Maya Banks

Bez dechu 03. Žár

1. kapitola

Ash McIntyre stál s rukama v kapsách na chodníku v parku Bryant a zhluboka dýchal jarní vzduch. Vítr byl stále trochu ostrý, pořád v něm bylo poznat, že se zima teprve nedávno překlenula do jara. Kolem něj seděli na lavičkách a na židlích u stolků lidé, popíjeli kávu

a pracovali na svých laptopech nebo poslouchali hudbu na iPodech.

Byl to doopravdy nádherný den. Tedy ne že by se Ash obvykle hrnul do procházky

po parku nebo do něj vůbec jen nakoukl. Zvláště v pracovní době, kdy obvykle nevytáhne paty z kanceláře, sedí na telefonu, píše e-maily nebo plánuje pracovní cesty. Nebyl ten typ muže, co se „na chvíli zastaví a přivoní ke květinám“. Dnes ale neměl minutu klidu, myslel na spoustu věcí, a než ho vůbec napadlo, že má něco takového v úmyslu, skončil

v parku.

Svatba Mii a Gabea se měla konat už za několik dní a jeho obchodní partner se mohl uběhat, aby všechno klaplo a Mia měla svatbu svých snů. A Jace? Jeho druhý nejlepší přítel a obchodní partner teď byl zasnoubený s Bethany, což znamenalo, že jeho dva přátelé neměli na odpočinek myšlenky.

Když nepracovali, byli se svými ženami, takže je ve výsledku Ash viděl pouze

v kanceláři a mimo práci jen občas. Pořád si byli blízcí, o to se Gabe s Jacem starali

i navzdory změnám, které ve svých životech zažívali. Ale už to nebylo stejné. A i když to svým přátelům Ash přál, pořád se nemohl smířit s tím, jak rychle se jim během posledních osmi měsíců životy změnily.

Bylo to divné, jak se najednou všechno otočí vzhůru nohama, byť se to jeho života přímo netýkalo. Ne že by nebyl za své přátele šťastný. Když byli šťastní oni, byl šťastný i on. Ale poprvé za celou dobu, co se přátelili, se cítil odstrčený.

Jeho přátelé by to okamžitě popřeli. Byli jeho rodinou. Byli pro něj příbuzní víc než jeho šílená rodina, které se snažil co možná nejvíc vyhýbat. Gabe, Mia, Jace a Bethany, ale hlavně Gabe s Jacem by nepřiznali, že Ash teď zůstal trochu stranou. Byli mu bratry

v každém smyslu toho slova. Znamenali pro něj víc než krev. Jejich pouto bylo nezlomné. Ale to se změnilo. Takže nakonec zůstal stranou. Pořád k nim patřil, ale teď už to bylo jiné.

Jejich motto po léta znělo: Hraj tvrdě a žij svobodně. Vztah ale chlapa změní. Změní to jeho priority. To Ash chápal. Rozuměl tomu. Kdyby pro Gabea s Jacem jejich ženy nebyly prioritní, nemyslel by si o svých přátelích nic pěkného. Ale to nic neměnilo na tom, že Ash teď byl tím pátým kolem u vozu. A to pomyšlení mu nebylo příjemné.

Zvláště proto, že než přišla Bethany, Ash s Jacem sdíleli většinu svých žen. Často šukali tytéž ženy. Možná to bude znít pitomě, ale Ash jednoduše netušil, co si počít, když teď zůstal sám. Ale tak to bylo.

Byl neklidný a nabručený, hledal, ovšem netušil co. Ne že by toužil po tom, co teď měli Gabe s Jacem – nebo možná po tom toužil, a nedokázal si to přiznat. Jen věděl, že není sám sebou, což se mu nezamlouvalo.

Byl soustředěný. Vždy věděl, co chce, a měl peníze i moc, aby to získal. A měl zástup žen, které byly převelice ochotné dát Ashovi, co potřebuje nebo po čem touží. Ale k čemu

to je, když sám nemá tušení, co to je?

Rozhlédl se po parku, v němž před sebou matky a chůvy tlačily kočárky s malými dětmi.

Pokusil se představit si sebe s dítětem, a při té myšlence se otřásl. Bylo mu třicet osm, skoro třicet devět let, věk, v němž už se většina mužů usadila a počala potomky. On ale po dvacítce a dlouho po třicítce tvrdě makal se svými partnery, aby dosáhli toho úspěchu, který mají nyní. Bez peněz své rodiny, bez jejich konexí a hlavně bez jejich pomoci.

Možná proto ho teď tak nenáviděli. Protože na ně ukázal dlouhý nos a v podstatě jim vzkázal, ať si políbí. Ovšem největší hřích, kterého se dopustil, byl, že úspěchu dosáhl právě bez nich. Měl dokonce víc peněz a moci než ten staroch. Jeho dědeček. Čeho vlastně vůbec dosáhla jeho rodina, která v podstatě žila z dědova bohatství? Jeho děda prodal svou úspěšnou firmu v době, kdy byl Ash ještě malý kluk. Nikdo z jeho rodiny nikdy v životě nepracoval.

Potřásl hlavou. Zatracený pijavice, všichni do jednoho. Nepotřeboval je. A sakra jistě je nechtěl. A teď, když je – a svého dědu – navíc překonal, jim určitě nedovolí, aby se mu vrátili zpátky do života, jen aby si mohli do sytosti užívat ovoce jeho celoživotní práce.

Otočil se k odchodu, protože měl dost papírování, do kterého se opravdu nepočítalo postávat v tomhle zatraceným parku a dumat nad svým životem, jako by potřeboval cvokaře. Musí se sebrat a začít se soustředit na tu jedinou věc, která se nezměnila.

Obchod. Společnost HCM rezorty a hotely měla rozpracovaných několik projektů. Hotel

v Paříži byl už hotová věc, protože se jim podařilo najít nové investory poté, co ti původní vycouvali. Všechno jelo jako na drátkách. Tentokrát už nesměl míč upustit, zvláště když se Gabe s Jacem nemohli obchodu věnovat tolik jako dosud. Ash byl z nich jediný, koho nerozptyloval soukromý život, takže musel máknout. Musel převzít některé z povinností svých přátel, aby si mohli užívat života i mimo zdi kanceláří.

Když vykročil směrem, odkud přišel, spatřil u jednoho ze stolů podél hlavní cesty sedět osamělou mladou ženu. Okamžitě se zarazil a zadíval se na ni, prohlédl si ji. Vánek jí načechrával dlouhé světlé vlasy, v překrásné tváři jí jiskřily oči, které na něj zapůsobily

i takhle z dálky.

Měla dlouhou volnou sukni, jež se jí nadouvala ve větru a odhalovala tak jednu nohu

v žabce. Prsty zdobil jasně růžový lak a prstýnek, který se jí zaleskl, když nohu přesunula. Slunce se odrazilo i od stříbrného nákotníku a přitáhlo tak ještě více pozornosti k její štíhlé noze.

Něco kreslila. Soustředěním se mračila a tužka jí po papíru jen létala. Vedle sebe měla velkou tašku, z které vykukovalo plno srolovaných papírů.

Nejvíc ho ale zaujal těsný náhrdelník. Neseděl k ní. To mu bylo jasné od první vteřiny.

Lnul jí k hrdlu a spočíval přesně v prohlubni jemného krku. Ale neseděl jí. Vůbec neodrážel, kým byla.

Byl příliš křiklavý. Diamantový náhrdelník byl zcela očividně drahý a kámen byl pravděpodobně pravý, ale neodpovídal jí. Byl příliš výrazný, nevhodný. To v Ashovi vzbudilo zvědavost, protože když na ženě spatřil takovýto šperk, věděl, že to znamená mnohem víc, než by si pomyslela většina lidí, a jeho zajímalo, zda to byl opravdu obojek nebo zda to byl jen šperk, který si možná vybrala i ona sama. A pokud to byl obojek, pak muž, který jí ho vybral, odvedl sakra mizernou práci. Ten muž ji neznal nebo ho možná

nezajímalo, aby tak důležitý doplněk padl ženě, kterou tím prohlásil za svou, naprosto dokonale.

Pokud tohle dokázal Ash posoudit z těch několika okamžiků, kdy ji pozoroval, jak to mohl nevidět muž, který ji miloval? Možná byl ten obojek spíš odrazem jejího dominanta, který tedy musel být arogantní sebestředný idiot. Obojek by měl být symbolem vztahu se subinkou, měl by odrážet, jak jsou si blízcí, a měl by odpovídat ženě, která ho bude nosit.

Moc nad tím přemýšlí. Možná je to jen obyčejný náhrdelník, který si ta žena sama vybrala. Ale pro muže jako Ash takový šperk znamenal mnohem víc než jen doplněk.

Netušil, jak dlouho ji pozoroval, ale ta žena jako by jeho pohled vycítila. Zvedla hlavu a vytřeštila oči, v nichž se okamžitě objevila panika. Pak prudce zaklapla skicák a strčila ho do tašky. Napůl vstala, zatímco stále cpala věci do té obrovské tašky, a on si uvědomil, že se chystá k odchodu.

Než vůbec pochopil, co dělá, rozběhl se za ní. Žílami mu proudil adrenalin. Lov. Odhalení. Výzva. Zájem. Chtěl vědět, kdo ta žena je a co její náhrdelník znamená.

Už když k ní vykročil, věděl, že pokud ten šperk opravdu znamená, co si myslí, že znamená, proniká do teritoria jiného muže, a co víc, je mu to fuk.

Přebrat jinému dominantovi jeho subinku bylo v nepsaných pravidlech zakázané, na druhou stranu si Ash nikdy z pravidel moc nedělal. Alespoň ne z těch, co sám

nenapsal. A tato žena byla překrásná. Fascinující. Možná právě tohle hledal. Jak to ale má poznat, pokud ji nedostihne dřív, než uteče?

Byl už skoro u ní, když se otočila, v ruce tu svou kabelu. Bylo jasné, že se chystá odejít, a skoro do něj narazila. Ano, narušil její osobní prostor a měl štěstí, že se nerozječela

na celý park. Nejspíš vypadal jako perverzák chystající se k útoku.

Slyšel, jak překvapením zatajila dech. Ustoupila a narazila do židle, na které předtím seděla. Upustila tašku. Ta se převrhla a její obsah – tužky, štětce i papíry – se rozletěl všude kolem.

„Sakra!“ zaklela.

Okamžitě se sklonila, začala sbírat papíry a on se rozběhl za jedním, který vítr odnesl několik metrů daleko.

„Já si je posbírám,“ volala. „Prosím, nezdržujte se tím.“ Chytil kresbu a vrátil se k ženě.

„To není žádné zdržování. Omlouvám se, že jsem vás vylekal.“

Roztřeseně se zasmála a natáhla ruku po papíru. „Opravdu jste mě trochu vylekal.“

Zadíval se na kresbu, kterou jí podával, a pak překvapením zamrkal, když zjistil, že se dívá na sebe.

„Co to, sakra, je?“ podivil se a nevšímal si jejích pokusů vytrhnout mu papír z ruky.

„Prosím, jen mi to vraťte,“ řekla tiše a naléhavě.

Zněla vyděšeně, jako by se bála, že se do ní pustí, ale on jen fascinovaně pozoroval holý kousek kůže na jejím boku, který jeho pohledu odhalila povytažená volná košile, zatímco se žena natahovala po papíru.

Na jejím boku zahlédl tetování, jasné a barevné. Jako ona. I během toho zlomku vteřiny, kdy tetování viděl, poznal, že jde o květinu, možná révu, a že se to tetování vine dál po jejím těle, nahoru nebo dolů. Možná oběma směry. Přál si, aby z něj viděl víc, ale

ona ruku spustila a lem košile se usadil zpět kolem pasu a zabránil tak, aby z tetování viděl víc.

„Proč jste mě kreslila?“ zeptal se zvědavě.

Tváře jí zrůžověly. Měla světlou pokožku, sluncem skoro nepolíbenou, ale s jejími vlasy a těma nádhernýma modrozelenýma očima na ni byl krásný pohled. Ona byla krásná.

A očividně talentovaná.

Vyobrazila ho dokonale. Bylo pro něj snadné se v té kresbě poznat. Zadumaný výraz,

v očích vzdálený pohled. Nakreslila ho, jak tam stojí s rukama v kapsách. Na kresbě byla zachycena chvíle, kdy si uvědomil, že je na všechno sám. Nebylo mu příjemné, že to

na něm poznala i naprostá cizinka. To, jak zranitelný v tu chvíli byl. Poznala, co ukrýval před celým světem.

„Byl to jen impulz,“ obhajovala se. „Kreslím hodně lidí. Věcí. Cokoli, co mě nějak zaujme.“

Usmál se a ani na chvíli z ní nespustil zrak. V jejích očích se toho tolik odráželo. Její pohled dokázal muže pohltit. A ten proklatý náhrdelník na něj zíral a vysmíval se jeho domněnkám.

„Říkáte, že jsem vás zaujal.“

Opět zčervenala. Mohl za to její pocit viny, ale také to mnohé vypovídalo. Bylo jasné, že si ho prohlížela stejně, jako si on prohlížel ji. Možná nenápadněji, ale nenápadnost nepatřila mezi jeho silné stránky.

„Byl jste zamyšlený,“ vyhrkla. „Máte ostré rysy. Chtěla jsem je přenést na papír. Máte zajímavou tvář a bylo vidět, že máte hodně o čem přemýšlet. Zjistila jsem, že lidé jsou otevřenější ve chvíli, kdy nevědí, že se na ně někdo dívá. Kdybyste pózoval, obraz by nebyl stejný.“

„Je to opravdu dobré,“ řekl pomalu a znovu sklopil zrak, aby se zadíval na kresbu.

„Máte skutečně talent.“

„Mohl byste mi ji vrátit?“ zeptala se. „Jdu pozdě.“

Vzhlédl a tázavě povytáhl obočí. „Nezdálo se mi, že odcházíte, dokud jste si nevšimla, že jdu za vámi.“

„To bylo před několika minutami, a to jsem ještě zpoždění neměla. Teď už ano.“

„Kam spěcháte?“

Soustředěním svraštila obočí a pak po něm střelila otráveným pohledem. „Nemyslím, že vám do toho něco je…“

„Ashi,“ doplnil, když zaváhala. „Jsem Ash.“

Přikývla, ale jeho jméno nezopakovala. A on by přitom dal cokoli za to, aby z jejích rtů slyšel své jméno.

Zvedl ruku a přejel jí prsty po náhrdelníku na krku. „Má tohle něco společného s tím, proč jdete pozdě?“

Ustoupila a zamračila se ještě víc.

„Čeká na vás váš dominant?“

Vytřeštila oči a bezmyšlenkovitě zvedla ruku k náhrdelníku, na němž ještě před chvílí cítila jeho prsty.

„Jak se jmenujete?“ zeptal se, když dál mlčela. „Já vám své jméno řekl. Je zdvořilé se

také představit.“

„Josie,“ řekla tiše, skoro neslyšně. „Jsem Josie Carlysleová.“

„A komu patříš, Josie?“

Přimhouřila oči, pak popadla kabelu a strčila do ní poslední tužky. „Nepatřím nikomu.“

„Pak jsem tedy pochopil špatně, jaký význam má náhrdelník?“

Znovu si po něm přejela prsty a Ash se skoro ošil. Chtěl jí ho sundat. Neseděl k ní.

Obojek by měl být zvolen pečlivě. Měl by odrážet osobnost subinky. Měl by být stvořený přímo pro ni. Ne pro kteroukoli ženu.

„Pochopil jsi to správně,“ řekla chraptivě, až ho zamrazilo. Jen svým hlasem by do vteřiny mohla svést jakéhokoli muže. „Ale nepatřím nikomu, Ashi.“

A tady to měl. Slyšel z jejích rtů své jméno. Zasáhlo ho to. Nedokázal to vysvětlit, ale těšilo ho to. Chtěl ho slyšet znovu. Až jí přinese rozkoš. Až se jí bude dotýkat dlaněmi

i ústy a z jejích rtů uslyší tichý šepot uspokojení.

Povytáhl obočí. „A chápeš vůbec ty, jaký je význam takového náhrdelníku?“

Zasmála se. „Ano, ale nepatřím mu. Nepatřím nikomu. Byl to dar. Já si zvolila, že ho budu nosit. Nic víc.“

Naklonil se k ní a ona se tentokrát neodtáhla. Upírala na něj pohled, v očích se jí zračila zvědavost, a dokonce i očekávání. Také to cítila. Tu magnetickou přitažlivost, která ji

k němu táhla. Musela by být slepá, aby to neviděla.

„Kdybys nosila obojek ode mě, věděla bys moc dobře, komu patříš,“ zavrčel. „A ani na vteřinu bys nelitovala, že ses mi vzdala. Kdybys patřila mně, byla by sis toho jasně vědoma. Bez otázek, bez pochyb. A nezaváhala bys, kdyby se tě kdokoli zeptal, kdo je tvůj dominant. Ani bys neřekla, že ten náhrdelník je jenom dárek, jako by to byl pouze

obyčejný šperk, který sis vybrala na nákupech. Něco by to znamenalo, Josie. Znamenalo by to sakra všechno a ty by sis toho byla velice dobře vědoma.“

Vytřeštila oči a pak se znovu zasmála. Oči se jí leskly. „Tak to je škoda, že ti nepatřím.“

S těmi slovy se otočila a vydala se pryč, s taškou přes rameno, a on tam dál stál a v ruce svíral papír, na nějž ho zachytila.

Díval se, jak od něj odchází. Vlasy jí spadaly na záda, zvedaly se ve větru a zpod sukně při každém kroku vykoukly špičky jejích žabek, nákotník se jí na slunci třpytil. Pak se zadíval na kresbu ve své ruce.

„Opravdu škoda,“ zamumlal si pro sebe.

2. kapitola

Ash seděl za zavřenými dveřmi své kanceláře a mračil se na zprávu před sebou. Nešlo o nic obchodního. Nešlo ani o finanční zprávu. Nebyl to ani e-mail, na který by musel odpovědět. Byly to informace o Josie Carlysleové.

Jednal rychle. Zavolal do stejné agentury, která mu zjistila vše o Bethany, což tehdy dost solidně naštvalo Jace. Byli dobří, a co je důležitější, byli rychlí.

Poté co se s Josie setkal v parku, nemohl ji dostat z hlavy. Nedokázal se zbavit myšlenek na ni a ani nevěděl, jak tu posedlost nazvat. Věděl jenom, že se chová velice podobně, jako se choval Jace potom, co poznal Bethany. Ash se tehdy do Jace pustil, jak je hloupý a zbytečně se do toho žene po hlavě. Co by si jenom Jace pomyslel, kdyby věděl, že Ash Josie v podstatě šmíruje?

Jace by si pomyslel, že se Ash zbláznil. Stejně jako se Jace zbláznil do Bethany.

Podle té zprávy bylo Josie dvacet osm. Měla titul z umělecké školy a žila v suterénní garsonce na Upper East Side. Nájemní smlouva byla napsaná na ni. Ne na jiného muže.

Ve skutečnosti se zpráva ani o jiném muži příliš nezmiňovala. Pouze že ji

v nepravidelných intervalech vyzvedával. Agentura sledovala Josii zatím jen několik dní, jelikož jim Ash zavolal v podstatě ihned poté, co Josii poznal.

Velmi často chodívala do parku, kreslila či malovala. Některé z jejích prací byly vystaveny v malé galerii na Madisonské, ale nic se zatím neprodalo, tedy alespoň ne během té doby, co ji nechal Ash sledovat. Taky vyráběla šperky z korálků a měla webovou stránku s e-shopem, kde se daly její věci koupit.

Podle všeho byla poněkud volnomyšlenkářská. Neměla žádnou pravidelnou pracovní dobu. Žádné pravidelné návyky. Často jednala z pouhého popudu. A i když zpráva informovala pouze o několika jejích dnech, Ash z ní získal pocit, že je Josie poměrně osamělá. Ashův najatý muž ji během těch dní neviděl s nikým kromě muže, o němž byl Ash přesvědčen, že je její dominant.

Nedávalo mu to smysl. Kdyby byla Josie jeho, určitě by s ní trávil mnohem více času a ani by nebyla tak často sama. Připadalo mu, že s tím chlapem si jen občas navzájem poškrábou svrbění, ale svůj vztah neberou příliš vážně.

Byla to snad jenom hra? Ať si lidi dělají, co chtějí, Ash jim do toho kecat nebude, ale pro něj submise nebyla žádná hra. Bylo to všechno. Nehrál hry. Neměl na ně čas a štvaly ho. Když na to žena, kterou si vybral, nebyla, šel o dům dál. Jestli si chtěla jen hrát

na hodnou subinku, co mu bude škubat za řetěz, aby si tím vysloužila trest, ukončil to ještě rychleji.

Ale většinu žen, které šukal, šukal spolu s Jacem. Měli na to svá pravidla. Ty ženy

o tom věděly od samého začátku. Až Bethany vše změnila, až kvůli ní pravidla porušili. Jace se o ni nechtěl dělit a Ash to chápal. Zpočátku sice ne, ale nyní už ano. To ovšem neznamená, že mu vztah, který se svým nejlepším přítelem měl, nechybí.

Na druhou stranu, když byl teď Jace ze hry, měl Ash volnou ruku. Nemusel se už starat o to, co si Jace myslí a kvůli čemu by se naštval. Teď hrál podle svých vlastních pravidel.

A to se mu zamlouvalo. Hodně se mu to zamlouvalo. Byl si vědom toho, že ho lidé

doopravdy neznají. Při pohledu na ty tři, Gabea, Jace a Ashe, si každý pomyslel, že Ash je z nich ten nejpohodovější. Ten typ, co na všechno kašle. Co nikdy nic nehrotí. A který je možná i docela měkkoň.

Mýlili se.

Z těch tří byl nejnáruživější a věděl to o sobě. Kdykoli byli s Jacem se stejnou ženou, držel se zpátky, protože věděl, že by zašel mnohem dál, než by si troufl Jace. Takže to hrál s ním a tuhle svou část držel na uzdě. Tu část, která by nad ním převzala kontrolu. Navíc zatím nepoznal ženu, kvůli které by zatoužil tuhle svou část osvobodit.

Až doteď.

I když to bylo celé postavené na hlavu. Josie ani neznal. Věděl o ní pár věcí, to ano. Ta zpráva byla docela detailní. Ale neznal ji. Nevěděl, jestli by se jí vůbec zamlouvalo, co by jí Ash chtěl dát. Co by si vzal.

To bylo to důležitější. Co by si vzal. Protože on by si vzal hodně. Hodně by dal, ale to, co by požadoval na oplátku, by bylo víc, než co by byl ochoten udělat i ten, kdo je

v tomto životním stylu zběhlý.

Znovu shlédl na zprávu a zvažoval další krok. Nasadil na Josie svého člověka. Příčila se mu představa, že je pořád sama. Ne že by snad měl problém s tím, aby si ženy dělaly, co se jim zachce. Vadilo mu to jen u Josie. A hodně. Má vůbec ten její rádoby dominant tušení, co během dne dělá? Ochraňuje ji? Nebo za ní jen zajede, když si potřebuje zašukat?

Tiše zavrčel, ale rychle to potlačil. Potřeboval se uklidnit a vzpamatovat se. Ta žena pro něj byla cizí. Ovšem už při tom pomyšlení věděl, že lže sám sobě. Něco znamenala. Jen ještě nevěděl, co.

Když zazvonil telefon, zadíval se na něj a při pohledu na jméno na displeji se zamračil.

Byl to ten muž, kterého nasadil na Josii.

„Ash,“ ohlásil se stroze.

„Pane McIntyre, tady Johnny. Jen jsem vám chtěl říct, co jsem právě viděl. Napadlo mě, že podle toho, co jste mi pověděl, budete určitě chtít vědět, co se děje.“

Ash se narovnal v židli a zamračil se ještě víc. „Co se děje? Je zraněná?“

„Ne, pane. Jen právě vyšla z jedné zastavárny. Prodala nějaké šperky. Šel jsem za ní a slyšel, jak mluví s prodavačem. Řekla, že potřebuje peníze na nájem. On se jí zeptal, jestli to chce prodat, nebo jen zastavit, a ona řekla, že to chce prodat, protože

nepředpokládá, že by v dohledné době měla peníze, aby šperky dostala zpátky. Neslyšel jsem, kolik peněz potřebuje, ale napadlo mě, že byste to chtěl vědět.“

Okamžitě v něm vzkypěl vztek. Co má, sakra, Josie co dělat v nějaké zavšivené zastavárně se svými šperky? Jestli potřebuje peníze, proč nezavolala svému dominantovi, aby jí pomohl? Proč ji nechránil? Kdyby patřila jemu, ani za nic by nepotřebovala žádnou podělanou zastavárnu!

„Kupte to,“ přikázal Ash. „Kupte každý kus. Je mi jedno, kolik to bude stát. A přineste mi to.“

„Ano, pane,“ řekl Johnny.

Ash zavěsil a opřel se do židle. Přemýšlel. Pak prudce vstal a zavolal svému řidiči, aby na něj počkal před budovou.

V hale se skoro srazil s Gabem.

„Ashi, máš vteřinu?“ volal na něj Gabe, když Ash bez zastavení vyrazil halou.

„Teď ne,“ zavrčel Ash. „Mám práci. Najdu si tě, jo?“

„Ashi?“

Ash se zastavil a netrpělivě se na přítele otočil. Gabe se mračil soustředěním a v očích se mu zračily obavy.

„Všechno v pořádku?“

Ash přikývl. „Jo, dobrý. Podívej, musím jít. Sejdeme se později.“

Gabe přikývl, ale vypadal na pochybách. Ash mu ovšem rozhodně nehodlal říct, co se děje. Gabe měl už tak dost starostí s blížící se svatbou. Sakra, vždyť bude už zítra. Což znamenalo, že si Gabe chtěl nejspíš promluvit o svatbě a obřadu.

Ash se zastavil na konci chodby a zavolal zpátky na Gabea.

„Se svatbou všechno v pořádku? Je Mia v pohodě? Potřebuješ něco?“

Gabe se otočil ve dveřích své kanceláře a usmál se. „Všechno dobrý. Nebo alespoň bude, až bude po tom podělaným obřadu a ona bude konečně moje. Počítáš s dneškem? Jace má pořád v plánu tu rozlučku se svobodou. Mia z toho není nijak nadšená. Myslím, že se to nezamlouvá ani Bethany, ale Jace slíbil, že jen zajdeme na drink k Rickovi. Nic, co by naše ženy mohlo rozzlobit.“

Sakra. Ash na tu rozlučku úplně zapomněl. Kvůli starostem s Josie odsunul myšlenky na večer s Gabem a Jacem a na svatbu stranou.

„Jo, budu tam. V osm, že ano? Sejdeme se až tam.“

Gabe přikývl. „Dobře, tak zatím. Doufám, že všechno vyjde.“

Gabe zase střílel naslepo, ale Ash si ho už nevšímal a otočil se k výtahům. Neměl čas, jestli to chtěl do galerie stihnout dřív, než zavřou.

Ash vešel do malé galerie a rychle se rozhlédl. Bylo zřejmé, že tady vystavují nepříliš známí umělci. Prodejce nejspíš obchodoval s díly nezávislých malířů. Těch, kteří teprve budou objeveni. Těch, kteří doufají, že budou objeveni.

Jeho pohled spočinul na malbě na zdi a okamžitě mu bylo jasné, že jde o jeden

z Josiiných výtvorů. Připomínal mu ji. Jasná. Zářící. Bezstarostná. Jako by při pohledu na malbu viděl ji. Vybavilo se mu, jak voněla, a když se usmála, v jejích očích se mohl utopit. Ano, rozhodně to bude její dílo. V tom se mýlit nemohl.

„Mohu vám nějak pomoct?“

Ash se otočil. Usmíval se na něj postarší muž. Měl na sobě obnošený oblek a ošoupané boty a jeho brýle přitahovaly pozornost k vráskám na čele a kolem očí.

„Josie Carlysleová,“ vyhrkl Ash. „Vystavujete zde její tvorbu?“

Muž vypadal překvapeně, ale pak se usmál, otočil se a ukázal na zeď. „Ano, vystavuju.

Je dobrá. Ačkoli ještě nenašla svůj směr. Myslím, že právě proto se zatím neuchytila. Zkouší všechno možné a nevypracovala si osobitý styl. Takový, který ji odliší od ostatních, jestli víte, jak to myslím.“

„Ne, nevím,“ odpověděl Ash netrpělivě. „Líbí se mi to. Mám její práce rád. To je vše, co máte? Tam na té zdi?“

Muž povytáhl obočí. „Ne. Vůbec ne. Mám několik jejích děl. Jen je vystavuju postupně. Musím si šetřit místo na zdi pro to, co se prodává, a od ní jsem prodal bohužel zatím jen

kus či dva. Musel jsem dokonce i její práce odmítnout, protože o ně není zájem.“

„Chci všechno.“

To muže viditelně překvapilo, ale rychle přešel ke zdi a sundal obraz, který Ashe upoutal. Byl v rámu. Nijak pěkném, ovšem Ash ho měl v úmyslu vyměnit za jiný, hodný jejího talentu. Koupil všechny její práce, které v galerii byly, a prodejci řekl, že ať už mu Josie přinese cokoli, je to jeho.

Po chvíli sundal muž ze stěny poslední její malbu a vykročil do přední části galerie. Pak se zarazil, otočil se a zadumaně se na Ashe zadíval.

„Mám ještě jednu. Je vzadu. Přinesla ji přede dvěma dny. Neměl jsem ji kam pověsit, ale neměl jsem ani to srdce tu dívku odmítnout. Ne poté, co jsem jí řekl, že už nebudu moct přijmout žádné její další dílo, dokud něco neprodám.“

„Chci to také,“ prohlásil Ash ostře.

„Ani jste ten obraz neviděl.“

Ash se na něj zadíval. „Jestli to namalovala ona, chci to. Chci všechno, co od ní máte.“ Muž se rozzářil. „Dobrá. Skvělé. Bude nadšená! Nemůžu se dočkat, až jí to povím.“

Ash zvedl ruku a zastavil muže dřív, než se vydal do skladu pro poslední obraz.

„Povězte si jí, co chcete, ale neříkejte jí moje jméno ani nic o mně. Chci naprostou anonymitu, jinak je po obchodě. Je to jasné? Také vám tu nechám svou vizitku. Jestli přinese něco dalšího, zavoláte mi. Chci od ní všechno. Zaplatím vám dvojnásobek

za všechno, co máte nyní na skladě, ale chci mít jistotu, že dostane svůj podíl. A jestli ji ošidíte, zjistím to, tak na to ani nemyslete. Ty peníze navíc považuju za pojistku, že mi rezervujete vše, co vám přinese – a já hodlám koupit, cokoli vám přinese – takže je

ve vašem nejlepším zájmu přijmout od ní, cokoli si bude přát.“

„A… ale jistě,“ vykoktal muž. „Domluvím to, jak budete chtít. Neřeknu jí nic víc, než že se někomu zalíbila její práce a že chtěl všechno, co jsem tu od ní měl. Bude nadšená.

A také jí samozřejmě sdělím, že přijmu, cokoli vytvoří.“ Ash přikývl. „Dobře. Takže si rozumíme.“

„Rozhodně. A teď mě omluvte, zajdu do skladu pro ten poslední kus. Chcete si vše odnést už teď, nebo vám to mám nechat doručit?“

„Tohle vezmu s sebou,“ odpověděl Ash a ukázal na malbu, která ho zaujala jako první.

„Zbytek nechte doručit do mého bytu.“

Muž přikývl a odběhl dozadu. Po chvíli se vrátil s obrazem bez rámu, jen v ochranném obalu.

Ash podal prodejci platební kartu a obchodník mu sečetl cenu za všechny obrazy.

Netušil, jaké má podmínky komise, ale vzhledem k tomu, kolik zaplatil, by Josie měla dostat dost peněz, aby s nimi nějaký čas vydržela.

A budoucnost? S tím si Ash starosti nedělal, protože Josie sice neměla tušení, co má Ash v úmyslu – alespoň zatím ne – ale on věděl, že její budoucnost bude spojena s tou jeho.

3. kapitola

Deset minut po osmé vešel Ash do baru, kde už na něj čekali Gabe s Jacem, před sebou své pití. Oba vzhlédli, když vstoupil, a Jace mu mávl na pozdrav.

„Co dneska piješ? To, co obvykle?“ zeptal se Jace, když se Ash usadil vedle něj. U stolu se objevila žena, svůdně se usmívala. Položila ruku na Gabeovo rameno.

„Mrzelo mě, když jsem zjistila, že už nejsi volný,“ prohlásila koketně.

Gabe se zadíval na její ruku, a když nic neřekl, pomalu ji stáhla a otočila se k Ashovi.

„Co ti můžu přinést?“

Neměl náladu na pití, ale nechtěl pokazit kamarádovi večer. Navíc to byl poslední večer, který spolu stráví jako staří mládenci. Tedy, Jace ani Ash ženatí nejsou, ale Jace brzy nejspíš bude. Byl to poslední večer, když se sešli všichni tři ještě jako svobodní. Bylo to už skoro dvacet let, co žili volně a hráli tvrdě. A tímhle se blíží k závěru.

Jeho kamarádi by nejspíš namítli, že nikdy nežili volně, ani nehráli tvrdě. On ale věděl, že si v tom vedli víc než skvěle. Mia a Bethany byly pro ně dokonalé a oba muži přijali život ve vztahu více než svolně.

„Skotskou,“ rozhodl se Ash nakonec.

„Bylo to tak těžké?“ protáhl Jace.

Ash se zakřenil, i když to spíš vypadalo jako škleb. O chvíli později se servírka vrátila s objednaným pitím a on zvedl sklenku k přípitku.

„Na Gabea. Prvního z nás, co do toho praštil. No, poprvé a teď i podruhé,“ dodal Ash, protože Gabe byl už jednou ženatý. Nechtěl to nijak rozmazávat a byl si jistý, že Gabe to vidí podobně. To první manželství dlouho nevydrželo a neskončilo dobře.

Jako by to Ash tušil, Gabe se zamračil, ale sklenku pozvedl.

„Počítá se jen Mia,“ prohlásil Gabe.

Jace přikývl. „Rozhodně sis proti Lise polepšil. Dobrá práce.“

„Říká bratr nevěsty,“ odfrkl si Ash.

Jace povytáhl obočí. „Chceš snad říct, že Mia není dobrá volba?“

„Na to ti neskočím. Nehodlám dát Gabeovi jediný důvod, aby mi zatoužil nakopat zadek. Nechci, aby šel ženich zítra k oltáři s monoklem.“

Gabe si odfrkl. „Kdo, sakra, říká, že bych skončil s monoklem? Vymetl bych s tebou podlahu, kámo.“

Ash protočil panenky a opřel se v pohodlné lavici. „Takže až sem jsme to dopracovali?

Sedíme tu večer před svatbou jak starý páprdové?“

„Jo, no, ty nemáš ženskou, který bys musel vysvětlovat cokoli odvázanějšího,“ prohlásil Jace suše. „Mia s Bethany by se do nás pustily, kdybychom měli tu pravou rozlučku se svobodou. Takže je mi líto, ale lepší už to nebude.“

„Stejně už jsme na to starý,“ dodal Gabe. „A já si teď zábavu představuju jinak než chovat se jak puberťák na prvním mejdanu v životě.“

„Na to se napiju,“ pokývl Jace.

„No, když to řekneš takhle, vidím to stejně,“ přidal se Ash. „Sakra, bylo to s námi vážně tak špatný?“

Gabe se zasmál. „Sice jsme si vybírali, ale jo. Přece si musíš pamatovat, jaké to bylo na vysoké. Spousta pití a sexu. Ne nutně v tomto pořadí.“

„Já si alespoň pamatuju každou, s kterou jsem spal,“ rýpnul si Jace.

„To proto, že ti je Ash mohl připomenout,“ namítl Gabe. „Já nejsem na týmovky, neměl jsem nikoho, kdo by mi říkal, jestli jsem s tou kterou spal, protože já do nich nedělal

s nejlepším kamarádem.“

„Díky za tu představu,“ zavrčel Ash. „To je nejspíš to jediný, co jsme nezkusili. Čtyřku.“ Jace se zasmál. Dokonce i Gabe se k nim přidal a dál si ze sebe utahovali.

O několik drinků později začal Gabe pokradmu sledovat hodinky. To Ashe pobavilo. Ten chlap se nemohl dočkat, až se dostane domů za Miou. Hodí za hlavu všechny ty řeči, že

by neměl vidět nevěstu před svatbou, vleze si k Mie do postele, ráno ji probudí a pak oba nejspíš dorazí na obřad pozdě, protože začnou své líbánky s předstihem.

„Jen se námi nenech zdržovat,“ řekl Ash suše.

Gabe trhl hlavou a zatvářil se tak provinile, až se Jace zasmál.

„Jak dlouho budete s Miou pryč na líbánkách?“ zeptal se Jace. „Ještě jsi nám to neřekl a ani jsem neviděl, že by sis přesunoval schůzky.“

Gabeova tvář potemněla. „Budu mimo dva týdny. Neberu si ani telefon, ani počítač.

Takže jestli půjde společnost během tý doby do řiti, nebudu moc rád.“

„Polib si,“ odsekl Ash. „S Jacem si vedeme dobře. Ty jen sedíš a sekýruješ.“

„Docela mě překvapuješ, že zmizíš jenom na dva týdny,“ přiznal Jace. „Předpokládal jsem, že o tobě neuslyšíme celý měsíc.“

„Nemůžu říct, že by mě ta představa nelákala. Ale dva týdny budou muset zatím stačit.

Mám ovšem v plánu brát si odteď víc volna. Mia toho chce hodně procestovat a já jí to moc rád dopřeju.“

„Zasloužíš si to, brácho,“ uznal Ash upřímně. „Dřels jako kůň. Prošel sis mizerným manželstvím. Teď máš skvělou ženu a víc peněz, než kolik kdy utratíš. Je čas začít si užívat ovoce tvojí práce. Hlavně to s Miou nepodělej. Ta tě bude navěky milovat, což je víc, než co můžu říct o tý mrše, tvojí bejvalý.“

„Nebudeme si kazit večer poznámkami o mojí ex,“ zavrčel Gabe.

„Plánujete děti?“ zeptal se Jace. „Mluvili jste o tom spolu?“

„Mě Mia přemlouvat nemusí,“ pokrčil Gabe rameny. „Mladší už nebudu. Jen si říkám, jestli je na děti připravená. Je pořád moc mladá. Má před sebou spoustu let. Kdyby chtěla, počkám, ale ona chce velkou rodinu, a čím dřív začneme, tím líp.“

„Jinými slovy se budeš rád a často snažit ji co nejdřív dostat do jináče,“ zasmál se Ash.

Gabe pozvedl Ashovým směrem sklenku a Jace sebou trhl. Viditelně se otřásl a pak si dlouze přihnul ze svého pití.

„A dost. Mluvíme tu o mé sestře. Teď budu muset jít domů a vypláchnout si oči dezinfekcí, ať z nich dostanu všechny ty představy.“

Gabe obrátil oči v sloup a Ash se uchechtl. Pak Gabe zvážněl a těkal pohledem mezi svými přáteli.

„Jsem moc rád, že mi právě vy dva hlídáte záda. Pro Miu to hodně znamená, že tam zítra budete, ale pro mě to znamená mnohem víc. Jsme přátelé už spoustu let. Nevím, koho jiného bych tam měl radši. Bylo by mi fuk, i kdybychom tam zítra byli jen Mia a my.

A samozřejmě Bethany.“

„Dobrý proslov, kámo,“ poznamenal Jace pobaveně.

„Myslím to vážně,“ prohlásil Gabe.

Ash natáhl ruku, aby si s Gabem ťukli pěstmi. „Gratuluju, brácho. Moc ti to přeju. Jen se dobře starej o Miu a my ti budeme s Jacem vždycky hlídat záda.“

Jace přikývl.

„Tak co to s tebou bylo předtím?“ zeptal se Gabe.

Ash mrkl. Uvědomil si, že na něj Gabe mluví. Poposedl si. Teď se na něj obrátil i Jace.

„Nic,“ řekl. „Jenom jsem musel něco zařídit.“

„Skoro jsi mě tam srazil, jak ses nedíval napravo nalevo, jen abys byl co nejdřív pryč,“ nedal se odbýt Gabe. „Je tu něco, co bych měl vědět, než na dva týdny zmizím pryč?“

„Nebylo to nic pracovního,“ prohlásil Ash věcně. „A nic víc tě zajímat nemusí.“

„Sakra,“ ulevil si Jace. „Už tě zase otravuje tvoje rodina? Pořád si nedají pokoj? Myslel jsem, že když jsi jim na tý večeři s dědou řekl, ať táhnou, dají ti už nadobro pokoj.“

Ash zavrtěl hlavou. „Nemluvil jsem s nimi několik týdnů. Viděl jsem se s dědou. Udělal jsem, co se čekalo. Byl jsem za hodného vnuka. A pak řekl rodičům, ať si políběj prdel.“

Gabe se uchechtl. „Tak rád bych to viděl.“

Jace se pořád mračil. Ash si cenil toho, že se jeho kamarád naštval, když se do Ashe pustila rodina. Jak šlo o příbuzné, Gabe s Jacem ho vždycky chránili, ale v poslední době je do toho nechtěl zatahovat. Nechtěl, aby jed jeho rodiny zasáhl i Miu s Bethany. Zvláště Bethany, která byla mnohem zranitelnější a která by jejich jedovatým poznámkám neunikla.

