tomu věřil, protože mi to tak řekli. Ale ty jsi mi pověděla, že sis to nevzala. Když ses z toho na chvíli dostala a nabyla jsi vědomí. Řekla jsi mi, žes to neudělala, a já ti uvěřil.“

Oči jí opět zvlhly a její slzy mu zmáčely krk. „Děkuju. Nevíš, jak moc to pro mě znamená.“

„Vím,“ opáčil tiše. „A je mi líto, že mi trvalo tak dlouho, než jsem ti byl schopen uvěřit. Už nikdy ti to neodepřu.“

Sklonil se, aby ji políbil na čelo, a chvíli tam rty ponechal. Hřály ji. Zavřela oči a vychutnávala si, jak správné jí přišlo být v jeho náruči. Byla naživu. A on byl s ní. Víc žádat nemohla.

„Můžeš mi odpustit?“ zeptal se znovu.

„Och, Jaci, já ti už odpustila. Hned to ráno, kdy jsi odešel do práce. Vím, že důvěra vyžaduje

čas. Mezi námi je to tak nové. Zamilovali jsme se tak rychle, ale důvěra vyžaduje čas. Znali jsme se sotva chvíli, pořád se teprve poznáváme.“

„Obdivuju, jak dokážeš odpustit,“ řekl hlasem napjatým bolestí. „Nezasloužím si tě, ale chci tě víc, než chci dýchat. Nikdy ti nedovolím mě opustit, lásko.“

„Tak to nedovol,“ zašeptala mu do krku. „Nenech mě odejít, Jaci. Bez tebe jsem ztracená.“

„Ty nikdy nebudeš ztracená. Nikdy. Vždycky tě najdu. Bez ohledu na to, kde budeš, vždy tě najdu a přivedu domů.“

„Mám hlad,“ přiznala tiše. „Dovolí mi se najíst? A kdy budu moct jít domů? Je se mnou něco… špatně? Uzdravím se?“

Hlas měla stažený úzkostí.

„Nevím, kdy tě pustí domů. Doktor řekl, že až se plně zotavíš. Udělají ti nějaké testy, aby si byli jistí, že už jsi ze sebe všechno dostala, ale nemyslí si, že došlo k trvalému poškození. Co se jídla týče, půjdu najít sestru. Jestli ti dovolí jíst, přinesu ti všechno, co máš ráda. Nechci, abys jedla ty nemocniční blafy.“

Usmála se, ulevilo se jí.

„Dám vědět ostatním, že jsi vzhůru a v pořádku,“ řekl. „Co jsi tady, jsou se mnou v čekárně Mia, Gabe i Ash. Báli se o tebe.“

„Jaci?“

Posadil se, zneklidněný starostí v jejím hlasu. Shlédl na ni, v očích obavy.

„Co se děje, zlato?“

„Co bude s Jackem?“

Zvážněl. „To nevím jistě. Musíme všechno vysvětlit policii. Celá událost byla původně nahlášena jako pokus o sebevraždu.“

Ztuhla, zasáhlo ji, že si někdo myslel, že by toho byla schopna. Bylo jí tak trapně. Vždyť už se přes svou minulost dostala. A teď byla zpátky přesně tam, co předtím.

„Nedívej se takhle,“ pokáral ji Jace něžně. „Už jsem mluvil s policistou, co případ vyšetřuje. Ví o Jackovi a o jeho roli v celém případu. Také ví, že to nebylo záměrné. Nejsem si jistý, jak to

s ním dopadne, ale je to vážné. Bude muset čelit důsledkům toho, co udělal.“ Srdce jí zaplavil smutek a bolestivě ho sevřel.

„Uvidím, co se dá dělat, zlato. Jacka nech na mně, ano? Chci, aby ses soustředila jen na sebe a na své uzdravení, chci tě mít co nejdřív doma. Věříš, že se o to postarám?“

Pomalu přikývla. Věděla, že stejně nic nezmůže. Už Jacka nemůže ochraňovat. Tentokrát už je to na něm, nemůže ho chránit před důsledky jeho vlastních činů. Bylo jí ale líto, že vůbec chtěl skončit se životem, než aby přijal, co mu Jace nabízel. Život je krásný. I když to někdy stojí za houby, pořád je naděje v lepší zítřek. V budoucnost. A Jack si mohl vybudovat lepší budoucnost. Ale ta volba byla na něm, Bethany to nemohla udělat místo něj.

Nemohla žít jen pro Jacka. Teď měla svůj vlastní život. S Jacem. A chtěla lepší budoucnost. Byl čas nechat Jacka jít svou vlastní cestou.

„Vím, že to bolí, zlato,“ řekl Jace tiše. „A je mi to líto. Udělám pro Jacka, co bude v mých silách, ale musíš vědět, že si to u mě pořádně pohnojil. Mohl tě zabít. Mohl mi tě vzít. A skoro se mu to podařilo.“

„Já vím,“ přitakala tiše.

Sklonil se, aby ji políbil, a pak se zvedl z postele. „Vydržíš tu chvíli sama, než řeknu ostatním, že ses probudila? Pak zjistím, jak to budeš mít s jídlem.“

„Ano, budu v pořádku.“

Vykročil ke dveřím a pak se zastavil a ohlédl se. Dlouho si ji prohlížel, jako by se snažil zapamatovat si každý detail její tváře. V očích mu zářila láska a úleva. Měl v nich tolik lásky, že si to nemohla zaměnit s ničím jiným.

Usmála se a věděla, že se jí v očích zračí stejná míra citů. Pochopil to. Rozeznal to. Usmál se, otočil a vyšel ze dveří.

42. kapitola

Jace vešel do přijímacího pokoje právě včas, aby viděl, jak strážník nasazuje Jackovi pouta.

Přešel k němu a na chvíli zapomněl, že tu byl jen proto, aby Miu, Gabea a Ashe informoval o tom, že se Bethany probrala.

„Mohl bych s ním na chvíli mluvit?“ zeptal se Jace strážníka.

Policista zaváhal a pak řekl: „Máte dvě minuty. Pak ho musím odvézt.“ Jace přikývl a strážník ustoupil, ale zůstal poblíž a oči z Jacka nespouštěl.

„Chci jen, abys věděl, že se Bethany probrala a bude v pořádku,“ řekl mu Jace tiše. „Také ví, co se stalo a jak.“

Jack se zachmuřil a v očích se mu zračila lítost. Pak vzhlédl Jaceovi přímo do očí.

„Postarej se o ni.“

„O to se bát nemusíš,“ přislíbil mu Jace.

„A řekni jí, že je mi to líto,“ dodal Jack tiše. „Pověz jí, že ji miluju. Vždycky ji budu milovat.“

„Pokud ji miluješ, využiješ téhle příležitosti a dáš si do pořádku vlastní život,“ opáčil Jace.

„Najmu ti právníka. Pokusí se pro tebe vyjednat podmínku a odvykačku, abys nemusel

do vězení. Zaručit ti to ale nemůžu. Nechci, aby ses přiblížil k Bethany. Už tak jsi ji ranil víc než dost. Pokud půjde všechno dobře, nebudu mít nic proti, abyste zůstali v kontaktu.“

Jack se na Jace dlouze zadíval. „Ty bys to pro mě udělal?“

„Udělám to pro Bethany,“ prohlásil Jace. „Jenom pro ni.“

Jack přikývl. „Tak tedy díky. Udělám to. Je čas provést něco… jinak. Líp. Skoro jsem zabil ženu, která pro mě znamená všechno. Nemůžu ani vypovědět, jak to s člověkem zamává.

Nechci, aby se to opakovalo.“

„Doufám, že to myslíš vážně. Doufám, že si dáš život do kupy.“

„Je čas,“ ozval se strážník a přistoupil k nim, aby odvedl Jacka pryč.

„Pošlu za tebou právníka,“ přislíbil mu Jace.

Jeho instinkty na něj řvaly, aby nechal Jacka shnít za mřížemi. Ne že by to nakonec udělal.

Ale tady šlo o Bethany, protože kdyby šel Jack za svou vlastní hloupost do vězení, ublížilo by to jen jí. A Jace by udělal cokoli, aby ji bolesti ušetřil. I když to znamenalo pomoct muži, který ji málem připravil o život.

Bylo to naprosto zvrácené a na hlavu postavené. Všechny jeho instinkty bažily po pomstě. Aby Jack trpěl za všechno, co udělal. Ale nejvíc by trpěla Bethany, a to Jace nemohl dovolit.

„Jsi dobrej chlap,“ prohlásil Jack. „Buď na mou Bethy hodnej. Chci, aby byla šťastná.“

„Ona je moje,“ opravil ho Jace.