„Určitě máš od nich klid?“ zeptal se Jace. „Gabe bude o líbánkách mimo město, ale my s Bethany tu budeme. Víš, že se na nás můžeš kdykoli obrátit.“

„Jsem už dospělý,“ protáhl Ash. „Tátovi s mámou se dokážu postavit i bez pomoci. Ale cením si toho. A ano, mám od nich pokoj. Je až podezřelý, že se odmlčeli. Čekám, že

o sobě brzy dají vědět.“

„No, jestli je všechno v pořádku a vy dva jste připraveni bránit pevnost dva týdny beze mě, vyrazím domů za Miou. Čím dřív tahle noc skončí, tím dřív bude mou ženou a tím dřív nám začnou líbánky,“ prohlásil Gabe.

„Když už jsme u bránění pevnosti,“ ozval se Ash, než se rozešli každý svou cestou.

„Ještě jsi nám neřekl, proč jsme dali ruce pryč od Charlese Willise. S ním jsme přišli o dva další investory a skoro jsme ztratili pařížskou zakázku. Chceš nám k tomu něco říct?“

Gabe se zachmuřil a pevně stiskl rty. Jace se na něj tázavě zadíval. Gabe jim sdělil jen to, že Willis je ze hry a ti ostatní bez vysvětlení od dohody odstoupili, přičemž jeden

z nich byl zámožný Texasan, kterého si nemohli dovolit ztratit. Ale i když měli problém sehnat nové investory, Jace s Ashem se Gabea na nic nevyptávali. Udělali, co bylo potřeba, a šli dál.

„Nebyl pro tu práci ten pravý,“ prohlásil Gabe temně. „To jsem poznal už v Paříži na jednání. Věděl jsem, že s ním spolupracovat nehodlám, ať by jeho nabídka byla

jakákoli. Čistě obchodní věc. Udělal jsem, co bylo nejlepší pro společnost. Bylo to moje rozhodnutí. Vím, že jste mí partneři, ale v tu chvíli nebyl čas to projednávat. Potřebovali jsme to vyřešit a najít nové investory.“

Jace se zamračil. Bylo jasné, že mu Gabeovo vysvětlení nestačí. Nestačilo ani Ashovi, ale Gabe se tvářil nesmiřitelně. A to, že šlo o obchodní věc, byla kravina. Bylo to osobní. Ash netušil, co se v Paříži stalo, ale ať to bylo cokoli, změnilo to Gabeův názor na Willise. A ten hned poté, co byly smlouvy s HCM zrušeny, zmizel z povrchu země.

Ash pokrčil rameny. Jeho jen zajímalo, že se to nakonec vyřešilo. Nehodlal se v tom dál rýpat. Bylo to za nimi. Jako by se nic nestalo.

„Takže jestli jsme skončili, rád bych jel teď domů za svou budoucí manželkou,“ prohlásil Gabe.

Vstal a Jace ho následoval. Bože, už vážně stárnou. Nebylo ještě ani deset a už se

v podstatě chystali do postele. Na ně ale doma čekaly jejich ženy. Na jejich místě by to taky brzy zabalil.

Vyprovodil je ven a díval se, jak Gabe nastupuje do svého auta. Jace se otočil na Ashe.

„Chceš hodit domů nebo si zavoláš řidiče?“

Ash zaváhal. Neměl náladu na pokec, zvláště když by to z něj po všech těch Gabeových otázkách Jace taky zkoušel tahat. Ale kdyby odvoz odmítl, Jace by to jen utvrdilo v tom, že se něco děje. Bude lepší, když to Ash spolkne a nechá se odvézt.

„Jak se vede Bethany?“ zeptal se Ash, když nastoupili. Napadlo ho, že když se Jace rozpovídá o Bethany, nechá Ashe na pokoji.

Jace se usmál. „Má se dobře. Studium ji baví.“

„A co Kingston? Pořád dělá problémy?“

Jack Kingston byl Bethanin nevlastní bratr. Taky Bethany skoro zabil a teď byl

na odvykačce. Osobně si Ash myslel, že na něj šel Jace až příliš v rukavičkách. Ash by

z toho chlapa vymlátil duši a pak by ho pověsil za koule do průvanu, ale Bethany by to ublížilo o to víc, takže Jace se postaral o to, aby Jack dostal jen podmínku, která zahrnovala i soudně nařízenou odvykací léčbu.

„Zatím jsme o něm neslyšeli, a to mi naprosto vyhovuje,“ odpověděl Jace. Ash povytáhl obočí. „Jak se k tomu staví Bethany?“

Jace si povzdechl. „Jak kdy. Když ji zaměstnám tak, aby myslela jenom na nás dva, je to dobrý. Ale když má čas přemýšlet, dělá si starosti. Ví, že to podělal, a na to jen tak nezapomene. Pochybuju, že mu to vůbec někdy odpustí. Ale má ho ráda a je zničená

z toho, co udělal.“

„To je na hovno,“ poznamenal Ash.

„Jo.“

Zastavili před Ashovým bytem a Ash si ulevil, že Jace neměl čas se ho vyptávat.

Protože on by to udělal. Stejně jako by se ho vyptával Ash, kdyby vycítil, že se s Jacem něco děje. Ale to, že by udělal totéž, neznamenalo, že by Jaceovi dovolil rýpat se mu

v hlavě. Jestli to z něj dělá pokrytce, tak ať.

„Takže zítra?“ zeptal se Jace, když Ash vystoupil z auta.

„Jo, to bych si nenechal ujít. Odvedeš Miu k oltáři?“ Jace celý roztál. „Jo.“

„Není naplánovaná nějaká zkouška nebo tak něco?“ zeptal se Ash.

Sice byl zatím jen na jedné svatbě, a to na té Gabeově první, ale zkoušky byly u tak velkých svateb, jako bude Gabeova s Miou, naprosto běžné.

Jace se zasmál. „Jo, chlape, byla včera. Nepřišels. Ne že bys měl na práci něco víc než tam stát vedle Gabea. Mia ti to dá sežrat, že ses neukázal. Kryl jsem tě, řekl, že máš práci a že jsi zůstal v kanceláři, aby mohl na zkoušku Gabe. To ji trochu obměkčilo.“

„Bože,“ vydechl Ash. „Teď se cítím jako pitomec. Vůbec jsem si na to nevzpomněl. Ani bych si nevzpomněl, že je ta svatba už zítra, kdybych v práci nenarazil na Gabea.“

„Moc ses tam v poslední době neukazoval,“ poznamenal Jace zvědavě. „Je u tebe všechno v pořádku? Obchody jdou, pokud před námi teda něco netajíš. Je tam docela klid, co se Gabe mohl přetrhnout, aby udělal před líbánkami co nejvíc práce.“

„Jen jsem byl teď trochu mimo. Nic vážnýho.“

Jace se naklonil, než Ash stihl zavřít dveře. „Podívej, vím, že je to teď trochu… jiný. Myslím, co jsem s Bethany. Chápu. Ale nechci, aby se cokoli změnilo. Patříš do rodiny.“

„Jenže ono se něco změnilo,“ namítl Ash tiše. „A s tím se nedá nic dělat. Já jsem v pohodě. Nedělej z toho kovbojku, Jaci. Buď šťastný a udělej šťastnou i Bethany.“

„Takže všechno dobrý?“ zeptal se Jace. „Protože jsi byl v poslední době mimo.

A nevšímám si toho jenom já.“

Ash se pousmál. „Jo, brácho, dobrá. Nemusíš mi dělat chůvu. Jeď domů za svou ženou.

Uvidíme se zítra, až se nacpu do toho pitomýho smokingu. To jsem ochotnej udělat jen pro Miu.“

Jace se zasmál. „Jo, o tom mi povídej. S Bethany máme v plánu uprchnout a vzít se potají.“

„Už jste stanovili datum?“

I když se Jace s Bethany zasnoubili o jejích dvacátých čtvrtých narozeninách, datum zatím nestanovili, tedy co Ash zatím věděl. Na druhou stranu byl v poslední době mimo, takže je možné, že se tak už stalo, a jemu se to zatím nedoneslo.

„Ještě ne,“ odpověděl Jace. „Čekali jsme, dokud se to trochu neuklidní s Jackem.

Nechci, aby na to musela myslet, až budeme manželé. Jakmile vypadne z odvykačky a dá si věci do pořádku, mám v plánu odjet pryč a oženit se s ní někde na pláži.“

„To zní dobře. Takže zítra.“

Ash zavřel dveře, poplácal střechu a auto vyjelo od chodníku. Pak teprve se Ash otočil a vykročil k domu.

Jakmile vešel do bytu, zamířil do ložnice a jeho pohled padl na malbu, kterou prodejce v galerii přinesl ze skladu. Tu, která byla pořád ještě zabalená ve fólii.

Ty ostatní opřel o stěnu v obýváku, ale tuhle si odnesl do ložnice. Chtěl si ji prohlédnout, až dorazí domů. Teď ho užírala zvědavost, takže opatrně stáhl obal a obraz otočil.

„No sakra,“ vydechl.

Bylo to… úchvatné. Provokativní a sexy. Byla to ona.

Nebo spíše její tetování, či to, o čem si myslel, že je její tetování, protože ho zahlédl jen kousek, když se jí zvedla košile a odhalila její pas, ale to tetování bylo na stejném místě a tvořila ho stejná rozkvetlá réva.

Byl to obraz nahé ženy. Byla otočená bokem, pažemi si zakrývala ňadra, ale jedno ne úplně. A po celém boku se jí vinulo barevné květinové tetování. Táhlo se jí přes bok

a mizelo mezi stehny.

Muselo jí pokračovat po vnitřní straně stehna a Ash nyní umíral touhou zjistit, jestli je to přesný náčrt jejího tetování. Toho, které viděl na jejím těle. Bože, musí to vědět.

Umíral touhou přejet po těch liniích rukama a jazykem.

Díval se na malbu a tiskl si do paměti každý detail. Prodejce v galerii byl blázen, že tohle nevystavil. Podíval se na to vůbec? Ta malba byla erotická, a přesto vkusná.

Po zádech jí spadaly dlouhé světlé vlasy, jejich konečky nadzvedával neviditelný vánek.

Pevně se objímala, prsty rukou měla položené na pažích, kterými si zakrývala prsa. Jemné. Velice ženské. A tak přenádherné, až ho to zabolelo.

Sakra, byl posedlý ženou, kterou potkal jen jednou jedinkrát. A ta malba tomu nijak nepomáhala.

Zítra ji nechá zarámovat a pak si obraz pověsí nad postel, aby ho viděl, kdykoli vejde do ložnice. Nebo, což byl lepší nápad, ho pověsí na zeď naproti posteli, takže to bude to první, co uvidí, až se ráno probudí, a to poslední, co uvidí, než půjde večer spát.

Jo, nebyl jen posedlý. Byl do té ženy naprosto udělaný. Musí se sebrat.

Johnny mu její šperky přinese až pozítří, protože kancelář bude kvůli Gabeově svatbě zítra celý den zavřená. Ash potřeboval vymyslet, jak Josii šperky vrátit. Mohl by jí je poslat, ale pak by ji vůbec neviděl. A on měl v úmyslu ji vidět. A to velice brzy.

4. kapitola

Ash seděl po Gabeově svatbě ve své kanceláři a díval se na krabičku se šperky, které nechala Josie zastavit. Pečlivě prohlédl každý kousek a pak ho vrátil do kapesníku, aby ho nepoškodil.

Ty šperky byly kvalitní. Nebyl odborník, ale vypadaly staré a pravé. Rozhodně to nebyl žádný šunt. Jejich hodnota byla mnohem vyšší, než za kolik je Josie zastavila,

a zastavárník to věděl, soudě podle ceny, za kterou je Ash získal.

Nelíbilo se mu zoufalství, které z jejího kroku čišelo. Z toho, že musela zastavit šperky za mnohem méně peněz, než jakou měly skutečně hodnotu, protože neměla jinou možnost. A on chtěl, aby Josie měla na vybranou. Pokud do toho má co mluvit, Josie bude mít na výběr.

Jestli to z něj dělalo muže arogantního a náročného, budiž, věděl to o sobě, ale byl s tím smířený. Takový prostě byl. Věděl, co chce, a on chtěl Josii. Teď se jen pustit do práce.

Zabzučel mu stolní interkom a on sebou trhl.

„Pane McIntyre, přišla za vámi vaše sestra,“ ozval se břitký hlas jejich recepční Eleanor.

Nebylo tajemstvím, jak se Ash staví ke své rodině a Gabe s Jacem rovněž. Eleanor pro ně pracovala mnoho let a určitě se jí nijak nezamlouvalo, že ho musí vyrušit právě kvůli takovéto zprávě.

„Pošlete ji dál,“ poručil Ash vážným hlasem.

Ani za nic nehodlal probírat osobní věci mimo soukromí své kanceláře. Ať už Brittany chtěla cokoli, Ash jí věnuje pár minut svého času a pak jí dá na srozuměnou, že tu není vítaná. Nikdo z jeho rodiny tu nebyl vítán, a proto nikdo z nich do kanceláře HCM nikdy nepřišel. Schovávali si své uštěpačné poznámky a nenávist na svátky a rodinná shledání.

Pokud by vkročili do sídla HCM, měli by před očima hmatatelný důkaz jeho úspěchu, který byl v jeho rodině považován za tabu, tajemství, o kterém se nemluví. Viděli by

z první ruky, že je nepotřebuje a že uspěl i bez jejich pomoci a vlivu. A o to nikdo z nich nestál.

Ozvalo se tiché zaklepání.

„Pojď dál,“ vybídl ji.

Dveře se pomalu otevřely a jeho sestra vešla dovnitř. Ve tváři měla vepsaný ustrašený výraz. Vypadala víc než nervózně. Vypadala vyděšeně.

„Ashi?“ ozvala se tiše. „Měl bys minutku?“

Brittany byla kopií své matky. Ne že by jeho matka nebyla krásná žena. Byla. A Brittany byla stejně krásná, ne-li krásnější než jejich matka. Jediný problém byl, že jejich máma byla vevnitř zkažená a jemu to navždy pozměnilo náhled na ni. Protože věděl, co se

za její krásnou tváří skrývá. Chladná a vypočítavá mysl. Pevně věřil, že není schopna lásky vůči nikomu kromě sebe. Bylo mu záhadou, proč si vůbec pořídila děti. A ne jenom jedno, ale čtyři.

Kromě Brittany měl Ash dva starší bratry. Oba pevně v područí jejich matky a otce.

I když byla Brittany mladší, už jí táhlo na třicet. Nebo už jí snad třicet bylo? Netušil, a líto

mu to nebylo. Jeho rodina ji měla pod palcem, stejně jako jeho bratry. Možná i víc.

Manžela jí pečlivě vybrala její matka. Za postaršího muže vdala svou dceru hned poté, co Brittany vyšla školu. Bohatého. Vlivného. S těmi správnými konexemi. Manželství nevydrželo ani dva roky a jejich matka z rozvodu vinila jen a pouze Brittany. Navzdory tomu, že Ash ve skříni Roberta Hanovera vyhrabal celou kupu kostlivců.

Nebyl to muž, za kterého by se měla jeho sestra – nebo kterákoli jiná žena – provdat. Ale Brittany se podřídila přání své matky bez ohledu na Ashovo varování, že Robert není takový, jak se zdá.

Alespoň že sebrala odvahu a nechala se rozvést. To ho překvapilo.

„Co chceš?“ zeptal se Ash věcně.

Pokynul jí, aby si sedla do křesla před jeho stolem. Usedla na okraj křesla, z jejího těla sálala nervozita a nejistota.

„Potřebuju tvou pomoc,“ vydechla.

Povytáhl jedno obočí. „Co se děje? Pohádala ses s naší drahou matičkou?“ Brittany po něm střelila zlým pohledem.

„Prosím, nedělej to, Ashi. Já vím, že si tvůj výsměch a opovržení zasloužím. Zasloužím si hodně věcí. Ale chci pryč. A potřebuju, abys mi pomohl. Je mi trapně, že za tebou jdu s prosbou o pomoc, ale nevím, za kým jít nebo na koho jiného se obrátit. Kdybych šla

za dědou, řekl by to mámě a nejspíš by mi ani nepomohl. Ty jsi jeho oblíbenec. Nás ostatní nemůže vystát.“

Upřímnost – a naléhavost – jejích slov ho zaskočila. Naklonil se a zadíval se na ni.

„Chceš pryč. Co tím přesně myslíš, Brittany?“

„Nechci s nimi mít už nic společného,“ řekla roztřeseně. „S žádným z nich.“

„Co ti, sakra, udělali?“ zavrčel Ash.

Zavrtěla hlavou. „Nic. Tedy nic jiného než obvykle. Víš, jací jsou, Ashi. Vždycky jsem ti tolik záviděla. Poslal jsi je do háje a šel sis svou vlastní cestou. Já se jen vdala za muže, kterého mi vybrala matka, a snažila se ve všem špatném najít to dobré a selhala. Při rozvodu jsem nic nezískala a tak mi to stačilo. Jenom jsem chtěla pryč z toho manželství. Ale bez pomoci mámy a táty nemám nic. A já už jejich pomoc nechci. Protože mě tím svazují. Je mi třicet, a co jsem ve svém životě dokázala? Nemám žádný život, ani peníze. Nic.“

Sklíčenost čišící z jejího hlasu Ashe zasáhla. Věděl přesně, co tím myslí. Vždyť na jejím místě teď klidně mohl být on. Jeho bratři tam byli určitě. Nelíbil se mu stín a zničený pohled jejích očí. I když se předtím chovala hrozně, jako přesná kopie jejich matky, moc rád by ten pohled zbitého štěněte z jejích očí vymazal.

„Co chceš dělat?“ zeptal se tiše.

„Je hodně smutné, že nemám tušení? Nevím, kde začít. Přišla jsem za tebou, protože nemám kam jinam jít. Mí přátelé se ke mně při jakémkoli problému otáčejí zády. Nadšeně mě podporují, jen když jde všechno jak na drátkách, ale opravdové podpory se od nich nedočkám.“

„Pomůžu ti,“ řekl klidně. „Jace má byt, ve kterém nejdřív bydlela Mia a donedávna jeho snoubenka. Teď je ale prázdný. Mohl bych ho od něj odkoupit nebo minimálně zapůjčit, abys měla kde bydlet, dokud nevyřešíme, co s tebou dál.“

V šoku vytřeštila oči.

„Máš práci?“ zeptal se. Zčervenala a sklopila zrak.

„Nekritizuju tě, Brittany,“ řekl tiše. „Jen se ptám, abych věděl, jak ti můžu pomoct.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Bydlela jsem u rodičů. Ne že bych nechtěla pracovat, ale co bych já tak mohla dělat?“

„Určitě budeš mít hodně možností,“ odpověděl Ash. „Jsi chytrá. Máš titul. Jen se bojíš vyrazit do skutečného světa.“

Pomalu přikývla.

„Mohl bych ti najít místo v jednom z našich hotelů, ale, Brittany, jedno si vyjasníme. Byla by to skutečná práce se skutečnými povinnostmi. Můžu zatahat za nitky, abys to místo dostala, ale jestli nebudeš pracovat s nejlepším vědomím a svědomím, o tu práci přijdeš. Je to jasné?“

„Je to jasné. Děkuju, Ashi. Nevím, co říct. My… já… jsem se k tobě chovala hnusně.“ Do očí jí vhrkly slzy a vděčně se na Ashe usmála. „Nenávidí tě, protože tě nemůžou ovládat. A já jim dovolila, aby mě ovládali. Teď, když jsem se jim postavila, budou nenávidět i mě.“

Ash se natáhl přes stůl, vzal ji za ruce a stiskl je, aby ji uklidnil.

„Nepotřebuješ je, Brittany. Jsi mladá a chytrá. Dokážeš to i sama. Jen potřebuješ

trochu pomoct. Ale buď připravená. Budeš muset být silná. Naše matka dokáže být hodně zlá. Jakmile se dozví, cos udělala, využije proti tobě všechno, co má ve svém arzenálu.“

„Díky,“ zašeptala. „Nějak ti to vrátím, Ashi. Slibuju.“

Znovu jí stiskl ruku. „To nejlepší, co pro mě můžeš udělat, je žít si podle svého

a nedovolit jim, aby tě znovu srazili na kolena. Pomůžu ti. Udělám, co budu moct, abych tě před nimi ochránil. Ale budeš muset být silná. Chtěl bych, abychom byli zase rodina.“

Sevřela jeho ruce v dlaních, oči jí tentokrát zářily. „To bych taky ráda, Ashi.“

„Zavolám Jaceovi a zjistím, jak je to s tím bytem. Jestli volný nebude, najdeme ti jiné místo. Potřebuješ pomoct odstěhovat svoje věci od rodičů?“

Zavrtěla hlavou. „Všechno jsem si už sbalila. Oblečení a tak. Nic víc jsem ani neměla. Přivezla jsem to s sebou. Kufry mám na recepci. Přijela jsem taxíkem. Nevěděla jsem, jestli mě třeba neodmítneš.“

„Dobře, tak zavolám Jaceovi a pak odneseme tvoje kufry. Pro dnešek zůstaneš

v jednom z našich hotelů. Do bytu bude potřeba určitě nakoupit. Dneska to zařídím a taky ti otevřu účet. Převedu ti tam peníze, s kterými vydržíš do první výplaty. Vezmi si pár dní, aby ses usadila, a pak za mnou přijď a vyřídíme ti práci. Určitě pro tebe něco najdu.“

Vstala a pak náhle obešla stůl a objala ho kolem krku. Chytil ji, zvedl se ze židle, aby nespadla, a také ji objal.

„Jsi nejlepší, Ashi. Bože, jak jsi mi chyběl. Moc mě mrzí, jak jsem se k tobě chovala.

Mohl jsi mě odtud vykopnout a už nikdy mě nevidět. Nikdy nezapomenu, cos pro mě všechno udělal. Děkuju.“

Ash se usmál, vroucnost jejího vyznání ho dojala a čekal, až se z objetí vyvlékne. Koho by jen napadlo, že ho dneska překvapí v kanceláři jeho sestra, co dostala chuť si to u něj vyžehlit. Tomuhle Gabe s Jacem neuvěří. Ačkoli potrvá dva týdny, než se o tom Gabe

vůbec dozví.

Jace si nejspíš bude myslet, že se Ash pomátl, když chce své sestře pomoct. Ale Ash by se k ní neotočil zády. I když mu právě tohle udělala jeho vlastní rodina. Brittany byla ale pořád jeho mladší sestřička a tohle pro ně může znamenat novou kapitolu života. Ashovi se nelíbilo, že se s rodinou tak odcizili. Nedali mu však jinou možnost. Toužil po tom, co ostatní považovali za samozřejmé. Toužil po rodině, která by při sobě stála. Po lidech, co mu budou vždy krýt záda. Co ho budou vždy milovat a bezpodmínečně podporovat.

Na to měl Gabea a Jace a nyní i Miu a Bethany. Ale nikdy neměl nikoho své vlastní krve. Možná to Brittany změní. I když nikdy nebyli velká šťastná rodina, se svou sestrou měl alespoň určitý vztah.

„Můj řidič tě odveze do hotelu. Řeknu Eleanor, aby ho zavolala. Odnese ti kufry. Eleanor ti také zajistí pokoj v hotelu. Budeš pak muset zajít do banky a zařídit si účet. Eleanor ti

s tím pomůže. Ale pro dnešek to nehroť, odpočiň si a zítra tě přestěhujeme do bytu.“

Shovívavě se usmál, protože ho opět objala. Když se od něj odvracela, setřela si z tváře slzu.

„Hodně to pro mě znamená, Ashi. Znamená to pro mě všechno. A slibuju, že ti to vrátím.“

„Jen buď šťastná a nenech se jimi srazit na kolena,“ opáčil Ash vážným tónem. „Ona tě šetřit nebude, Brittany. Tím si buď jistá. Musíš na to být připravená. Jestli po tobě vyjede, přijď za mnou a já to vyřídím.“

Brittany se usmála a vykročila ke dveřím. S rukou na klice zaváhala.

„Vždycky jsem tě obdivovala, Ashi. A abych byla upřímná, záviděla jsem ti. Ale ty nejsi takový, jak říkají. Nenávidím je za to, co ti provedli. A mně. A nenávidím sebe, že jsem jim to dovolila.“

„Za tvou nenávist nestojí,“ řekl Ash tiše. „Nedávej jim nad sebou takovou moc.

Netvrdím, že to bude snadné. Ale nedovol jim, aby tě srazili k zemi.“

Přikývla a pak se pousmála. „Brzy ahoj. A myslím to vážně. Ráda bych tě zase viděla.

Co třeba zajít na večeři? Nebo bych mohla něco uvařit, jen pro nás dva.“

„To by bylo skvělé,“ pousmál se. „Opatruj se, Brittany. A kdybys cokoli potřebovala, zavolej.“

Jakmile vyšla ze dveří, zavolal Eleanor a řekl jí, co je všechno potřeba zařídit. Požádal ji, aby pomohla Brittany s otevřením účtu a aby mu pak jeho číslo poslala. Chtěl Brittany co nejdříve poslat peníze.

Zajímavý den. Takže Brittany přece jen měla páteř. Trvalo jí to dlouho, ale lepší pozdě než nikdy. Jeho dva starší bratři nikdy nesebrali odvahu nebo se možná ani nechtěli svým rodičům a dědovi postavit. Oba byli podle Ashe nepoužitelní. Oba po čtyřicítce a ani jeden nebyl schopen zaopatřit sebe ani svou rodinu. Ash měl i synovce a neteře, které sotva kdy vídal. O svých švagrových netušil zhola nic, jenom to, že se provdaly za slabochy, kteří tancovali, jak rodiče pískají.

Takový nebude. Nikdy takový nebyl. A teď, pokud do toho bude mít co mluvit, taková nebude ani Brittany.

Teprve se ale uvidí, jestli má sílu opravdu odejít a vyvléknout se z područí rodičů. Ash jí v tom ovšem víc než rád pomůže. Byla mladá a krásná. Byla chytrá, i když učinila několik

špatných rozhodnutí. Měla ale před sebou víc než dost času, aby si dala život do pořádku. Každý dělá chyby a každý si zaslouží šanci je napravit. On jen doufal, že Brittany vydrží.

Otevřel zásuvku, aby se podíval na krabičku se šperky, kterou dovnitř uložil ve spěchu poté, co mu Eleanor zavolala, že dorazila Brittany. Přejel po šperku špičkou prstu.

O Brittany se postaral, teď byl čas soustředit se na ten hlavní cíl. Josii.

5. kapitola

„Jak to myslíte, že jste je už prodal?“ zeptala se Josie a hlas jí při pohledu

na zastavárníka přeskakoval. Vždyť to bylo jen několik dní, co sem přišla, aby prodala matčiny šperky.

Díval se na ni klidnýma očima. „Prodal jsem je. Přišel sem zákazník, kterému se ty věci líbily.“

Josie sevřela ruce v pěst. „Mohl byste mi dát jeho adresu? Jméno? Telefonní číslo?

Cokoli? Ráda bych je koupila zpátky.“

„Měla jste možnost je zastavit, slečno Carlysleová,“ namítl muž trpělivě. „Výslovně jsem se vás zeptal, jestli byste měla zájem o půjčku s možností je získat zpět.“

„Ale ta půjčka by mi nestačila,“ namítla. „Potřebovala jsem víc peněz. Nemohla jsem čekat. Ovšem teď je všechno jinak. Mám peníze a chci matčiny šperky zpátky. Jsou to jediné, co mi po ní zůstalo. Patřily mé babičce. Bože, nemůžu uvěřit, že jste je tak rychle prodal.“

Muž po ní střelil pohledem plným účasti, ale mlčel. Josie si byla jistá, že ji považuje za blázna.

„Mohl byste mi alespoň o tom člověku něco říct?“ zeptala se znovu zoufale.

„Myslím, že víte, že to nemůžu udělat,“ prohlásil muž.

Zoufale si protřela tvář. Kéž by počkala jen jeden den. Ale jak mohla pro všechno

na světě vědět, že do galerie přijde někdo, kdo se zamiluje do její práce a skoupí všechno za víc, než kolik požadoval prodejce? Bylo to úplně šílené. Ne že by nebyla za ty peníze ráda, ale kdyby jen počkala jeden den, nemusela by odnést matčiny šperky do zastavárny a teď by tu nestála zoufalá, že je už nezíská zpět.

„Mohl byste alespoň zavolat tomu člověku a dát mu mé telefonní číslo? Mohl byste ho požádat, aby mi zavolal? Říct mu, že mu zaplatím dvojnásobek, co vám za to dal? Musím ty šperky dostat zpátky.“

Povzdechl si a pak k ní postrčil kus papíru a pero. „Nemůžu vám nic slíbit, ale napište mi na sebe kontakt a já ho předám. Tohle obvykle nedělám. Jakmile něco prodám, jde to mimo mě. Vy jste se svého majetku vzdala ve chvíli, kdy jste mi ty šperky prodala.“

„Já vím, já vím,“ vyhrkla Josie a rychle na papír napsala svoje jméno a číslo. „Neříkám, že je to vaše vina. Je to jen moje vina, že jsem na to šla tak rychle. Ale byla bych moc ráda, kdybyste tomu člověku zavolal a řekl mu, že bych ráda ty šperky odkoupila.“

Jen pokrčil rameny. „Uvidím, co budu moct udělat.“

„Děkuju,“ zašeptala.

S těžkým srdcem se otočila k odchodu. Měla by být v sedmém nebi. Její malby se prodaly. A všechny! Pan Downing jí navíc řekl, aby přinesla další, ať přinese, cokoli bude mít. Měl kupce se zájmem o její díla, a ačkoli jí o něm nemohl nic říct, prozradil jí, že má kupec zájem o všechno, co vytvoří.

Jediné, co jí kazilo den, byla skutečnost, že přišla o šperky po matce. Neměla tušení, kdo a kam je odnesl nebo jestli je ještě někdy uvidí. Byla tak nadšená, když jí pan Downing vypisoval šek. Bylo to víc, než v co kdy doufala. S těmi penězi vystačí na jídlo

a nájem na příštích několik měsíců. To je víc než dost času, aby pro galerii vytvořila další díla. A stačilo to, aby vykoupila zpět své šperky, i když věděla, že zaplatí víc, než kolik dostala za prodej.

Zastavárna byla první místo, kam se vydala poté, co si nechala šek v bance proplatit.

A přísahala si, že ať se stane cokoli, už nikdy ty šperky neprodá.

A teď byly pryč a s nimi i jediná památka na její matku.

Vyšla z obchodu na rušnou ulici a netušila, co dál. Zabočila doprava a při pohledu na známou tvář se zarazila. Zamrkala, když spatřila muže, kterého před několika dny

poznala v parku. Stál tam a nevypadal překvapeně. Vlastně se zdálo, jako by na ni čekal. Bláznivé, ale neměla dojem, že ho jejich setkání zaskočilo.

„Josie,“ zašeptal.

„A-ahoj,“ vykoktala.

„Věřím, že mám něco, co patří tobě.“

Podal jí otevřenou krabičku, a jakmile spatřila, co je uvnitř, dech se jí zatajil a hruď se jí stáhla.

Zmateně k němu zvedla oči.

„Jak to, že je máš? Nechápu to. Jak jsi je získal? Jak jsi to věděl?“

Usmál se, ale jinak zůstal vážný. V jeho očích nebyl ani náznak úsměvu.

„Koupil jsem je poté, co jsi je prodala zastavárně. Řekl bych, že jdeš právě odtamtud, protože jsi je chtěla zpátky.“

„Samozřejmě že jsem je chtěla zpátky. Ale pořád jsi mi neodpověděl, jak jsi je získal právě ty.“

Povytáhl obočí. „Právě jsem ti to řekl. Koupil jsem je hned, jak jsi je prodala.“ Netrpělivě zavrtěla hlavou a jeho pohled sklouzl k jejímu hrdlu. Jejímu holému hrdlu.

Oči se mu zaleskly zvědavostí. Automaticky zvedla ruku k místu, kde ještě nedávno měla náhrdelník.

Poznal, že ho nosila už nějakou dobu. Na kůži měla pruh světlejší pokožky.

„To nevysvětluje, jak jsi o nich věděl,“ poznamenala sevřeným hlasem.

„Záleží snad na tom?“ zeptal se věcně.

„Ano, záleží! To jsi mě sledoval?“

„Já osobně? Ne.“

„Mám se snad cítit líp, že jsi mě nechal sledovat?“ rozzlobila se. „To je… šílený.“

„Chceš zpět své šperky?“ zeptal se jednoduše.

„Samozřejmě že je chci,“ odsekla. „Kolik za ně chceš?“

„Nechci peníze.“

Ustoupila a obezřetně se na něj zadívala. Byli na ulici, všude kolem nich chodili lidé, ale to nic neznamenalo. Jestli je dost šílený, mohl by jí ublížit tak jako tak.

„Tak co chceš?“

„Večeři. Dnes večer. Přinesu ti šperky a vrátím ti je. Na oplátku chci jen tvou společnost.“

Zavrtěla hlavou. „Ani za nic. Neznám tě. Nic o tobě nevím.“

Trpělivě se usmál. „To je právě účel té večeře. Abys mě poznala. A abych já poznal tebe.“

„Ty toho o mně očividně víš už hodně,“ naštvala se. „Včetně toho, kde mě najít a kde jsem byla a co jsem dělala.“

„Proč nemáš obojek?“ zeptal se a jeho pohled znovu padl na její krk. Pod tíhou jeho pohledu se cítila zranitelná. Jako by před ním stála nahá.

Položila si dlaň na krk, jako by před ním chtěla skrýt pokožku nezakrytou náhrdelníkem.

„Řekla bych, že to není tvoje věc,“ prohlásila tiše.

„Mám v úmyslu z toho svou věc udělat.“

Vytřeštila oči. „Opravdu si myslíš, že s tebou půjdu na večeři? Sledoval jsi mě, nebo přesněji jsi mě nechal sledovat. Dáváš mi osobní otázky a v podstatě mě šperky mé matky vydíráš.“

„Takže patřily tvé matce,“ řekl měkce. „Musí být pro tebe důležité.“ Hruď se jí sevřela bolestí, musela zatajit dech, aby se nezhroutila.

„Ano, ano, jsou pro mě důležité,“ přikývla. „Nechtěla jsem je prodat. Kdybych jen počkala jeden den. Musím je získat zpátky. Je to jediná věc, která mi po ní zůstala. Řekni mi, co jsi za ně zaplatil, a já ti ty peníze dám. Prosím.“

„Já tvé peníze nechci, Josie. Chci tvůj čas. Chci s tebou jít dnes na večeři. Někam mezi lidi. Bez závazků. Přinesu ti ty šperky. Ale musíš přijít.“

„A potom? Necháš mě jít?“

„To ti slíbit nemůžu,“ řekl na rovinu. „Když něco chci, jdu si za tím. Kdybych se vzdal, kdykoli se mi v cestě objeví překážka, nikdy bych nebyl tak úspěšný, jako jsem nyní.“

„Neznáš mě,“ vyhrkla zoufale. „Nechceš mě. Jak bys mohl? Nic o mně nevíš.“

„Právě proto chci s tebou zajít na večeři,“ zopakoval trpělivě.

Ona ale poznala, že už svou trpělivost ztrácí. I když zněl klidně, v očích se mu objevovala netrpělivost. Bylo jasné, že ten muž je zvyklý, že je vždy po jeho. To poznala už při prvním pohledu. Proč pro všechno na světě chce právě ji? Co by mu tak mohla dát, co ještě nemá?

Byl to muž, který nikdy neměl o ženy nouzi. Stály u jeho dveří dlouhou frontu. Byl bohatý. Měl vzhled modela a vyzařovaly z něj peníze a moc. A stejně tak sebevědomí – až arogance – čímž dával na srozuměnou, že nejen vždy dostane, co chce, ale také si je toho dobře vědom.

Arogance nebyla vlastnost, která by ji obvykle přitahovala. Ale jemu slušela. Seděla mu. Stejně jako jeho oblečení a celý postoj. A v jeho pohledu bylo něco, co ji zasáhlo. Už tehdy, když se setkali poprvé. Žaludek se jí svíral a ten muž v ní začal vzbouzet otázky, které si nikdy předtím nepoložila. Probudil v ní touhu po věcech, které nikdy předtím nechtěla nebo si neuvědomovala, že je chce.

A za to ho nenáviděla. Za to, že převrátil její pečlivě nalajnovaný život vzhůru nohama.

Ne, nebyl nalajnovaný. Neměla pevný řád a tak jí to vyhovovalo. Měla svůj život ráda, věděla, kdo a co je. Dokud se s ním nesetkala. Dokud ji v tom parku nedonutil zamyslet se nad sebou.

Nebyl to muž, který by si své názory nechával pro sebe. Převrátil její svět na hlavu

ve vteřině, kdy na ni promluvil. To věděla jistě. Byl to muž, který měl rád – a vyžadoval – naprostou kontrolu. To bylo poznat podle způsobu, jakým mluvil, v tom, jak se nesl.

A věděl, jaký význam má ten náhrdelník. Věděl, co znamená. Bylo jasné, že se pohybuje

ve světě, kde má takový náhrdelník přesně ten význam, který mu přisuzoval.

Ale nebyl jako Michael. Ani zdaleka. A to ji vyděsilo, stejně jako ji to přitahovalo. Byla zvědavá – to nemohla popřít. A ani nemohla popřít, že ji donutil zpochybňovat vše, co zatím poznala – včetně vztahu s Michaelem. Právě Ash byl důvodem, proč už obojek nenosila.

A teď před ní stál, v ruce měl šperky její matky a chtěl po ní večeři. Jeho oči ale slibovaly mnohem víc. Byla by blázen, kdyby si myslela, že by se spokojil s pouhou večeří.

Nebyla hloupá. Cítila, že je to k sobě táhne, vnímala tu jiskru. Věděla, že ji také cítil. Sice nechápala, proč mu připadá zajímavá, ale věděla, že ten muž má o ni zájem. Ale na jak dlouho? Ženy jako ona si pozornost mužů jako on neudrží příliš dlouho. A ona

neměla zájem o krátkou aférku. Neměla zájem stát se výzvou, kterou se rozhodl pokořit.

„Josie?“ přerušil její myšlenky. „Večeře? Dnes večer?“

Povzdechla si a nervózně se zadívala na krabičku, kterou stále držel v ruce. Chtěla ty šperky získat zpátky. Pro ni byly to nejcennější. Mělo by se jí ulevit, že od ní nechtěl žádné peníze. To, co obdržela za prodej svých děl, by jí vystačilo na několik příštích měsíců. Ale namísto toho si teď přála, aby si od ní ty peníze vzal, dal jí šperky a odešel. Pryč z jejího života. Protože tento muž s ní otřásl. O tom nebylo pochyb.

Chtěl jenom večeři. Prostou schůzku. Už na schůzkách byla. Jít ven. Najíst se. Trochu si popovídat. Může pak přece odejít a dát tak jasně najevo, že ho už nechce vidět.

„Dobře,“ souhlasila nakonec. „Kde a kdy?“

„Vyzvednu tě v sedm.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Sejdeme se až tam. Jen mi řekni, kde a kdy.“

Uchechtl se. „Proč jen to ztěžuješ? Tentokrát ti to odpustím, ale varuju tě. Pokud jde o tebe, je tohle naposledy, co ustoupím.“

Přimhouřila oči. „Jestli chceš jít se mnou na večeři, nijak tomu nepomáháš.“ Povytáhl koutek úst. „Chci, abys věděla, jak to bude, Josie.“

„Čas? Místo?“ nenechala se odbýt.

„Devatenáct třicet,“ odpověděl tiše. „V hotelu Bentley. Najdu si tě ve vstupní hale.“

„A přineseš s sebou ty šperky?“

Shlédl na krabičku ve své ruce a pak zpátky na ni, v očích se mu zračilo pobavení.

„Kdybych si byl jistý, že by ses jinak na večeři nevykašlala, dal bych ti je už teď. Nemám zájem nechávat si něco, co je pro tebe očividně tak cenné. Ale pokud to znamená, že přijdeš, pak si je prozatím nechám. A ano, přinesu je. Já své sliby dodržuju, Josie.

Povečeř se mnou a dostaneš své šperky. Bez ohledu na to, co se stane poté.“ Vydechla, ramena jí poklesla úlevou. „Dobrá tedy. Uvidíme se v půl osmé.“

Zvedl ruku, aby se dotkl její tváře, a jemně jí přejel po hraně čelisti. „Už se těším.

Musíme toho mnoho probrat.“

S posledními slovy sjel rukou po jejím krku tam, kde ještě nedávno měla náhrdelník. Jeho význam mu byl zřejmý. Chtěl vědět, jak na tom nyní Josie je. Co se s tím obojkem stalo. A proč už ho nenosila.

Povzdechla si a otočila se k odchodu. Jak by mu mohla vůbec vysvětlit, že to on se stal?

6. kapitola

Ash stál ve vstupní hale hotelu Bentley, jednoho z mnoha hotelů, které vlastnila jeho společnost, a kontroloval čas na hodinkách. Podrážděně si povzdechl a znovu se zadíval ke dveřím.

Měla zpoždění.

Nebo se možná vůbec neukáže.

Vsadil by všechny své peníze na to, že přijde. Na špercích její matky jí očividně velice záleželo, a ačkoli to od něj bylo dost pod pás, že ji těmi šperky vydíral, aby souhlasila

s večeří, ani za mák toho nelitoval. Ne, když tím mohl získat, co chtěl.

Několik hodin v Josiině společnosti.

Měl na ni tolik otázek. Chtěl vědět, proč už nenosí ten obojek. Chtěl vědět, jestli je ten chlap, co jí ho dal, mimo hru. Sice by se na jeho plánech nic nezměnilo, i kdyby se s tím mužem nadále vídala, ale rozhodně by mu to mnoho věcí usnadnilo, kdyby byla Josie nezadaná.

Ve tři čtvrtě na osm se Ash začal smiřovat s tím, že Josie nepřijde. Cítil zklamání. To se mu příliš často nestávalo. Ale jestli si myslela, že se vzdá, když nepřijde, mýlila se. Jen ho to utvrdí.

Právě se chystal zavolat svému řidiči, když do dveří hotelu vpadla Josie. Tváře měla červené a vlasy jí trčely do všech stran, jako by pospíchala a vítr jí je rozcuchal.

Když ho spatřila, zarazila se a zastavila několik kroků od něj. Dívali se na sebe. Pak se přistihl, že k ní vykročil, i když obvykle on první krok nedělal. Lidé chodili za ním. Ne naopak. A přesto jí chtěl být co nejdřív blíž, než se rozmyslí a odejde odtud.

„Josie,“ pozdravil ji s úsměvem.

„Omlouvám se, že jdu pozdě,“ vyhrkla a popadala dech. „Malovala jsem. Trochu jsem se do toho pohroužila a úplně zapomněla na čas.“

Zadíval se na její velkou kabelu, která jí visela na rameni, a na skvrny od barvy na jejích prstech. Pak si ji prohlédl celou, vnímal každý detail.

„To je v pořádku. Stůl nám podrží,“ řekl. „Chtěla by ses nejprve najíst nebo si dát aperitiv?“

Stáhla se. „Já moc nepiju. Tedy, nemám nic proti, při různých příležitostech si sklenku dám, ale spíš si dávám takové ty barevné holčičí koktejly. Sklenkou vína ale nepohrdnu.“

Uchechtl se. „Ty by sis rozuměla s Miou a Bethany a ostatními děvčaty.“ Sklonila hlavu na stranu. „Kdo jsou Mia a Bethany?“

Vzal ji za ruku, zavěsil si ji do rámě a vykročil s ní k restauraci.

„Mia je manželka jednoho z mých obchodních partnerů, Gabea, a je to sestra mého druhého partnera Jace. Bethany je Jaceova snoubenka.“

„Vidím, že jste jedna velká šťastná rodina,“ poznamenala.

„Tak nějak.“

Dorazili do restaurace a uvaděč je okamžitě odvedl ke stolu, který měli Ash, Gabe a Jace rezervovaný, kdykoli se rozhodli v hotelu najíst.

Josie si sedla naproti Ashovi, ale nedokázala se uvolnit. Hrbila se na okraji židle

a pořád těkala pohledem po okolí. Jako by se nemohla dočkat, až bude kdekoli, jenom ne s ním. To jeho ego docela ranilo. Obvykle nemusel ženy vydírat, aby s ním šly na večeři.

„Dala by sis víno?“ zeptal se, když se u nich okamžitě objevil číšník. Zavrtěla hlavou. „Ne. Voda bude stačit. Děkuju.“

„Tedy dvakrát,“ oznámil Ash číšníkovi.

„Prosím, jestli si chceš dát víno, na mě se neohlížej,“ řekla. „Já jenom nechci pít, abych nemusela hned domů. Alkohol mi trochu zatemňuje smysly. To poslední, co chci, je potulovat se po setmění po Manhattanu.“

„Takže nemůžeš moc pít, a když chceš, dáš si radši holčičí koktejly. To si zapamatuju.“

Koutky rtů jí zacukaly a v očích se jí objevily jiskřičky pobavení. Téměř se mu povedlo z ní vydolovat úsměv. Opravdu na ni byl tak zlý? Byl zvyklý, že mu ženy padají k nohám,

ale na Josiinu obranu musí přiznat, že se v její přítomnosti příliš galantně nechoval. Něco na ní v něm probouzelo pradávné instinkty. Měl štěstí, že dokázal dát dohromady smysluplnou větu, namísto aby jen vrčel, bil se do hrudi a odtáhl si ji za vlasy do své jeskyně.

Na to může zapomenout…

Nejenže by mu to u ní jen tak neprošlo, už by ji ani nikdy neviděl.

Číšník přijal jejich objednávky a pak rychle zmizel. Když osaměli, Josie vzhlédla, v očích tázavý pohled.

„Přinesl jsi šperky?“ zeptala se tiše.

Zalovil v náprsní kapse svého saka a vytáhl z ní malý sametový pytlíček. Položil ho na stůl, posunul ho k ní, ale když se po něm natáhla, nepustil ho.

„Podmínkou je večeře,“ připomenul. „Šperky ti dám teď, ale doufám, že naši dohodu neporušíš ve vteřině, kdy si tu krabičku vezmeš.“

Zčervenala. Netušil, jestli rozpaky, nebo pocitem viny. Možná ji to opravdu napadlo.

„Ty mému egu zasazuješ jednu ránu za druhou,“ řekl nahlas to, co si před pár minutami jen myslel. „To jsem tak nepřitažlivý, Josie? To, jak jsi na mě v parku reagovala, jsem si nikdy ani nepředstavoval. Té chemie mezi námi sis byla vědoma stejně jako já. Ale teď

se chováš, jako bych měl mor, jako bys se mnou nechtěla ani dýchat společný vzduch.“

Pevně sevřela pytlíček a přitom se otřela prsty o jeho. Paží mu až do ramene projelo horko. Jen z jejího doteku. Tak prostého. Nic víc. Byla to náhoda, a přesto mezi nimi okamžitě zavládlo napětí. Ne, nebyl jediný, kdo to cítil, ale byl jediný, kdo to přijal.

„Ty víš, že jsi velice přitažlivý,“ prohlásila zlehka. „To ti snad ani nemusím říkat. Určitě to slýcháváš v jednom kuse. Ženy musí stát frontu, aby ti mohly zalichotit.“

„Je mi fuk, co si myslí ostatní ženy,“ vyhrkl. „Víc mě zajímá, co si myslíš ty.“

Opatrně stáhla ruku, v níž svírala sametový balíček, jako by se bála, že jí ho

na poslední chvíli vezme. Když se nezdálo, že by to měl v úmyslu, rychle pytlíček otevřela a něžně z něj vytáhla dva prsteny, náhrdelník a náramek.

Modravé oči se jí zalily úlevou a rozzářily se, když si šperky pomalu prohlížela. Pak se jí v očích usadil nepřítomný pohled, a když zvedla zrak zpátky k Ashovi, třpytily se v nich slzy.

„Děkuju, žes mi je vrátil,“ zašeptala. „Tohle je všechno, co mi zbylo po mámě.

Po babičce taky. Jednoho dne je věnuju své dceři. Má babička a máma byly výjimečné

ženy. Chci, aby jejich odkaz dostala i moje dcera. I když je nikdy nepozná, chci, aby o nich věděla. Kdo byly a jak důležité pro mě byly.“

„Co se jí stalo?“ zeptal se Ash tiše.

Rty se jí chvěly, ale držela se. Ani na chvíli nezaváhala, ačkoli se jí v očích objevil podezíravý výraz.

„Rakovina,“ zašeptala hlasem sevřeným smutkem.

„Nedávno?“ zeptal se tiše.

To poslední, co chtěl, bylo rozrušit ji, ale až absurdně ho těšilo, že se mu otevřela.

Komunikovala. To byl začátek. Začátek něčeho trvalejšího, pokud tedy bude po jeho. A on měl v plánu, aby bylo po jeho. Jen na to bude potřeba hodně trpělivosti, víc, než kolik byl čemukoli uvyklý věnovat.

Zvedl se mu adrenalin, burácel mu v žilách. Byla pro něj výzvou. Takovou, kterou měl v plánu pokořit. Už to bylo dlouho, co ho něco takto zaujalo. A Josie ho zaujala velice.

„Dva roky,“ odpověděla Josie a v očích se jí zračil smutek. „Ale nemocná byla dlouho předtím. Na konci…“ Hlas se jí zlomil.

„Na konci…?“ vybídl ji tiše.

„Na konci už to byla jen úleva, i když mě zničilo, že jsem jí musela říct sbohem. Tak trpěla. Bolelo mě vidět ji tak. Bolelo to ji. Nenáviděla se za to, že ji takhle vidím, že se

o ni musím starat. Dělala si starosti, že mi brání žít si po svém, že mě drží zpátky a vězní mě doma, kde jsem se o ni starala. Bože, vždyť to byla moje máma. Udělala bych pro ni cokoli. Nikdy jsem nelitovala jediné vteřiny, kterou jsme strávily spolu. A na konci už byla připravená odejít. Prala se s tím tak dlouho a urputně. Byla vyčerpaná a už neměla sílu dál bojovat. To bylo pro mě to nejhorší. Vidět, jak mi moje máma, která se vždycky

do všeho vrhala po hlavě, mizí před očima. Já jen chtěla, aby ta bolest zmizela a ona měla konečně klid. A když zemřela, ulevilo se mi. Vím, že to zní hrozně.“

Zavrtěl hlavou. „Ne hrozně, Josie. Lidsky. Byla to tvoje máma a ty jsi ji milovala. Nikdo nechce, aby jeho milovaní trpěli.“

Josie přikývla a hřbetem ruky si otřela oči. Ruce se jí třásly, když je opět položila na stůl.

„Páni, skvělé téma na konverzaci, že? Promiň, že jsem to na tebe tak vysypala.“

„Já se zeptal,“ pokrčil rameny. „Co tvůj otec? Máš sourozence, nebo jsi jedináček?“

Nevesele si povzdechla. „Jsem jediné dítě. Rodiče chtěli víc dětí, ale moje máma už další mít nemohla. Už předtím prodělala jednu rakovinu a po všech těch lécích

a procedurách nemohla mít další dítě. Navíc ji celá ta léčba vysílila. Já – my – myslely jsme, že to porazila, víš? Dvacet let byla zdravá a pak se to vrátilo. A tentokrát to bylo mnohem horší. Léky už jí nezabíraly.“

Zavrtěla hlavou. „Promiň. Už s tím zase začínám.“

Natáhl se přes stůl a vzal ji za ruce. „Povídáme si, Josie. To lidi na rande dělají. Tak se přestaň omlouvat. Kdyby mě to nezajímalo, nezeptal bych se. Jestli je to pro tebe ale příliš bolestivé, určitě můžeme mluvit o něčem jiném. Ale já tě chci poznat. Chci slyšet všechno o tobě, tvém životě, tvé rodině, cokoli tě napadne.“

Usmála se, ale neodtáhla se. To ho potěšilo.

„No, a co tvůj otec? Také zemřel?“

Pevně stiskla rty a v očích se jí usadil chlad. Jako by se díval do zamrzlého okénka letadla.

„Odešel od ní – od nás – poté co poprvé onemocněla. Tedy ne rovnou. Čekal, dokud se trochu nevzpamatuje, a pak zmizel. Jeho důvod? Už nemohl vydržet tu bolest, kterou mu působilo vědomí, že mu ji bere rakovina. Nechtěl vidět, jak umírá, tak odešel. Není to ta největší kravina, jakou jsi kdy slyšel? Nedává mi to vůbec žádný smysl. Nikdy mi nedávalo smysl, jak mohl odejít od své ženy a dítěte jen proto, že se bál, že umře. Stejně ji ztratil, ale ztratil i mě. Nikdy mu neodpustím, že nás opustil ve chvíli, kdy jsme ho zoufale potřebovaly. Zvláště moje matka. Která si po neuvěřitelně náročné léčbě musela najít práci, aby mě mohla podporovat a zaplatit účty.“

„Jo, je to hovadina,“ prohlásil Ash temně. „Takže od té doby jsi ho neviděla? Jak je to dlouho?“

„Osmnáct let,“ odpověděla staženým hlasem. Zlobila se – a on se jí nedivil – ale přesto jí v hlasu zaznívala bolest. Zrada. Přejel jí palcem po kloubech na ruce, uklidňoval ji a tiše ji vybízel, ať pokračuje.

Chtěl, aby mluvila dál, třeba se uvolní a otevře se mu ještě víc.

„Bylo mi deset, když odešel. Dlouho se pak ani nesnažil se s námi spojit. Zavolal, až když jsem končila střední. Chtěl mi poslat dárek k maturitě. Řekla jsem mu, kam si ten dárek může strčit.“

Čím déle mluvila, tím vzdálenější měla v očích pohled a rty pevně tiskla.

„Pak už nezavolal, dokud máma neumřela.“

Do očí jí vhrkly slzy. Setřela si je z koutku oka palcem volné ruky.

„Promiň,“ zašeptala. „Už o tom nebudu mluvit. Nikdy jsem o tom nikomu neřekla. Sama jsem překvapená, že jsem se ti s tím svěřila, a ani jsem si neuvědomovala, jak naštvaná pořád jsem.“

„To je pochopitelné,“ řekl. „Něco takového v sobě člověk nemůže dusit navěky.“ Přikývla.

„Takže on ti po smrti tvé matky zavolal? Věděl, že je znovu nemocná?“

„Věděl to,“ vyštěkla Josie. „A nikdy za ní nepřišel. Nikdy nezavolal. Nikdy s ní už ani nepromluvil. Až když umřela, zavolal, že mě chce vidět. Prohlásil, že je mu mámy líto, ale že chce, abychom teď byli rodina. Řekla jsem mu, že rodina by nikdy neudělala to, co nám provedl on, a že moje rodina zemřela. Jsou to už dva roky. Od té doby se neozval.

Ani nevím, kde žije. Po rozvodu s mámou se hodně stěhoval. Kvůli práci ho pořád někam posílali.“

„Lituješ, že ses s ním nevídala?“

Vzhlédla, ta otázka ji překvapila. „Ne. Vůbec ne. Nemyslím, že bych ho mohla vidět, aniž bych vybuchla. Zvlášť potom, co máma umřela. Kdyby tam byl, asi bych se do něj pustila. Byla jsem naštvaná, zlomená. Sakra naštvaná. Rozčilovalo mě, že je takový zbabělec a že tu pro mamku nebyl, když ho potřebovala nejvíc.“

„Chápu to. Věř mi, že to chápu. Já se také s rodinou nevídám. Tedy s většinou z nich.

Nedávno za mnou přišla moje sestra, ale zbytek rodiny je mi cizí.“

Sklonila hlavu na stranu, pozorovala ho. Pořád se drželi za ruce a on jí do pokožky vykresloval obrazce, od kloubů po zápěstí a zpět. Rád se jí dotýkal. Mohl by ji hladit celou

noc. A sex v tom nebyl. Jen si užíval měkkost její pokožky. Prsty potřísněné barvou, každou špičku měla jinak barevnou.

„Co ti tvoje rodina provedla?“ zeptala se tiše.

„To je dlouhý příběh. Někdy ti to povím. Právě teď mě ale víc zajímáš ty.“

Zamračila se. „To není spravedlivé. Já ti o své rodině pověděla. Už ti neřeknu ani slovo, dokud mi to neoplatíš.“

Uchechtl se a sevřel její ruku ještě pevněji. Vytřeštila oči a zadívala se na jejich propletené prsty. Ano, cítila to stejně jako on. Ale na rozdíl od něj tomu vzdorovala.

„Dobrá tedy. Pár věcí ti povím, ale pak bude zase řada na tobě.“

Přimhouřila oči. „To záleží na tom, kolik mi toho povíš. Vzhledem k tomu, co jsem ti o sobě vyprávěla já, mi toho o sobě budeš muset prozradit opravdu hodně.“

„To není možné,“ namítl tiše. Zadíval se jí do očí, v nichž by se mohl utopit. „Nic, co ti povím, se nikdy ani vzdáleně nevyrovná tomu, jak ses mi otevřela ty.“

Tváře jí zrůžověly, sklopila zrak. Ruka jí cukla, ale on ji držel pevně, nemohla se odtáhnout.

„To si možná myslíš,“ odpověděla chraplavě. „Ale možná pro mě bude to, co mi povíš, stejně důležité. Víš, jsem v nevýhodě. Ty sis mě proklepl, nechal jsi mě sledovat. Bez pochyb toho o mně víš víc, než by se mi zamlouvalo. Je jenom fér, abys mi na oplátku prozradil svá nejtemnější, nejhlubší tajemství.“

Flirtovala s ním. Plaše a roztomile, jako by si nebyla jistá, co má vlastně dělat. Nečekal, že ho to tak… vzruší. Chtěl ji, to jistě. Chtěl ji tak jako nikdy žádnou ženu před ní. Ale bylo v tom víc. Zajímal se o ni jako o člověka. Co ji utvořilo takovou, jaká je. Chtěl znát její mysl, stejně jako její tělo. A především chtěl, aby mu důvěřovala, i když si to zatím ničím nezasloužil.

Kdyby mu dala šanci, chtěl jí ukázat, jaký je. Jen kdyby mu dala tu šanci.

„Nejhlubší a nejtemnější tajemství, jo? Obávám se, že tě zklamu. Jsem docela nudný člověk. Oženil jsem se se svou prací. A pohrdám svou rodinou stejně, jako oni pohrdají mnou. Moje skutečná rodina jsou mí obchodní partneři a jejich ženy.“

„Až na tvou sestru, která za tebou nedávno přišla. Usmířili jste se?“

Tentokrát se odtáhl a opřel se do židle. Na chvíli se zadíval do dáli, pak stočil zrak zpět na její tvář.

„I tak by se to dalo říct. Ještě nejsem úplně přesvědčený o její upřímnosti. Rád bych si myslel, že se konečně rozhodla odtrhnout od té vlčí smečky, ale to poznám až časem.“

„Co udělali? Vám oběma?“

Ash si povzdechl. „Pořídili si nás? Co já vím. Moje matka nemá pražádný mateřský cit, a přesto má čtyři děti. Dodnes jsem nepochopil, proč si tak sobecká a sebestředná žena pořídila děti, které pro ni vždy byly jen přítěží.“

Josie nakrčila nos, v očích se jí zračil soucit.

„Nevycházel jsi s nimi? Ani když jsi byl malý?“

„Jako kluk jsem je skoro neviděl,“ pronesl suše. „Poslali nás na internátní školy a domů jsme se vraceli jen na prázdniny, a i tehdy se o nás staraly jen chůvy. Rodiče se věnovali hlavně svým zálibám. Cestovali. Navštěvovali společenské akce. Můj děda vydělal za svůj život hodně peněz, ale nepocházíme z nijak starého bohatého rodu. Asi by se o nás dalo

říct, že jsme zbohatlíci, přes to se ale moje matka nikdy nepřenesla.“

„Promiň, že to řeknu, ale přijde mi jako strašná ženská.“

„Omlouvat se nemusíš. Mí rodiče nestojí za zlámanou grešli. Nejen jako rodiče, ale

v každém dalším aspektu. Věřím, že si pořídila tolik dětí jen proto, že můj děda pochází z velké rodiny a měl několik sourozenců a chtěl, aby mu moje matka dala několik vnoučat. Když nic jiného, matka nechtěla toho starocha obrátit proti sobě, protože je až příliš závislá na jeho pomoci. Takže si zadělala na pár dětí, ale to on platil za naši

výchovu, ne rodiče. Ti na nás měli čas, jen když za námi přijel děda. Nevím, co bylo horší. Mít mizerný rodiče nebo vidět, že se jako starostliví rodiče chovají jenom před ostatními.“

„To je hrozné,“ poznamenala Josie. „Já svou mámu milovala. A taky babičku. Byly to obě úžasné ženy. Tak co se stalo s tvou sestrou? A kolik jí je?“

„Brittany je nejmladší. Teď jí je třicet. Moje máma ji provdala hned po její promoci za mnohem staršího muže, který měl ten správný původ. Manželství vydrželo dva roky,

než z toho Brittany vycouvala. Při rozvodu nic nezískala. To naši matku naštvalo ještě víc, protože, jejími slovy, se mohla upracovat, aby pro Brittany našla vhodného manžela, a to nejmenší, co mohla má sestra udělat, bylo spolknout to a být svému muži řádnou manželkou, dokud neumře a neudělá z ní zámožnou vdovu, čímž by našim rodičům zajistila dostatek peněz.“

„Páni,“ zašeptala Josie. „To je šílený. Vždyť je to jak ze středověku. Nenapadlo by mě, že by se i dnes našel někdo, kdo takhle přemýšlí.“

Usmál se. „Promiň, že jsem tě vyvedl z omylu.“

„A co ta Brittanina návštěva?“

„Chce pryč,“ odpověděl tiše. „Jak jsem řekl, z rozvodu nic nezískala a od té doby žije u rodičů. Má sice titul, ale nikdy nepracovala. Přišla za mnou s prosbou o pomoc.

Především finanční, ale na mě to působilo, jako by spíš hledala, o koho by se mohla opřít. Jako by spíš potřebovala emocionální podporu.“

„Pomohl jsi jí?“

„Samozřejmě. Přestěhoval jsem ji do volného bytu a otevřel jsem jí bankovní účet, kam jsem jí poslal dost peněz, aby vystačila do první výplaty. Za několik dní začne pracovat

v jednom z mých hotelů. Zbytek už je na ní. Pomohl jsem jí začít nový život, ale záleží na ní, jak úspěšný ho bude mít. Máma se do ní pustí. Bude chtít, aby se Brittany vrátila k ní, aby mohla tahat za nitky. Jenom doufám, že se jí moje sestra dokáže postavit.“

„Myslím, že je skvělé, cos pro ni udělal. Musela mít pocit, že se nemá na koho obrátit.“

Ash zavrtěl hlavou. „To také neměla. A navzdory tomu, jak se mnou jednala

v minulosti, jsem si uvědomil, že teď asi opravdu nemá na vybranou. Moje matka by nic jiného nedovolila. Přišlo mi, že Brittany myslela vše upřímně, a jestli ano, udělám vše, co budu moct, abych jí pomohl. Je mi jedno, co si o mně rodiče nebo ostatní sourozenci pomyslí. Brittany to tak sice zatím nevidí, ale jednoho dne bude.“

„Ostatní sourozenci? Kolik jich máš?“

„Tři včetně Brittany. Mám dva starší bratry, oběma je přes čtyřicet a ani jeden z nich není schopen zaopatřit svou rodinu bez pomoci rodičů a dědy.“

„To je smutné. Takže když s nimi nemáš co do činění, jak jsi to dokázal? Očividně jsi úspěšný.“

„Řekl bych, že teď bude řada na tobě,“ opáčil. „Já ti o sobě pověděl v podstatě všechno, ale o tobě vím jen to, že tvůj otec je mizera a tvoje matka zemřela po dlouhém boji s rakovinou.“

„Nejdřív mi odpověz na mou otázku a pak se mě můžeš zeptat, na co chceš.“

Povytáhl obočí. „Pak se tě zeptám na dvě věci, protože ty jsi těch otázek měla víc než dost.“

Pobaveně se usmála. „Máš vůbec tušení, jak sterilní bývají rozhovory, když si lidi počítají skóre?“

„Ne nutně. Ale dobře, odpovím ti, ale pak už je řada na tobě.“

„Dohodnuto,“ souhlasila s úsměvem.

„S Gabem Hamiltonem a Jacem Crestwellem jsem se poznal na vysoké. Jaceovi rodiče zemřeli při autonehodě, když mu bylo dvacet, a on se musel postarat o svou mnohem mladší sestru. Potom jsme se všichni změnili. Předtím nám bylo všechno fuk, a přestože jsme byli na škole dobří, víc nám to šlo s pivem a holkama. Jakmile jsme dostudovali, vrhli jsme se na podnikání. Začali jsme jen s jedním hotelem. Dali jsme do něj srdce

i duši a všechny peníze, které jsme vydělali nebo si půjčili. Trvalo rok, než jsme si mohli dovolit expandovat. První hotel jsme použili jako záruku, pak jsme si mohli dovolit koupit další nemovitost. Využívali jsme nově otevřené, úspěšné hotely a rychle jsme rostli.

Časem jsme už snadno získávali na svou stranu investory.“

„Takže tvoje rodina nemá na tvém úspěchu žádnou zásluhu.“

„Ani trochu,“ přikývl. „Nevzal bych si od nich ani pěťák. Nemám zájem o to, aby mi koukali pod ruce. A nechci, aby v mé společnosti získali jakýkoli podíl.“

„To asi nevzali dobře,“ poznamenala.

Zakřenil se. „Ne. Neuvěřitelně je to naštvalo, protože jsem to za prvé dokázal bez nich a za druhé jsem jim nedal žádné peníze. Je to trochu podobné, jako by se u tebe zítra objevil tvůj otec a chtěl být zase součástí tvé rodiny.“

Při zmínce o jejím otci se jí v očích zablýsklo hněvem a rty sevřela do tenké linky. Naklonil se k ní a znovu jí zakryl ruce svými. Na paži jí zacukal sval, zachvěla se,

naskočila jí husí kůže.

„A teď ti můžu já položit dvacet otázek.“

„Hej, já se tě na dvacet věcí nezeptala.“

„Jenom skoro,“ připustil.

Povzdechla si. „Dobrá, dobrá. Ptej se.“

Jeho pohled okamžitě sklouzl k jejímu krku. K bledému pásku kůže tam, kde předtím měla ten těsný náhrdelník. Bylo to to první, čeho si na ní všiml, když vyšla ze zastavárny, a zatím se neodvažoval doufat, co to znamená. Ale to, že přijala pozvání na večeři, byť kvůli tomu, že ji vydíral, a že neměla ten obojek, který by představoval bariéru mezi nimi, mu napovědělo, že přece jen měla zájem o to, co se mezi nimi dělo. Ať už to bylo cokoli.

„Proč nemáš ten obojek?“ zeptal se tiše.

Její ruka jí okamžitě vylétla k hrdlu, v očích se jí zračil děs. Zůstala zticha, rty pevně tiskla k sobě.

„Josie? Proč nemáš ten náhrdelník?“ Povzdechla si. „Už se s ním nevídám.“

Dalo mu práci, aby na takovou zprávu nezareagoval. Sice si to myslel, ale nechtěl předbíhat, dokud to nebude mít potvrzené.

„Co se stalo?“

Odtáhla se od něj a ruce nechala klesnout do klína. Shlédla na ně, nechtěla se na něj podívat. Čekal. Chtěl znát tu odpověď. Byla pro něj příliš důležitá. Chtěl vědět všechno.

„Skončil s tím on nebo ty?“ zeptal se nakonec.

„Já.“

„Povíš mi proč? Co se stalo, Josie?“

Prudce zvedla hlavu, v očích jí blýsklo. „Ty ses stal, Ashi. Ty.“

7. kapitola

Vypadal upřímně zaskočeně. Svým přiznáním ho zastihla nepřipraveného. Přimhouřil oči

a naklonil se k ní přes stůl. Stále ji držel za jednu ruku, druhou zakryl dlaní a hladil ji přes klouby.

Ten muž byl smrtící. Sváděl ji každým dotykem, přestože pochybovala, že si je toho vědom. Nebo to možná přece jen věděl. Možná věděl přesně, co dělá.

„Já v tom roli nehraju,“ prohlásil tiše. „Protože kdyby ano, právě teď bys byla v mé posteli.“

Jeho hlas jí jako tiché zavrčení klouzal po pokožce, až jí vstaly chloupky na zátylku. Pokusila se ruce odtáhnout, ale držel ji pevně a nedovolil jí to.

„Ale ano,“ namítla. „Toho dne v parku… Tehdy jsi mě přinutil pochybovat o všem, co znám. A mně se nelíbilo, co všechno jsem si uvědomila.“

„A to je?“

Poposedla si, nebylo jí příjemné, jak se jí vyptává. Nechtěla se do toho rozhovoru pouštět. Bylo to příliš intimní. Příliš ji to odhalovalo. Ash byl muž, kterému člověk podá prst a on si vezme celou ruku.

„O čem jsem tě přinutil pochybovat, Josie?“ Bylo jasné, že se jen tak nevzdá.

„O významu toho náhrdelníku,“ odpověděla zdráhavě.

„Co tím myslíš?“ pokračoval tiše.

Prudce vydechla. „Když jsi řekl, co pro tebe ten náhrdelník znamená a co by měl znamenat pro mě. Uvědomila jsem si to až potom. Hodně jsem o tom přemýšlela. A když jsem pak šla za Michaelem, abych zjistila, jak se k tomu staví on, ani si nevšiml, že ho už nemám. Možná se mýlím, ale myslím si, že by se muži nemělo zamlouvat, že si žena jeho obojek sundala. Vždyť je to přece podle tebe tak důležité.“

„Nemýlíš se,“ prohlásil Ash.

„Pro něj to byla jenom hra. A pro mě možná taky,“ zašeptala. „Řekl mi, že to začínám brát až moc vážně. Že ten obojek byl jen pro zábavu, nic vážného. Jako by to jen hrál

a nic z toho nebylo skutečné. Uvědomila jsem si, že já nestojím o pouhou hru. Ale zároveň jsem nechtěla, aby se to stalo skutečností. Myslím… že s tebou… by to bylo jiné. S mužem, jako jsi ty.“

„Není to jen hra pro zábavu,“ zavrčel Ash. Mračil se. „A se mnou by to bylo sakra jiný.

Víš ale co? Bylo by to především skutečné. A něco by to znamenalo.“

„Co by to znamenalo?“ zeptala se třesoucími se rty a dívala se mu do pronikavých očí.

„Znamenalo by to, že mi patříš. Jenom mně. Že se mi podřídíš. Že se o tebe postarám, zaopatřím tě, budu se s tebou milovat.“

Neměl tušení, jak na ni jeho slova zapůsobila. Zasáhla ji hluboko v nitru a probudila

v ní něco, o čem doteď neměla ani tušení. S Michaelem to byla jen hra. Teď už jí to bylo jasné. Dva lidé si jen hráli. Dělali, co je bavilo a vzrušovalo. Na tom nebylo nic špatného, jenže nyní chtěla víc.

Ale pomyšlení na to, že bude s Ashem, že mu bude patřit tak, jak to popisoval, ji děsilo.

Byl náročný v každém smyslu toho slova.

„Myslím, že víš, že tě chci, Josie. To není žádné tajemství. Otázkou je, jestli chceš ty mě a co ti můžu nabídnout. Také si ale musíš promyslet, co bych si od tebe vzal. Protože já si beru hodně. Hodně dávám, ale beru vše.“

Polkla, ruce se jí pod jeho dlaněmi třásly. Pevně jí je sevřel a jemně stiskl.

„Nevím, co říct.“

„Řekni, že si to promyslíš,“ zašeptal. „To je to nejmenší, co můžeš udělat.“

Olízla si rty, hruď se jí prudce zvedala. Říct, že si to promyslí, ji přece k ničemu nezavazuje. Nic konkrétního mu tím neslíbí. A opravdu potřebovala čas na rozmyšlenou, než se vrhne do čehokoli.

„Promyslím si to,“ prohlásila nakonec.

Oči se mu rozzářily uspokojením, ne, triumfem. Jako by mu už dala své slovo. Možná pro něj její příslib, že si to promyslí, znamenal mnohem víc. Nebo možná jen nechtěl brát ne jako odpověď.

Číšník jim přinesl objednané pokrmy. Ash mlčky čekal, dokud jim nepřipraví talíře na stůl. Promluvil, až když muž odešel.

„A teď mi o sobě něco pověz. Jsi očividně umělkyně.“

Přikývla. Jedla, aniž by jídlo pořádně vychutnávala. Steak voněl božsky a byl tak skvěle připravený, že ho mohla krájet vidličkou. Ve chvíli, kdy si ho vložila do úst, si ale ani nevšimla, jak chutná. Myslela na Ashe a na návrh, který jí předestřel.

„Vyděláš si tím na živobytí?“ zeptal se.

To byla osobní otázka, ale na druhou stranu Ash nepůsobil jako muž, který by se příliš staral o to, jestli překročí hranice.

„Až v poslední době,“ odpověděla smutně. „Zatím jsem to nějak zvládla. Nebylo to vždycky jednoduché. Zkoušela jsem i normální zaměstnání s pravidelnou pracovní dobou, ale nebylo to ono. Neměla jsem k tomu takový vztah jako ke svému umění. Tu a tam jsem pár kusů prodala a taky navrhuju šperky a prodávám je přes internet. Vydělám si dost, abych zaplatila nájem. Tedy většinou,“ dodala s úšklebkem. „Tenhle měsíc to ale bylo horší. Klesly mi objednávky na šperky, obvykle jich mívám dost, a posledních šest týdnů ani nikdo nekoupil žádný z mých obrazů, které vystavuju v galerii. To proto jsem šla do zastavárny, abych prodala matčiny šperky. Příčilo se mi to, ale neměla jsem jak

jinak zaplatit složenky. Mohla jsem si vzít půjčku, ale to by mi nijak nepomohlo, když bych ji neměla jak splatit.“

„Kde byl k čertu Michael?“ rozčílil se Ash.

Zamrkala. Nepřátelství v jeho hlasu ji překvapilo, stejně jako vztek, který mu sálal z očí.

„Co tím myslíš?“

Ash rozčíleně stiskl rty. „Měla jsi finanční potíže, kvůli nimž sis musela zvolit, jestli prodat matčiny šperky, které pro tebe očividně hodně znamenají, nebo nezaplatit nájem a skončit na ulici. Michael ti měl pomoct.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Takhle to není. Nechci, aby mě podporoval. Vydělává si, to ano, ale toho se náš vztah netýká. Nemohla bych si od něj vzít peníze. Pak by to v podstatě znamenalo, že mi platí za sex.“

Ash vypadal, že každou chvíli vybuchne. „To je úplně na hlavu postavené, Josie. Buď jsi mohla skončit na ulici, nebo sis mohla vzít peníze od muže, který tě měl ochraňovat

a pomáhat ti. Ani by ses ho na to neměla ptát. Pokud jste měli vztah, pokud byl opravdu tvůj dominant a věděl, co by o tobě měl správně vědět, měl by také tušit, že máš potíže. A měl se o tebe postarat. Kdyby s tebou jednal tak, jak měl, jeho pomoc by ti nevadila. Měla bys muži, kterému ses oddala, plně důvěřovat. A on by tvou důvěru měl opatrovat jako nejcennější dar a měl by se postarat, abys neměla žádné starosti, finanční ani jiné.“

„Takhle jsem se na to nikdy nedívala,“ přiznala tiše.

„Brzy to tak uvidíš,“ řekl.

Ztuhla, odhodlanost v jeho hlasu ji zaskočila. Byl si sebou tak jistý. Byl si jistý i jí. Tím, že mu jednoho dne bude patřit.

„Jak ti chutná?“ zeptal se a změnil tak téma.

Zadívala se na svůj talíř a uvědomila si, že i když už má steak napůl v sobě, vůbec si nepamatuje, že by ho jedla.

„Je to dobré,“ odpověděla rychle. „Výborné. Nikdy dřív jsem tu nejedla. Je to tu na mě příliš nóbl. Proč jsi to tu vybral?“

Povytáhl koutek rtů. „Patří mi tenhle hotel, takže je přirozené, že v něm budu mít restauraci, kde mi chutná. Jsem rád, že je steak takový, jak ho máš ráda.“

Překvapením pootevřela ústa. „Tobě patří tenhle hotel?“

Povytáhl obočí. „Vypadáš překvapeně. Pověděl jsem ti, že mně a mým obchodním partnerům patří několik hotelů.“

„Já jsem myslela, že mluvíš o hotelovém řetězci nebo o něčem menším. Tenhle hotel je ale…“ Hledala to správné slovo, jen aby nevypadala jako naprostá hlupačka.

„Je jaký?“ zeptal se.

„Je tak okázalý. Očividně je jenom pro bohaté. Prostě jsem myslela, že ti patří něco mnohem… skromnějšího,“ přiznala rozpačitě.

„Vadí ti to?“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Jen mě to překvapilo. Tedy vypadáš, že máš peníze, ale jednoduše mě nenapadlo, že bys byl až takhle úspěšný.“

„A obáváš se, že jestli budeš souhlasit s tím, co jsem ti navrhl, budeš vypadat jako zlatokopka?“

Uhodil hřebík na hlavičku. Ten chlap jí snad čte myšlenky.

„Prostě řekněme, že jsi tak trochu mimo moji ligu. Kdokoli se na nás podívá, okamžitě mě zaškatulkuje jako prospěchářku. Nikdo by nevěřil, že s tebou nejsem pro peníze.“

„A byla bys?“ zeptal se na rovinu.

Nedokázala potlačit svou reakci. Stiskla rty a svěsila koutky rtů.

„Samozřejmě že ne! Tvoje peníze nechci a ani nepotřebuju, Ashi. Chci…“

Hlas se jí zlomil hrůzou, co mu to právě málem přiznala. Ale Ashovi to neuniklo a zadíval se na ni ještě upřeněji.

„Co chceš?“

„Tebe,“ zašeptala. „Jen tebe.“

V očích se mu blýsklo uspokojením a pomalu, líně se usmál.

„Pak se musíme dohodnout, Josie. Protože já ti dám vše, co potřebuješ, a nebyl bych

nijak nadšený, kdybys cokoli z toho, co ti chci dát, odmítla. Mně záleží jenom na tom, jaké to mezi námi bude ve skutečnosti, a co si myslí ostatní, je mi fuk a mělo by to být jedno i tobě.“

Olízla si rty, vzpomněla si na to, co řekl předtím. Chtěla se ho zeptat na tolik věcí, ale v tu chvíli jí to nepřišlo vhodné a pak přišel číšník. Ovšem ta otázka ji pálila na rtech.

Potřebovala to vědět.

„Předtím jsi řekl… Jak jsi řekl, že dáváš, ale také bereš. A hodně. Co jsi tím myslel?“

„Všechno,“ přiznal bez vytáček. „Chci tě ve své posteli. Chci tě při sobě. Chci tě ochraňovat. Vezmu si všechno, Josie, a ty mi to dáš.“

„To mi nepřijde zrovna vyrovnané,“ namítla.

„Nic, co bych ti mohl dát, se nevyrovná tomu, že se mi podřídíš. Daruješ mi svou důvěru. Nic není cennější, protože takový dar se nedá ohodnotit penězi. A já ti dám vše, co si budeš přát, protože to opravdu není vyrovnané. To, co mi dáš ty, je mnohem, mnohem cennější než cokoli, co ti můžu dát já.“

„Copak mi taky nedáš sám sebe? Když jsi řekl, že se já dám tobě, ty zase mně dáš sebe, ne?“

Na chvíli se odmlčel a zadíval se jí přímo do očí. „Dám ti sebe. A celého. A všechno, co se ti rozhodnu věnovat. Nic víc. A ty to musíš pochopit. Jestli ti to tak nevyhovuje, musíš se s tím smířit nebo odejít, protože víc ti nedám.“

Dlouze nad jeho slovy uvažovala a pak k němu vzhlédla. Svraštila obočí, jak se chystala položit další otázku, nebo spíše svou podmínku. Možná ji nepřijme snadno, ale ona ani nad tímhle nechtěla dál uvažovat, kdyby s podmínkou nesouhlasil.

„Nebudu se o tebe dělit s jinými ženami,“ prohlásila. „Jestli do toho máme jít, pak nebudu tolerovat, kdybys byl s jinou. Nevím, jak to chodí. Jestli máš jiné ženy jako já. Ale já nechci přemýšlet nad tím, že jsi s někým jiným. Protože pokud ti mám dát všechno, tak jak chceš, zvláště svou důvěru, pak očekávám, že mi budeš věrný po celou dobu, co to mezi námi potrvá.“

„Nemám v úmyslu spát s jinými ženami, ani být s někým jiným. Budu mít tebe. Proč bych měl chtít někoho jiného, když se mi poddáš právě ty? Takhle bych tě nikdy neponížil, Josie. Ze všeho, co ti můžu dát, je můj respekt tím nejdůležitějším. Budu o tebe pečovat, budu tě ochraňovat a budu tě opatrovat. Jiné ženě nic z toho nedám.“

Nevěděla, co na to říct. Zněl tak… rozhodnutě. Jako by byl jejich závazek už zpečetěn.

Naklonil se k ní, oči měl pronikavé, hlas… vemlouvavý. Jako by chtěl, aby se rozhodla hned teď, namísto toho, aby si vzala čas na rozmyšlenou.

„Jedno si musíš uvědomit. Neznamenám víc než ty, Josie. V našem vztahu sice nebudou síly vyrovnány. Ručičky vah jsou na mé straně. Ale to neznamená, že jsem něco víc. Nic takového. Ty jsi ta důležitá. Neklop zrak. Ani si nemysli, že jsi snad něco míň než já, protože to by mě jen naštvalo. Nepoklekneš, dokud nebudu chtít, abys mi kouřila ptáka.