„Nejdřív ale byla má,“ opáčil Jack něžně.

A pak ho strážník odvedl a Jace tam jen stál a díval se, jak se ten chlap vleče, vypadal mnohem starší než něco přes dvacet.

„Jaci?“

Otočil se a kousek od sebe spatřil Miu s Gabem a Ashem.

„Je to pravda? Probrala se? Slyšela jsem, jak mluvíš s Jackem.“

Jace se uvolnil a pak se usmál. „Ano, před chvílí se probrala. Mluvili jsme spolu. Byla dezorientovaná. Netušila, co se stalo.“ Úsměv mu povadl. „Musel jsem jí říct o Jackovi.“

V Miiných očích spatřil účast.

„Jak to vzala?“ zeptal se Gabe.

„Nijak dobře. Je rozrušená,“ přiznal Jace s povzdechem. „Ale je silná a ví, že pro něj udělala vše, co mohla.“

„Můžeme ji vidět?“ zeptala se Mia.

„Ano, holčičko. Ale nejdřív musím zjistit, jestli jí dovolí se najíst. Má hlad a já jí slíbil dobré jídlo, pokud jí to dovolí. Žádný nemocniční blafy.“

„Doběhnu nám pro něco,“ nabídl se Ash.

„To by bylo skvělý. Díky. Určitě tu umíráte hlady. Byli jste tu celou noc. Měli byste jít domů a vyspat se.“

„Půjdeme, až uvidíme Bethany. Chci, aby věděla, že tu má lidi, kteří ji mají rádi,“ prohlásila Mia.

Jace ji objal. „Díky, holčičko.“

Také ho objala a pak se odtáhla. „Jdi zjistit, jestli se může najíst. Mám takový hlad, že jí asi sním půlku toho skvělého jídla, co jsi jí přislíbil.“

Když se dveře otevřely, Bethany vzhlédla a spatřila, jak dovnitř vcházejí Gabe s Miou a Ashem, ve tvářích úlevu, když ji viděli, jak sedí na posteli. Jace jí stiskl ruku a usmál se.

„Večeře se nese.“

Přistoupil k ní Ash, v rukou několik krabiček. Rozprostřel je v nohách postele a pak lůžko obešel, aby mohl Bethany políbit na tvář.

„Všechny jsi nás vyděsila, drahoušku.“ Usmála se na něj a on ji objal.

Jakmile ji Ash pustil, objal ji i Gabe a pak i Mia. Objala ji a něco jí bez ustání povídala, až se Bethany točila hlava.

„Přinesl jsem ti večeři. Tedy, přinesl jsem ji pro všechny. Co jsme tu, moc jsme toho nesnědli,“ přiznal Ash.

„Děkuju, že tu jste,“ řekla tiše. „Je opravdu báječný mít lidi, kterým na vás záleží. Nikdy dřív jsem nikoho takového neměla.“

Jace jí pevně stiskl ruku. Ash zjihl a Mia vypadala, že se rozpláče. Gabe ji ještě jednou objal a pak ji políbil na vršek hlavy.

„Patříš do rodiny,“ prohlásil. „Možná nejsme ta nejnormálnější rodina na světě, ale už tě nedáme.“

Usmála se. „Lepší rodinu jsem si nemohla přát.“

Ash jí podal polystyrenovou krabičku s lahodně vonícím jídlem. Nakoukla dovnitř a zjistila, že je plná malých chuťovek. Smažený sýr, krabí taštičky, žebírka. Hranolky. Nudle. Vaječná rolka. Vše tak dokonale upravené, až se jen dívala, dokud si jí žaludek nepostěžoval, proč se do toho ještě nepustila.

Když jí podal i láhev džusu, vzdala to a rozplakala se.

Ash vypadal zděšeně. Mia s Gabem si vyměnili poplašené pohledy a Jace se k ní starostlivě sklonil.

„Zlato, co se děje? Tohle jsi nechtěla? Přinesu ti, co si řekneš.“

„Je to dokonalý,“ přiznala a popotáhla. „Tohle jídlo mám nejradši, a ty si dokonce pamatuješ i ten pomerančovej džus.“

Ash se pousmál a Jace se s úlevou v očích posadil. Pak se Mia s Gabem rozesmáli a Ash se k nim přidal. I Jace se uchechtával a Bethany se usmívala a stírala si slzy z tváří.