Já o všem rozhoduju. Ty se podřizuješ. Ale to neznamená, že já jsem víc a ty méně. Ty představuješ všechno. A tvoje moc nade mnou je mnohem větší než moc, kterou já získám nad tebou. Ptala ses, co ti dám a co ty dáš mně. I beze mě si povedeš dobře.

Umíš se o sebe postarat. To jsi už dokázala. Ale bez tebe nemám nic než peníze, bohatství a moc, a ty nejsou nic, pokud je nemáš s kým sdílet. Takže tebe potřebuju snad

ještě víc než ty mě. Ale to neznamená, že neudělám všechno proto, abys mě potřebovala stejně, jako já potřebuju tebe.“

Vytřeštila oči, jeho slova ji zaskočila. Sakra, co tím vlastně myslel? Co vším, co řekl, myslel? „Ty mě potřebuješ?“ vydechla.

Pustil její ruku a opřel se do židle, pak si rozčileně prohrábl vlasy. „Nedokážu to vysvětlit. To, co se mezi námi děje. Ale ano, potřebuju tě. Ani si nejsem jistý, jestli je slovo ‚potřebovat‘ to správné, protože vůbec nevystihuje to neodbytné nutkání být

s tebou kdykoli a kdekoli. Mít tě. Podřídit si tě. Nikdy dřív jsem s jinou ženou nic takového necítil. Ale chci to. Toužím po tom. Líbí se mi to. S tebou to potřebuju, a kdybych to nedostal, zbláznil bych se. Takže ano, potřebuju tě, Josie. A to je jen slabě řečeno.

A jestli tě to děsí, omlouvám se, ale jinak to být nemůže. To ti říkám na rovinu. Pokusím se na tebe nejít zhurta, ovšem s tebou na to dokážu jít pouze jedním způsobem. Naplno. Nic míň.“

Nevěděla, co na to říct. Netušila, co odpovědět. Bylo to bláznovství. Všechno. Viděli se doteď přece jen dvakrát. Jak mohl být tak přesvědčený, že je ona tím, koho potřebuje, když se vlastně vůbec neznají? A právě proto nechápala, jak je možné, že i ona potřebuje jeho.

„Ještě jednu věc musíš vědět,“ pokračoval, než stihla odpovědět. „Já si na nic nehraju, Josie. Se mnou je to doopravdy. To, co jsi doteď předstírala, já považuju za skutečné.

Takže doufám, že ti je jasné, že se mnou se hra stává realitou. To, co se chystáme udělat, je doopravdy. Černé na bílém. A jen tak to neskončí, ani zítra, ani pozítří. Musíš si být jistá, že to zvládneš, protože ano, dám ti, co chceš, ale bude to skutečné. Žádný srandičky, který sis někdy vysnila. Jsi na to připravená? Dokážeš přijmout něco, co je doopravdy a natrvalo?“

„Ale jak? Sice chápu, proč mluvíš o hranici mezi hrou a skutečností. Chápu, že Michael to bral jenom jako hru. S ním to nebylo skutečné a já si uvědomila, že už nechci hrát hry. Ale když si ani já nejsem jistá, co chci, jak bys to mohl vědět ty?“

Usmál se a znovu se natáhl po její ruce. „To je moje práce. Tvoje je se mi podřídit, zcela se mi dát. Moje práce je naplnit tvé potřeby a touhy a znát je lépe než svoje vlastní.“

„To zní až moc hezky na to, aby to byla pravda,“ namítla. „Říkáš, že je to doopravdy.

Že to není hra. Ale mně to přijde až příliš jako pouhý sen.“

„To nepoznáš, dokud se do toho zcela neponoříš. Ale věř mi, když ti říkám, že já to jako hru neberu. Pokud se mi podřídíš, uděláš to s vědomím, že je to doopravdy. Žádné předstírání. Žádné hry. Pocítíš to až do morku kostí. To ti garantuju.“

Užuž chtěla říct ano. Že se do toho chce ponořit, jak to podal. Ale bylo by od ní hloupé, kdyby si nevzala čas na rozmyšlenou, nejlépe když nebude sedět naproti ní a svádět ji svými pohledy, doteky i slovy.

Nebylo pochyb o tom, že nahlédl do zákoutí její duše, která dosud mlčela. Díky němu zatoužila po věcech, jež jí doteď ani nepřišly na mysl. Věděla, že její vztah s ním bude bezpochyby naprosto jiný než vztah, který měla s Michaelem. A nebyla zcela přesvědčená o tom, že to zvládne. Ash toho po ní chtěl hodně. Děsilo ji to a zároveň přitahovalo.

„Promyslím si to,“ přislíbila tiše. „Potřebuju čas, Ashi. Je to… Je toho hodně. Je to

hodně vážné rozhodnutí, nemůžu ho brát na lehkou váhu. Nechci tě urazit tím, že bych souhlasila a pak najednou vycouvala. Pokud mám souhlasit, musím si být jistá, že ti dokážu dát to, co chceš.“

„Poskytnu ti čas na rozmyšlenou,“ řekl. „Doufám, že nebudeš potřebovat nijak dlouhou dobu, ale také vím, že ti nemůžu dát žádné ultimátum. Nehodlám si za týden najít jinou ženu jen proto, že ty ses ještě nerozhodla. Vím, že potřebuješ mít jistotu, že žádná jiná nebude. Že žádnou nemám ‚v záloze‘. Také bys měla vědět, že to neberu na lehkou váhu. Abych řekl pravdu, ještě nikdy jsem o takový vztah jinou ženu nepožádal.“

Zamračila se. „Ale zdůraznil jsi, že takový přesně jsi. Že tohle jsi. Jak je možné, že jiná žena nebyla? Pochybuju, že jsi žil v celibátu.“

Zasmál se. „To opravdu ne. Ženy, které jsem měl, věděly, do čeho jdou. Co očekávám

a co od nich chci. Ale nikdy jsem s nimi neměl vážný vztah, protože jsme oba věděli, že je to jen dočasné. To se dá stěží považovat za vztah.“

„Takže se mnou to nebude dočasné?“ zeptala se a vyslovila tak své největší obavy. Že ho do týdne začne nudit a on si jednoduše najde někoho jiného.

Na druhou stranu, co jiného by mohla čekat? Co by vůbec mohla chtít? Něco dlouhodobého? Jak by to po něm mohla žádat, když si nebyla jistá, že něco dlouhodobého sama chce? Tohle si bude muset promyslet. Také bylo možné, že mu nedokáže dát,

po čem touží. A přesto se jí pomyšlení na to, že by to mezi nimi mělo být jen dočasné, příčilo.

„Nemůžu ti upřímně říct, jaké to mezi námi bude, Josie,“ přiznal tiše. „Ale můžu ti

s klidným svědomím slíbit, že to mezi námi rozhodně nebude dočasné. Mám v úmyslu

s tebou zůstat hodně, hodně dlouho. Jestli tě to uklidní, nikdy dřív jsem s ženou nezůstal déle než několik týdnů a žádná z těch žen mě nezaujala tak jako ty.“

To ji potěšilo, hruď se jí sevřela radostí. Bylo to hloupé. Ten pocit radosti, že pro něj znamená víc než jiné ženy. Ale která žena by se tak necítila s mužem, jako je on?

Bez ohledu na to, co si pro ně přichystala budoucnost a jakými vztahy si oba prošli, líbilo se jí pomyšlení, že k ní, ať už z jakéhokoli důvodu, cítí něco, co k jiné ženě ještě necítil.

„Nepotrvá mi to dlouho,“ slíbila. „Chci jenom několik dní, než si to přerovnám v hlavě.“

Přikývl. „V pořádku. Dám ti své telefonní číslo. Až zvážíš vše, co jsem ti řekl, zavolej mi a dáme si u mě doma večeři. Pak, pokud budeš souhlasit, probereme podmínky, nebo spíše co od tebe budu očekávat.“

Zamračila se. „Neměli bychom to udělat předtím, než se rozhodnu?“

Usmál se. „A právě v tomhle mi budeš muset důvěřovat, Josie. Popřemýšlej o tom, co jsem ti řekl, jaké to mezi námi bude, a pak, až budeš souhlasit, probereme podrobnosti.“

8. kapitola

Ash nebyl zvyklý na cokoli čekat. Zvláště ne na něco, co chtěl. Byl zvyklý dostat, co se mu zamane a kdy se mu zamane. Ne nepatřilo do jeho slovníku a čím déle času od večeře

s Josie uplynulo, tím nervóznější byl.

Ne že by ho situace kolem Brittany nedokázala odvést od myšlenek na Josii.

Jeho sestra se v bytě zabydlela a začala pracovat v administrativě hotelu Bentley. Zatím si vedla dobře. Manažer hotelu napsal Ashovi několik zpráv, v nichž si nemohl Brittany vynachválit. Poznamenal, že je přesná, pracovitá a na její práci jí záleží.

Dnes měl v plánu zajít se sestrou na večeři a těšil se na ni navzdory tomu, že Josie se mu ještě neozvala. Od jejich večeře uplynul už týden a on si byl naprosto jistý, že se mu co nevidět ozve. Přitahoval ji. A to, co jí nabídl, se jí líbilo.

Tak proč ještě neodpověděla? Měla to vůbec v úmyslu? Možná se vrátila domů a okamžitě si všechno rozmyslela.

Věděl, že po ní měl chtít odpověď hned na té večeři. Zdálo se, že by ochotně souhlasila. Viděl jí to na očích, vyčetl to z řeči jejího těla. Ať už si to uvědomovala, nebo ne, chtěla ho a chtěla vztah, který jí nabízel.

Tohle pro něj bylo naprosto nové. Ještě nikdy nečekal na ženu, až se rozmyslí, jestli

s ním chce být. Ženy, s nimiž byl v minulosti, nikdy neváhaly ani vteřinu. Ty se nemohly dočkat, až se s ním dají dohromady, bez ohledu na to, jak dlouho jim měl vztah vydržet.

A po pravdě se jich také našlo několik, které nepochopily, že je po všem. Poslední žena, se kterou s Jacem byl – když nepočítal Bethany – se vůbec nemohla smířit s tím, že už

s ní Ash s Jacem nechtějí nic mít. Naštvala se a chovala se jako uražená přítelkyně, i když jí s Jacem dali jasně najevo, že je to mezi nimi jen dočasná záležitost.

Zavzpomínal na večeři s Josií. Ano, rozhodně jí vše vysvětlil na rovinu. Možná ji to vyděsilo. Možná na ni šel až moc tvrdě a prudce. Ale nechtěl, aby si to vysvětlila špatně. Chtěl, aby přesně věděla, co má od vztahu s ním čekat.

„Nazdar, chlape.“

Ash vzhlédl a spatřil ve dveřích Jace. Ash mu pokynul, Jace vkročil dovnitř a zavřel za sebou dveře.

„V poslední době jsi nějak mimo. Děje se něco? Jak se rodinka tvářila, když Brittany zmizela?“

Ash obrátil oči v sloup. „Tak jak jsem čekal.“

„Tím myslíš co?“

Jace se posadil do křesla naproti Ashovi a zadíval se na něj.

„No, znáš mou drahou matku a otce. Otec je až příliš zbabělý na to, aby cokoli řekl.

Udělá, co mu přikáže matka.“

„Vrhli se na ni?“ zamračil se Jace.

„No, ukázali se v bytě, který jsi jí půjčil. Přikázali, aby se vrátila domů a přestala se chovat jako malá. Jen připomínám, že tohle matka řekla mé třicetileté sestře. Když Brittany odmítla, matka chtěla vědět, jak si může dovolit bydlet v takovém bytě a odkud bere peníze. Brittany jí řekla, že jí do toho, jak získala ten byt, nic není a že si vydělává

tak jako většina lidí. Prací.“

Jace se uchechtl. „Bod pro ni. Nikdy by mě ani nenapadlo, že by se dokázala té mrše z východu postavit.“

„To ani mě, abych byl upřímný,“ přiznal Ash. „Ale podle všeho je odhodlaná zbavit se závislosti na rodině. Jsem na ni pyšný. Matka dokáže člověka zastrašit. A musíš si uvědomit, že Brittany donedávna vždy udělala, co po ní matka chtěla. Bez otázek a bez odmlouvání.“

„Musí to teď pro ni být těžké,“ poznamenal Jace soucitně.

„Jdu s ní dnes na večeři. Co kdybyste se k nám s Bethany přidali? Rád bych Bethany své sestře představil. Brittany nemá žádné opravdové kamarádky. Nikdy je neměla a ví to.

Jak má problémy, vykašlou se na ni. Zbavily se jí jak týden starých ponožek.“

„Ale jistě. Zavolám Bethany, určitě nic v plánu nemáme.“

„Díky. Bylo by fajn na chvíli přestat přemýšlet nad jinými věcmi.“ Příliš pozdě si uvědomil, co řekl, a to poslední, co chtěl, bylo probírat to s Jacem, který by se toho chytil a jen tak nepustil.

„Můžu ti s něčím pomoct?“ zeptal se Jace a starostlivě svraštil obočí.

„Ne. Tedy pokud neznáš způsob, jak donutit ženu, aby se podřídila tvým požadavkům.“ Jace povytáhl obočí.

„Ženu? Povídej. Ta za to musí stát.“

„Je to komplikované,“ odpověděl Ash. „Ona je komplikovaná.“ Jace se zasmál. „Ukaž mi ženskou, která není!“

„Bethany,“ poznamenal Ash. „Máš štěstí, že ji máš. Snesla by ti modré z nebe a ty to víš.“

„Tak v čem je problém s tou tvou?“

Ash se zamračil. „To je to. Není to jen tak ledajaká žena. Já nevím, kámo. Je jiná než ostatní.“

„No sakra. Ono se to fakt stalo,“ rozesmál se Jace. „Ten parchant jeden, co nám to dal s Gabem pořádně sežrat, do toho spadl po hlavě a teď se může zbláznit, že ona má vlastní hlavu.“

Ash mu ukázal prostředník. „Trochu předbíháš. Zajímá mě. Chci ji,“ vyhrkl. „A udělám, co bude potřeba, abych ji dostal do postele. Problém je, že ona se tam moc nehrne.“

„Tak tohle se povedlo. Ženský se můžu přetrhnout, aby ti mohly vlézt do postele. Ty víš, jak na ně. Nejsi takovej tvrďák jako my s Gabem.“

Ash si jen silou vůle neodfrkl. Jeho přátelé se nemohli víc mýlit. Možná z nich tří působil jako největší pohodář, ten, co nikdy nic nehrotí, ale co se týká žen a toho, co chtěl

a potřeboval? Žádný klídek, žádná pohoda. Už to bylo několik let, kdy si s ženou popustil uzdu. Pořád na to vzpomínal. Právě mu bylo třicet. Ona byla o několik let mladší. Oba chtěli a užívali si totéž, ale když jí konečně ukázal, jak to má doopravdy rád, vycouvala.

Čas od času si na Cammie vzpomněl. Přemýšlel, kde je. Jestli je vdaná a má děti.

A přemýšlel, jestli našla muže, který dokázal uspokojit její submisivní povahu.Ukončili vztah jako přátelé. Ona jen chtěla víc, než jí mohl dát. V tu dobu byl plně oddán své práci, snažil se z HCM vybudovat to, čím bylo teď. Ona se chtěla usadit, mít rodinu, žít ten americký sen. A Ash na to ještě nebyl připravený.

Ne že by se mu vidina manželství s ní příčila. Byla to překrásná žena, zábavná. Mohl by ji začít milovat. To věděl jistě. Ale chtěl počkat. Nechtěl se oženit, když si nebyl naprosto jistý, že jí dokáže dát vše, co potřebuje.

A nyní? Manželství a závazek mu přišly jako jediný další logický krok. Gabe s Jacem se už do toho vrhli. Vybudovali impérium do takové míry, že mohli zpomalit, uvolnit se

a soustředit se i na jiné věci než na obchod.

Ale zatímco Gabe s Jacem si našli pro sebe dokonalé ženy, takové, které přijmou muže, jakými byli, a budou je milovat navzdory všem jejich chybám, Ash ještě nepotkal ženu,

jež by naplnila tu část jeho srdce, která toužila po něčem víc než jen po kariéře a dobrých přátelích.

„Chce mě,“ řekl Ash. „Chce, co jí můžu dát, ale i když vidím, že to chce, pořád váhá.“

„Vím, že trpělivost nepatří mezi tvé nejsilnější stránky, ale možná bys měl přece jen zvolnit.“

Pobavení v Jaceově hlasu Ashe naštvalo. Trpělivost? Ne, tou opravdu neoplýval.

A rozhodně s ní nehodlal začínat právě teď. Ne, když chtěl něco tak moc jako právě Josii.

Nedokázal to vysvětlit. Tu posedlost. Slovo, které měl spojené s Jacem, když přišlo na Bethany, a Ash to dával Jaceovi pořádně sežrat. Nechápal to. Dokonce se to snažil Jaceovi vymluvit. Vyhledal si o Bethany všechny dostupné informace a pak před ní Jace varoval.

Nebyl to zrovna nejlepší nápad, protože – jak se ukázalo – Bethany patřila mezi to nejlepší, co se Jaceovi mohlo přihodit. Bylo jedině dobře, že ho tenkrát jeho kamarád neposlechl. A když teď Ash zjistil, že se ocitl ve stejné situaci, už chápal, proč se Jace vůči Bethany choval tak, jak se choval.

„Na něco se tě zeptám,“ řekl Ash vážným hlasem. „Na začátku s Bethany. Seděl jsi a čekal, nebo ses do toho vrhl po hlavě a převzal velení?“

Jace sebou trhl a ušklíbl se.

„Nejdřív jsem se snažil být trpělivý, jít na to pomalu, ale vydržel jsem to jen chvíli.

Chtěl jsem jí dát čas se přizpůsobit. Její situace byla přece jenom trochu jiná. Přivádělo mě k šílenství pomyšlení, že nemá kde spát, a když jsem ji přestěhoval do Miina starého bytu, šílel jsem, protože nebyla se mnou, i když jsme spolu trávili celé dny. Chtěl jsem ji mít u sebe, ve svém bytě. Dokud bydlela jinde, jako by mi úplně nepatřila. Zní to šíleně, ale chtěl jsem vědět, kde tráví každou minutu. To zní, jako bych byl podělanej slídil,

a možná jsem právě to byl. Co já vím. Prostě jsem ji chtěl u sebe. Každý den. Chtěl jsem, aby na mě čekala doma, až se vrátím z práce. Chtěl jsem ji mít každou noc v posteli. Ne

v jiném bytě, kam se mohla kdykoli zašít, i když jsem na ni nasadil svoje chlapy.“

„Jo, pokud si dobře vzpomínám, to nedopadlo dobře,“ poznamenal suše Ash. „Nezdrhla jim a na několik hodin nezmizela?“

„Na celý den,“ opravil ho Jace nelibě. „Sakra, myslel jsem, že ode mě odešla, ale ona šla jenom za Jackem a mě pořád mrazí z pomyšlení, co všechno se jí mohlo během té doby stát.“

„Tehdy jsem to nechápal,“ přiznal Ash. „Myslel jsem, že ses pomátl. Ale teď už tomu rozumím, protože totéž cítím k Josii. A je to šílený. Viděli jsme se jen několikrát a měli pouze jedno rande, na kterém jsme spolu poprvé strávili víc než pár minut. Už skoro

souhlasila, ale já blbec jsem vycouval, protože jsem na ni nechtěl jít moc rychle, takže jsem jí dal čas na rozmyšlenou. No, uplynul podělanej týden, a já o ní ještě neslyšel.“

Jace se zatvářil soucitně. „Tak co budeš dělat?“

„No, na dnešní večer mám plány s Brittany a s tebou a Bethany, jestli to stihnete, ale zítra už to vezmu do vlastních rukou. Nehodlám jen sedět a čekat. Jestli mi řekne ne, alespoň to uslyším přímo od ní. Mlčení neberu.“

„Hodně štěstí, kamaráde. Doufám, že to vyjde. A i když budu vypadat jak naprostý pokrytec, protože mě naštvalo, že sis proklepl Bethany, stejně se zeptám: proklepl sis tu tvou Josii?“

Ash přikývl. „Jo. Hned po našem prvním setkání v parku. Nemá žádné kostlivce, nebo jsem alespoň žádné nenašel.“

„Dobře, no, jestli můžu pomoct, stačí říct. Jestli s tím bude souhlasit, můžeš nás seznámit, a Gabe s Miou ji určitě také rádi poznají, až se vrátí z líbánek. Mohl bys Josii představit Mie a Bethany. Mají ty svoje dobré kamarádky a ze zkušenosti ti povím, když vyrazí na tu svou dámskou jízdu…“ Odmlčel se a jen se rozzářeně usmál.

Ash zvedl ruku a zasténal. „Já vím, já vím. Už tak jsi mě až moc zahrnul detaily

o opilých sexy ženských ve vysokých podpatcích, co jen touží, aby je někdo ojel. Nemusíš mě znovu mučit.“

Jace se zasmál a pak vstal. „Půjdu zavolat Bethany. Dám ti vědět, jak to večer bude.

Kam se půjdeme najíst a kdy? Chci jí to říct, ať s tím může počítat.“

„Co třeba v Bryant Park Grillu hned po práci?“ Jace přikývl. „To zní dobře. Tak zatím.“

9. kapitola

Brittany byla u večeře viditelně nervózní, ačkoli Bethany na ni byla milá, mírnila napětí a k Brittany se chovala jako k dlouho ztracené přítelkyni.

V Bryant Park Grillu bylo narváno jako každý den v podvečer. Bylo tu mnoho kravaťáků, obchodníků a žen, kteří si přišli užít koktejl po náročném pracovním dni. Lidé si sem

po práci chodili sedat rádi, ale to nebyl důvod, proč tenhle podnik Ash vybral.

Vybral ho, protože si myslel, že tu možná zahlédne Josii. Podle muže, kterého na ni nasadil, ale už několik dní nevyšla ze svého bytu.

Možná zuřivě pracovala na dokončení nového díla pro galerii. Možná si ještě jeho návrh pořádně nepromyslela. Řekl Jaceovi, že jí dá čas do zítřka, ale sotva věnoval večeři pozornost, protože jen tak tak ovládal nutkání zajet za Josie domů.

Trpělivost. Jace tvrdil, že musí mít trpělivost. Ash si skoro odfrkl nad tak pokryteckou radou, když sám Jace uznal, že je poslední, kdo by ji měl dávat.

Přinesli jim jídlo a Brittany se konečně uvolnila, dokonce se na Ashe i usmála. V jednu chvíli se k němu naklonila, aby ji slyšel pouze on, a řekla: „Děkuju ti, Ashi. Netušíš, jak moc tohle pro mě znamená. Jsi teď moje jediná rodina. Ostatní zpřetrhali všechna pouta. Chovají se ke mně, jako bych byla zrádce, přitom jsem jenom chtěla mít vlastní život. Ty jsi pochopil, co chci a potřebuju, a nesoudil jsi mě za to.“

Ash se usmál. „Vítej v klubu vyvrhelů. Není to tu tak špatné. Čím déle od nich zůstaneš co nejdál, tím větší nadhled získáš a uvědomíš si, že tohle je něco, co jsi měla udělat už dávno, protože jsi teď šťastnější. Ale udělala jsi to a na tom jediném záleží. Postupně to bude lepší a lepší. Slibuju.“

„Nevadí ti to?“ zeptala se staženým hlasem. „Myslím tím, jestli ti nevadí, že se k tobě chovají jako k vyvrhelovi. Že opovrhují tebou i tvým úspěchem?“

Ash pokrčil rameny. „Řekl bych, že ze začátku mi to vadilo hodně. Posledních pár let nad tím ani nepřemýšlím. Mám přátele a ti jsou moje rodina. A teď i ty.“

Rozzářila se, stíny jí z očí ve zlomku vteřiny zmizely. „Jsem ráda, že můžeme být zase rodina, Ashi. Myslím to vážně. Nezklamu tě. Vím, že tu práci jsem nezískala kvůli svým schopnostem, ale nebudeš litovat, žes mi ji dal.“

Přerušilo je zvonění Ashova telefonu. Automaticky se po něm natáhl a zadržel dech dřív, než si uvědomil, co vlastně dělá. Mohla by to být Josie. Čekal celý týden, až mu dá zprávu, zavolá, cokoli.

Ale když se podíval na jméno na displeji, zamračil se. Nebyla to Josie. Byl to muž, který pro něj Josie sledoval.

„Omluvte mě, tohle musím vzít.“ Ash vstal a stiskl tlačítko přijetí hovoru. Poodstoupil od stolu do tišší části podniku poblíž toalet.

„Ash,“ představil se krátce.

„Pane McIntyre, vím, že moje hlášení byla tenhle týden v podstatě o tom samém.

Slečna Carlysleová až doteď neopustila svůj byt a myslím, že byste měl vědět, co jsem viděl.“

„Co se děje?“ zeptal se Ash naléhavě.

„Má monokla. A roztržený ret. Vypadá, jako by si ji někdo podal. Můžu se mýlit. Mohla to být nehoda, ale pochybuju o tom. A mohl by to být taky důvod, proč doteď neopustila byt.“

Ash zaklel. „Kam jela? Sledujete ji?“

„Jo, jdu právě za ní. Vypadá to, že míří do galerie. Když nastupovala do taxíku, měla s sebou několik pláten. Budu vás informovat.“

„Do toho,“ vybídl ho Ash a zavěsil.

Chvíli tam stál a snažil se ovládnout zuřivost, kterou v něm probudilo pomyšlení, že někdo na Josii vztáhl ruku. A pak proklel sám sebe, protože se svého člověka nezeptal, jestli Josie někam šla nebo měla jakoukoli návštěvu. Ale on by mu určitě hlásil, kdyby za ní někdo přišel. Jenže jeho člověk ji začal sledovat až dva dny po jejich společné večeři. Myslel si, že mu v tu dobu už zavolá, a když se tak nestalo, povolal svého muže, aby mu dál hlásil, co se děje.

Byl posedlý? Jo, i tak se to dalo říct. Vyšinutý by na něj taky sedělo. Choval se jako posedlý šílenec, takový, od kterého by se ženy měly držet dál. Jenže on neměl v úmyslu Josii ublížit. Nadával si však, že na ni nenasadil svého muže hned zpočátku, protože někdo jí ublížil nebo se jí minimálně něco vážného stalo.

Proč mu nezavolala? Proč nechtěla, aby jí pomohl? Přece po jejich rozhovoru musela vědět, že by se o ni postaral.

S tichou kletbou se vrátil ke stolu, kde k němu Brittany, Jace a Bethany zvedli tázavé oči, v nichž se zračila starost. Musel se tvářit dostatečně vážně na to, aby hned pochopili, že se něco stalo.

„Omlouvám se, že vás tu nechám, ale musím odejít. Brittany, brzy se ti ozvu. Slibuju.

Jaci, Bethany, díky, že jste přišli, a prosím, v klidu dojezte. Uvidíme se později.“ Když se otočil k odchodu, Jace za ním zavolal.

„Ashi? Všechno v pořádku?“

Ash se na něj zadíval tak, aby Jace pochopil, co se děje. Že jde o Josii. Porozuměl mu.

Přikývl a pak se obrátil zpátky k dívkám a s úsměvem navázal na jejich předchozí rozhovor.

Ash vydechl úlevou, věděl, že je Jaceovým dlužníkem. Zvedl telefon a zavolal svému řidiči. Jestli Josie mířila do galerie, pak bude právě na cestě domů, protože za posledních několik dnů nikam nešla. Později koupí obrazy, které do galerie přinesla, ale právě teď mířil do jejího bytu, aby tam na ni počkal, dokud se nevrátí, a pak si budou muset hodně vážně promluvit.

10. kapitola

Josie vydechla úlevou, když taxi zastavilo na křižovatce u jejího domu. Nechtělo se jí ven, ale toužila odnést panu Downingovi svá nová díla. Peníze z předchozího prodeje jejích obrazů jí sice ještě na několik měsíců vydrží, ale chtěla mu přinést další, aby kupec neztratil zájem nebo si nemyslel, že nemá co jiného nabídnout.

Zaplatila taxikáři, vystoupila z auta a podvědomě zvedla ruku k napuchlé tváři. Trhla sebou, když špičkami prstů zavadila o roztržený koutek úst. S hlavou skloněnou spěchala po chodníku ke svému bytu. Nemohla se dočkat, až bude uvnitř, kde ji nikdo neuvidí.

Sice se neměla za co stydět, ale pořád nemohla uvěřit, že se to stalo. Šokovalo ji to.

Naprosto a zcela ji šokovalo, že se u ní doma objevil Michael, přestal se ovládat a provedl něco, co nikdy předtím neudělal. Pořád to nemohla pochopit. Měla ho zažalovat. Měla udělat hodně věcí, ale byla na to příliš otupělá. Takže místo toho se uzavřela u sebe

v bytě a bez ustání pracovala, aby zapomněla na všechno, co se za poslední týden stalo. Věděla, že dluží Ashovi odpověď. Vysvětlení. Něco! Řekla mu, že jí to nepotrvá dlouho,

ale jak by za ním mohla přijít s modřinami, které jí způsobil její dominant?

Teď už to samozřejmě bylo jen k smíchu. Nebyl to žádný opravdový dominant. Jenom si na něj hrál. Honil si tím své ego. Ve chvíli, kdy si uvědomil, že to s ním chce doopravdy skončit, jako by se stal někým jiným. Byla chyba, že vůbec zmínila Ashe, ne že by mu tedy prozradila jeho jméno. Řekla mu ale, že jí nemůže dát to, co jí slíbil jiný muž.

Teď už si tím nebyla tak jistá. Co když není Ash o nic lepší? Nevěděla o něm zhola nic. Byla připravená se mu zavázat, uvědomila si to v podstatě v tentýž den, co se u ní objevil Michael. Po tom fiasku ale začala pochybovat. Nechtěla, aby se to znovu stalo.

Jestli je Ash ještě náročnější než Michael – a bylo evidentní, že takový opravdu je – pak by od něj mohla čekat stejné jednání jako od Michaela. Možná i horší.

Hlava ji ze všech těch myšlenek a pochyb bolela. Věděla ale, že není ve stavu, aby mohla učinit tak závažné rozhodnutí. Zda vložit svou důvěru, své bytí, samu sebe

do rukou muže, jako je Ash. A tak se odmlčela, rozmýšlela se, zvažovala pro a proti.

Pravda byla, že se bála. A ten strach ovlivňoval její rozhodnutí, jestli jeho návrh přijmout, či odmítnout. Nenáviděla ten strach. Takhle nechtěla žít, ani rozhodovat o svém životě. Potřebovala čistou hlavu, než udělá ten velký krok a začne důvěřovat dalšímu muži, z kterého by se stejně dobře mohl stát druhý Michael.

Nevesele si povzdechla a zalovila v kapse pro klíče od bytu. Hlavu měla pořád skloněnou, když došla ke schodišti a hned na prvním schodě zahlédla pár drahých polobotek.

Překvapeně vzhlédla a spatřila, že před ní stojí Ash. Prohlížel si ji a v očích mu planula taková zuřivost, že o krok ustoupila.

„Co se ti to, sakra, stalo?“ vybuchl.

Celý pěnil, vztek z něj sálal v horoucích vlnách. Klid a pohoda, které obvykle vyzařoval, byly ty tam. Teď z něj byla jedna velká rozzuřená hora chlapa.

„Prosím, tady ne,“ zašeptala. „Jen chci dovnitř. Nech mě projít a pak jdi.“

Jeho naprosto rozzuřený, nechápavý výraz ji zastavil, než se stihla protáhnout kolem

něj. Popadl ji za ramena a stiskl pevně, ale něžně, prsty jí do masa nezabořil.

„Chci vědět, co se ti stalo,“ zopakoval.

Svěsila ramena a skoro upustila klíče, které jí visely na špičce prstů. Chytila je do dlaně a pak zvedla hlavu.

„Nech mě projít,“ procedila skrze zuby.

K jejímu překvapení ji pustil a ustoupil, aby mohla do schodů, ale šel hned za ní a nedal jí příležitost, aby mu zabouchla dveře před nosem.

S povzdechem odemkla a otevřela. Jakmile byla uvnitř, cítila se hned o něco lépe. Byla doma. Bylo k smíchu, že se cítila bezpečně tam, kde se to celé stalo. Ale teď, když věděla, čeho je schopen, už neudělá tu chybu, aby mu dovolila se k ní přiblížit blíž než

na kilometr.

U dveří pustila kabelu a vešla do malého obýváku. Ash za sebou zavřel dveře, zajistil je řetízkem a pak se vydal za ní. Místnost se najednou zdála mnohem menší. Stál tam, díval se na ni, prohlížel si ji od hlavy po paty, až se zastavil na modřinách na její tváři.

Jeho pohled ochladl a ona se zachvěla.

„Neozvala ses,“ začal.

Okamžitě ji zaplavil pocit viny a sklopila zrak. Nechtěla, aby viděl to, co před ním toužila skrýt.

„A tohle bude ten důvod, proč jsi nezavolala.“ Pomalu přikývla, aniž by k němu zvedla oči.

„Josie, podívej se na mě.“

Mluvil tiše. Skoro něžně. Ale rozhodně o nic neprosil. Přikazoval. A ona nemohla neuposlechnout.

Pomalu zvedla hlavu, aby se mu podívala do očí.

„Kdo ti to udělal?“

Veškerá něha z jeho hlasu zmizela, zůstal jen ocelově chladný tón. Celé tělo mu vibrovalo potlačovanou zuřivostí, a právě proto váhala, zda mu to říct. Jak si vůbec někdy mohla myslet, že není nebezpečný, že je jen okouzlující a milý? Nechápala to. Protože muž, který před ní právě teď stál, vypadal, že je schopen mnoha hrůzností.

Ale kvůli tomu se ho nebála. Ne. Instinktivně věděla, dokonce i když ji svíral strach

z toho, co se jí stalo, že tento muž by jí neublížil. Ovšem zuřil. Zuřil tak, že ani nedokázala popsat, co z jeho očí vyčetla. Vypadal, že je schopen i někoho zabít. Uvědomila si, že mu to nechce říct, protože se nebála jeho, ale toho, co by udělal.

„Josie, odpověz mi,“ procedil skrze zuby. „Kdo. Ti. To. Udělal.“

Rozhodně jí to neprojde. Přinutí ji to říct. A ačkoli se nebála případné odvety, věděla jistě, že ho musí uposlechnout. On jí nedovolí tu otázku zamluvit. Byla přesvědčená, že by tu klidně stál celou noc, dokud nedostane, co chce.

Zavřela oči a dlouze, roztřeseně vydechla. Poraženě svěsila ramena.

„Michael,“ zašeptala tak tiše, že skoro ani neslyšela vlastní hlas. Možná to ani nahlas neřekla.

„Zopakuj to!“

Ta slova zazněla jako prásknutí bičem, prořízla vzduch takovou silou, až je cítila.

Vzhlédla a okamžitě před jeho pronikavým pohledem ucukla. Byl… děsivý.

„Slyšel jsi,“ zašeptala jen o něco hlasitěji.

„Říkáš mi, že ten sráč ti způsobil modřiny? Že to on ti roztrhl ret?“ Vykročil k ní a ona rychle ustoupila, což ho rozběsnilo ještě víc.

„Sakra, Josie, já ti neublížím! Já ti nikdy neublížím!“ vybuchl.

Jeho tón nebyl vůbec uklidňující, přesto v jeho slibu nalezla útěchu. Natolik, že k němu přistoupila, až stáli sotva půl metru od sebe.

Celé jeho tělo vibrovalo vztekem. Zelené oči měl téměř černé, zelený zůstal jen úzký kroužek kolem jeho panenek. A pak zvedl ruce, pomalounku, snad aby ji nevyděsil. Vzal jí obličej do dlaní, něžně a jemně, a ona netušila, jak se dokáže tak ovládat, když ze zbytku jeho těla sálala zuřivost a tvář měl potemnělou hněvem.

Jeho dotek byl však tak něžný, že mu téměř roztála v náručí. Už necítila žádnou bolest, byť měla tvář i několik dní po incidentu na dotek stále velice citlivou. Lehounce, tak, že to skoro ani necítila, jí přejel prsty po modřině a pak po roztrženém rtu.

„Zabiju ho.“

Byl rozhodnutý. Z nesmlouvavosti v jeho hlasu jí ztuhla krev v žilách, protože mu věřila.

V tuhle chvíli mu naprosto věřila, že je schopen zabít muže, který jí ublížil. Srdce jí poskočilo a dech se zrychlil, žaludek jí sevřela panika.

„Ne! Ashi, prosím. Nech to být. Právě proto jsem ti to neřekla. Právě proto jsem ti nezavolala.“

Chtěla toho povědět víc, ale on jí položil prst na nezraněnou polovinu úst, aby ji utišil.

„Nechat to být?“

Jeho hlas sliboval smrt.

„Ty chceš, abych to nechal, kurva, být, když ti ten sráč takhle ublížil? Co se tu,

do prdele, stalo, Josie? A chci to vědět do detailu. Nic nevynecháš. Chci vědět, kdy se to stalo. Chci vědět, kolikrát tě uhodil. A hlavně chci vědět, proč jsi za mnou hned poté nepřišla nebo mi nezavolala.“

Její rty byly pod dotekem jeho prstu hebké. A potom, jako by si to rozmyslel, se odtáhl a ustoupil, aby se rozhlédl po obývacím pokoji, a pak se zadíval k oblouku dveří do její ložnice.

„Odvezu tě do svého bytu,“ prohlásil pevně. „Stěhuješ se ke mně.“

„Počkat. Cože? Ashi, nemůžu…“

„Nehodlám se s tebou dohadovat, Josie.“ V očích měl odhodlaný pohled a postoj nesmlouvavý. Neměl v úmyslu dělat kompromisy. „Pojedeš se mnou. A teď půjdeme

k tobě do ložnice. Sedneš si se mnou na postel a povíš mi, co si potřebuješ sbalit. Zítra probereme, co si budeš chtít vzít nebo co budeš potřebovat, aby ses mohla přestěhovat ke mně, a já domluvím, aby sem někdo přišel a vše potřebné ti odnesl. Ale až si promluvíme o tom zkurvysynovi – a věř, že si o tom promluvíme – bude to tam, kde se budeš cítit v naprostém bezpečí. Tam, kde budeš vědět, že ti nikdo neublíží. Tečka.“

Překvapením ještě víc otevřela ústa, ale po prvotním šoku po jeho prohlášení, přišla… úleva. Klid. Ale především všepohlcující úleva. Rozhodnutí tentokrát nebylo na ní, ale jí to v tu chvíli nevadilo. Její starosti – strach – týkající se Ashe jí nyní připadaly neuvěřitelně hloupé. To, že si vůbec mohla myslet, že by se někdy zachoval jako Michael nebo že by ji čekalo něco mnohem horšího než to, čím si právě prošla, jí přišlo absurdní.

„Sbalím si sama,“ zašeptala.

V očích mu zaplál oheň. Uspokojení, že se mu poddala. Možná čekal, že se s ním bude dohadovat, nebo že to dokonce odmítne, ačkoli věděla jistě, že nemá v úmyslu vycouvat.

„Neřekl jsem, že si nemůžeš sbalit. Řekl jsem, aby sis sedla na postel, zatímco to já udělám za tebe. Já jen chci, abys mi pověděla, co si chceš vzít s sebou na dnešní noc a možná i zítřek. O zbytek se postaráme, až si spolu promluvíme.“

Páni. No dobrá. Tohle šlo nějak moc rychle. Cítila se jako na horské dráze, pořád se nemohla vzpamatovat.

Vztáhl k ní ruku a znehybněl, ani se po její ruce nenatáhl. Jen jí nabídl tu svou a čekal.

Čekal, až ji přijme. Až ho vezme za ruku a vstoupí do jeho světa.

Zhluboka se nadechla a jeho ruku přijala. Pevně ji sevřel v dlani a pak stiskl a držel.

Jako by mezi nimi vybudoval nezlomitelné pouto.

Pak ji pomalu odvedl do ložnice a ona ho následovala. Šla s ním dovnitř, kde ji posadil na kraj postele, jako by byla křehká panenka. Něco, co se snadno zlomí a rozbije.

Odtáhl se a rychle se rozhlédl.

„Máš cestovní tašku?“

„Ve skříni,“ odpověděla staženým hlasem.

Ohromeně sledovala, jak rychle vykročil k šatníku. Nemělo by to být obráceně? Vždyť on toho pro ni tolik dělal. Co ona udělala pro něj? Na druhou stranu řekl, že jí toho hodně dá. Ale také si vezme vše, co má.

Lehounce se zachvěla a přemýšlela, kolik si toho vezme, a jestli jí vůbec něco zbude, až bude mít dost.

11. kapitola

Ash nebyl hloupý. Věděl, že na Josie příliš tlačil, nedal jí čas se nadechnout, zamyslet se nebo nějak na jeho arogantní příkaz zareagovat. A bylo od něj arogantní, že jí vtrhl

do bytu a poroučel, jako by mu to tu patřilo.

Takže se snažil sbalit všechno co nejrychleji, protože čím déle seděla na posteli, otupělá a zmatená, tím víc času měla, aby si svůj souhlas rozmyslela. Což znamenalo, že s ním možná domů vůbec nepojede.

A to nehodlal dopustit.

Sbalil tašku, zavolal svému řidiči, aby na ně počkal před Josiiným bytem, a pak ji rychle vedl ke dveřím, aby jí nedal možnost se nad událostmi tohoto večera déle zamýšlet.

Poté co ji usadil do auta, zavřel dveře a zastavil se jen na chvíli, aby zavolal svému vrátnému a požádal ho, aby zašel k němu do bytu, sundal ze zdi Josiin obraz a odklidil ho spolu s dalšími z jeho obýváku, dokud si je Ash nevyžádá zpět. Nechtěl, aby Josie věděla, že to on skoupil všechny její obrazy. Na to je ještě čas.

Když se usadil v autě vedle ní, uvolnil se a podíval se na její bledou tvář. Její modřiny ho přiváděly k zuřivosti. Běsnil jen z pohledu na ně. Na roztržený koutek úst, připomínku toho, že jiný muž vložil ruce na to, co Ash považoval za své. Že se nějaký muž vůbec opovážil takto dotknout ženy. A nejen Ashovy ženy, ale jakékoli ženy. Ale především té Ashovy.

„Nevím, jestli je to dobrý nápad, Ashi,“ promluvila tiše vůbec poprvé od chvíle, kdy mu jen zdráhavě sdělila, co jí má sbalit na noc.

„Je to moc dobrý nápad,“ pronesl rozhodně. „Stejně bys za mnou přišla, nebýt toho parchanta. Víš to a vím to i já. A musíme si o něm promluvit, ale až se budeš cítit

v bezpečí, a to bude v mém náručí, kdy si budeš jistá, že se ti už nic špatného nestane. Ale jedno musíš vědět. To, co ti provedl, nic mezi námi nezmění. My jsme si souzeni, Josie. To je jasné už od toho prvního dne v parku. Bojovat s tím je zbytečná ztráta času a energie. Já s tím bojovat nebudu a ani nechci, abys tomu vzdorovala ty.“

Překvapením pootevřela ústa. V očích se jí blýsklo, ale ne vztekem, nýbrž pochopením.

Dobře. Konečně se na to začala dívat stejně jako on. Konečně se někam pohnuli.

„Nejsem nijak nadšený, žes to přede mnou tajila,“ pokračoval. „Že jsi za mnou nepřišla ihned poté, co k tomu došlo. Ale na tom zapracujeme. Ještě jsi nebyla moje, přestože já to už věděl. Ovšem nyní moje jsi. A kdykoli budeš mít problém, přijdeš za mnou.“

Pomalu přikývla a on se spokojeně usmál. Zvítězil.

Napřáhl k ní ruku. Vzdálenost mezi nimi se mu nelíbila, ale nechtěl na ni příliš tlačit.

Zatím ne. Už tak toho na ni bylo moc. Chtěl, aby další krok udělala ona, a tak s napřaženou rukou čekal.

Bez zaváhání se k němu přesunula. Byl rád. Sklouzla po sedadle k němu, přitiskla se mu k boku, aby ji mohl obejmout paží kolem ramen. A on to udělal. Přitáhl si ji k sobě. Položila se na jeho hruď, vršek její hlavy měl pod bradou. Líbilo se mu, že se k němu tak vinula.

Tiše si povzdechla a jako by se do něj vpila. Tělo jí pokleslo, jako by z něj spadla

obrovská tíha. Jako by se jí konečně ulevilo.

Vůně jejích vlasů ho omamovala. Jemná a sladká jako ona. Pohladil ji po paži, vnímal dotek její pokožky a věděl, že ji brzy i ochutná. Ale prozatím potřebovala útěchu. Bezpečí. Pocit jistoty. Musela vědět, že by jí nikdy neublížil. Nikdy by proti ní nezvedl ruku tak, jak to udělal Michael.

Přitiskl rty do jejích vlasů a vdechl její vůni, pak ji do vlasů políbil.

Bylo to jasné. Byl v tom až po uši. A to ani neměl svůj plán detailně propracovaný.

Jednal instinktivně. Věděl, že ji musí mít. Věděl, že ji musí mít při sobě. A věděl, že kdyby na ni nezatlačil teď, ztratil by ji.

Nejlepší způsob byl jít na ni zhurta, i když to z něj dělalo naprostého parchanta.

S Michaelem by se ale neporovnával. Takový nebyl. Možná nepatří mezi nejtrpělivější, nejchápavější a nejohleduplnější lidi a zcela určitě nikdy necouvl, když něco chtěl. Ale nikdy, nikdy by neuhodil ženu. Jen ta představa mu byla odporná.

Neměl ale nejmenší problém upustit si páru na chlapovi, který ublížil Josii.

Tu myšlenku odsunul stranou, protože věděl, že si s ní bude muset poradit později – a že si s ní poradí. Teď je ale hlavní Josie. Její potřeby. Její pohodlí. A to odteď.

Jeli mlčky a Ash nechtěl to ticho porušit. Věděl, že Josie teprve zpracovává události dnešního večera. Věděl, že si to nejspíš všechno pomalu rozmýšlí a zpochybňuje. Ale měl ji ve svém náručí, a dokud bude s ním, a ne ve svém bytě, pak mohl hrát po svém.

Namísto toho ji ale jen hladil, pomalu jí dlaněmi klouzal po pažích a uklidňoval ji tak, jak to jen uměl.

„Omlouvám se, Ashi,“ zašeptala mu skoro neslyšně do hrudi. Zarazil se. Sklonil hlavu, aby ji lépe slyšel.

„Za co se omlouváš?“

„Za to, že jsem ti nezavolala. Že jsem ti nedala vědět, když jsem měla. Prostě jsem se strašně bála.“

Nadzvedl jí bradu špičkami prstů a obrátil k sobě její tvář, aby se jí mohl podívat do očí.

Pak položil prst na její rty.

„Teď ne. A neomlouvej se. Není za co. Probereme to, Josie. Chci slyšet každé slovo. Ale ne tady. Prozatím jen seď a dovol mi, ať tě držím. Až dorazíme ke mně domů,

promluvíme si. Ovšem ani pak se nebudeš omlouvat za něco, za co nemůžeš. Možná se mi nelíbí, že jsi za mnou nepřišla, když jsi někoho potřebovala, ale chápu to.“

Usmála se, oči se jí rozzářily teplem, úzkost a nejistota z nich skoro zmizely.

„Tak je to lepší,“ poznamenal. „Máš překrásný úsměv. Dám si záležet, aby ses usmívala častěji, Josie. Udělám tě šťastnou. Tím si buď jistá.“

Sklonila hlavu na stranu, ve tváři se jí usadil zmatený výraz. „Nevím, co říct, Ashi. Něco takového se přece nestává. Nestává se to. Mám pocit, jako bych se ocitla v Zóně soumraku. Je to… šílený.“

Shovívavě se usmál. „V mém světě se takové věci dějí. Nebo alespoň teď se dějí.

Přiznám se, že se mi to také ještě nikdy nestalo, takže oba vstupujeme na neprobádané území. Ale teď do tohoto světa patříš, Josie. Nejsou tu žádná pravidla než ta, která si stanovíme sami. Na tradice moc nedám. Já si dělám věci po svém a zbytek světa ať se jde bodnout.“

Usmála se tak rozzářeně, až se jí ve tvářích objevily dolíčky. Fascinovaly ho. Chtěl se jich dotknout a ochutnat je.

„To je mi už docela jasné. Lituju člověka, který by ti někdy řekl, že něco nemůžeš.“

„Jo, to taky nemám moc rád,“ přiznal.

„Pokusím se tě tedy nerozzlobit tím, že bych ti řekla ne.“

Jeho úsměv pohasl. Zadíval se jí upřeně do očí. „Doufám, že ti nikdy nedám důvod říct mi ne. Ale jestli mi to řekneš, Josie, pochop jedno. Nebudu to slovo ignorovat, pokud to tedy nebude mít něco společného s tvým zdravím a bezpečím. Nebo kdyby to znamenalo, že ode mě odcházíš. Ne je pro mě zásadní. Řekneš to a já přestanu. Ale používej ho moudře, a jen pokud to budeš myslet vážně. Protože já to slovo beru vážně.“

Zjihla. Naklonila se k němu, přitiskla se k jeho tělu. Pokoušela ho. Penis mu ztuhl a zatínal zuby, jak se snažil potlačit reakci svého těla na její blízkost.

Takhle na něj ta žena působila. Netušil proč. Skoro ji neznal, ale věděl, že ji musí mít.

Věděl, že ji bude mít. Věděl, že se spolu zapletou a on neměl v nejmenším úmyslu vycouvat. Také věděl, že se tato žena od všech žen, s nimiž doteď byl, velice liší.

To ho děsilo a zároveň vzrušovalo.

Co když je ona ta pravá? Žena, kterou když muž spatří, ví, že je pro něj ta jediná? Jako je Mia pro Gabea. Nebo Bethany pro Jace. Ta pravá.

Nedokázal to pochopit. Nic takového neměl v plánu. Bylo moc brzo. Bylo to bláznivé.

Stěhuje si ji k sobě do bytu. Chce ji mít ve svém životě. Jen nevěděl, co bude dál.

Protože co bude, sakra, dál?

Kromě toho, že si vezme Josii do postele, kde se mu podřídí, plně se podřídí každé jeho touze a potřebě. Stejně jako on vyhoví všem jejím touhám a potřebám. Copak to nestačí? Bude muset, protože co bude dál, to už nevěděl.

Auto zastavilo před domem, v němž bydlel, a řidič vystoupil, aby jim otevřel dveře.

Ash vystoupil první. Odtáhl se od Josie a pak jí nabídl ruku, aby jí pomohl vystoupit z auta. Přivinul si ji k sobě, potom od řidiče převzal její tašku a vykročil ke vchodu.

„Bydlíš u Hudsonu,“ poznamenala Josie tiše s pohledem na řeku.

„Jo. Seshora je pěkný výhled. Pojď. Půjdeme dovnitř.“

Vyjeli výtahem až nahoru. Odnesl jí tašku až do bytu a pak ji nasměroval do ložnice.

Když vstoupili do rozlehlé místnosti, ztuhla a pomalu, obezřetně se rozhlédla.

Hodil její tašku na postel a ukázal ke koupelně.

„Převleč se do toho, v čem chceš spát. Já budu v kuchyni, připravím víno. Nepospíchej.“

„Kde budu spát?“ zeptala se tiše.

Vzal ji za ramena a pak jí přejel rukama po pažích. „V mé posteli, Josie. Se mnou.“ V očích se jí objevila úzkost.

Naklonil se k ní a něžně ji políbil na čelo. Možná za to mohla ta zranitelnost. Obava a strach, které jí viděl v očích.

„Promluvíme si, Josie. V mé posteli. Budeš ležet v mém náručí. Budeš v bezpečí. Tím si buď jistá. Ale v noci budeme jen spát. Proto chci, aby ses převlékla do noční košile. Znovu ji už na sebe nevezmeš, ale dnes bude potřeba, abys na sobě něco měla, protože mě pořád dobře neznáš. Po dnešku už mě znát budeš.“

Naposledy ji políbil a pak se odvrátil a zanechal ji samotnou v ložnici, aby se převlékla.

Odešel do kuchyně a dal si s přípravou vína na čas. Pamatoval si, jak mu říkala, že moc nepije, ale zmínila se, že občas si sklenku vína dá, a dneska ji bude potřebovat. Nevěděl to jistě, ale měl z ní dojem, že dává přednost červenému. Chtěla by něco barevného.

Sytého a chutného. Ne chlad bílého vína.

Ztuhl, když si uvědomil, že sám odešel od vlastní večeře, a jelikož odešel rovnou

za Josií a čekal na ni, dokud se nevrátí, pak je velice pravděpodobné, že ještě nejedla.

Zalovil v ledničce pro ovocný salát a několik klínků jemného sýra. Postavil jídlo

na podnos a ze skříňky vytáhl chleba a krekry. Ještě by to chtělo něco sladkého. Nemají snad všechny ženy rády čokoládu?

Jeho hospodyně mu občas přinášela domácí koláče a sušenky a tento týden mu přinesla čokoládovou pěnu se šlehačkou. V horní poličce v lednici bylo pět misek

s dezertem. Dvě vytáhl a položil je na tác, pak ze zásuvky vytáhl dvě lžičky.

Spokojen, že připravil něco k jídlu a že tím i dal Josii čas připravit se do postele a uklidnit rozjitřené nervy, zamířil zpátky do ložnice.

Když vešel dovnitř, seděla se zkříženýma nohama na posteli. Pohled na ni ho přemohl.

Byla bosá a pohodlně usazená, přesně jak to chtěl.

Měla na sobě hedvábné, sytě růžové pyžamo. Dlouhé nohavice, dlouhé rukávy, zakrývalo jí celé tělo. I límeček měla zapnutý.

Dnes jí to povolí. Tu bariéru. Ale po dnešku už nebude mít v jejich posteli na sobě ani nitku. Bude spát vedle něj, kůže na kůži.

Při pohledu na tác vytřeštila oči a rychle vstala z postele, aby na ni mohl tác položit.

„Odtáhni deky,“ nařídil. „Najíme se v posteli.“

Rychle odtáhla přehoz a přikrývky, a dokonce i načechrala polštáře, než si do postele opět lehla.

Položil tác na svou stranu postele a pak odešel ke skříni, aby si svlékl oblečení. Měl dilema, protože do postele nikdy nenosil nic než trenýrky. Pak pokrčil rameny.

Přece nebude úplně nahý a slíbil jí, že dnes ji bude jen objímat. Nesnažil se ji svádět, takže boxerky postačí.

Když se vrátil, zachytil její pohled. Rychle ucukla a předstírala, že se nedívala. Bylo roztomilé, jak klopila řasy a jak jí stoupla barva do tváří, když vlezl do postele vedle ní.

Nabídl jí ovoce a sýr, pak jí do volné ruky dal sklenku vína. Krmil ji. Líbilo se mu, jak přitom zavadila zuby o špičky jeho prstů. A zdálo se, že se jí líbí nechat se od něj krmit, stejně jako se jemu líbilo krmit ji.

V očích se jí usadil zasněný, spokojený výraz. Uvolnila se a stíny jí z očí zmizely. Z jejích ramen opadlo napětí.

„Máš hlad?“ zeptal se chraptivě a opájel se pohledem na ni. Byla tak provokativní a svůdná.

Konečně. Měl ji u sebe v posteli. Byla jen několik centimetrů od něj. Jeho tělo řvalo touhou, aby si ji vzal, aby si vzal, co bylo jeho, i když se v duchu nabádal k trpělivosti.

„Umírám hlady,“ přiznala. „Nejedla jsem už několik dní.“

Jeho tvář potemněla, bylo poznat, že zase zuří. „Odteď o sebe budeš pečovat lépe. Já se o tebe postarám.“

Usmála se. „Není to jen kvůli… Michaelovi… a tomu, co se stalo. Měla jsem hodně

práce.“

Věděl proč, ale stejně se zeptal, protože by bylo zvláštní, kdyby to neudělal, a ona sama mu o tom chtěla říct. Uvolnila se, přesně jak si přál. Toužil si povídat. A nechtěl, aby váhala nebo si něco nechávala pro sebe.

„Na čem jsi pracovala?“

Tváře jí zrůžověly. Zvědavě se na ni zadíval.

„Pracovala jsem na sérii erotických kreseb. Nic vulgárního. Jsou vkusné. Sexy, ale vkusné.“

Oči jí zářily nadšením, přestože se odtáhla, když jí nabídl další sousto.

„Prodala jsem všechna svá díla, která jsem vystavovala v galerii! Nemohla jsem tomu uvěřit. Pan Downing mi řekl, že moje další práce nemohl přijmout, protože ještě nic neprodal, a já mu už přinesla první kresbu z té série, na které pracuju. Pak mi zavolal, že má pro mě dobré zprávy. Prý nejen všechno prodal, ale taky chtěl další! A ten kupec chce všechno, co přinesu. Celý týden jsem jen malovala.“

Sklopila zrak a pak k němu váhavě zvedla oči.

„Jsou to autoportréty. Tedy ne že bys z toho poznal, kdo je na té malbě, ale pro tu erotickou sérii jsem použila svou postavu. Mám… tetování, navrhla jsem si ho sama,

a do obrazů skvěle zapadalo… Líbí se mi. Doufám, že jsou dobré. Doufám, že se budou líbit i tomu kupci.“

Poslední slova zněla tak úzkostlivě, až se mu sevřelo srdce. Sakra se mu budou líbit. A ať se propadne, jestli je uvidí ještě někdo jiný. Budou jenom jeho. Jen a pouze jeho. A jenom on ji uvidí nahou. Jen on sám.

Josie byla bez pochyb nádherná žena, její autoportréty se budou určitě líbit ženám

i mužům. Měla talent, bez ohledu na to, co mu ten pitomec, majitel galerie, řekl o jejím stylu. Je jen otázkou času, než bude objevena. Ash byl rád, že ty malby získá dřív, než tu možnost bude mít kdokoli jiný. Příčila se mu představa, že by se na ně někdo jiný byť jen podíval.

„Určitě se tomu kupci budou líbit,“ řekl. V duchu si zapsal poznámku, aby hned

v pondělí ráno zavolal panu Downingovi, aby malby okamžitě zabalil a poslal Ashovi do kanceláře. „Rád bych je viděl.“

Zčervenala, ale usmála se a prohlásila: „Možná bych tě mohla vzít do té galerie, aby ses na ně podíval. Dneska jsem je tam odnesla. Třeba se pro ně kupec ještě nezastavil. Můžou tam ležet celé dny.“

Naklonil se k ní a přejel jí prsty od tváře po krk, odkud jí odtáhl pramen světlých vlasů.

„Radši bych, kdybys mi nakreslila něco nového. Něco, co neuvidí nikdo jiný. Možná něco ještě erotičtějšího než ty kresby.“

Vykulila oči a pak se zamračila, jako by si ten obraz už v duchu představovala.

Pootevřela rty a vydechla. Úplně viděl, jak v duchu kreslí.

„Mám pár nápadů,“ přiznala. „Ráda bych zkusila něco osobnějšího. Tedy pokud to opravdu nikomu neukážeš.“

Zavrtěl hlavou. „Neuvidí to nikdo kromě mě. Ať mi namaluješ cokoli, budu to střežit jako poklad. Ale pokud mi namaluješ sebe, můžeš si být naprosto jistá, že to nikdo cizí nikdy neuvidí.“

„Dobře,“ řekla tiše. Tváře měla červené horkostí a… vzrušením.

„Už ses najedla?“

Přikývla a podala mu poloprázdnou sklenku vína. Postavil ji stranou, pak odnesl tác na komodu a vrátil se do postele. K Josie.

Lehl si a rozevřel náruč, aby se k němu mohla přivinout. Leželi na hromadě polštářů, svým tělem se vinula k jeho.

„A teď mi pověz o Michaelovi,“ vybídl ji Ash věcným tónem. Ztuhla a dlouho mlčela. Pak prudce vydechla.

„Mýlila jsem se v něm,“ zašeptala. „Nikdy mě ani nenapadlo, že by byl schopen něčeho takového. Dokonce i během našeho vztahu, kdy dával volnou ruku své… dominanci… pořád na mě působil, jako by se ovládal, jako by si dával pozor. Jednal se mnou opatrně. Jako by mi nikdy nechtěl nijak, ani sebeméně ublížit.“

„Kde jsi byla, když se to stalo?“ zeptal se Ash. „Šla jsi za ním?“ Zavrtěla hlavou. „Ne. On přišel za mnou.“

Ash zaklel. „Tys ho pustila k sobě do bytu?“

Zvedla se a otočila, aby se mu zadívala do očí. „Proč bych neměla? Ashi, byli jsme milenci. Nikdy mi nedal důvod věřit, že by mi mohl ublížit. Nikdy se nepřestal ovládat. Ani jednou. Nikdy jsem ho neviděla naštvaného. Vždycky byl klidný, vždycky se ovládal. Přišel za mnou, protože nevěřil, že chci opravdu náš vztah ukončit. Přinesl mi náhrdelník a řekl, že pro mě očividně musel něco znamenat a že odteď už na to nezapomene.“

Ash se zamračil, ale nepřerušil ji.

„Když jsem mu pověděla, že je po všem, chtěl vědět proč.“

Odmlčela se, sklopila pohled. Ruce měla v klíně, seděla k němu bokem. Přitáhl si ji k sobě, přitiskl ji ke svému tělu. Cítil její tep, vnímal, že je rozrušená.

„Co se stalo pak?“ vybídl ji tiše.

„Řekla jsem mu, že mi nemůže dát to, co mi slíbil jiný muž,“ zašeptala. Ash ji objal pevněji. „Pokračuj.“

„Vybuchl. Úplně se přestal ovládat. Sotva jsem to dopověděla, už mi vrazil facku. To mě tak šokovalo, že jsem ani netušila, co mám dělat. A když jsem spadla na zem, jen nade mnou stál a znovu mě uhodil. Vzal mě za vlasy a obvinil mě, že jsem ho podvedla. Řekl mi, že na mě šel až moc v rukavičkách. Že kdybychom na to šli tak, jak doopravdy chtěl, nikdy by se to nestalo, že bych ho nikdy nepodvedla.“

„Ten grázl,“ zavrčel Ash. „Za tohle ho zabiju.“

Zavrtěla hlavou. „Ne! Ashi, nech to být. Skončila jsem s ním. Je po všem.“

„Tak to ani za nic!“

Zklidnil dech, odsunul vztek do koutku mysli a uvolnil stisk prstů, které jí zabořil

do paže. Nechtěl jí způsobit modřiny. Jestli má nějaké modřiny mít, tak ať pochází z jejich milování. Ne takové, které by nechtěla.

„Měla jsem jít na policii,“ zašeptala. „Měla jsem ho zažalovat. Měla jsem ho nechat zatknout. Ale, bože, byla jsem v takovém šoku. A cítila jsem se tak… hloupě. Jak jsem to v něm mohla nevidět? To, že je schopen takového násilí? Jak jsem s ním mohla mít sex, a nikdy neprohlédnout jeho masku? Když jen pomyslím na to, co se mohlo stát. Věřila jsem mu. Bezpodmínečně. Dovolila jsem mu, aby se mě dotýkal. Mohl by udělat, cokoli

by chtěl. To je také důvod, proč…“

Odmlčela se a ztuhla. Stáhl jí vlasy z vlhké tváře a pak ji na ni políbil.

„Proč co?“ vybídl ji něžně.

Zavřela oči. „Proč jsem ti nezavolala. Proč jsem za tebou nepřišla. Proč jsem nechtěla přijmout, co jsi nabízel. Já jsem se… bála.“

Napjal se a zadíval se jí přímo do očí. „Bála ses mě?“ Zoufale přikývla.

Prudce se nadechl. Chápal to. Nelíbilo se mu to, ale chápal to.

„Je mi to jasné,“ řekl a pohladil ji po paži. „Myslela sis, že když jsi špatně odhadla jeho, nemůžeš věřit svému úsudku ani vůči mně a mým úmyslům.“

Znovu přikývla.

„Beru to, Josie, ale jedno musíš pochopit. Já nejsem Michael.“

Vzhlédla k němu, v očích se jí zračily jiskřičky naděje. Chtěla mu věřit. Co se jeho týkalo, toužila věřit svým instinktům.

„Já ti nikdy neublížím,“ přísahal. „Jestli budeme mít problémy, vyřešíme je. A to bez toho, abych na tebe vztáhl ruku. To nikdy neudělám. Nikdy.“

„Dobře,“ zašeptala.

„Pojď sem,“ vybídl ji tiše a nabídl jí ruku.

Nezaváhala a rychle se mu přivinula k hrudi. Objal ji oběma pažemi a tiskl ji k sobě, vdechoval její vůni.

„Štve mě, že ty modřiny budeš mít ještě několik dní. Nelíbí se mi, ale víc se mi nelíbí, že si při pohledu na ně vzpomeneš, jak ti ublížil.“

„Já jsem v pořádku,“ zamumlala mu do hrudi.

„Nejsi. Zatím ne. Ale budeš,“ slíbil. „Dovol mi to, Josie. Dovol mi, abych ti ukázal, že

k sobě patříme. Je mi jasné, že teď asi o sobě pochybuješ a nevěříš sama sobě, ale dovol mi, ať se o tebe postarám. Dovol mi to. Nebudeš toho litovat.“

Dlouho mlčela a on čekal, jestli jeho nabídku přijme.

A pak ji přijala. Jediným slovem vyřčeným nejistě, ale odhodlaně.

„Dobře.“

Hruď se mu sevřela. Několikrát se pomalu nadechl a vydechl a pak ji k sobě přitiskl.

„Teď spi, Josie. Zítra se domluvíme, co uděláme s tvým bytem.“

Držel ji, dokud se neuvolnila a dech se jí nezklidnil. A přesto čekal dál a v duchu si přehrával vše, co mu řekla, slovo za slovem. Připomínal si strach v jejím hlasu. To, jak sama sebou pohrdala. Představy, jak leží na zemi, nad ní se tyčí Michael a ubližuje jí, mu nedaly spát.

Bylo po půlnoci, když z nočního stolku potichu zvedl telefon a vytočil Jaceovo číslo.

„Co se, sakra, děje?“ zavrčel jeho kamarád místo pozdravu. „Doufám, že je to důležitý, Ashi.“

„Potřebuju alibi,“ řekl Ash. Na lince zavládlo ticho.

„Ježíši. Sakra! O čem to mluvíš, kámo? Potřebuješ pomoct? Co se děje?“ Ash shlédl na Josie, na její dlouhé řasy a temnou modřinu na tváři.

„Teď ne. Ale brzy. Právě teď mě Josie potřebuje. Potřebuje klid a bezpečí. A musí

vědět, že bych jí nikdy neublížil. Teď hodlám každou volnou chvíli strávit s ní, aby to pochopila. Ale potom půjdu po tom parchantovi, co jí způsobil všechny ty modřiny, a budu potřebovat alibi.“

„Kriste, Ashi. Co se, sakra, stalo? Někdo jí ublížil?“

„Jo,“ vyštěkl tiše Ash. „A až s ním skončím, už nikdy se žádné jiné ženy nedotkne.“ Jace prudce vydechl.

„Jak chceš, brácho. Máš to mít. Ani ses nemusel ptát.“

„Díky, kamaráde,“ řekl tiše Ash. „Promluvíme si později.“

12. kapitola

Josie zavrněla a pokusila se protáhnout, narazila ale do tvrdého těla. Okamžitě otevřela oči a rychle zamrkala. Byla zmatená. Pak si vzpomněla. Ležela v posteli s Ashem.

V Ashově bytě. V jeho náručí.

Sjela pohledem na tvrdou zeď jeho hrudi, která se pomalu zvedala a klesala. Nadechla se, aby nasála jeho vůni. Své rty měla tak blízko jeho pokožce, že ho mohla snadno políbit. Byla v pokušení.

Nebyli ale milenci, kteří se probudili po promilované noci. Ani spolu neměli sex. Zatím ne. Až na pár zdvořilostních frází a jeden rozhovor při večeři se v podstatě neznali.

A přesto s ním teď ležela v posteli poté, co souhlasila, že se k němu nastěhuje.

Zavřela oči a přemítala, jestli se rozhodla správně. Její mysl a srdce se spolu dohadovaly a ona pořád nevěděla, kdo z nich vyhrál. Možná ani jeden. Tohle bude muset vyřešit, protože zatím k tomu „správnému“ rozhodnutí nedospěla.

Váhavě zvedla zrak a zadržela dech, aby se podívala, jestli je vzhůru. Její oči se střetly s jeho a ona pocítila, jak jí až po špičky prstů projel proud. Byl vzhůru a upřeně ji pozoroval. Jako by jí četl myšlenky.

„Dobré ráno,“ zašeptal.

Sklonila hlavu, když jí do tváří vstoupila horkost.

„Co se děje?“ zeptal se něžně. Polkla. „Je to těžké.“

Sklouzl jí rukou po těle, přes paži, přejel jí z vlasů na tvář.

„Nikdy jsem neřekl, že to bude snadné. Nic, co za to stojí, není nikdy snadné.“

To byla pravda. A ne, s Ashem to nebude snadné. Nic na něm nebylo snadné nebo jednoduché.

„Líbí se mi probudit se s tebou ve svém náručí.“

To přiznání mu zadunělo v hrudi a jí celým tělem burácela horká krev.

„Mně se to taky líbí,“ zašeptala.

„Chci, aby ses tu cítila v bezpečí,“ prohlásil Ash vážným hlasem. „Chci, aby ses se mnou cítila v bezpečí.“

„To také cítím.“

„Dobře. A teď mě polib, ať ti můžu dobré ráno popřát, jak se sluší a patří.“

Zvedla bradu a opřela se mu dlaní o hruď. Pod jejím dotekem sebou trhl, svaly mu ztuhly. Váhavě se odtáhla, ale on ji chytil za ruku a přitáhl si ji zpátky k sobě.

„Mám rád, když se mě dotýkáš,“ zašeptal. „Chci, aby ses mě dotýkala častěji. Tak jako se já budu dotýkat tebe, kdykoli budeš se mnou. Pokud budeme ve stejné místnosti, Josie, chci se tě dotýkat.“

A pak ji políbil. Jeho horká smyslná ústa se uzavřela nad jejími. Byl něžný. Nespěchal na ni, téměř jako by ji jen pokoušel.

Povzdechla si a uvolnila se, ochabla a uvěznila tak svou ruku mezi jejich těly.

„Na tohle jsem čekal,“ přiznal. „Chtěl jsem tě ve své posteli. Chtěl jsem cítit tvé rty

na svých. Chtěl jsem, abys byla to první, co ráno okusím. Celý poslední týden mě přiváděl

k šílenství, Josie. Čekal jsem na tebe. Na tohle. A teď to konečně mám a nenechám tě odejít.“

„Já na to také čekala,“ přiznala. A byla to pravda. Snila o tom. Přemýšlela, jaké to bude. A teď to věděla. Bylo to… správné.

Všechny její obavy vymizely. Její otázky. Její strach, že učinila špatné rozhodnutí.

Ponořili se do jedinečného, dokonalého okamžiku, kde jí vše připadalo správné. Právě tohle chtěla. To, co jí mohl dát. A čemu už nehodlala dále vzdorovat.

Přetočil ji na záda a vztyčil se nad ní, velký a silný. Opět ji políbil, tentokrát hlouběji, naléhavěji.

Líbal ji mocně, o něco žádal a zároveň si to bral. Připravil ji o dech. Nemohla dýchat, protože jí to nedovolil.

„Chtěl jsem počkat. Chtěl jsem být trpělivý,“ zachraptěl. „Nedokážu to, Josie. Musím tě mít hned teď. Pověz mi, jestli mě chceš. Musíš mě chtít. Nemůžu z nás být jediný, kdo má pocit, že umře, jestli nebudu okamžitě v tobě.“

Jeho vášnivá slova se jí zařízla hluboko do nitra. Vzepjala se proti němu a beze slov ho tak pozvala dál. Ale on se zastavil a zadíval se jí do očí. Chtěl to slyšet. Potřeboval to slyšet.

„Pověz mi to,“ přikázal. „Pověz mi, že mě chceš. Chci to slyšet, chci, abys to řekla, aby nebylo pochyb o tom, že právě tohle chceš. I když já chci tebe a musím tě mít, jestli ty nechceš, přestaneme.“

„Chci tě,“ zašeptala. Srdce jí divoce bušilo, adrenalin jí běsnil v žilách.

„Díkybohu,“ vydechl.

Znovu ji políbil, jako by nemohl snést, když se jí nedotýká svými rty. Pak se váhavě odtáhl, v očích se mu zračilo vzrušení a chtíč.

„Musím si vzít kondom. Později si promluvíme o jiných možnostech, chci, abys byla chráněná. A taky se musíme zbavit toho pyžama. Růžová ti sedne. Rozhodně je to tvoje barva, ale v tuhle chvíli chci především vidět to tetování.“

Usmála se, když se zvedl a zalovil v nočním stolku. Pak se k ní vrátil a vložil ruce pod vršek jejího pyžama, k pásku kalhot.

„Toužil jsem po tom od chvíle, kdy se ti v parku nadzvedla košile a já ho kousek zahlédl.“

„Ty už jsi ho viděl?“ zeptala se překvapeně.

Usmál se a na vteřinu jí přestal stahovat kalhoty. „Ano. A přivádělo mě k šílenství.

Nemohl jsem na něj přestat myslet. Chtěl jsem vědět, kam až zasahuje.“

Nadzvedla pánev, aby jí mohl kalhoty stáhnout. Odhodil je stranou a pak jí pomalu odspodu rozepínal jeden knoflíček za druhým, až odhalil svému zraku i zbytek jejího těla.

Když rozepnul poslední knoflíček, rozevřel cípy a stáhl jí látku z ramen. Pomohla mu, chtěla se toho kousku oblečení zbavit stejně rychle jako on. Tentokrát to byla ona, kdo košili poslal na druhou stranu pokoje, kde dopadla na zem poblíž dveří do koupelny.

Jeho pohled sklouzl na tetování. Pozorovala ho, jak očima sleduje jeho křivky až tam, kde se květy vinuly přes stehno a mizely mezi nohama.

Intenzita jeho pohledu ji rozechvěla. V očích se mu zračil čirý majetnický pohled, který křičel: „Je moje!“

Ash něžně přetočil Josii na bok, chtěl vidět to tetování celé. Překvapovalo ho svou zářivostí, jasnými barvami v kontrastu s bledou pokožkou. Růžová, oranžová, modrá jako její oči, odstíny fialové i zelené.

Byla to, jak předpokládal, rozkvetlá réva provedená do nejmenšího detailu. Tohle nebylo tetování hotové za pár hodin. Nemohl si ani představit, jak dlouho to trvalo. Kolik to stálo trpělivosti, aby byla kresba dokonalá.

Přejel jí prsty po pokožce, putoval po liniích od jejího boku přes horní část stehna až tam, kde tetování mizelo na jeho vnitřní straně. Znovu ji převrátil, tentokrát na záda,

a ruku položil na zlatavé kudrny zakrývající klín.

„Ukaž se mi,“ přikázal tiše. „Rozevři nohy, Josie. Ukaž mi tetování i tu svou sladkou kundičku.“

Vytřeštila oči, zorničky se jí rozšířily a pak smrštily. Ale uposlechla. Pokrčila nohy a pak je pomalu rozevřela a odhalila se jeho pohledu. Pohladil ji po něžných kudrnách, pochválil ji za její povolnost.

„Překrásné,“ vydechl. Hrdlo se mu sevřelo. Tetování, růžová hebká pokožka. Josie byla překrásná.

Spletité úponky se jí vinuly po vnitřní straně stehna a končily skoro na jeho zadní straně. Jasné barvy jí zakrývaly pokožku, zářivé jako ona sama, dokonalý odraz její osobnosti a umění.

Ještě bude mít mnoho příležitostí uplatnit na ni svou dominanci, podřídit si ji všemi možnými způsoby. Dnes spolu ale byli poprvé a teprve budovali vzájemnou důvěru. Chtěl uspokojit veškeré její potřeby. Chtěl ji potěšit. Bude něžný, jak jen to bude potřeba, protože než bude po všem, věděl, že si vezme vše. Chtěl vše. Dnes spolu byli poprvé a on jí dá okusit toho, čeho se jí od něj dostane.

Sklonil se a přitiskl rty mezi její ňadra. Vyklenula se, chtěla víc. A tak jí to dal, prolíbal si cestičku dolů po jejím břiše. Tiše zasténala, žaludek se jí sevřel, rozechvěla se.

Celý se třásl nedočkavostí, až ji ochutná. Byl jako na trní. Ochromovala ho touha rozevřít si ji a proniknout do ní. Chtěl si ji podmanit. Byl to primitivní instinkt, který ale ovládal veškeré jeho myšlenky od první chvíle, kdy ji spatřil. A nyní tu byla, nahá a v jeho posteli. A on si s ní mohl dělat, co chtěl.

Toho daru si vážil a cenil si ho. Dala mu svou důvěru a on věděl, jak velký krok to pro ni byl, už vzhledem k okolnostem.

Políbil ji do hedvábných chloupků jejího rozkroku a vdechoval její vůni, jak klesal níž. Projel jí prsty sametové záhyby, roztíral její vlhkost od vstupu do jejího těla ke klitorisu, aby ji mohl laskat, aniž by jí ublížil.

„Ashi!“ vykřikla.

Miloval, když mu říkala jménem, líbilo se mu slyšet ho z jejích rtů. A věděl také, že ji brzy přivede k šílenství, jakmile se jí dotkne rty tam, kde má nyní jen své prsty.

Rozevřel ji, přisál se na její otvor rty a přejel jimi až ke klitorisu. Její vlhkost chutnala jako med.

Roztřeseně zasténala a náhle mu zabořila ruku do vlasů. Jemně vsál klitoris, jen natolik, aby vyslal rozkoš do celého jejího těla. Pak sklouzl jazykem níž, chtěl okusit tu hedvábnou, horkou pokožku.

Pronikl do ní jazykem, laskal ji pomalu, smyslně. Chtěl, aby si to užila především ona, aby především ona zažila rozkoš, ale jak se pod ním svíjela, přinášelo to potěšení i jemu. Byl tvrdý, až bolavý, tak vzrušený, že se mu skoro točila hlava.

„Udělej se,“ přikázal ochraptěle a zvedl hlavu, aby se na ni podíval. „Chci tě ve svých ústech, Josie. Chci, aby ses mi udělala na jazyku. Přivedu tě na vrchol. Chci, aby se ti to líbilo.“

Zadívala se na něj očima plnýma vášně, rty měla rudé a napuchlé po jeho polibcích a po tom, jak se kousala, zatímco ji laskal jazykem.

„Líbí se ti, co ti dělám ústy, Josie?“

„Ach, ano,“ vydechla. „Jsi v tom vážně dobrý.“

„Inspiruješ mě,“ uchechtl se.

Pak znovu zasténala, když vklouzl jazykem zpět do tepla jejího těla. Ochutnával ji uvnitř.

Chtěl, aby se udělala jen jeho jazykem. Přejel jí palcem přes klitoris a laskal ho, zatímco ji dál sál a olizoval, svým jazykem imitoval pohyby při milování.

Její zadeček se zvedl z matrace, vypjal se tlakem, který jí působil jeho palec. Cítil, jak zvlhla ještě víc. Horká, hladká, vlhká. Lačně pil, chtěl, aby vyvrcholila.

Vnořil do ní jeden prst a odtáhl ústa jen na tak dlouho, aby do ní dosáhl, hladil prstem hedvábnou pokožku a tlačil hluboko do ní. Svírala jeho prst, jako by ho nechtěla pustit, držela ho v sobě, ale on ho z ní přesto vytáhl a zaměnil prst opět za svůj jazyk.

„Teď, Josie,“ zavrčel. „Udělej se.“

Laskal ji prsty i jazykem, až pod ním zešílela. Tělem jí proudila energie a ona pod ním sténala. Hlavu mu uvěznila mezi stehny, zatímco on z ní dál hladově pil. A pak mu náhle ústa zalil příval medu.

Zazmítala boky a vyklenula se, jak jí projížděly vlny a vlny orgasmu. Bože, nedivil by

se, kdyby měl penis navždy zabořený do matrace. Byl celý tvrdý, hladový po tom, čeho se dostalo jen jeho jazyku.

Zvedl se, když vycítil, že její orgasmus opadl do stadia, kde byla příliš přecitlivělá, než aby v laskání pokračoval. Vztyčil se nad ni, zapřel se dlaněmi po stranách její hlavy, aby ji netížil svou vahou, a sklonil se, aby ji políbil. Aby okusila samu sebe, aby ji s ní mohl sdílet.

„Takhle chutná tvoje vášeň. Tvá touha, Josie. Nikdy jsem neochutnal nic sladšího. Cítím na jazyku jen tebe a teď to cítíš i ty.“

Zasténala, téměř bolestivě, ale polibek mu oplatila hladově. Bradavky měla bolavé touhou, vypínaly se, jako by prosily jeho ústa o pozornost, které se dostalo jejímu klínu. Brzy se k nim propracuje. Ale nejprve chtěl ochutnat její ústa i její hrdlo. Pak teprve dospěje k jejím dosud opomíjeným ňadrům.

„Můžu se tě dotknout?“ zeptala se tiše.

„Na to se nikdy nemusíš ptát,“ zašeptal jí do ucha. Olízl jí lasturu ucha a vyslal jí tak do těla další příval rozkoše. „Chci, aby ses mě dotýkala. To nikdy neodmítnu. Pokud

budeš se mnou, chci, aby ses mě dotýkala. I když nebudeme v posteli. Doteky si užívám,

Josie. Nevím, jestli ti to nevadí. Doufám, že ti to nevadí. A je mi fuk, jestli to bude na veřejnosti, nebo ne. Nemám problém s tím, aby celý svět věděl, že jsi moje.“

Povzdechla si a sklouzla mu dlaněmi po ramenou a dolů po zádech. Téměř zavrněl blažeností, když mu zabořila nehty do kůže.