„Bože, jsem to ale blbka,“ poznamenala. „Dostanu to nejlepší jídlo na světě a rozbrečím se.“

„Jsem v tom s tebou,“ prohlásila Mia a posadila se na postel, v klíně krabičku s vlastními dobrotami. „Nejlepší jídlo na světě.“

Ash si přitáhl k posteli křeslo. „Zjistil jsi, kdy ji pustí domů?“

Jace si povzdechl. „V případech, jako je tento – no, asi bych měl spíš říct, že pokud dojde

k pokusu o sebevraždu, pak je pacient obvykle vyšetřen psychiatrem. Přijde za ním, popovídají si a tak dál a tak dál. Ale v tomto případě a za těchto okolností, pokud budou všechny výsledky v pořádku, zítra bude moct domů. Policie už dostala prohlášení od Kadena, odpoledne nejspíš přijdou i za Bethany, ale ta si toho moc nepamatuje, takže jediné, co jim může říct, je, k čemu došlo předtím, než se zhroutila.“

Bethany si povzdechla a ukousla ze sýrové tyčky, zatímco se jí hruď svírala smutkem. Jace jí stiskl koleno a dál ostatním vysvětloval, co mu sdělil lékař.

„Je teď ve vězení?“ zeptala se, když domluvil.

Jace se na ni účastně podíval. „Ano, zlato. Odvedli ho hned potom, co jsem od tebe odešel, abych ti sehnal něco k jídlu. Souhlasil, že půjde na odvykačku. Nabídl jsem mu právníka, pokud to tedy bude chtít opravdu zařídit a dát si život do pořádku. Pokud to můj právník zařídí

u návladního, pak nejspíš vyvázne jen s podmínkou, že se přihlásí na odvykací kúru.“

„Děkuju,“ řekla tiše. „Nemusels to udělat. Vím, že se zlobíš, a máš na to veškeré právo. Ale děkuju, že to pro něj děláš.“

„Dělám to pro tebe, zlato.“

„Já vím,“ zašeptala. „A já tě za to miluju.“

Oči mu zněžněly, roztekly se jako čokoláda. „Taky tě miluju, zlato.“

Zívla a pak ukousla krabí taštičku a vychutnávala si ji. A pak si prsty zašpinila grilovací omáčkou, když vzala do ruky jedno ze žebírek. Než stihla dojíst vše, co jí Ash přinesl, zívala už tak často, že nebyla schopná jíst.

„Vyrazíme,“ oznámil Gabe. „Bethany je unavená a my se také potřebujeme prospat.

Pojedeme domů a vyspíme se.“

„Děkuju, že jste tu byli,“ řekla Bethany. „Hodně to pro mě znamená. Děkuju, že se o mě tak staráte.“

Gabe se usmál a rozcuchal jí vlasy, pak ji políbil na tvář. Mia ji objala a Ash políbil na obočí, pak ji také objal.

„Uvidíme se později, drahoušku. Odpočiň si, ať můžeš jít zítra domů.“

„To zvládnu,“ odpověděla s úsměvem.

Když všichni odešli, Bethany se zapřela do postele, krabičku s jídlem stále v klíně. Jace ji odklidil a pak jí narovnal postel, aby se mohla vyspat.

„Čas jít spát, zlato.“

„Zůstaneš tu?“ zeptala se, bála se, že odejde a ona bude sama.

Zamračil se. „Nejdu nikam. Vlezu si k tobě do postele a ty mi budeš spát v náručí.“ Spokojeně si povzdechla. „Dobře. Nechci tu být sama. Nemocnice mě děsí.“

„Už nikdy nebudeš sama,“ přislíbil jí něžně, v očích se mu zračila láska.

Vlezl si k ní do postele, celý oblečený, otočil se na bok a okamžitě si ji k sobě přitáhl tak, jako to dělával předtím. Políbil ji na nos a pak si opřel tvář o její čelo.

„Miluju tě,“ zašeptala.

„Také tě miluju, zlato. Skoro jsem tě ztratil. Už se to nikdy nestane.“

Usmála se a přivinula se mu do náruče. Cítila se v objetí jeho silného těla v bezpečí. Byla tam, kam patřila.

43. kapitola

„Jaci, kam mě to pro všechno na světě bereš?“

Jace se uchechtl a vedl Bethany za paži dál do neznáma.