„To se mi líbí,“ přiznala.

„Co přesně?“

„Všechno. Michael takový nebyl.“

V očích se jí objevilo znepokojení, jako by si uvědomila, že asi není dobrý nápad na něj vzpomínat, zvláště když se do ní Ash chystal vůbec poprvé proniknout i svým penisem.

Silou vůle si udržel klidný výraz, nechtěl, aby si myslela, že ho rozzlobila.

„Nebyl jaký?“

„Nebyl tak otevřený. Nedával najevo žádnou náklonnost. Nedotýkal se mě. Tedy kromě sexu. Ale i tehdy to bylo… neosobní. To, jak jsi o tom ale mluvil ty, bylo… hezké. Jako bys mě chtěl mít u sebe. Abych se tě dotýkala.“

„A to taky, sakra, chci,“ prohlásil. „Je mi fuk, kdo všechno to ví.“

Usmála se a pak se opět rozechvěla, když jí přejel zuby po pokožce těsně pod uchem.

„Tohle se mi líbí, Ashi,“ zašeptala. „Všechno. A děsí mě to, protože je to příliš dobré na to, aby to byla pravda.“

„Jsem moc rád, že se ti to líbí, Josie. Moc rád, protože tohle jsem já a tohle přesně ti nabízím. Není to příliš dobré na to, aby to byla pravda. Je to jen dobré. A teď bychom už mohli vyřešit jeden naléhavý problém. Protože mě čekají učiněná muka, pokud do tebe okamžitě nevstoupím.“

To ji polekalo, ale on se usmál a dal jí tak najevo, že si dělal legraci. Tedy jen napůl. Protože ho to už sakra bolelo. Už to bylo dlouho, kdy to vydržel s erekcí takovou dobu, aniž by jí jakkoli ulevil. A dělat jí to ústy, zatímco se mu ztuhlý pták boří do matrace, nebylo něco, co si hodlal v nejbližší době zopakovat.

Mnohem radši měl šedesát devítku, při níž ho ona mohla sát, zatímco on ji laskal svými ústy. Ale všechny jeho představy a fantazie budou muset počkat. Teď, když ji měl přesně tam, kde ji chtěl mít, měl všechen čas světa, aby s ní probádal každou praktiku, která ho jen napadla.

Obrátil pozornost k jejím prsům, k jejím dokonalým prsům. Ňadra měla malá, avšak ne moc malá, a nebyla ani příliš velká. Právě tak akorát, aby mu při pohledu na ně vyschlo

v ústech. Bradavky měla dokonalé, jako dva růžové knoflíčky.

Přejel jí jazykem přes jeden zdrsnělý vrcholek, olizoval ho, než ho vsál do úst. Celá ztuhla, lapala po dechu.

„Ashi.“

Z toho, jak vydechla jeho jméno, poznal, že se ho chce na něco zeptat. Vzhlédl, zadíval se jí do očí a fascinovaně sledoval, jak se jí pronikavé modrozelené oči zalévají touhou.

„Já tě chci taky ochutnat,“ zašeptala. „Chci, aby ses cítil stejně dobře jako já.“

Něžně se na ni usmál a pak se k ní sklonil, aby ji políbil na koutek rtů. „Dočkáš se. Ale právě teď chci přinést já rozkoš tobě, chci tě přivést k vrcholu, kolikrát jen to bude možné. Věř mi, když ti říkám, že brzy mého ptáka v ústech budeš mít.“

„Tak na to se těším,“ odpověděla s úsměvem.

„Já také,“ řekl, než opět sklonil hlavu k jejím ňadrům.

Líně si pohrával s jejími bradavkami, každé věnoval stejnou dávku pozornosti, olizoval

je a sál a kousal jen natolik, aby z ní vydoloval vzdech. Nebyla tichá milenka. Byla hlasitá, z jejích rtů slyšel mnoho povzdechů a sténání, svůdných zvuků ženské rozkoše.

Popadl kondom, který vytáhl z nočního stolku, roztrhl obal a pak si ho navlékl. Zamrkal, když ucítil dotek své ruky. Byl tak tvrdý a tak blízko vrcholu, že i jen dotýkat se sebe

sama mu působilo bolest.

„Jsi v pořádku?“ zeptala se.

„Za tři vteřiny budu,“ odpověděl tiše, když do ní pronikl prstem, aby zjistil, jak je připravená.

Byla stále zvlhlá po orgasmu a on si mohl jen představovat, jak sladká bude, až se uzavře kolem jeho ptáka, sevře ho a dovede ho k vrcholu. Sakra, musí se vzpamatovat, jinak se udělá hned teď a do kondomu.

Zhluboka se nadechl, přesunul se nad ni, přitiskl hlavičku údu mezi její nohy a zapřel se rukama po stranách její hlavy.

„Vezmi ho do ruky a naveď ho,“ přikázal ochraptěle. „Pevně mě obejmi a vlož ho do sebe, kotě.“

V očích se jí zračila něha, souhlas i potěšení. Když ho vzala do ruky, zavřel oči. Přejela prsty po celé jeho délce, hladila ho, než si ho přitiskla ke vstupu do těla.

Na čele mu vyrašil pot, stiskl rty, aby se ovládl.

„Vezmi si mě,“ zašeptala. „Už jsi tam, Ashi. Udělej se hluboko ve mně.“

Pronikl do ní, opatrně, ne moc prudce, aby se mu mohla snadno přizpůsobit. Byla úzká, ale přijala ho do sebe, jak se hroužil stále hlouběji a tvrději do jejího těla.

„Zvedni ruce a zapři je do čela postele,“ přikázal.

Trhla sebou a sevřela ho v sobě, zvlhla ještě víc, zalévalo ho její horko. Pomalu uposlechla, zvedla ruce nad hlavu.

Klekl si a pak vklouzl rukama pod její zadeček, aby ji mohl přidržovat, až do ní pronikne ještě hlouběji. Shlédl. Chtěl vidět, jak jeho penis proniká do její kundičky. Pak jí sjel dlaněmi po zadečku a vzhůru po nohou, až si je zaklínil za zády a rozevřel si ji tak ještě víc.

„Už budeš?“ zeptal se a prudce vydechl nosem, jak se snažil udržet nad sebou kontrolu.

„Skoro,“ zašeptala. „Potřebuju…“ Kousla se do rtu a sklopila zrak.

„Podívej se na mě!“ přikázal. Okamžitě se mu zadívala do očí.

„Co potřebuješ?“

„Ehm, aby ses mě dotkl.“ Tváře jí zrůžověly, tělo pokryl ruměnec. „Nedosáhnu orgasmu jen z pouhého průniku.“

Sklonil se, zapřel se o nadloktí, aby měl tvář těsně nad její, ústa tak blízko jejím.

„Mnoho žen je schopno vyvrcholit, jen když se jim laská klitoris,“ řekl něžně. „To neznamená, že je s tebou něco špatně. Naopak, i kdybys chtěla něco neobvyklého, neváhej a řekni mi to. Chci vědět, co všechno se ti v posteli líbí. Jasné? Nemůžu tě potěšit, když nevím, co tě rozpálí a co ne. A já tě chci potěšit, protože pak to těší i mě.“

„Jasné,“ odpověděla tiše.

„Hlaď se,“ řekl a opatrně jí stáhl ruku mezi jejich těla. „Budu tvrdý, kotě. Skoro už tam

jsem. Trvalo to moc dlouho. Jakmile začnu, nepřestanu, takže musím vědět, že v tom jsi se mnou. Jestli potřebuješ chvíli, začni se hladit už teď. Jen mi dej vědět kdy, ano?“

Vklouzla rukou mezi jejich těla a on poznal, kdy se dotkla svého klitorisu. V očích jí okamžitě vybuchlo uspokojení. Zamlžily se touhou.

„Teď,“ zašeptala.

„Musíš si být jistá, Josie. Tohle nepotrvá dlouho.“

Přikývla, tvář měla už nyní staženou blížícím se orgasmem.

Odtáhl se, vychutnával si její tělo. Pak přirazil a začal přirážet rychle, tvrdě a hluboko.

Rychleji. Hlouběji. Zavřel oči. Ještě nikdy se necítil tak dobře.

V uších mu burácelo. Krev se mu bouřila v žilách. Josie pod ním ochabla, místnost zmizela, jak ho zachvátila rozkoš, zaplnila ho jako první paprsek ranního slunce.

„Bože,“ procedil. „Tohle mě zabije.“

„Mě taky,“ vydechla. „Bože, Ashi, nepřestávej, prosím, nepřestávej!“

„To se neboj.“

Bušil do ní, síla jeho přírazů otřásala celou postelí. Ňadra se jí třásla, bradavky měla tak tvrdé a vztyčené, až ji musely bolest. Ale on do ní dál bušil jak šílený.

Ovládla ho čirá touha. Blížil se k vrcholu, koule se mu stáhly a pak vybuchl. Nemohl dýchat, jen přirážel, nechal se vést svým tělem. Bušil do ní znovu a znovu.

„Josie,“ zašeptal, skoro zasténal její jméno.

„Jsem s tebou, Ashi.“

Její slova přetrhla poslední lano záchrany, ponořil se do víru orgasmu. Šílenství. Posedlo ho čiré šílenství. Tělo měl v jednom ohni. Sakra, možná vzplála celá postel. Mysl měl zatemněnou. Sebralo ho to. A naprosto a zcela uspokojilo.

Zhroutil se na ni, už se nedokázal dál držet na rukou. Ležel, lapal po dechu a cítil pod sebou její tělo. Po dlouhou chvíli tak zůstal, ale věděl, že ji drtí, a taky se musel zbavit toho zatracenýho kondomu.

Nemohl se dočkat, až si ho osedlá. Zůstal by v ní klidně celou noc. Sice by se ráno probudili lepkaví a upocení, ale to mu bylo jedno. Chtěl, aby voněla po jeho orgasmu.

Sklonil se k ní, políbil ji na čelo a pak jí stáhl vlasy z obličeje, aby ji políbil i na ústa.

„Líbilo se ti to?“ zeptal se.

„Kdyby to bylo lepší, umřela bych,“ přiznala roztřeseně.

Usmál se a pak vstal jen na tak dlouho, aby se zbavil kondomu. Potom si lehl zpátky do postele a přitáhl si ji k sobě.

„Asi bychom se měli ještě chvíli prospat,“ zašeptal.

„Hm, hmm,“ souhlasila rozespale.

„Pak nám něco připravím k snídani.“

Zavrtala se hlouběji do jeho náruče a propletla nohy s jeho.

„To zní dobře,“ zašeptala.

13. kapitola

„Chci, abys nosila můj obojek,“ přiznal Ash hlubokým hlasem.

Obrátila se mu v náručí, jeho doznání ji překvapilo. Leželi spolu na Ashově pohovce poté, co se pomilovali a krátce si zdřímli. Když se znovu probudili, Ash jí přinesl snídani

do postele a dovedl ji do koupelny, kde omyl každý centimetr jejího těla a opláchl jí vlasy.

Osušil ji, rozčesal jí vlhké prameny a pak ji zabalil do jednoho ze svých županů. Potom ji dovedl do obývacího pokoje, kde se usadili na gauč.

Upřeně ji pozoroval a čekal na její odpověď. Prohlížel si její tvář a pak se jí zadíval do očí.

„Vím, žes nosila Michaelův. Také vím, že to nic neznamenalo. Pro mě to něco znamená, Josie. Chci, aby to pro tebe také něco znamenalo.“

„Dobře,“ zašeptala.

„Chci ho pro tebe vybrat. Ještě jsem ho nenašel, ale najdu. A až ho najdu, chci, abys ho nosila. Uděláš to pro mě?“

Přikývla a už nyní si představovala, jak nosí jeho šperk s vědomím, co to pro něj bude znamenat.

„Musíme toho dnes hodně probrat,“ pokračoval. „Musíme toho hodně vyřešit. Rád bych to vyřídil dnes, abychom se mohli pohnout dál, až budeme vědět, co potřebujeme vědět. A ty budeš vědět, co potřebuješ vědět.“

„Dobře, Ashi. Jsem připravená.“

Sevřel ji v náručí, v očích se mu zračilo uspokojení. „Tvá důvěra pro mě hodně znamená. Zvláště poté, co se stalo s tím parchantem. Já ti takhle nikdy neublížím, Josie. Teď si tím možná ještě nejsi jistá, ale brzy budeš.“

„Vím, že bys mi neublížil,“ řekla a sklonila k němu ústa. „Já ti věřím, Ashi. Opravdu.

Neříkám to jen tak. Musíš pochopit, jak je to pro mě těžké. Ale svého rozhodnutí nelituju. Vím, že jsem se rozhodla správně. Nemusíš mi nic dokazovat.“

„Ale ano, musím,“ oponoval. „Každý den. Musím ti každý den dokazovat, co všechno

pro mě znamenáš. To je můj úkol. Dostaneme se tam. Tohle – ty – je to pro mě důležité. Udělám, co bude potřeba, abys na to ani na jediný den nezapomněla.“

Naklonila se k němu, položila mu hlavu na rameno a spočinula na něm celým tělem.

Bylo mu tak dobře. Tak pevný a silný. Nemusel se ani snažit, aby se cítila v bezpečí. Protože ona byla v bezpečí. Jen díky jeho blízkosti.

„Nejprve si musíme promluvit o zdravotní prohlídce a antikoncepci.“ Zvedla hlavu a tázavě povytáhla obočí.

„Nechci používat kondomy. Ne, když jsem s tebou. Chci se udělat do tebe, na tebe. Aby to ale bylo možné, je potřeba, abys brala antikoncepci, a oba se necháme otestovat, abychom věděli, že jsme zdraví, ale já tě o tom můžu ujistit už nyní, Josie. Nevím, jak jsi to měla s Michaelem, já ale používám kondomy. Vždycky jsem je používal. A už je to delší doba, co jsem…“

Hlas se mu zlomil, zavrtěl hlavou. „To probereme později.“ Sklonila hlavu na stranu. „Co probereme později?“

„To, co se stalo, když jsem měl sex se ženou naposledy,“ řekl Ash vážným hlasem.

„Dostanu se k tomu. Teď ale musíme probrat jiné věci.“

Tón, jakým to řekl, v ní probudil obavy. Svraštila obočí a on k ní zvedl ruku, vzal ji za zátylek a přitáhl si ji k sobě, aby ji políbil na čelo.

„S Michaelem jsme používali kondomy,“ zašeptala. „Za poslední dva roky jsem s nikým jiným nebyla. A beru antikoncepci.“

„Stačí ti moje slovo, že jsem zdravý, nebo chceš kopii mé lékařské zprávy?“ zeptal se.

Zamračila se, ptala se sama sebe, jestli je to nějaký test. Kdyby ho požádala o kopii jeho zprávy, bral by to jako důkaz, že mu nedůvěřuje? Ptal se jí tím, jestli mu věří? Jestli to tak ale není, jestli jí postačí jeho slovo, znamenalo by to pro ně obrovský skok. A svého života si příliš cenila, než aby riskovala.

„Ráda bych kopii té zprávy,“ řekla nakonec.

Přikývl. Očividně bral její žádost jako samozřejmost.

„Přinesu ti ji ještě dnes odpoledne.“

„A co já?“ zeptala se. „Chceš, abych se nechala otestovat? Jsou to tři měsíce, co jsem byla u doktora naposledy. A od té doby jsem měla sex.“

„Domluvím to na odpoledne.“

Vytřeštila oči. „Takhle rychle se ke svému doktorovi na prohlídku nedostanu.“

„Zajdeme k mému. Prohlédne tě,“ prohlásil Ash sebevědomě. Přikývla.

„A teď probereme, jak to odteď bude. Tady v bytě.“

„Dobře.“

Nechtěla, aby si myslel, že váhá. V teorii se jí ale vše zdálo jednodušší. Teď, když měli probírat detaily, začala být nervózní.

„Budeme mluvit na rovinu,“ prohlásil Ash uklidňujícím hlasem. „Vím, že jsi nervózní, ale to také prodiskutujeme a vyřešíme.“

Zhluboka se nadechla a pak přikývla.

„Nikde poblíž není žádná veřejná doprava. Což mi vyhovuje, protože dávám přednost tomu, když vím, že jsi v bezpečí, kdykoli odtud odejdeš. Což znamená, že můj řidič mě ráno odveze do práce a odpoledne mě přiveze. Mezitím se vrátí sem a bude ti k dispozici. Ale, a neříkám to proto, že nad tebou chci mít naprostou kontrolu, chci vědět, kam jdeš, kdy přijdeš a že jsi v městě v bezpečí.

Teď tvůj byt a co si sem chceš přinést. Přestěhuj si sem všechno, co budeš potřebovat.

Mám tu kancelář i volné ložnice. Můžeš kteroukoli místnost využívat jako svůj ateliér. Napadlo mě, že nejlepší volbou bude obývací pokoj, protože tam budeš mít nejvíc světla a výhled na řeku.“

Točila se jí hlava. Jako by se všechno kolem ní pohybovalo rychlostí světla, zatímco ona dál stála na místě.

„Chci a potřebuju, abys byla flexibilní, protože kdykoli se vrátím domů, chci, abys tu byla. Což znamená, že s tebou zůstanu v kontaktu a totéž žádám od tebe. Nemám pevnou pracovní dobu. Někdy přijdu dřív, to ti dám vždy předem vědět. Jindy přijdu později. Pokud budu muset odcestovat – prozatím to v plánu nemám – pojedeš se mnou. Dokážeš mi v tom vyhovět?“

Nadechla se a pak se pomalu pousmála. „Mám jinou možnost?“ Odmlčel se. „Ne. Očekávám, že se podvolíš.“

„No, tak v tom případě budu doma tam, kde jsi ty,“ řekla zlehka.

Vydechl, ramena mu poklesla úlevou. Jako by předpokládal, že odmítne. Napadlo ho, co by dělal, kdyby z toho vycouvala? Vyhodil by ji? Nebo by se pokusil najít kompromis?

Přiznal, že ji potřebuje. Bez pochyb ji chtěl. Ale jak neústupný umí být? Byla zvědavá, ale ještě na něj nechtěla zatlačit. Zatím ne. Ne, když zatím s ničím z toho neměla skutečný problém. Pokud a až přijde s něčím, co jí nebude vyhovovat, pak otestuje, kam až sahají hranice jejich nového vztahu.

„Takže jestli správně rozumím tvým… očekáváním… v podstatě chceš, abych tu byla, kdykoli tu jsi ty. Nebo abych byla, kdekoli budeš ty. A chceš, abych ti řekla, kam jdu a kdy se vrátím. A chceš, abych se ti pravidelně hlásila.“

To jí nepřipadalo jako příliš náročný požadavek. Znělo to rozumně. Nechtěla, aby si o ni dělal starosti. Nechtěla, aby ho rozptylovala. Pokud by se bál – a on by se o ni rozhodně bál – pak udělá cokoli, aby ulevila jeho obavám.

„Ano,“ přikývl a oči mu pronikavě zářily. „Josie, jedno musíš pochopit. Tobě připadá, že to bude snadné. Nebude. Naštve mě, jestli odejdeš. Ani na mě nezkoušej něco jako ‚ach, já se tak strašně omlouvám, zapomněla jsem ti říct, kam jdu‘ a pak se tomu oba zasmějeme. Očekávám, že mi povíš naprosto všechno.“

„Dobře, Ashi,“ slíbila tiše. „Je mi to jasné.“

Přikývl. „A teď pár věcí, které o mně musíš vědět. Nechci, aby tě to později překvapilo nebo aby ses kvůli tomu cítila nepříjemně. Bude lepší, když to budeš vědět od začátku, abys měla jasno, proti čemu stojíš, ať se tím nemusíme zabývat později.“

Povytáhla obočí. Zněl tak vážně. Jako by pro ni měl hodně špatné zprávy. Chtěla zažertovat a zeptat se, jestli náhodou není masový vrah, ale on byl tak vážný a očekával, že to nebude brát na lehkou váhu. Takže zůstala potichu a čekala, co jí poví.

Zvedl se, zašklebil a pak se naklonil, aby si mohl pod záda posunout polštář. Nadzvedla se, aby měl prostor, ale on ji rychle objal kolem pasu a přitáhl si ji k sobě, aby se ho dotýkala celou délkou svého těla.

„Kdykoli spolu budeme probírat něco vážného, budeš mi ležet v náručí, abych se tě mohl dotýkat,“ řekl. „Nebudeš sedět na druhé straně místnosti. Z toho nebudu nadšený. Varuju tě už nyní, protože jestli se naštveš a budeme si muset promluvit, budeš mi nablízku.“

Usmála se mu do hrudi a přikývla. To znělo dobře. Jedna z věcí, které jí na Michaelovi nejvíce vadily, byla jeho odměřenost, když přišlo na ni. Vadila jí ta vzdálenost – emocionální vzdálenost mezi nimi. Michael s ní mnohem radši vše probíral právě z druhé strany pokoje. Právě proto se jí dotýkal pouze při sexu. Byl odměřený, své city skrýval.

A Ash z ní zas nemohl sundat ruce na více než dvě vteřiny. To se jí líbilo. Hodně se jí to líbilo.

„Bude tohle vážná diskuze?“ zeptala se a tentokrát si nemohla pomoct, do hlasu se jí vloudilo pobavení.

Nebylo pochyb, že Ash jejich rozmluvu bere vážně. Měla pocit, že ji to začíná dusit.

Potřebovala to odlehčit, alespoň na vteřinu. Nebylo pro ni přirozené brát to takto vážně.

A Ash šel do všeho naplno. Možná se v její blízkosti jednoho dne uvolní nebo možná byl takto… zachmuřený… jen když přišlo na ni.

Sevřel ji ještě pevněji. „Ano. Je to vážná diskuze. Jak jde o mě a o tebe, beru všechno vážně. Chápu, že to pro tebe musí být složité, zvláště dnes, kdy jsme to docela uspěchali. Vždycky to ale nebude takhle… intenzivní. Ale dnes ano. Potřebuju ti říct o všem, co by ti mohlo ublížit, abych se mohl postarat, že se to nikdy znovu nestane.“

Znovu se zamračila a zvedla se, aby se mu mohla podívat do očí. Byly tak vážné, tak soustředěné. Na ni. Vnímal každou její sebemenší reakci.

„Co se děje, Ashi?“ zeptala se. „Myslíš snad, že by mi někdo nebo něco mohlo ublížit?“

Povzdechl si. „Možná, možná ne. Nechci ale, abys do toho šla naslepo. Pokud o tom budeš vědět a budeš připravená, pak tě to nezaskočí.“

Natáhla se, aby se dotkla jeho tváře a pohladila ho po strništi. Ráno se neoholil a na tvářích mu vyrašily světlé vousy.

„Tak mi to pověz. Já to pochopím.“ Chytil ji za ruku a políbil ji do dlaně.

„Mým nejlepším přítelem je Jace Crestwell. On a Gabe Hamilton. Ale Jace… Je mezi námi určité pouto. Gabe je můj nejlepší kamarád, o tom není pochyb. Ale s Jacem jsme si vždy byli bližší. Je to můj bratr v každém smyslu toho slova. Věřím mu. Hlídá mi záda a já jemu. Za všech okolností. Vždy jsme se o všechno dělili, a tím myslím i o ženy. Během těch let jsme mnohokrát šli s Jacem do trojky.“

Svraštila obočí, ale pohledem neuhnula. A to se bála, že po ní bude chtít, aby si vzali do postele i jiné ženy. Tohle nečekala. Nedokázala si představit, že by někdo tak majetnický jako Ash chtěl, aby spala s jiným mužem, zatímco on se bude dívat, nebo se k nim dokonce připojí. Ona po tom ani navíc vůbec netoužila.

„Je tohle… Tedy, chceš to? Abych spala i s jiným?“

„Na to, sakra, zapomeň,“ zavrčel okamžitě, až ji na tváři polechtal jeho dech. Ulevilo se jí, konečně se uvolnila a čekala, až bude pokračovat.

„Tehdy jsem to nechápal,“ řekl tiše. „Jak to měl Jace s Bethany. Nechápal jsem to. Teď už ano.“

„Teď nechápu já,“ prohlásila trpělivě. „Nevím, kam tím míříš.“

„Jak jsem řekl, Jace je můj nejlepší přítel. A nyní je s Bethany. Jsou zasnoubení.

Budeme se s nimi často vídat. Chci tě jim představit. Chtěl bych, aby ses s nimi spřátelila. Jsou pro mě důležití, stejně jako ty. Takže s nimi budeme trávit hodně času. A chci, abys od začátku věděla, že tu první noc, kterou Jace strávil s Bethany, jsem tam byl s nimi.“

Vytřeštila oči. „Jsi… Pořád se… takhle scházíte?“

Ash zavrtěl hlavou. „Ne. Jace to nechtěl ani poprvé. Tehdy jsem to ale nevěděl. Je to komplikované, ale chtěl jsem, abys věděla, že jsem měl s Bethany sex. Poznáš se s ní.

I s Jacem. A nechci, aby ti to bylo nepříjemné. Stačí, že to bylo nepříjemné pro mě… vidět se s nimi při prvních několika příležitostech po té noci. Ale teď už je to mezi námi urovnané. Bethany to bere, jak to je, stejně jako Jace. Není to nic, na co bychom chtěli zavést rozhovor, ale jsme s tím vyrovnaní. Nechci ale, aby ses s ní poznala a myslela jen na to, že jsem s ní měl sex. Protože to nic neznamená, Josie. Mezi námi je pouze hluboké přátelství. Bethany je skvělá žena. Myslím, že se ti bude líbit. Ale nepředstavuje pro tebe

žádnou konkurenci.“

„Chápu,“ zašeptala. „Cením si toho, žes mi o tom řekl. Že sis se mnou promluvil na rovinu. Je mi jasné, že to může být nepříjemné, zvlášť když bych o tom nevěděla a omylem něco před nimi zmínila.“

Zadíval se na ni, upřeně ji pozoroval. „Vadilo by ti to? Trávit čas se ženou, se kterou jsem spal a na které mi záleží?“

„Ne, pokud v tom opravdu není něco víc.“

Zavrtěl hlavou. „Ne, není v tom nic víc. Jak jsem řekl, tehdy jsem nechápal, kde se to

v tom Jaceovi vzalo. Ta jeho majetnickost vůči Bethany. S žádnou jinou ženou se to nikdy nestalo. Na žádné jiné mu nikdy takhle nezáleželo. Ale teď už tomu rozumím, protože vím, že se o tebe nechci dělit s nikým jiným, a obzvláště ne se svým nejlepším přítelem,

i kdyby nebyl zadaný. A co se ostatních mužů týče, nemusíš se bát. Mnohokrát jsem

do toho šel ve třech s Jacem a jinou ženou. Mnohokrát. Nebudu ti lhát. Během těch let jsme probrali pěkný zástup žen. Ne že bych na to byl hrdý, ale ani to není nic, kvůli čemu bych měl černé svědomí. Tak to prostě je. Ovšem o tebe se nehodlám s nikým dělit, Josie. Budeme jen ty a já. Odteď budu jediným mužem, s nímž se budeš milovat.“

Znělo to tak definitivně, a přesto věděla, že to jsou jen pouhá slova. Jak by v tom mohlo být něco víc? Znali se přece tak krátce. Jednou spolu spali. A on přitom teď mluvil, jako by už bylo rozhodnuto. Že je to definitivní. Že spolu mají vážný vztah.

Ačkoli nepochybovala, že to s ní myslí vážně, stejně jako to ona myslela vážně s ním, budoucnost s ním nepovažovala za nijak jistou. Na to tam bylo až příliš mnoho neznámých.

„Pověz mi, co si myslíš,“ vybídl ji.

Usmála se. „Upřímně nevím, co na to říct, Ashi. Myslel sis snad, že změním názor, až mi povíš, že sis užíval spoustu zvrhlého sexu s celým davem žen? Kolik ti je? Třicet pět?

Třicet šest? Bylo by ode mě naivní si myslet, žes žil v celibátu.“

„Je mi třicet osm, skoro třicet devět,“ opravil ji.

„Dobře, tak je ti třicet osm. Já ti právě přiznala, že jsem ještě před nedávnem měla vztah – a sex – s jiným mužem. Sotva tě můžu soudit za to, žes měl podobný vztah.“

„Ale já se s mužem, se kterým jsi spala, vídat nebudu,“ namítl Ash.

Povzdechla si. „Nemůžu ti slíbit, že se na ni budu extra těšit, ani že se s ní v duchu nebudu porovnávat, ani že si vás i s tvým přítelem nebudu představovat. Ale zvládnu to, Ashi. A pokud je tak milá, jak říkáš, pak se mi bude určitě líbit a třeba se i spřátelíme.

Prostě se nesmím mučit tím, že si ji budu představovat s tebou v posteli.“

„Bylo to pouze jednou,“ poznamenal chmurně. „Nechci, abys na to myslela, až se s ní uvidíme. Protože jedno musíš vědět, Josie. Bez ohledu na to, jaká je minulost, ty jsi má přítomnost a má budoucnost. A ty ženy pro mě nikdy nic neznamenaly.“

Usmála se, naklonila se k němu a přitiskla čelo na jeho. „Budu se snažit na to nemyslet.“

„Dobře. Tak, už je téměř čas na oběd a pořád potřebujeme vyřešit, co s tvým bytem.

Chceš jít něco sníst a pak zajet k tobě, ať si protřídíš věci? Nebo jestli mi sepíšeš seznam, co si chceš ke mně vzít, někoho tam pošlu, aby ti sbalil místo tebe. Nechci, aby ses musela ohledně stěhování o cokoli starat.“

„Dobrý nápad,“ přikývla.

Hladově ji políbil. „Brzy se uvidíme s ostatními. Prozatím tě ale chci jenom pro sebe.

Mám chuť zavolat v pondělí do práce a celý týden strávit jen s tebou.“

Srdce jí poskočilo. Ta představa ji lákala. Celý týden v Ashově posteli. V jeho náručí.

„Naneštěstí je Gabe na líbánkách a nemůžeme si s Jacem dovolit pozastavit jednání.“

„Chápu,“ řekla zlehka. „Já musím taky pracovat.“

„Líbí se mi, že tě budu mít u sebe,“ přiznal tiše. „Že když budu v práci, ty budeš tady.

Líbí se mi to. A že tu budeš, až přijdu domů. Bez kousku oděvu, Josie. Zavolám ti, až vyrazím domů, a až přijedu, chci, abys na mě čekala nahá. Pokud ti neřeknu něco jiného, chci, abys mě vítala právě takhle.“

„Dobře,“ zašeptala.

14. kapitola

V pondělí ráno čekal Jace na Ashe v jeho kanceláři. Po tom nočním telefonátu se mu Ash ani nedivil.

Svého přítele našel sedět v křesle. Jace se k němu okamžitě otočil.

„Už jsi všechno vyřešil?“ zeptal se Jace a ani nedal Ashovi čas, aby se také posadil.

Ash položil svůj kufřík na stůl, sedl si do křesla a podíval se na svého přítele, který z něj nespustil ustaraný zrak.

„Pracuju na tom,“ odpověděl Ash. „Na cestě sem jsem zavolal několika lidem. Potřebuju na toho parchanta nastrčit svého muže, chci znát každý jeho pohyb. Musím zjistit, kdy bude nejlepší udeřit.“

„Ježíši,“ vydechl Jace. „Ty to myslíš vážně.“

Ash povytáhl obočí. Na stole měl štos poznámkových papírků. Zmeškané telefonáty, na které bude potřeba odpovědět. Dokumenty, které je nutné podepsat. Ale ani se jich nedotkl, opřel se do křesla a klidně pohlédl na svého přítele.

„Dal jsem ti snad nějaký důvod, abys pochyboval, jestli to myslím naprosto vážně? On jí ublížil, Jaci. Kvůli němu má obličej samou modřinu. Tohle mu ani omylem neprojde.

Nenahlásila ho jen proto, že byla příliš vyděšená a šokovaná. Ale já jsem rád, že to neudělala, protože teď bude ten parchant trpět ještě víc. Do dvou minut by byl venku z vězení a nic by se nezměnilo. Víš, jak snadno se tyhle věci zametají pod koberec.

Zvláště když máš peníze a známé, kteří ti s tím pomohou.“

„A on to má?“ zajímal se Jace.

„Nejspíš ano. Ne ale takové, jako mám já. Brzy to ovšem pochopí. Josie je moje, a jestli jí znovu ublíží, je mrtvej.“

„Jak je na tom Josie?“ zeptal se Jace tiše.

Ash se odmlčel. „Asi dobře, řekl bych. Nedal jsem jí moc času nad tím přemýšlet. Když jsem vás opustil na té páteční večeři, jel jsem rovnou k ní a nedal jí příliš na vybranou.

Sbalil jsem ji a řekl jí, že se stěhuje ke mně. Vlastně jsem se zachoval jako hajzl. Potřebovala klid a něhu, ale já jsem věděl, že jestli jí dám čas a prostor, už ke mně možná nikdy nepřijde. Takže jsem využil příležitosti, kdy byla otřesená po tom útoku, a jednal rychle.“

Jaceovi zacukaly koutky úst. „Ty? A žes provedl něco neférového? Nemáš být náhodou okouzlující muž? Být za hajzly je moje a Gabeova práce.“

Ash se zašklebil. „Proč si, sakra, každý myslí, že já jsem tu ten kliďas?“

Jace si odfrkl. „To jsem nikdy neřekl, kámo. Ale když jde o ženy, jsi Pan Gentleman.

Nikdy ses nechoval jinak.“

„Nikdy jindy mi na tom tolik nezáleželo,“ odpověděl Ash klidně. „Na Josii mi ale záleží.

S ní to nemám jisté. A když jsem měl výhodu, využil jsem ji.“

Jace se dlouze nadechl a upřeně Ashe pozoroval. Po chvíli se pod přítelovým pohledem Ash neklidně zavrtěl.

„Vidíš to s ní na vážný vztah?“ zeptal se Jace. „Říkáš, že je jiná, a já už teď vidím, jak jiný jsi kvůli ní ty. Plánuješ porušit zákon a provést bůhvíco tomu grázlovi, který ji zbil.

Čím jiná je ale ona, Ashi?“

„Zavzpomínej na to, jak ses cítil, když jsi poznal Bethany,“ prohlásil Ash pevným hlasem.

„Sakra,“ vydechl Jace. „Už nic neříkej. A gratuluju, brácho. Ani ve snu by mě nenapadlo, že do toho spadneš tak rychle. Jak šlo o naše motto: ‚Hraj tvrdě, žij svobodně‘, tys ho

vždy zastával nejdůsledněji.“

„Jo, no, to ty taky,“ namítl Ash suše. „A nemusíš mi gratulovat. Ještě je toho hodně potřeba vyřídit, a ačkoli mám nyní Josii tam, kde ji chci mít, nic není definitivní.“

„Vím, co jsem od začátku cítil k Bethany a ty mi tvrdíš, že to máš úplně stejný? To je konečná, chlape. Jestli cítíš jen z poloviny to, co jsem já od začátku cítil k Bethany, tak se jí drž. Jestli je Josie ta, kterou chceš, nenech ji odejít.“

„To rozhodně nenechám,“ prohlásil Ash. „A jestli čeká, že to mezi námi jen tak skončí, čeká ji sakra těžký boj. A já neprohrávám.“

„To už uvažuješ o manželství? O tom absolutním závazku? O tomhle tu mluvíme, Ashi?

Musím to vědět, abych ti to mohl dát sežrat tak, jak jsi to dával sežrat mně a Gabeovi kvůli Bethany a Mie.“

Ash mu jen ukázal prostředník. „To zatím nevím. Manželství je velký krok. Je trvalé.

A teď je ještě moc brzy na to, abych myslel na manželství a děti a podobně. Chci se zatím soustředit jen na Josii a postarat se, ať ke mně cítí to, co já cítím k ní.“

Jace přikývl. „Jasně. Chápu. Ale jenom abys věděl, začnu už plánovat rozlučku se svobodou.“

Ash se uchechtl. „Jak chceš, brácho.“

Jace zvážněl a upřeně se na Ashe zadíval s tvrdým výrazem v očích. „A teď k tomu chlapovi, který ublížil Josii. Řekl jsi, že potřebuješ alibi, a víš, že já pro tebe udělám cokoli, ale potřebuju víc informací. Jezdit pak za tebou do Sing Singu by se s naprostou určitostí nikdy nezařadilo mezi top deset mých nejoblíbenějších způsobů, jak trávit volný čas.“

Ash si povzdechl a prohrábl si vlasy. „Teprve zjišťuju, co bude potřeba. Ale chci to vyřídit co nejdřív. Chci, aby se u mě Josie nejprve usadila, částečně proto, že vím, že pak už pro ni ten chlap nebude hrozbou. Už jsem si o něm pár věcí zjistil. Je docela předvídatelný. Má své zvyky, kterých se drží. A jestli se jich bude držet dál, pak bych se

o něj mohl v pátek v noci postarat.“

Jace přimhouřil oči a narovnal se. „Ty se o něj chceš postarat osobně? Nebo se o něj postaráš prostřednictvím někoho?“

„Obojí,“ odpověděl Ash, když viděl, jak na tu zprávu jeho přítel reaguje.

„Ježíši, Ashi, hlavně to nepodělej, brácho. Pochybuju, že tě bude chtít Josie vidět za mřížemi stejně jako já.“

„To nebude problém,“ prohlásil Ash rozhodně. „Chlapi, které si na to vezmu, jsou dobří.

Mají všechno pojištěné. Odpřisáhnou, že mě neznají a já neznám je. Nechci tě postavit

do nepříjemné situace a rozhodně nechci, aby se k tomu připletla Bethany, takže bych byl radši, kdybys mým alibi byl jenom ty sám, a ne vy dva spolu.“

Jace přikývl. „Dobře víš, že ti budu krýt záda. Kdykoli budeš potřebovat. Ale nechci, aby se to dotklo Bethany. Jinak jsem v tom s tebou. To víš, ne?“

„Jo, vím to. A cením si toho, Jaci.“

„Dej mi vědět, jo? Nenechávej si nic pro sebe. Budu chtít detaily, a jestli se dostaneš do problémů, zavolej mi. Nepouštěj se do ničeho sám, jasné? Jestli to nedomluvíš s těmi chlápky, které na to chceš najmout, zavolej mi a já půjdu s tebou.“

Ash se ušklíbl. „Ano, mami. A když už jsme u toho, nechceš mi i utřít zadek?“

„Polib mi,“ zavrčel Jace.

Ash se uchechtl, ale při pohledu na Jace zvážněl. „Nechci, aby se to dotklo tebe nebo Bethany. Stačí, že mi poskytneš alibi. Víc žádat nemůžu. Nikdy bych nechtěl ohrozit váš vztah.“

„Jo, to vím. Ovšem jsi můj bratr, Ashi. Jsi moje rodina. Ne ti pitomci, co s nimi máš společnou jen krev. Ale já a Gabe s Miou a Bethany. Je mi jedno, co bude potřeba, abych ti pomohl. Udělám to. Bez otázek.“

„Ježíši, chlape. Přestaň, nebo se tu rozbulíme jak banda holek.“

Jace zvrátil hlavu a rozesmál se. „Dobře. A když už jsme u toho, kdy poznám Josii?“

Ash prudce vydechl. „Brzy. Chtěl bych ji představit jak tobě, tak Bethany. Jakmile se postarám o toho grázla, jejího ex, pak se mi bude dýchat o něco líp. Možná bychom mohli zajít v neděli na večeři.“

Jace přikývl. „To beru.“

„Ví o Bethany.“ Ash svraštil tvář. „Všechno jsem jí řekl. Nechtěl jsem, aby ji to zastihlo nepřipravenou. Ne že by na to přišla řeč, ale nechtěl jsem to riskovat.“

Jace sebou trhl. „Jak to vzala? Dokážu si představit, jak nepříjemné jí to asi bude, až se spolu poznáme. Zvláště když to ví.“

„Bere to bez problémů. Pochybuju, že by se kterékoli ženě líbila představa, že by měla trávit čas s ženou, s níž její muž kdysi spal. Ale já ji ujistil, že nemáš v úmyslu se kdykoli znovu o Bethany s kýmkoli dělit a že já nemám v úmyslu jít znovu do trojky, natož

do trojky s ní a jiným mužem.“

Jace se zamračil. „Samozřejmě že se nebudu o Bethany s nikým dělit. Už tak je mi proti srsti, žes ji měl ty.“

Ash zvedl ruce. „Nemusíš zase začít zuřit. Nezmínil jsem se o tom proto, abych tě naštval. Jen jsem chtěl, abys věděl, že to Josie ví. Svou sexuální minulost jsem s ní probral na rovinu.“

„To asi chvíli trvalo,“ poznamenal Jace suše.

„Asi stejně tak dlouho, jako to tobě trvalo vypovědět Bethany,“ odsekl Ash.