„To brzy zjistíš. Máš tu pásku dobře? Nechci ti pokazit překvapení.“

„Ano, je správně,“ přikývla podrážděně. „Nevidím vůbec nic! V těch botách se zabiju.“

„To nedovolím, zlato. Nenechám tě upadnout. Mimoto v těch botách vypadáš sexy. Později tě vojedu a nebudeš mít na sobě nic než ty boty.“

Okamžitě ji celou zaplavila horkost. Ztuhly jí bradavky a klitoris zabrněl nedočkavostí. Jace jí koupil ty nejúžasnější boty ze všech. Celé třpytivé a s jehlovým podpatkem tak vysokým, že netušila, jestli v nich vůbec bude schopná chodit. Ale ihned věděla, že v těch botách se s ní velmi rád pomiluje, takže byla odhodlaná si je vzít tak jako tak.

„Tobě se ta představa líbí, že?“ zašeptal Jace.

„To není fér,“ postěžovala si. „Mučíš mě.“

Zasmál se a pak zaváhal. Pozorně poslouchala, jestli jí okolní zvuky nenapoví, kde jsou, ale všude kolem ní bylo ticho. Pásku jí uvázal, než odešli z bytu, a sám ji odvedl k autu, tiskl si ji

k boku a nedovolil jí ji sundat.

Posledních několik týdnů bylo dokonalých. Když ji propustili z nemocnice, jednal s ní jako

s tím nejcennějším pokladem na světě. Vzal si týden volna a nechal na Gabeovi s Ashem, aby to urovnali v Paříži, což se jim nakonec povedlo, protože si našli nového investora. Neuběhla minuta, aby ji nehýčkal. Krmil ji. Miloval se s ní. Rozmazloval ji až za hranici dobrého vkusu.

Nestěžovala si. Těch několik týdnů bylo nádherných.

Jediným mráčkem na jinak blankytné obloze byl Jack. Ale i tam se našla nějaká pozitiva. Jace dostál svému slovu, najal Jackovi právníka, který jeho případ řešil přímo s návladním.

Vyvázl z toho s podmínkou a s nařízením, aby podstoupil tříměsíční odvykací léčbu. Jace slíbil, že Jackovi najde práci, až se bude chtít vrátit do normálního života.

Bethany netušila, jestli to Jack zvládne, ale on jediný mohl svůj život změnit. Nikdo jiný to za něj neudělá.

„Připravena na překvapení?“ zeptal se Jace.

„Ano!“

Zvedl ruku, aby jí sundal pásku, a v okamžiku, kdy byla pryč, spatřila, že stojí v místnosti

s Miou, Chessy, Trish, Ginou, Caroline, Brandonem, Gabem a Ashem shromážděnými kolem stolu s obrovským čtyřpatrovým dortem.

„Překvapení!“ vykřikli naráz. „Všechno nejlepší, Bethany!“

Nevěřícně na ně zírala. Pak se otočila na Jace, zatímco všichni ostatní naprosto falešně zpívali „Všechno nejlepší“.

„Jak to víš?“ zašeptala. „Já si ani nevzpomněla, že mám narozeniny.“

„Mám své způsoby,“ odpověděl tajuplně. „Tvé narozeniny jsme nemohli neoslavit, zlato.“ Pak se sklonil a divoce ji za doprovodu výkřiků ostatních políbil.

Když ji konečně pustil, chvíli se jí motala hlava a na tváři měla šťastný úsměv. Otočila se na ostatní. Sálala z ní čirá radost.

„Lidi! Nemůžu tomu uvěřit!“ vykřikla.

„Všechno nejlepší, drahoušku,“ popřál jí Ash a vykročil k ní, aby ji objal.

Jeden po druhém jí všichni popřáli všechno nejlepší, objímali ji a líbali, až zářila štěstím

a dojetím.

Jace ji chytil za ruku a odvedl ke stolu.

„Je ještě další věc, kterou tu chceme oslavit, ale nejdřív si otevři dárek ode mě, ať můžeme přejít k druhé části oslavy,“ vybídl ji Jace s úsměvem.

V očích se mu rošťácky zalesklo, vypadal nadšeně… a šťastně. Pak jí podal hranatý dárek zabalený v překrásném papíru i s mašlí na vršku.