„Touché,“ ušklíbl se Jace. Pak vstal a zamířil ke dveřím. „Jestli je to všechno, vrátím se k práci. Musím zavolat několika lidem a za půl hodiny mám konferenční hovor. Máš už něco v plánu na oběd?“

Ash se zadíval na hodinky. „Ne, ale hodlám jet brzy domů. Nechci, aby byla Josie sama hned potom, co se ke mně nastěhovala. Zařídil jsem, aby jí přivezli její věci, a řekl jsem jí, že jí všechno pomůžu uklidit, až se vrátím domů z práce. Takže nejspíš vynechám oběd, vyřídím, co je potřeba, a kolem druhé pojedu domů.“

Jace přikývl. „Dobře. Dej mi vědět, co a jak. Hlavně ohledně toho pátku. Potřebujeme si sjednotit alibi.“

„Budu s tím počítat,“ odpověděl Ash.

15. kapitola

Josie odložila štětec a otřela si ruce, pak teprve zvedla svůj neustále vyzvánějící telefon. Ruce se jí roztřásly, když zjistila, že volá Ash. Žaludek se jí sevřel, v krku narostl knedlík.

„Ano?“

„Jedu domů.“

Ashova prostá slova jí vyslala po páteři slastné mrazení.

„Dobře,“ odpověděla. „Budu připravena.“

„Dobře. Takže jsi nezapomněla.“

„Ne,“ řekla tiše. „Vím, co ode mě čekáš.“

Odmlčel se. „Ale chceš to také ty, Josie? Nebo mi hodláš jen dát, po čem toužím já?“

„Já to chci také, Ashi. Jsem trochu nervózní, ale hlavně proto, že je to pro mě nové a pořád se teprve poznáváme. Ale nebyla bych tu, kdybych tu být nechtěla. Nevím, co za typ ženy si myslíš, že sis nastrčil do bytu, ale já taková nejsem. Nejsem slabá ani bezpáteřní. Pravda, s Michaelem to nedopadlo tak, jak jsem doufala, ale znovu se to nestane.“

Uchechtl se a ten zvuk ji pohladil po uchu. „Ani na chvíli jsem si nepomyslel, že jsi slabá nebo bezpáteřní, zlato. S mužem, jako jsem já, může být jen silná žena. O tom nepochybuj.“

Široce se usmála a v břiše se jí zatřepotalo potěšením z jeho uznání. Nebylo to poprvé, co jí řekl zlato, a jí se to líbilo. Jeho hlas přitom zněžněl a její srdce pokaždé vynechalo několik úderů.

„Musím se jít připravit, než dorazíš,“ řekla. „Nechci tě zklamat hned první den, kdy přijdeš z práce.“

Mlčel, a když po chvíli promluvil, jeho tichý, sametový hlas se jí rozléval žilami.

„Ty mě nezklameš, Josie. Nechci, aby sis to někdy myslela. Nechci, aby tě to znovu napadlo. Pokud budeš doma, až se vrátím z práce, pokud na mě budeš čekat nahá

a připravená, pak nikdy nebudu zklamaný. Celý den se na tebe těším. Teď se s tebou rozloučím, aby ses mohla připravit. Brzy se uvidíme.“

„Ahoj,“ zašeptala.

Jakmile položila telefon, vyskočila na nohy a při pohledu na všechny rozházené

malířské potřeby, které se povalovaly všude po obývacím pokoji, se zamračila. Věděla, že ráno přijde jeho hospodyně, ale nechtěla jí přidělávat práci. Proto všechny své krabice poskládala úhledně podél zdi. Nezdržovala se s vybalováním, protože chtěla hlavně pracovat. Nemohla se dočkat, až do galerie odnese další díla.

Jen doufala, že Ashovi nebude vadit všechen ten nepořádek a chaos, které do jeho bytu vnesla.

Vběhla do koupelny a přemýšlela, jestli má čas na rychlou sprchu. Ale už se sprchovala dneska ráno. Byla čistá. Jen ruce a paže měla od barvy, ale to se dá snadno smýt.

Přesto si na svém vzhledu dala záležet. Pročesala si dlouhé blonďaté vlasy a prohlédla se v zrcadle. Dnes se nenalíčila, ale stejně povětšinou používala jen lesk a řasenku.

Spokojená, že nemá vlasy jak vrabčí hnízdo, se vrátila do ložnice a svlékla všechno

oblečení. Složila džíny a košili na hromádku, protože netušila, jestli Ash nebude chtít, aby se poté, až skončí v posteli, zas oblékla. To vyřeší, až bude čas.

Ale co teď? Má počkat v ložnici? Má si sednout v obývacím pokoji a počkat na něj tam?

Zamračila se. Neřekl nic konkrétního, jenom že na něj má čekat nahá.

A že nemá klečet, pokud ji nebude chtít na kolenou, aby mu to mohla udělat pusou.

Tváře jí zahořely při vzpomínce na jeho prohlášení. Michael ji měl rád na kolenou. Líbilo se mu, když uznávala jeho nadřazenost. Tehdy jí to nevadilo. Patřilo to k jejich vztahu. Vztahu, s nímž souhlasila. Teď se cítila hloupě, že se tomu pitomci podřizovala.

Rozhodla se, že na Ashe počká v obývacím pokoji. Líbila se mu představa, že přijde domů a najde ji tam, jak na něj čeká nahá, takže ji napadlo, že ji tak rád uvidí, jakmile vejde do bytu. Kdyby ji musel hledat, svůj úkol by nesplnila moc dobře. A i jí se líbilo, že právě ona bude to první, co uvidí, až vejde do dveří.

Jelikož neměla klečet, rozhodla se pro koženou sedačku, kterou ovšem nejprve zakryla přehozem, aby ji materiál nedřel do kůže. Pak nastala otázka, co dál. Má si sednout?

Položit se? Tiše se uchechtla. Moc nad tím přemýšlí.

Byla umělkyně a vizuální efekt byl její silná stránka. Věděla, které pózy jsou nejprovokativnější, a Ash některou z nich určitě ocení. Chtěla, aby vůbec poprvé, kdy za ní přijde domů, naprosto užasl.

Ta slova ji zalila teplem. Přijde domů za ní. Jak snadno mu vpadla do života, do jeho bytu, a přijala ho za svůj. Opravdu to už tady považovala za svůj domov? Považovala za svého toho muže, který se za ní bude den co den vracet?

Už nechtěla dál přemýšlet, jinak by se musela zbláznit. Lehla si na bok a přehodila si vlasy přes rameno, aby jí částečně zakrývaly ňadra. Ne že by měla zábrany. Tedy ne žádné další. Muže ale zaujme to, co nemohou vidět, stejně jako to, co vidět mohou.

Právě díky tomu byly její malby tak provokativní. Pouhé náznaky zakázaného.

Položila si hlavu na područku pohovky a zadívala se ke dveřím od výtahu. Kůže ji mravenčila, tělo se jí svíralo očekáváním, jak si představovala, co Ash udělá, až přijde domů.

Hluboko v těle se jí probudilo vzrušení. Byla v pokušení vklouznout rukou mezi nohy

a laskat se až k vrcholu. Netrvalo by to dlouho. Vybudily ji i pouhé myšlenky na to, co ji čeká po Ashově návratu. Nechtěla ale přijít o to, co pro ni přichystal.

Takže čekala a každá vteřina se jí zdála jako hodina.

Když zaslechla výtah, dech se jí zadrhl a hrdlo se jí sevřelo. V ústech jí vyschlo a rty si olízla ve chvíli, kdy se dveře výtahu rozevřely a ona konečně zahlédla Ashe v obleku, který si vzal do práce.

Jednu ruku měl v kapse kalhot, postoj uvolněný, ale sebevědomý. Vyzařovalo z něj bohatství, osobní kouzlo a… moc.

Rozechvěla se, když ji vyhledal pohledem. Propaloval ji očima, v nichž mu hořelo, jak si ji celou prohlížel. Ve vzduchu bylo cítit očekávání. Byla ráda, že se rozhodla pro svůdnou pózu, místo aby si jen sedla a čekala.

Přešel k ní, čelist měl zaťatou, oči zářící. Zvedla hlavu a sledovala ho pohledem.

„Ahoj,“ pozdravila sevřeným hlasem. „Vítej doma.“

Překvapilo ji, když padl vedle gauče na kolena. Sklonil se k ní a vzal si její ústa

v polibku, který ji připravil o všechen dech. Ruku zapletl do jejích vlasů a přitáhl si ji blíž, aby už mezi nimi nebyl ani centimetr prostoru.

„Jsi tak překrásná,“ zavrčel. „Celý den jsem na tebe myslel. Jak přijdu domů a uvidím tě tady. Ale nic z toho se nedá porovnat se skutečností.“

Přejel jí prstem po tváři, něžně ji pohladil a lapal po dechu, o který ho připravil jejich polibek.

„Jsem moc rád, že tu jsi, Josie.“

„To já také,“ přiznala.

„Cestou domů jsem si tuhle chvíli představoval snad tucetkrát. Myslel jsem na to, jak tě najdu, až dorazím. Ve chvíli, kdy jsem tě spatřil, jsem zapomněl na všechno. Viděl jsem jen tebe, jak tu ležíš na gauči.“

„Ráda bych slyšela, co všechno sis představoval. Jsem moc zvědavá.“

Usmál se, oči mu jiskřily pobavením. „Něco z toho je určitě postavené mimo zákon.“

„Tím lépe.“

Tiše a hrdelně se zasmál, ten zvuk jako by ji pohladil. „Líbí se mi tvoje nadšení.“

„Měla bych to všechno sepsat a pak vložit do mísy, ať můžeme losovat, jak budeme mít příště sex?“ navrhla a celá se křenila. „Nebo se můžu spolehnout na to, že máš fantazie

na rozdávání?“

„Má drahá je dnes nějaká drzá,“ protáhl. „Možná bych tě měl potrestat.“ Tváře jí zahořely. Povytáhl jedno obočí.

„Tobě se to líbí.“

Odkašlala si, netušila, co na to říct. Ash řekl, že nehraje žádné hry. Nebylo ale předstírání, jak zvrhlá je subinka, právě taková hra?

Ash přimhouřil oči, podložil jí bradu svou dlaní a přinutil ji zvednout hlavu, aby se jí podíval do očí.

„Na co, sakra, právě teď myslíš?“

Povzdechla si. „Je to taková hloupost. Netušila jsem, jak na to odpovědět. A jak bych pak vypadala, kdybych řekla, že mě představa trestu vzrušuje. Řekl jsi, že nechceš žádné hry, že to chceš skutečné.“

Přejel jí palcem přes rty, aby ji utišil.

„Nejprve ti povím jedno. Můžeš mi říct cokoli. Zvláště co tě vzrušuje, co chceš a co potřebuješ. Sexuálně, emočně, prostě cokoli. Zadruhé tvé touhy nejsou žádná hra. Chápu, že to, co jsem řekl, tě muselo zmást. Myslel jsem to tak, že to mezi námi dvěma, je skutečné. Žádná hra. Neznamená to, že si spolu nemůžeme hrát. Hlavní je, abys chápala, že to s tebou myslím doopravdy.“

„Jasné jak facka,“ odpověděla Josie pobaveně.

„Nemluvili jsme zatím o trestech. Musím se přiznat, že disciplinární tresty nemám příliš v lásce. Nejsem tvůj otec a ty nejsi dítě. Ale přesto je pár věcí, které mám rád, a je velký rozdíl mezi tím, že si myslím, že bys potřebovala potrestat, nebo tím, že bych ti zmaloval zadek, protože mě to vzrušuje. Chápeš, kam tím mířím?“

„Ano,“ vydechla.

„Řekl bych, že tě ta představa také vzrušuje.“

Přikývla. „Líbí se mi to. Tedy, vzrušuje mě to. Je to sexy, ta představa, že mi muž jako

ty naplácá. Nebo mě přinutí, k čemukoli bude chtít. Asi je to hloupost.“

Ash si povzdechl. „Ty to nechápeš, zlato. Nic, co si myslíš nebo cítíš, není hloupost. Rozumíš? Pokud tě to vzrušuje, není to hloupé. Pokud tě to vzrušuje, chci o tom vědět, protože ti chci přinášet jen rozkoš. Chci, aby ses cítila dobře. Ale právě teď tě chci

na kolenou a chci mít ptáka v tvojí pusince. Ale potom? Potom probereme, co tě vzrušuje. A co vzrušuje mě. Doufám, že se naše představy shodnou.“

Polkla a v očekávání si olízla rty. Zasténal a opět ji hladově políbil.

„Přivádíš mě k šílenství,“ vydechl jí do úst.

„To je dobře,“ zašeptala.

Odtáhl se a zvedl na nohy. Pak jí nabídl ruku, aby jí pomohl vstát. Zvedl z pohovky jeden polštář, hodil ho na zem a pokynul jí, aby na něj poklekla.

Rozepnul si zip. Vklouzl rukou do kalhot, vytáhl plně vzrušený penis a nabídl ho jejím ústům.

„Olízej ho,“ zachraptěl. „Nejdřív hlavu, pak ho vsaj hluboko do úst.“

Vystrčila špičku jazyka, objela jí širokou hlavu penisu, laskala hebkou pokožku. Líbilo se jí, když slyšela, jak se prudce nadechl a pak tiše zasyčel.

Zabořil jí ruku do vlasů a sevřel jí prameny do pěsti. Nebyl jemný, ale jí se to tak líbilo.

Druhou rukou ji chytil za čelist, rozevřel jí rty a vnořil se do nich.

Začal přirážet, o nic něžněji, než jí svíral vlasy, ale ona to zbožňovala. Líbilo se jí, jak se na povrch dere jeho potlačovaná, syrová moc. Byl jako lev, který se vrhl na kořist. Dravý, ryze mužný.

Nadzvedla se, aby ho pojala ještě hlouběji. Chtěla ho co nejhlouběji. Toužila po jeho chuti, jeho nadvládě. Nechtěla mít žádnou moc krom té, kterou jí sám dá.

„Ježíši,“ vydechl. „Nikdy jsem necítil nic lepšího než tvé rty kolem svého ptáka, zlato.“

Jeho slova ji rozechvěla. Bradavky jí ztuhly a zvedly se v tvrdé hrbolky. Zalapala

po dechu, když se sklonil a sevřel jí obě bradavky mezi palec a ukazovák, jemně promnul a povytáhl je natolik, aby ji přivedl k šílenství, aniž by jí způsobil jakoukoli bolest.

Pomalu ho olízla od kořene po špici. Chvíli spočinula rty na jeho hlavičce, pak ho opět vsála hluboko do úst, až tak, že se otřela bradou o jeho varlata. Polkla. Zasténal a cukl sebou, což jí bylo dostatečnou odměnou. Zatahal ji za bradavky ještě silněji, až sama rovněž zasténala.

„Představoval jsem si, jak si tě beru tolika způsoby,“ pronesl Ash sevřeným hlasem.

„Představoval jsem si tě svázanou, se zadečkem nahoře, se značkami na kůži. Na všech čtyřech, jak si tě beru zezadu, dozadu, do kundičky. Viděl jsem tě na sobě, jak sis mě osedlala. Viděl jsem se, jak ti lížu tu tvou sladkou kundičku, zatímco ty mi saješ ptáka. Cokoli řekneš, to hned vidím.“

Zachvěla se, celé tělo se jí otřáslo při představách, které jí nyní probleskly hlavou.

„Nebude to vždycky takhle snadné, zlato,“ zašeptal. „Je těžké se držet zpátky, ale nechci, aby toho na tebe bylo moc a příliš rychle.“

Odtáhla se od jeho penisu a vzhlédla k němu, dál ho ale svírala v ruce. „Nechci, aby ses držel zpátky, Ashi. Kvůli tomu s tebou nejsem. Chci všechno, co mi můžeš dát. Potřebuju to.“

Vzal jí obličej do dlaní a s něhou v očích k ní shlédl. „Jsem rád, že to ode mě chceš,

Josie. Prostě si chci být jistý, že jsi na to připravena. Máš toho za sebou hodně a posledních několik dní bylo hektických a stresujících.“

„Ano, to bylo,“ kývla. „Ale víš, proč je dnešek pro mě ten nejlepší den? Je to první den za hodně dlouhou dobu, kdy jsem byla naprosto spokojená. Byla jsem šťastná, Ashi. Díky tobě. Díky tomu, že jsem tady. Seděla jsem v obývacím pokoji, malovala a myslela jenom na to, jak spokojená jsem, že jsem tady, pracuju a čekám, až mi zavoláš, že jedeš

domů.“

Zjihl a oči mu změnily barvu v sytou, téměř elektrizující zeleň. „Bereš mi dech.“

„Já vím,“ řekla a klesla na paty, aby ho opět mohla vzít do úst. „Kdy se dostaneme k něčemu pikantnějšímu?“

16. kapitola

Ash téměř vyvrcholil jen při pohledu na Josii, jak před ním klečí na kolenou a ústy laská jeho penis. Takhle si to představoval nepočítaněkrát už od toho dne v parku. A nyní byla jeho. Zde, v jeho bytě. V jeho životě.

Uvědomoval si, jaký dar mu poskytla. Neignoroval skutečnost, že mu nabídla plnou důvěru. Vložila mu do rukou své tělo i srdce a on udělá, co bude potřeba, aby obojí ochránil. Nikdy nebude brát jako samozřejmost vše, co mu tato překrásná, odvážná žena dala.

Zabořil jí ruce do vlasů, obtáčel prameny kolem prstů a přirazil. Hlouběji. Každý příraz mu přinášel rozkoš větší, než jakou kdy zažil.

Měl mnoho žen. O tom Josii nelhal. Ona ale byla jiná. A on netušil, čím vlastně. Bylo

v ní něco, co ho oslovovalo na zcela nové úrovni. Navíc to, že s Jacem šukali stejné ženy, se těžko dá považovat za skutečný vztah.

Už to bylo několik let, kdy byl s ženou pouze jeden na jednoho, a nyní ho ta představa přitahovala. Josie ho přitahovala.

Klečela před ním na kolenou, zcela povolná, ale nejen to. Chtěla to, co chtěl on. Užívala si tytéž pikantnosti jako on. Dokonalejší ženu nenajde. Tím si byl jistý.

Vnořil se hluboko do jejích úst, dosáhl až do hrdla a pak se stáhl, vychutnával si dotek jazyka, kterým mu přejížděla po citlivé pokožce. Když jí z úst vystoupil, díval se, jak

k němu zvedla oči, modravé studánky naplněné touhou.

Beze slov jí nabídl ruku, aby jí pomohl na nohy. Jakmile stála, prudce si ji přitáhl

do náruče. Políbil ji a v touze zmocnit se jejích úst skoro zapomněl, že by k ní měl být něžnější. Pořád měla modřiny. Rty měla stále bolavé. Přesto ho to nezastavilo a ošukal ji do úst, i když se snažil být něžný.

„Půjdeme do ložnice,“ oznámil chraplavě. „Byl jsem k tvým rtům příliš tvrdý. Chci si vychutnat i jiné části tvého nádherného těla.“

Oči jí sálaly vášní a očekáváním. Chtěla to pikantnější. Moc rád jí vyhoví. Ruce ho mravenčily touhou jí naplácat, vidět na jejím zadečku značky oznamující světu, komu její tělo patří. Byl to zcela primitivní pud, který ho naprosto přemohl. Chtěl ji vlastnit, aby už nikdo nikdy nezpochybnil, komu patří.

Ale jak ji vedl do ložnice, uvědomil si, že nechce pouze její tělo. Chtěl i její srdce. I když si během několika příštích chvil podmaní její tělo – tak jako se mu už jednou oddala – bude ho stát čas i úsilí, aby mu darovala i ty části sebe, kterých si cení nejvíce. Své srdce, svou mysl a duši.

Chtěl vše. S ničím menším se nespokojí. Teď ji musí jen přesvědčit.

„Na postel. Lehni si na břicho, ruce dej na záda. Vrátím se, jakmile vše připravím.“

Zadržela dech, tváře jí zrůžověly. Viděl, jak se jí zrychlil dech, a v jejích očích spatřil vzrušení. Pustila se jeho ruky. Pak přešla k posteli a položila se, jak nakázal.

Ze skříně vybral několik věcí. Kožený pásek. Byl si jistý, že jí – i jemu – přinese jen rozkoš. A vzal i provaz.

Položil provaz na postel a opřel se kolenem mezi jejími roztaženými stehny. Vzal její zápěstí do jedné ruky a pak kolem nich začal hedvábný provaz obtáčet.

Tiše zalapala po dechu. Cítil, jak se celá napjala. Když jí zápěstí pevně svázal, ustoupil.

„Na kolena,“ přikázal ostřeji. „Zadek nahoru. Tvář do matrace.“

Zvednout se pro ni bylo těžké. Podložil jí tedy bříško dlaní a pomohl jí se nadzvednout, dokud pod sebe nedostala kolena a neležela tváří dolů.

Spokojen s její pozicí ustoupil, aby zvedl kožený opasek.

„Už jsi to někdy dělala, Josie? Nechci, aby toho na tebe bylo ze začátku moc. Musíš mi říct, kolik sneseš.“

„Ano,“ zašeptala. „A snesu hodně, Ashi. Nedrž se zpátky. Já… to potřebuju. Chci to.“ Sklonil se k ní, zakryl ji svým tělem. „Jestli toho bude na tebe kdykoli moc, řekni to.

Jasné? Stačí slovo a já přestanu, miláčku.“

Rozechvěla se. Líbilo se jí, když ji oslovoval tak něžnými slovy. A jemu se líbila její reakce, kdykoli jí tak řekl.

Opět od ní ustoupil a pohladil ji po hladké pokožce zadečku.

„Dvanáct,“ prohlásil. „Poneseš na kůži dvanáct otisků. Pokud si budu jistý, že to zvládáš, přidám. Ale prozatím začneme na dvanácti.“

Přikývla, zavřela oči, rty měla napjaté očekáváním. Nenechal ji čekat dlouho.

Kůže hlasitě zasvištěla do ticha. Nadskočila, na zadečku jí okamžitě naskočil rudý otisk.

Pak tiše zasténala a to ho jen vybudilo.

Opět zkušeně udeřil, tentokrát na druhou půlku. Tam, kde jí pokožku políbila kůže opasku, okamžitě zrůžověla.

Neklidně se vrtěla, když ji vyplatil potřetí, počtvrté i popáté. Při deváté ráně už tiše prosila. Víc. Tvrději.

„Poslední tři, Josie. Budou o něco tvrdší. A pak ten tvůj krásný zadek ošukám. Myslíš, že to zvládneš?“

„Ashi.“

Tiše vydechla jeho jméno. Tiše prosila. Ano, chtěla to. Víc než to. Držel se zpátky, i když ona chtěla přesný opak.

Desátou ránu jí uštědřil silněji a díval se, jak bolest přijme. Zpočátku ji to bolelo, to viděl. Ale stejně rychle, jako bolest přijala, ji potlačila, odsunula a přijala místo ní rozkoš.

Oči, nyní otevřené, měla zasněné, jako by unikla do jiného světa.

Nebyl zvyklý ovládat se, držet se zpátky. O té společné noci s Bethany a Jacem se držel zpátky, protože nic jiného by mu Jace ani nedovolil. Ale Josie pro něj byla důležitá. Chtěl ji ochraňovat. Být k ní něžný a trpělivý, přestože ona sama dychtivě čekala, až své zábrany ztratí. Mají dost času, aby přišlo na vše, co jí chce dát. Prozatím chtěl, aby vnímala každý jeho krok. Nechtěl překročit hranici a způsobit jí víc bolesti než rozkoše.

Uhodil pojedenácté a pak se zastavil. Poslední ránu si vychutná. Chtěl, aby se chvěla nedočkavostí a touhou. Neklidně se zavrtěla. Nevěděl, jestli si je vědoma toho, jak její tělo žadoní o víc.

„Dvanáct, Josie. Tohle bude poslední. Dej mi to. Dej mi vše, co máš.“

Udeřil nejsilněji, přesto si dával pozor, aby nezasáhl žádné zarudlé místo. Ozvalo se

plesknutí. A její překvapené vyjeknutí, které přešlo ve sten. Tichý, sladký sten rozkoše, z kterého ho zamrazilo. Byl ztvrdlý, skoro na hranici bolesti. Chtěl být uvnitř ní. Hluboko v jejím zadečku. Tuto její část si ještě nepřivlastnil. Chtěl pokořit tu poslední hranici

a konečně ji prohlásit zcela za svou.

Pustil kožený opasek. Nemohl se dočkat, až bude v ní. Držel se ale zpátky, přinutil se nejprve se o ni postarat, aby ho přijala s rozkoší, ne bolestí.

Dal si na čas, aby nanesl lubrikant. Roztáhl průnik do jejího těla, přidal jeden prst, pak druhý, nanesl gel zevnitř i zvenčí. Pak si vlil trochu do dlaně a přejel jím po svém vzrušeném pohlaví.

Zasténal. Nechtěl na sobě cítit svou ruku. Chtěl něco jiného. Chtěl být uvnitř ní.

Přitiskl se k ní, chytil ji za půlky a roztáhl je, aby odhalil její zadeček. Pak vzal do ruky svůj vzrušený penis a navedl ho k jejímu konečníku.

Byl na ni vzrušující pohled. Na kolenou, zadek nahoře, ruce svázané za zády. Naprosto bezmocná, nucena přijmout vše, co se rozhodl jí dát.

Zatlačil. Nepospíchal, přistupoval k ní s trpělivostí, o níž ani netušil, že jí je schopen. Zasténala, když do ní pomalu pronikal, napínal ji svým širokým pohlavím.

„Nebojuj s tím, zlato. Zatlač proti mně, pusť mě dovnitř,“ vybízel ji. „Až budu v tobě, bude to jen příjemné.“

Vklouzl pod ni rukou, roztáhl jí dlaň na bříšku a pak jí sjel prsty do vlhkých kudrn

a ke klitorisu. Jakmile na tom pulzujícím vrcholku ucítila jeho prst, trhla sebou a on využil její rozkoše a přirazil.

Zalapala po dechu, když se její tělo otevřelo jeho invazi. Zavřel oči a ztěžka dýchal nosem, aby zahnal blížící se orgasmus. Bože, byla tak těsná, svírala ho jako pěst. A to v ní byl jen napůl.

Opět ji polaskal po klitorisu a zlehka přitlačil. Když se k němu vypjala, využil toho

a zcela do ní pronikl. Až po kořen. Objala ho, přijala ho do sebe. Opřel se stehny o její zadeček a ztěžka dýchal.

„Už budu,“ vydechla zoufale. „Nezastavím to, Ashi. Ach, bože.“

Odtáhl ruku, čekal, až se trochu vzpamatuje. Nechtěl, aby vyvrcholila. Zatím ne. Pak by to pro ni bylo příliš bolestivé. Bylo nutné, aby zůstali naladěni na stejnou vlnu. Ve chvíli, kdy by vyvrcholila, by napětí povolilo a on by jí ublížil.

„Neuděláš se, dokud nebudu já,“ přikázal a vystoupil z ní, jen aby mohl znovu přirazit.

„A já ještě nejsem, zlato. Na to je to s tebou až příliš skvělé. Chci si ten tvůj krásný zadeček ještě chvíli užít, než se ti do něj udělám.“

Opět zasténala a sevřela ho v sobě o něco pevněji.

Vystoupil z ní a znovu přirazil, dával si ale pozor, aby nezajel k jejímu klitorisu. Pak se jí opět dotkl, zkoušel, jak blízko je vrcholu.

Ve chvíli, kdy se napjala, odtáhl ruku a ona zoufale a netrpělivě zasténala. Usmál se.

Líbilo se mu, jak reaguje. Byla tak překrásná. A pouze jeho.

Byl v ní až po kořen, neexistovala část jejího těla, které by se nedotýkal. Na zadečku nesla jeho otisky. A chtěla víc. Byla dokonalá.

Začal přirážet ještě tvrději. Pravidelně. Odhodlaně. Jakmile ucítil, že se mu stáhla varlata a tělem mu projela vlna žáru, opět jí začal laskat klitoris. Chtěl, aby se udělala

zároveň s ním. Chtěl, aby oba dosáhli vrcholu společně.

Volnou rukou ji vzal za svázaná zápěstí, sevřel provaz a držel, s každým přírazem ji zvedl proti sobě. Roztřeseně vykřikla, až tak, že se na vteřinu bál, jestli jí neublížil. Ale ona jen příraz opětovala a toužila po dalším.

„Jen pojď, Josie,“ vydechl chraptivě. „Udělej se, zlato. Já už budu. Už budu, sakra.“ Ani na okamžik nepřestal laskat její klitoris. Ani když ho zaplavily první vlny orgasmu.

Místnost kolem něj zmizela. Zavřel oči, přirazil a přitáhl si ji k sobě, aby zcela přijala jeho výpad.

První výtrysk ho téměř bolel. Tak ho to pohltilo. Přesto dál přirážel, zaléval ji horkým semenem. Dokud z ní neprýštilo a nestékalo jí po nohou.

Jen když to viděl, vyneslo ho to ještě výš. Líbilo se mu, že vidí přímo před očima důkaz svého majetnictví. Ještě nikdy ho nic tak neuspokojilo.

Roztřeseně vydechla jeho jméno. Celé tělo měla napjaté. Ruce měla sevřené v pěst. Třásla se a chvěla a pak padla na postel, kolena už ji neunesla. Poklesl s ní a vyklouzl jí rukou zpod těla, aby se mohl zapřít a ona tak nenesla celou jeho tíhu. Částečně na ni ale nalehl. Aby ji cítil pod sebou, aby ji zakryl svým tělem. Líbilo se mu to.

Nic ho nerozradostnilo víc než mít ji pod sebou, být hluboko v ní.

Když už bylo jasné, že je na ni jeho tíha moc, když začala ztěžka bojovat o každý nádech, posunul se a oba zasténali, jak z ní při tom pohybu téměř vyklouzl.

Vystoupil z ní, zapřel se dlaněmi do matrace a shlédl na její zrůžovělý zadeček, rozevřený průnik do jejího těla, kde byl ještě před několika málo okamžiky, a spatřil na ní své semeno.

„Jsi tak překrásná,“ zašeptal. „Nikdy jsem neviděl nic krásnějšího, zlato.“

Povzdechla si a zavřela oči. Uvolnil provaz kolem jejích zápěstí a sklonil se, by ji vzal

do náručí. Tiskla se k němu, když ji nesl do koupelny. Posadil ji na skříňku a odstoupil jen na tak dlouho, aby pustil sprchu a počkal, dokud nezačne téct teplá voda. Pak s ní vstoupil pod proud a něžně omyl každý centimetr jejího těla.

„Bylo to moc?“ zeptal se tiše, když jí přejel dlaní po zadečku.

Vzhlédla k němu, v očích měla stále zbytky vášně. A usmála se. Překrásným úsměvem, po němž se mu sevřel žaludek a který v něm probudil touhu vzít si ji znovu.

„Ani na vteřinu to nebylo moc,“ zašeptala. „Bylo to překrásné, Ashi. Líbilo se mi to.“

Sklonil se, aby ji políbil, zatímco je oba zaléval proud vody. „Jsem rád, že se ti to líbilo stejně jako mně, zlatíčko. Protože to chci rozhodně brzy zopakovat. Tebe se nikdy nenabažím.“

Objala ho kolem krku, přitiskla se k němu a polibek mu oplatila. Natáhl se za ni, aby vypnul vodu, a pak ji zabalil do ručníku, aby jí nebyla zima.

Osušil ji, zachumlal do svého županu a uvázal konce, aby se nerozevíral.

„Je ještě brzy. Chceš vyrazit ven a dát si něco k jídlu nebo raději chceš, abych něco objednal a najedli jsme se tady?“

Chvíli mlčela, jen nořila ruce do rukávů županu. Vlasy měla zabalené do ručníku. Nikdy nebyla krásnější než nyní, když v koupelně stála jen v jeho županu a probírala s ním plány na večer.

„Radši bych se najedla tady. S tebou, pokud to nevadí,“ řekla. „Je to naše první

společná noc. Tedy ne úplně, ale je to poprvé, co ses za mnou vrátil domů. Ráda bych dnešek strávila jen s tebou.“

Usmál se, protože věděl naprosto přesně, jak to myslí. Ani on se o ni nechtěl dělit

s okolním světem. Vyhovovalo mu zůstat v bytě a oddalovat nevyhnutelné, až oba budou muset z toho bytu vyjít ven.

Chtěl ji představit Jaceovi a Bethany. Gabeovi a Mie. Chtěl, aby ji jeho přátelé poznali. Doufal, že se stanou i jejími přáteli. Ale prozatím byl spokojený tak, jak to bylo, pouze oni dva na tak dlouho, jak jen se budou moct před světem ukrývat.

Sklonil se a něžně ji políbil. „To je skvělý nápad. Objednám jídlo a ty mi ukážeš, na čem jsi celý den pracovala.“

17. kapitola

Ash svíral v ruce náhrdelník, který nechal pro Josii navrhnout, a čekal, až za ním Jace přijde do kanceláře. Věděl přesně, co pro Josii chce, ale najít někoho, kdo to bude schopný vyrobit během několika dní, byla docela výzva. Ale našel ho. S penězi není nic nemožné.

Vybral si bronz, protože se mu líbil kontrast zlatavého kovu na Josiině světlé pokožce,

a ladil i ke zlatým odleskům jejích vlasů. Ale kameny odpovídaly jejím očím. Do kovu byly vsazené akvamaríny a tvořily tak okouzlující obojek, který bral dech a tvořil dokonalý doplněk k jejím očím.

Mohl vybrat modré topazy, ale ty nebyly tak vzácné a drahé, a on chtěl pro Josii jen to nejlepší. Podél byly vsazené diamanty, které ohraničovaly náhrdelník svým třpytem,

a mezi akvamaríny byly zasazeny menší smaragdy, jen na podtržení jejich barvy.

Chtěl, aby byl náhrdelník výrazný. Chtěl, aby odrážel její osobnost. Nechtěl něco obyčejného, žádný šperk bez barev, který by zvolil někdo, komu byla Josiina osobnost a ona sama ukradená.

Výsledek, jak musel uznat, bral dech. Zatím ho neviděla, ale on už nyní věděl, že si ho zamiluje.

A načasování bylo dokonalé. Nechtěl ten krok prozatím učinit, dokud nebude vyřešena situace kolem Michaela. Dnes se o něj ale postará a pak se bude soustředit jen a pouze na Josii. Michael už nebude představovat žádnou hrozbu.

Celý týden neústupně trval na tom, aby Josie nevycházela z bytu. Nechtěl, aby šla ven, a při té jediné příležitosti, kdy odešla – aby odvezla panu Downingovi do galerie další obrazy a zároveň si vyzvedla šek za předchozí prodaná díla – s ní poslal svého řidiče a ten se od ní ani na okamžik nehnul. Ash nechtěl riskovat, že by si na ni Michael někde počkal nebo ztropil scénu, což by Josii jen ztrapnilo a vyděsilo.

Nevysvětlil jí, proč na tom tak trvá, ani proč bude mít od příštího týdne tolik svobody, kolik jen sama bude chtít. Těžko by jí mohl říct, že se nejprve chce postarat o toho grázla, který na ni vztáhl ruku. Nechtěl, aby se jí to týkalo. A na tom si dal záležet. Michael se jí už nikdy nedotkne.

Vrzly dveře, Ash vzhlédl a spatřil, jak dovnitř vešel Jace. Jeho přítel se tvářil vážně a ustaraně, na druhou stranu mu Ash řekl, proč ho chce vidět.

„Vše je na dnešek nachystáno,“ oznámil Jace tiše.

„Bethany je mimo, ano?“ zeptal se Ash. Myslel to doslova. Sice do toho připletl Jace, protože potřeboval alibi, nechtěl ale, aby do svých lží zatáhli i Bethany. Tak jako nechtěli, aby se to celé týkalo Josie, nechtěli ani, aby s tím měla cokoli společného Bethany. Už tak měla život dost těžký, Ash jí nechtěl přidělávat další starosti.

Jace přikývl. „Řekl jsem jí, stejně jako ty jsi řekl Josii, že máme v práci důležitou poradu. Svolal jsem konferenční hovor s investory. Budeš tu na začátek, aby tě viděli. Chvíli s nimi budeš mluvit, pak se omluvíš, že musíš na záchod. Na tu dobu hovor ztlumíš. Pak to bude trochu ožehavé, protože budeš muset pokračovat v hovoru, přestože už budeš pryč. Pokud správně nasměruju monitor, soustředím obraz na sebe. Pak vejde tvůj

člověk a posadí se do pozadí. Bude mít tvůj kabát, ale mluvit budeš ty. Hlavně ať se pravidelně ozýváš. Zařídil jsem, aby se vypnuly všechny kamery těsně předtím, než budeš muset odejít, takže nebudeš na žádných záznamech. Mám bezpečnostní průkaz navíc, aby ses dostal ven, takže podle záznamů budeš pořád se mnou, a pokud bude potřeba, vyjdu ven na tvůj průkaz. Ten hovor ale nemůže trvat moc dlouho, takže až se odmlčíš, abys vyřídil tu záležitost, budeš muset jednat rychle a pak se stejně rychle vrátit zpátky, aby to vypadalo, žes tu byl celou dobu. Vrať se pak přímo sem, abychom tu byli spolu, až nahodí kamery.“

Ash přikývl. „Díky, brácho. Hodně to pro mě znamená. A abys věděl, kdyby se cokoli podělalo, jsi z toho venku. Nenechám tě padnout se mnou.“

„Tak hlavně dávej bacha, aby se nic nepodělalo,“ podotkl Jace suše. „Pořád myslím, žes měl někoho poslat, aby se o to postaral místo tebe. Riskuješ, když to chceš vyřídit sám.“

Ash stiskl rty. „Chci, aby to naprosto jasně pochopil, a ten nejlepší způsob, jak to zařídit, je postarat se o to osobně. Chci toho sráče vyděsit k smrti. Chci, aby věděl, že mu můžu kdykoli urvat koule, a až z něj vymlátím duši, chci, aby věděl, že jestli znovu překročí čáru, zničím ho jednou provždy.“

Jace se smutně usmál. „Musím uznat, že asi víš, co děláš. A taky musím přiznat, že kdyby se něco takového stalo Bethany, sám bych z něj vymlátil duši a nehodlal bych se spolehnout na nikoho jinýho.“

„Takže mi rozumíš.“

Jace přikývl. „Ano, rozumím ti. Nelíbí se mi to, ale rozumím ti. Jenom si dělám starosti, Ashi. Nechci, aby se ti to vrátilo. Ne, když jsi našel…“

Odmlčel se a Ash k němu zvědavě zvedl hlavu. „Když jsem našel co?“ Jace se na svého kamaráda pousmál. „Svou slabou stránku.“

Ash sebou ani nepohnul. Tohle tedy Josie byla? Ano, docela tomu věřil. Kvůli tomu, jak Gabe s Jacem propadli svým ženám, jim dal co proto, protože šli zcela proti svému mottu: Hraj tvrdě, žij svobodně. Ale teď, když se ocitl ve stejné situaci, už nic nenamítal.

Cítil jen klid.

„Jsi mnohem klidnější. Usedlejší,“ pokračoval Jace. „Jsem rád, chlape. Po Bethany…“ Odmlčel se a povzdechl si, jako by se mu nelíbilo, že to musí zase vytáhnout, přestože se domluvili, že už to téma neotevřou. „Po Bethany jsem se bál. O tebe a o sebe. Nelituju toho, ale štve mě, že se to stalo. Snad to dává smysl. Štvalo mě, co to s námi provedlo, co to po té noci provedlo i se mnou a Bethany. Ale taky nelituju toho, že už se o ni

s nikým nepodělím.“

„Ani já toho nelituju,“ přikývl Ash s úsměvem. „Všechno dobrý, Jaci. Jen nad tím musíš přestat uvažovat. Mezi námi je to dobrý. Přestal ses chovat jako vůl. S Bethany jsi šťastný. A já mám teď Josii, která dělá šťastným zase mě.“

„To jsem rád, brácho.“

„Jo, vím, že jsi.“

„Co rodina? Jak to jde s Brittany?“

Ash si povzdechl. „Už týden se neozvali, začínám být nervózní, protože to jim není podobné, jednoduše to vzdát a stáhnout se. Brittany se v práci líbí. Zatím jen jezdí

z domova do práce, z práce domů, ale ona si něco najde. Chci, aby poznala Miu a Josii

a seznámila se i s Miinými kamarádkami. Mohly by jí pomoct. Josie je věkově jako Brittany, takže by si spolu mohly rozumět.“

„Domlouváš tu holčičí dýchánky… Jsi úplně pod pantoflem,“ rýpl si Jace.

„Polib mi.“

Jace náhle zvážněl. „Takže zlá čarodějnice z východu se neozvala? Mlčí? A co děda?