„Otevři to!“ vypískla Chessy. „Panebože, musím hned vidět, co je uvnitř.“

Ostatní se k jejímu nadšení přidali a Bethany rychle roztrhla papír, nedočkavější něž dítě na Štědrý den. Když papír roztrhla, našla pod ním malou krabičku na šperky. Srdce se jí rozbušilo. Třesoucími se prsty zvedla víčko a při pohledu na prsten uvnitř zalapala po dechu.

Když pohlédla na Jace, spatřila ho, jak klečí na jednom koleni a zvedá k ní ruce. Vzal jí krabičku z rukou a vytáhl z ní prsten.

„Miluji tě, Bethany. Víc, než jsem si kdy myslel, že je možné ženu milovat. Jsi moje srdce a duše a chci s tebou strávit zbytek svého života. Vezmeš si mě?“

Zírala na něj s otevřenou pusou, srdce jí bolestivě naráželo do hrudi. Oči se jí zalily slzami, tentokrát slzami štěstí, přestože tak dlouho zračily jen smutek. Přála si, aby tato chvíle trvala věčně. Vzpomínku na tento den si navěky uchová v paměti.

„Ach, Jaci,“ vydechla. „Taky tě miluju. Tak strašně moc tě miluju. A ano, vezmu si tě.

Rozhodně!“

Místnost vybuchla výkřiky a smíchem. Nasadil jí prsten. Ruce se mu třásly. I jí se ruce chvěly. Byl div, že se mu to podařilo, aniž by mu prsten upadl. Zvedl se a zavířil s ní, točili se, až se konečně zastavili. Přitáhl si ji k sobě a horce políbil.

„Tak moc tě miluju,“ zašeptal. „Budu tě navěky milovat, Bethany.“

„Taky tě miluju,“ řekla mu tiše. Pak ho pevně objala kolem krku a vší silou stiskla. Rozesmál se a znovu se s ní roztočil.

„Co takhle rozříznout dort!“ vykřikl někdo.

A tak, obklopená svými přáteli a nově nalezenou rodinou, slavila Bethany své dvacáté čtvrté narozeniny. Byly to ty nejlepší narozeniny, jaké zažila.

Jakmile nařízli dort a ochutnali, otevřel se v sálu hotelu Bentley bar a odněkud spustila kapela.

O dvě hodiny později popíjela Bethany koktejl a smála se, až ji bolely tváře. Tančila se všemi. S Gabem, Ashem, Miou, Chessy, Brandonem, Ginou, Trish i Caroline. Dokonce dorazili i Kaden s Trevorem a popřáli jí vše nejlepší, takže i s nimi si zatančila.

Ale pak si ji na tanec ukradl Jace. Jakmile mu vklouzla do náruče, hudba zpomalila.

Pohupovali se vprostřed parketu, bylo jim jedno, že je všichni pozorují, měli oči jenom pro sebe.

„Mohla bych tě poprosit ještě o jeden dárek?“ zeptala se váhavě.

Jace po ní vrhl zvědavý pohled. „Zlato, ty můžeš žádat o cokoli. Pokud je v mé moci ti to dát, pak to už nyní považuj za své.“

Nesměle sklopila hlavu, ale on jí zvedl bradu.

„Zlato, co se děje?“ zeptal se tiše.

Dlouze vydechla a spustila: „Chci jít do školy. Na vysokou. Chci získat titul. Vždycky jsem to chtěla, ale nikdy jsem si to nemohla dovolit. Chci něco se svým životem udělat. Vím, že mám tebe, vždy mě budeš chránit a dáš mi, po čem mé srdce zatouží. Ale já chci víc než jen zůstat doma a být paní Crestwellovou. Chci něco dělat. Chci být užitečná.“

Jace zjihl a zadíval se na ni pohledem tak plným lásky, že okamžitě celá roztála.

„Myslím, že je to naprosto skvělý nápad,“ zašeptal. „Můžeš být vším, čím budeš chtít, zlato.

Jen mi slib, že bez ohledu na to, čím se staneš, zůstaneš mou.“

„Zůstanu,“ slíbila

Pak ji políbil a líbal ji tak něžně, až jí do očí opět vhrkly slzy.

Pohádky se dívkám jako ona opravdu stávají. Našla si svého kouzelného prince. Když se s ní Jace na parketu zatočil, pohlédla na své třpytící se jehlové lodičky. I ty boty to dokazovaly.