Pochybuju, že ten se k Brittanině útěku nevyjádřil. Pro něj je rodina hodně důležitá, přestože ta tvoje nestojí za řeč.“

Ash si povzdechl. „Jo. Už týden je ticho. Ale nepředpokládám, že to vydrží nějak dlouho.“

„No, až se něco dozvíš, dej vědět. Do toho hnízda zmijí půjdeš sám jen přes moji mrtvolu.“

Ash se uchechtl. „Jako bys plánoval vojenskou operaci.“

„No, večer s tvojí rodinou do té kategorie spadá.“

Ash se podíval na hodinky. „Chceš se před tím hovorem najíst? Hodlám si zavolat a zkontrolovat Josii. Ujistit se, že je všechno v pořádku, a připomenout jí, že přijdu pozdě.“

„Jo. Co zas zajít do Grillu?“

Ash přikývl. „Díky, Jaci. Vím, že to neříkám často, ale ty a Gabe mi vždycky hlídáte záda… Nevím, co na to říct.“

Jace se ušklíbl. „Co kdybys dneska pustil tu svoji dámu z vodítka a přivedl ji mezi nás?“

Ash se zasmál. „Jo, já vím, celý týden jsem si ji schovával pro sebe. Bylo to fajn. Ale ano, chci, aby poznala tebe i Bethany. V neděli bych ji mohl vzít za Gabem a Miou. Bude už taky příjemné je vidět.“

„Kdo by si ještě před rokem pomyslel, že se my tři pustíme do vážného vztahu? Gabe je ženatý, já zasnoubený a ty ses zbláznil do ženy, kterou jsi sotva potkal.“

Ash po něm střelil pohledem. „Ty máš co mluvit o zbláznění se do ženy, kterou jsi sotva potkal.“

Jace se zakřenil ještě víc. „Chce to jen čas, brácho. Poznáš, jestli je to ta pravá. Mě by nikdy nenapadlo, že takhle skončím, ale ve chvíli, kdy jsem Bethany uviděl, bylo jasno.“

„Jo, já vím. Moc jsem tomu nevěřil, ale jak jsem uviděl Josii, bylo rozhodnuto.

Nedokážu to vysvětlit.“

„Nemusíš. Já to chápu,“ prohlásil Jace, když vykročili ke dveřím Ashovy kanceláře.

Přede dveřmi se ale zastavil, zvážněl a otočil se na Ashe. „Jedno si však zapamatuj. A to, co ti teď řeknu, je velká pravda. Věř mi, protože já udělal snad všechno, co se dalo, abych si to pohnojil. Zamilovat se je snadné. To, co přijde potom, už je ta těžší část.“

„Co žes najednou začal na všechny strany rozdávat ty své psychorady?“ ušklíbl se Ash.

„Fajn,“ odsekl Jace. „Nemusíš poslouchat přátelskou radu od nejlepšího kamaráda, ale nechoď za mnou s brekem, až si to s ní poděláš.“

„Jo, jasně,“ zabručel Ash.

„Chceš jít pěšky nebo vzít auto?“

„Pěšky,“ rozhodl Ash. „Po cestě zavolám Josii.“

Ash s kamenným výrazem shlédl na zkrvavenou tvář Michaela Coopera, zatímco ostatní muži, kteří sem přišli s Ashem, postávali stranou a dávali pozor, zda se neblíží nebezpečí.

Ash uvolnil pěsti, aby se zbavil ztuhlosti v kloubech. Jednu rukavici měl potrhanou a potřísněnou krví ležícího muže.

„Zapomeneš, že Josie Carlysleová existuje. Jasný? Jestli zjistím, že ses k ní přiblížil jen na kilometr, budeš toho litovat.“

Michael přikývl a vyplivl krev. „Jasný. Bože. Ta za to nestojí.“

„V tom se mýlíš, ty grázle. Stojí za to. Stojí za víc, než jsi schopnej si představit. Je moje a já chráním, co je moje. A jestli tě napadne jít na policii, jak to měla udělat ona, když jsi na ni vztáhl ruku, udělám ti ze života peklo. Dám si na tebe pozor, Coopere.

Na to nezapomeň. Jestli o tomhle komukoli řekneš, zničím tě. Nezbude ti vůbec nic. A jestli si myslíš, že nemám peníze, moc a konexe, tak mě zkus. Až s tebou skončím, zůstane z tebe jen prázdná schránka žadonící o peníze na jídlo.“

Michael znovu přikývl, v očích měl panický strach. Ubožák, obyčejný červ.

Ash pustil Michaelovu košili a srazil ho k zemi, kde muž zůstal ležet, těžce lapal po dechu a tiše sténal pomlácenými ústy.

„Tohle jsi jí udělal, ty hajzle,“ zavrčel Ash a do každého slova promítl zuřivost, jež jím smýkala. „Uhodil jsi ji, držel ji na zemi a dál ji bil. Můžeš být rád, že jsem s tebou zatím skončil. A jestli zapomeneš na to, co jsem ti řekl, pak si pro tebe přijdu a budeš toho sakra litovat. Budu si tě hlídat, Coopere. A jestli uslyším, žes někdy ublížil jakékoli ženě, zničím tě.“

„Musíme jít,“ ozval se tiše jeden z mužů. „Řekl jsi jen pár minut. Je nebezpečný tu zůstávat dýl.“

Ash přikývl. „S tímhle zmetkem jsem už skončil.“

I s ostatními muži se otočil k odchodu a nechal Michaela ležet u budovy, kde si ho podal. Ten červ tudy chodil každý den a naštěstí pro Ashe nebyla nikde v dohledu žádná hlavní ulice. Přesto to byl obrovský risk. Kdyby je někdo uviděl, rozpoutalo by se peklo. Nemohl si dovolit, aby ho kdokoli poznal, nemohl si dovolit žádné svědky, kteří by rozprášili jeho alibi na cucky, kdyby Michael udělal tu chybu a šel na policii.

Povytáhl si límec svého kabátu, který hodlal co nejdřív vyhodit a který si koupil jen pro dnešní noc. Spokojený výraz mu stínila čepice, jež mu zakrývala vlasy. Spěchal pryč

a nechal Michaela ležet na zemi, jako by se stal obětí přepadení. Byl víc než ochoten dát svým mužům to, co chtěli.

Ash vložil druhému muži do dlaně svazek bankovek a tiše poděkoval.

„Bez problémů, McIntyre,“ přikývl C. J. „Jestli nás budeš zase potřebovat, víš, kde nás najdeš.“

Ash přikývl, a když došli na ulici, vydal se na opačnou stranu než ostatní muži. Jen několik bloků odtud měl kancelář, musel si pospíšit, aby to stihl zpátky dřív, než se zapnou kamery. Popadl telefon, v němž stále probíhal hovor, a zvedl si ho k uchu.

Telefonát měl ztlumený, takže nic, co se stalo na ulici, ostatní neslyšeli.

Poslouchal, jak Jace vede konverzaci tak, že se jí Ash ani nemusel účastnit. Když došel ke dveřím budovy, pospíšil si dovnitř a dával si pozor, aby mu nikdo neviděl do obličeje. Zapadl do umývárny v prvním patře a do sportovní tašky nacpal kabát i čepici. Poté co si překontroloval tvář a ujistil se, že nikde nemá žádnou krev, stiskl tlačítko ztlumení hovoru a zamířil do výtahu.

O několik chvil později už stál ve dveřích Jaceovy kanceláře a pokynul dalšímu najatému muži, aby za ním přišel. Vyměnili si saka, muž rychle odešel a Jace uzavřel diskuzi, poděkoval investorům za jejich čas a vybídl je k posledním otázkám. Pak se

na Ashe zvědavě zadíval, sjel ho pohledem, jako by pátral po důkazech toho, co se stalo.

Ash na něj kývl a společně ukončili hovor.

Pak se na dlouho rozhostilo ticho, než ho Jace nakonec prolomil.

„Nastaly komplikace?“

Ash zavrtěl hlavou. „Ne. O toho sráče jsem se postaral. Modřiny bude mít dýl než Josie.

A dvakrát si rozmyslí, než zase uhodí další ženu.“

„Jsem rád, že je po všem. Ten stres mě ničil, kámo. Docela rád bych věděl, kdys narazil na ty chlápky, co sis vzal s sebou. Sakra, jak jsi vůbec věděl, na koho se obrátit, když bylo potřeba vyřešit ten Bethanin problém s lidmi, kterým Jack dlužil prachy.“

Ash pokrčil rameny. „Záleží na tom? Není to nikdo, koho bych pozval na večeři, ani nikdo, koho bys měl ty, Gabe nebo naše ženy poznat.“

Jace si povzdechl. „Jenom jsem tak přemýšlel, o jakých různých problémech, které jsi vyřešil, já nevím.“

„Nikdy nešlo o nic nelegálního,“ protáhl Ash.

„Až doteď,“ poznamenal Jace tiše.

„Až doteď,“ přikývl Ash. „Ale už je po všem. Nedovolím, aby kdokoli ubližoval mé ženě.

A pokud bude potřeba, udělám to zase.“

Jace vstal a dlouze vydechl. „Pojedu teď za svou ženou a ty určitě pojedeš za tou svou.“ Znovu se na Ashe zadíval, tentokrát o něco starostlivěji. „Všechno dobrý, brácho?“

„Jo. Všechno dobrý. Ten sráč se mě ani nedotkl. Ruka mě bolí, ale nic vážnýho.“ Jace potřásl hlavou. „Tak odtud vypadneme, ať je vidět, že odcházíme spolu.“

18. kapitola

Tohle byl vůbec první večer tento týden, kdy se Ash vracel domů pozdě, a pěkně ji to štvalo. Byli spolu sice pouze týden, ale Josie si už zvykla, že byl doma ještě před setměním. Zapadli do příjemné rutiny. Ona přes den pracovala. On přes den pracoval. Ale pak přišel domů a ona na něj čekala. Každý den. Na pohovce, nahá. A když vešel

do dveří, ovzduší se okamžitě změnilo.

Chtěla to pikantně a Ash jí to velice rád dopřál. Zadeček ji po včerejší noci pořád bolel.

To první naplácání v pondělí večer byl jen začátek. Bylo dokonalé. Po zbytek týdne pak spolu zkoušeli i různé jiné věci, které nezahrnovaly bičíky a opasky.

Ale včera večer?

Protřela si zadek. Líbilo se jí, jak ji mravenčil, pořád na něm měla otisky. Tentokrát vzal do ruky bičík a nebyl tak něžný jako první noc. Ale ona přesto prosila o další rány. Silnější. Chtěla co nejdéle zůstat na té tenké hranici mezi bolestí a rozkoší.

Co měl v úmyslu pro dnešek? Nebo bude příliš unavený z práce a pozdního jednání? Zazvonil jí telefon. Oči se jí rozzářily, když na displeji spatřila Ashovo jméno.

„Ahoj,“ pozdravila tiše.

„Ahoj, zlato. Jsem na cestě. Buď připravena. Byl to dlouhý den. Už chci být doma, u tebe.“

Hruď se jí sevřela vzrušením. Neuvěřitelně ji potěšilo, že se ten muž těšil, až za ní přijde domů. Ash byl muž, jenž mohl mít každou ženu, kterou si zamanul. A chtěl ji. Na světě nebyla žena, které by tohle nepolichotilo.

„Máš to mít,“ řekla. „Budu na tebe čekat, Ashi.“

Už měla naplánováno, jak ho přivítá. Ano, vždy bylo po jeho. On měl kontrolu. On měl autoritu. On tomu velel. Ale od té první noci ji nepožádal, aby ho potěšila svými ústy,

a ona věděla, jak moc to má rád.

Dnes to pro něj chtěla udělat. Angažovat se jen natolik, aby ho po dlouhém, namáhavém dni potěšila. Tušila, že mu určitě nebude vadit, když na chvíli převezme otěže ona.

Shodila oblečení, pročesala si vlasy a pak se prohlédla v zrcadle, tak jak to dělávala pokaždé, než usedla na gauč, aby ho přivítala. Potom odešla do obývacího pokoje

a usedla na pohovku.

Nečekala ale tak dlouho jako obvykle, což znamenalo, že jí buď zavolal později, nebo tak zapadla do zaběhlé rutiny, že jí čas ubíhal rychleji.

Jakmile slyšela cinknutí výtahu, sklouzla z postele a poklekla na hustý koberec před pohovkou.

A když na sobě pocítila Ashův zrak, žaludek se jí sevřel intenzitou jeho pohledu. Tvrdý, ale potěšený. Temný, tak temný, že ji rozechvěl. Pokud mohla soudit jen z toho pohledu, neměl za sebou nejpříjemnější den, ale zdálo se, že ho potěšilo, když ji spatřil

na kolenou, přestože jí řekl, že klečet nemusí.

Vykročil k ní a cestou upustil kufřík na zem. Sundal si sako, přehodil ho přes opěradlo křesla a okamžitě si začal rozepínat rukávy košile.

Když se před ní zastavil, zvedla ruce k zipu jeho kalhot a on rozevřel oči překvapením.

„Co to děláš?“ zeptal se tiše.

Usmála se. „Vítám tě doma. Jen stůj a vychutnávej si to.“

„Sakra,“ vydechl.

Rozepnula mu kalhoty a netrpělivě mu je stáhla z boků, vsunula ruku do boxerek

a osvobodila jeho zbytnělý penis. Olízla si rty, jako by se nemohla dočkat, až ho ochutná. Chtěla ho už cítit na jazyku.

„Ježíši, Josie. Přivede mě k šílenství, jak si olizuješ rty.“

Opět se usmála a pak už přiblížila ústa k jeho široké hlavičce. „To jsem také chtěla.“

Prudce se nadechl, ten zvuk se nesl tichem bytu. Olízla mu hlavičku a pak ho vzala do úst, sála ho a brala ho ještě hlouběji do svého hrdla.

„Chyběls mi,“ zašeptala, když nechala penis vyklouznout ze rtů. „Celý večer jsem čekala, až přijdeš domů. Chtěla jsem ti dát něco speciálního. Něco, na co jen tak nezapomeneš.“

„Zaručuju ti, že na tohle nezapomenu, má drahá. Nikdy. Rád se vracím domů, za tebou.

Tento týden byl ten nejlepší týden mého života.“

Opět se jí žaludek sevřel potěšením, celé tělo jí zaplavilo teplo. Byla ráda, že je k ní tak otevřený. Bylo tak nade vši pochybnost jasné, jak se cítí a co chce. Ji. Nehrál žádné hry.

Žádné. Tečka. To jí ale řekl. Že si na nic nehraje. Že mezi nimi dvěma je to skutečné. Že to, co mají, je skutečné. Možná to nejdřív nedokázala úplně ocenit, ale během posledního týdne dokázal, jak vážně ta slova myslel.

Každý den jí říkal, jak je krásná, jak ji chce, jak moc je rád, že s ním bydlí. Cenil si toho, že se mu podřídila, vážil si její důvěry.

Během týdne získala víc, než jí kdy přinesl jakýkoli předchozí vztah. Během pouhého týdne se jí Ash v srdci usadil hlouběji než kterýkoli jiný muž před ním. Když byla

s Michaelem, čas, který netrávili spolu, jí nepřipadal nekonečný. Nedívala se na hodiny ani netrpělivě nečekala, až ho zase uvidí.

Její srdce to tehdy tak necítilo. Nyní už ano. Ashovi nepatřilo pouze její tělo. Patřilo mu její srdce a její duše, a na to mu stačil pouhý týden.

Znělo to bláznivě. Něco takového se děje jen v knihách nebo filmech. Vztahy jsou ošemetná věc. Nevzniknou snadno. Láska se jen tak neobjeví. Nebo ano?

Nyní se to ale přihodilo.

Bylo však přece jen moc brzy na to, aby ho milovala. Teprve se poznávali, objevovali hranice, kam může jejich vztah dosáhnout.

Toužila po něm. Rozhodně ano. Měla ho ráda. Měla ho hodně ráda. Ale milovala ho?

Měla pocit, jako by každá minuta bez něj byla nesnesitelným utrpením?

Přivádělo ji to k šílenství, protože věděla, že se do toho muže pomalu zamilovává, ale bránila se tomu, věděla, že je příliš brzy. Bylo toho ještě tolik, co o tom muži nevěděla. Ani se nesetkala s jeho přáteli. S jeho rodinou. Ačkoli pochybovala, že k tomu někdy dojde. Nenáviděl je. Netajil se s tím.

Nedokázala si představit, že by svou rodinu nenáviděla. Svou matku zbožňovala

a truchlila po ní. Ale otce nesnášela, tak jak by mohla Ashe soudit? Otce ovšem za rodinu nepovažovala. Protože rodina se na vás nevykašle. Ne ta skutečná rodina.

Ne, její otec byl jen dárcem spermatu, ničím víc.

„Kotě, ztratila ses mi.“

Ashův něžný hlas ji vytrhl z hloubky myšlenek a vrátil ji do přítomnosti. Vzhlédla k němu. Mračil se a pomalu jí vyklouzl z úst.

Zrudla, cítila se provinile, že se dala tak snadno nachytat. Nedokázala před ním nic skrýt. Vše viděl. Poznal, jakou má náladu i na co myslí. Děsilo ji, že ji tak dobře znal po pouhém týdnu, co byli spolu.

„Na co jsi myslela, zlato? Protože na mýho ptáka rozhodně ne. Ne že by to, cos dělala, nebylo příjemné, ale myšlenkami jsi byla jinde.“

Povzdechla si a usedla na paty, v ruce stále svírala jeho pohlaví.

„Promiň, Ashi. Moje chyba. Myslela jsem na sto jiných věcí.“

Napadlo ji, že ji možná potrestá. Michael by to rozhodně udělal. A jeho tresty nepřinášely rozkoš. Působily bolest. Měly působit bolest.

Ash přimhouřil oči a dál ji upřeně pozoroval. „Co se ti právě teď honí hlavou? Ať je to, co je to, nelíbí se mi to.“

Stiskla rty, skoro jako by jim bránila vyslovit „nic“. Ničemu by nepomohlo, kdyby jeho domněnky popřela. Jen by ji trestal, dokud by mu neřekla pravdu. Dával přednost upřímnosti a přímočarosti. Rád věděl, na co myslí.

„Přemýšlela jsem, jestli mě potrestáš za to, že jsem myslela na něco jiného,“ přiznala tiše. „Přemýšlela jsem o tom, jak mě trestal Michael, a o tom, že on by mě určitě potrestal za to, že jsem mu nevěnovala plnou pozornost. Jeho tresty však nebyly tak příjemné jako tvoje… Od něj to bolelo. Bolelo to. Nebyla v tom žádná rozkoš.“

Ashovi se rozhněvaně zablesklo v očích a ona instinktivně stáhla ruku. Jeho obličej okamžitě potemněl a ona ihned zalitovala, že k němu byla tak upřímná. Neměla Michaela zmiňovat. Neměla ho přinášet do Ashova domu. Do jejich společného života.

Sklopila zrak a propletla ruce mezi koleny.

Ash zaklel, ale ona nevzhlédla. Pak na ramenou ucítila jeho ruce. Zvedal ji, dokud před ním nestála. Vytáhl si kalhoty a zapnul zip.

„Nastal čas si promluvit. Ale chci tě při tom mít v náručí.“

Nezdál se naštvaný. Ulevilo se jí. Zatraceně, bylo těžké prozkoumávat vody nového vztahu. Bát se, že člověk řekne nebo udělá něco špatně, bylo vyčerpávající. Nechtěla to pokazit. Už byla do Ashe napůl zamilovaná, dobře, možná hodně zamilovaná, a chtěla vědět, kam je to zavede.

Ash ji otočil k pohovce, pak se posadil a stáhl ji s sebou na gauč. Pohladil ji po těle, po pažích, pak ji znovu jemně sevřel. Vzal její obličej do dlaní a palcem pohladil koutek úst, kde jí stále bledla modřina.

„Už jsem ti to řekl jednou. Nejsem tvůj otec. Ty nejsi má dcera. Nehrajeme si tu na taťku a dcerušku. Jsi dospělá žena, můžeš se svobodně rozhodovat. A pokud ti to přijde v rozporu se vztahem, který spolu máme, pak bys měla vědět, že to tak není. Záleží pouze na tobě, jestli se mi podřídíš. Nemůžu tě k tomu nutit. Nemůžu tě nutit do rozhodnutí, která nechceš učinit. Nechci tě do nich nutit. A nikdy nebudu.

Což také znamená, že tě nebudu trestat za něco, co jsi udělala špatně nebo čím jsi mě rozladila. Pak bych jen využíval svou moc, a já takový nejsem. Že ti občas naplácám,

protože to vzrušuje nás oba? Ano, přiznám se, to dělám rád. A pokud by mělo být

po mém, dělal bych to častěji. Ale vytáhnout vařečku a nařezat ti jen proto, žes něco udělala špatně nebo mě něčím rozzlobila? To se nikdy nestane. Nikdy. Protože pak bych nebyl o nic lepší než ten parchant, který tě udeřil jen proto, že se mu nelíbilo, že se s ním chceš rozejít.“

Přikývla. Rozuměla tomu, proč o tom hovoří.

„Opravdu to chápeš, Josie? Zuřím při pomyšlení, že ti někdy ublížil jenom proto, že se mu nelíbilo něco, cos udělala. Pokud se já budu kvůli čemukoli zlobit, nedotknu se tě fyzicky ani sexuálně. Možná řeknu něco, co tě zabolí. V tom se možná neovládnu. Ale nikdy ti vědomě neublížím.“

Znovu přikývla, napětí v její hrudi povolilo.

Ztišil hlas do něžného šepotu a zadíval se jí do očí.

„Zlato, rád bych, abys pochopila, že tvůj vztah s Michaelem nebyl správný. Nebyl zdravý. A neměla bys vztah s ním brát za vzor. Někomu by takový vztah možná vyhovoval, a pokud ano, přejme jim to. Správný vztah je takový, který vyhovuje oběma a žena s ním souhlasí. Pokud od muže něco takového chce a potřebuje, pak jen dobře.

Ale mně to tak nevyhovuje. Jsem náročný. To víme oba dva. Ovšem nejsem egoista

a nemyslím si, že já jsem tu ten důležitý. Jestli se ti něco nebude líbit nebo něco z toho, co ti dávám, nebudeš chtít, pak mi to stačí jen říct. Promluvíme si. Vymyslíme řešení.“

Nemohla se ubránit úsměvu a v jeho očích se objevila úleva.

„Chtěl jsem to udělat, hned jak přijdu domů, ale když jsem tě viděl na kolenou, jak na mě nahá čekáš… Řekněme, že jsem zapomněl, co jsem to vlastně chtěl. Ale teď tě mám v náručí a myslím, že je to další logický krok.“

Naklonila hlavu na stranu a tázavě se na něj zadívala.

„Jen si dojdu pro kufřík.“

Otočil se, položil ji na gauč a pak zpod ní vyklouzl. Přešel ke kufříku, který předtím odhodil, chvíli v něm něco lovil a potom se k ní vrátil s podlouhlou krabičkou.

Vložil si ji do podpaží a usedl zpátky na gauč. Přitáhl si Josii do klína a objal ji. Držel krabičku před ní, aby ji oba viděli, opatrně ji otevřel a odhalil tak překrásný náhrdelník.

Zalapala po dechu a zvedla ho. Věděla, že to není obyčejný šperk. Řekl jí, že jí nechá jeden vyrobit. Ale nikdy si nepředstavovala něco tak dokonalého.

„Chci, abys ho nosila, Josie. Chci, abys věděla, co znamená.“

„Moc ráda, Ashi,“ zašeptala.

Zvedl náhrdelník k jejímu krku. Otočila se, aby jí ho mohl zapnout, a pak se na něj obrátila.

„Je dokonalý,“ řekla. A také byl. „Sama bych si takový vybrala.“

Usmál se. „Ano, vypovídá o tobě. Sluší ti. Chtěl jsem něco, co ti padne k očím, ale také jsem chtěl něco, co bude odrážet tvou osobnost. Tvůj přístup k životu.“

V očích se jí zatřpytily slzy. Roztřeseně se nadechla, aby je zahnala.

Dotkl se její tváře, něžně ji pohladil a pak sklouzl prsty níž, kde v prohlubni jejího hrdla spočíval náhrdelník.

„Chci, abys věděla, co tohle znamená, zlato,“ zopakoval. „Vím, že je to trochu rychlé, ale jen proto, že je to rychlé, to neznamená, že to není skutečné. Byl jsem svědkem toho,

jak dva mí nejlepší přátelé ze dne na den propadli svým ženám. Vím, že se to stává,

a vím, že to vydrží. Chci, aby to, co máme mezi sebou, také vydrželo. Neříkám, že je to jisté. Ale chci to. A chci, abys věděla, jaký význam tento náhrdelník má. Určitým způsobem je důležitější než zásnubní prsten. Ne že bych ti ho také nedal. Až nastane čas, získáš prsten i můj slib. Ale tento náhrdelník je ve své podstatě stejně důležitý jako prsten.“

„Nevím, co na to říct,“ odpověděla stísněným hlasem.

„Řekni, že chápeš jeho význam a že ho budeš nosit. Pak spolu probereme další věci.“ Přikývla a zvedla ruku, aby se náhrdelníku dotkla. „Nikdy ho nesundám, Ashi.“

V očích se mu blýsklo uspokojením a přitáhl si ji k sobě, aby ji hluboce políbil, až se jim oběma nedostávalo dechu. Když se odtáhl, v očích se mu zračila nekonečná touha.

„A teď k tvému vztahu s Michaelem.“ Zamračila se, ale on jí položil prst na rty.

„Chápu, že to není moc příjemné téma. Chápu, že o tom nechceš mluvit a že se možná

i bojíš zmiňovat ho přede mnou. Ale, lásko, o tomhle právě mluvím. Nebudu předstírat, že jste spolu neměli žádný vztah, a nejsem takový ignorant, abych smetl ze stolu tvou minulost, která tě ovlivňovala a utvářela. Nechci, aby ses bála mi cokoli říct. Pokud se to týká tebe, týká se to i mě a promluvíme si o tom. Jasné?“

„Ano, jasné. Prostě tu o něm nechci mluvit, víš? Tento byt patří jenom nám a já ho sem nechci zatahovat.“

„Chápu, zlato. Ale právě tady by ses měla cítit nejpříjemněji, abys byla schopná mluvit i o těch bolestivých věcech, které tě potkaly. Nechci, abys přede mnou něco zamlčovala.

A chtěl jsem hlavně říct, že tvůj vztah s Michaelem byl špatný ve všech směrech. A povím ti, proč si to myslím. Nechci, aby tě napadlo, že tě soudím nebo že si myslím, jaká jsi hlupačka, že jsi s ním vůbec byla. To, co řeknu, je ale důležité a týká se toho, co mezi sebou máme my dva.“

Bože, jak toho muže milovala. I kdyby si už neuvědomila, jak hluboce se do něj zamilovala, tato slova, naprosto a zcela upřímná, úžasná, nádherná slova, by o tom rozhodla. Kde by byla, kdyby ho nepoznala? Muže, který se o ni staral a pečoval. Který k ní byl něžný, přesto drsný a náročný tehdy, kdy to sama potřebovala.

Byl jedním slovem dokonalý. A ona přitom věřila, že dokonalí muži existují jen v pohádkách.

Uložila se do jeho horké náruče a čekala, co jí ještě řekne.

„Michael od tebe jenom bral, ale nic ti nedával na oplátku. To vím už jen z toho, cos mi o něm sama řekla. Měl určité nároky. Trestal tě, když jsi je nesplnila. Ale nic ti nedával.

Řekla jsi, že byl chladný a odtažitý. Nikdy ti nedával najevo žádný cit. Nikdy ti nedával, co jsi potřebovala. A neodměnil tě, když jsi ho potěšila.“

Našpulila rty nelibostí, protože Ash uhodil hřebík na hlavičku. A to nejhorší na tom bylo, že když byla s Michaelem, nic z toho si neuvědomovala. Byla přesvědčena, že vztahy mají být takové, jaký měla s Michaelem. Ash jí ale rychle dokázal opak.

„Nedával ti najevo žádný cit. Nedělal pro tebe nic, co máš ráda. A to je, zlato, špatně. Tvůj vztah s ním se točil pouze kolem něj. Ne kolem tebe. Jen bral, aniž by cokoli dával. A to je špatně. Takhle se muž nemá chovat k ženě, kterou by měl chránit a opatrovat.“

„Ty takový nejsi,“ zašeptala.

V očích se mu zablýsklo. „A díkybohu za to, zlato. Nepotěšilo by mě, kdyby sis myslela, že ti nedávám, co potřebuješ. A pokud se to někdy stane, chci, abys mi to řekla. Protože to napravím. Nikdy to neudělám vědomě. Ale pokud by se to někdy přece jen stalo, chci, abys mi to dala řádně najevo.“

Zakřenila se. „Tak to se neboj, Ashi. Když jsi mi teď ukázal, jaké to může být, zvykla jsem si na to a nikdy už nechci znovu zažít to, co jsem měla s Michaelem. Rozmazlil jsi mě tak, že žádný další muž mi už nebude stačit.“

Obličej mu potemněl. „To je sakra dobře, protože nemám v úmyslu dovolit ti, abys zjistila, jaké by to bylo s jakýmkoli jiným mužem. A pokud ti někdy nebudu dávat to, co potřebuješ, pak bys mi to měla říct, protože představa, že bys šla za někým jiným, kdo by ti to mohl dát… To se nestane. Jsi moje, Josie.“

„Jsem tvoje,“ zašeptala a pohladila ho po tváři.

„Tak, a teď k tomu, jak tě pustím z vodítka.“

Okamžitě povytáhla obočí. „Z vodítka? Ashi, to zní hrozně! Tak tohle si myslíš, žes mi provedl? Nasadil mi vodítko?“

Zasmál se. „Jen žertuju, lásko. Jace mě obvinil, že jsem ti nasadil vodítko, protože si tě nechávám pouze pro sebe. A má pravdu. Celý týden jsem tě držel zkrátka. Byl jsem sobecký. Nechtěl jsem se o tebe s kýmkoli dělit. A to není vůči tobě fér. Za celý týden jsi byla venku jen jednou.“

„Mně to nevadilo, Ashi. Tenhle týden s tebou se mi moc líbil. A pracovala jsem. Takže je všechno v pořádku.“

„Ano, ale brzy by ses začala nudit. Jen jsem si chtěl být jistý, že…“ Ušklíbl se a odmlčel.

„Jistý čím?“

„To není důležité,“ uzavřel to. „Jde o to, že chci, abys poznala mé přátele. Ty a oni jste pro mě ti nejdůležitější. Oni jsou moje rodina. Moje skutečná rodina. V sobotu se vrací Gabe s Miou, a jestli budou souhlasit, rád bych, aby ses s nimi v neděli setkala. Rád bych ti představil také svou sestru Brittany. Má trochu těžší období a je přibližně v tvém věku. Mia s Bethany a Miinými kamarádkami jsou o něco mladší, ale myslím, že se ti taky zalíbí. Mia a Bethany jsou rozumné ženy se srdcem na pravém místě.“

„Nemůžu se dočkat,“ prohlásila upřímně. „Pokud jsou pro tebe tak důležití, nepochybuju, že je budu mít ráda, Ashi. Chci se seznámit s lidmi, na kterých ti záleží. Jsem ráda, že mi dovolíš poznat zase další kousek sebe samého. Kéž bych ti to mohla oplatit.“

Pevně ji sevřel. „Chci, abys taky měla někoho, kdo tě bude milovat a podporovat tě, zlato. Příčí se mi, že nemáš rodinu, že jsi ztratila svou matku. Pokud byla taková, jak říkáš, určitě bych ji také zbožňoval.“

Usmála se a zvedla hlavu, aby ho políbila.

„Bethany je jiná, Josie, a chci, abys věděla proč. Má za sebou těžký život, takže bude určitě lepší, když se jí nezeptáš na nic osobního. Tedy na nic, co se odehrálo dřív, než poznala Jace.“

Josie tázavě svraštila obočí a vzhlédla k Ashovi. „Jak to myslíš?“

Ash si povzdechl. „Než poznala mě a Jace, žila na ulici. Pracovala na Miině zásnubním večírku. To jsme tehdy nevěděli, jenom jsme s ní strávili noc. O tom jsem ti už řekl. Ale ona ráno zmizela a Jace převrátil město vzhůru nohama, aby ji našel. Objevil ji

v azylovém domě pro lidi bez domova a vzal si ji domů. I potom ale měla určité nesnáze. Má nevlastního bratra, se kterým žila na ulici, a ten se dostal do problémů. Bethany bývala závislá na lécích proti bolesti, ale překonala to. Vztah s Jacem byl pro ni ale zpočátku náročný a ona se k lékům málem vrátila. Pak jí Jack, její bratr, nasypal léky

do čokolády a skoro ji zabil. Všichni jsme si mysleli, že se předávkovala, protože chtěla spáchat sebevraždu. Tehdy se to zdálo jako jediné logické vysvětlení, protože noc předtím se Jace vrátil domů k Bethany, našel tam mě a vybuchl. Pustil se do mě i do ní, a to ji rozrušilo. Takže když jsme ráno zjistili, co se jí stalo, nevypadalo to pro ni dobře.“

„Páni,“ vydechla Josie. „To zní skoro neuvěřitelně! Tohle se obvykle stává jen v televizi nebo tak.“

„Jo,“ přikývl Ash. „Jenže tohle se událo doopravdy. Jack jí nechtěl ublížit. To on chtěl spáchat sebevraždu, ale Bethany si vybrala špatný šálek a v nemocnici pak bojovala

o život. Jen jsem chtěl, abys to věděla a nepoložila pak třeba dotaz, který by vyvolal nepříjemnou situaci.“

Skousla si ret. Pálila ji jedna otázka, ale netušila, jestli by ji měla položit, aby nevyzněla jako… žárlivka. Přestože ji uvnitř píchlo, kdykoli se o Bethany zmínil. Protože jeho výraz se přitom pokaždé změnil. Bylo zřejmé, že kdyby nepatřila k jeho příteli, cítil by k ní něco mnohem silnějšího.

„Na copak myslíš?“ zeptal se Ash. „Ten pohled znám. Chceš se mě na něco zeptat. Tak se zeptej, zlato. Víš, že mě se můžeš zeptat na cokoli.“

Nadechla se. „To jen, že jsi řekl, že Jace tě našel v bytě s Bethany a vybuchl. Ale předtím jsi tvrdil, že jste spolu byli jenom tu první noc…“

Ash se pousmál. „Nic se nestalo. Vezl jsem Jaceovi nějaké věci. Nevycházel nám jeden projekt, proto měl taky mizernou náladu, když se vrátil domů, a proto to taky celé špatně pochopil. Dlužil jsem Bethany omluvu. Ze začátku jsem na ni byl docela tvrdý. Nemyslel jsem si, že je pro Jace ta pravá. Viděl jsem, jak kvůli ní téměř přichází o rozum. Také jsem se chtěl co nejdřív zbavit toho trapného pocitu po té naší první noci a toho, jak jsme se vlastně poznali. Takže jsem se jí omluvil a řekl, že chci, abychom byli přátelé. Že je

pro mě Jace důležitý, a proto je pro mě důležitá i ona. A do toho přišel Jace.“ Josie přikývla. „Rozumím.“

Ash se na ni upřeně zadíval. „Pořád tě ta věc s Bethany rozčiluje?“

S povzdechem svěsila ramena, ale rozhodla se odpovědět upřímně. Přece jen si upřímnost zasloužil.

„Ano. Nebudu ti lhát. Jsem nervózní, že ji poznám. Ne že bych ti nevěřila. Ale neznám žádnou ženu, které by se zamlouvalo seznámení s bývalou milenkou jejího muže, i když by šlo jen o jednu noc. Setkat se s ní je jedna věc, ale vědět, že s ní budu trávit víc času, je věc druhá. Pokusím se to zvládnout. Budu k tobě však upřímná a přiznám, že až se s ní seznámím, budu si vás dva představovat spolu, a na to se moc netěším.“

Ash nevypadal, že by ho její prohlášení potěšilo.

„Nechci, aby ses tím trápila, zlato. Nic to neznamenalo. Nebo to alespoň nic

neznamenalo pro mě. Pro Jace to znamenalo sakra hodně. A kdyby se mnou od začátku jednal na rovinu, nikdy by k té noci nedošlo. Vycouval bych, protože mě moc nebrala. Ani tehdy, ani teď.“

Vydechla úlevou. Jeho slova byla naprosto upřímná a ona mu také věřila.

„Je to ode mě hloupé. Nedovolím, aby nás to ovlivnilo, Ashi. Slibuju. A nezavedu na to řeč. Ani na Bethaninu minulost. Už nyní mi připadá jako skvělá ženská.“

„To ona je,“ přikývl Ash. „Pro Jace je dokonalá. A ty jsi dokonalá pro mě.“

19. kapitola

Ash vedl Josie do ložnice. Zatínal čelist, jak bojoval s nutkáním hodit ji na postel a okamžitě do ní proniknout. Byl jako na jehlách, pořád myslel na tu záležitost

s Michaelem.

Což v něm jen prohloubilo touhu Josii ovládnout, připomenout jí, komu patří a náleží. Nedokázal to vysvětlit, to nutkání ho ovládalo, kdykoli byl s ní. Přemýšlel, jestli to časem poleví. Nemyslel si to.

Něco tak stravujícího, pohlcujícího nezmizí za pár hodin. Nezmizí za týden, za měsíc ani za rok. Tušil, že to bude cítit i za deset, dvacet let. Což mu jen napovědělo, že už se smířil s vidinou dlouhodobého závazku, bez ohledu na to, že původně to chtěl brát jen den za dnem a nemyslet dál než na přítomnost.

Přitom pro něj bylo sakra těžké myslet jen na dnešek, když se nemohl dočkat, až si ji k sobě připoutá už napořád. Jediné, po čem toužil, bylo přesvědčit ji, aby s ním zůstala. Ukázat jí, že pro něj je ta pravá, a doufat, že on je ten pravý pro ni.

Josie se otočila a přitiskla se k němu nahým, teplým tělem. Vzhlédla k němu, oči jí hořely touhou. V některých okamžicích by přísahal, že v nich spatřil i lásku. Ale možná ji tam prostě chtěl vidět. Nikdy nic neřekla, ale to ani on. Šlo to příliš rychle. Bez ohledu na to, co všechno jí řekl, spolu byli pouhý týden. Lidé se nezamilují za týden.

Oni ale ano. Znal to. Věděl, že se to stalo. A věděl, že to přetrvá. Chtěl, aby ho Josie milovala?

Ano, to chtěl. Chtěl to, cítil to, toužil si vychutnat sladkost těch slov, až je konečně uslyší z jejích rtů.

„Co bys dnes v noci rád, Ashi?“ zeptala se tiše. „Pověz mi, jak mě chceš. Měl jsi dlouhý den. Chci, aby ses cítil dobře.“

Srdce mu zjihlo. Sladká, krásná Josie. Toužící ho potěšit. Tak vřelá a ochotná.

Od chvíle, kdy opustil budovu, aby si to vyřídil s Michaelem, se nad ním vznášel temný mrak, který rozehnal až nyní paprsek slunce, jeho Josie. Napětí v ramenou povolilo, když ucítil, jak mu přejíždí dlaněmi po pažích až na krk a vzhůru na tvář.

„Po dnešku neponeseš na zadečku mé otisky, lásko. To jsem udělal včera v noci.

A líbila se mi každá vteřina. Vzrušuje mě vidět tvé pozadí celé rudé. Ale kdybych to udělal i dneska, bolelo by tě to.“

A on nechtěl, aby se jí dotklo násilí, jehož se dopustil ani ne před hodinou. Věděl, že by jí neublížil – alespoň ne úmyslně – ale nechtěl se ani vystavit možnosti vrátit se zpět

do temnoty, jež ho obklopila, když toho muže bil.

Nelitoval toho, co udělal, ale ani nechtěl, aby se to dotklo Josie. Nikdy se jí to nesmí dotknout.

„Tak co to bude?“ zašeptala. „Pověz mi to. Udělám, co budeš chtít.“

Uhladil jí vlasy a zadíval se jí do očí, v nichž se zračila nedočkavost. Touha ho potěšit.

Byla tak něžná a tak povolná.

„Chci tě na všech čtyřech, zlato. Dnes tě nesvážu. Chci, aby tě věznila jen tvá vlastní vůle. Nejprve si tě vezmu zezadu a pak do tvého zadečku. Nebudu tak něžný, jako jsem

byl tu první noc. Dokážeš to přijmout?“

Roztřeseně vydechla a zorničky se jí rozšířily, tvář jí zalila touha.

„Chci, cokoli mi dáš, Ashi.“

Políbil ji na ústa a vklouzl do nich jazykem, aby ji ochutnal. Rád vdechoval její dech, rád ho sdílel. Bylo to tak intimní. Přijmout dech, který vydechla, ochutnat ho a navrátit.

„Jdi do postele,“ přikázal ochraptěle. „Na všechny čtyři. Kolena na okraji matrace.“

Odtáhla se od něj a on ji váhavě pustil, přestože od něj odcházela, aby splnila jeho příkaz. Díval se, jak vklouzla na postel a položila se, jak si přál. Pak se ohlédla přes rameno, beze slov ho k sobě přizvala.

Chtěla to. Byla připravená. On si jen chtěl být jistý, že nezajde moc daleko. Zasloužila si něhu. Už tak toho příliš vytrpěla z rukou toho druhého dominantního muže. Ne že by se Michael mohl nazývat dominantem. On byl jen sráč. Násilnický grázl, kterého vzrušovalo, když měl nad ženou moc.

Ash sice také rád ovládal, ale šlo o přístup. Josie se může naprosto podvolit jeho autoritě, přesto jí dá mnohem víc, než jí kdy dal Michael. Lásku. Respekt. Něhu. On si jí vážil a ctil ji.

Rychle se svlékl a ze zásuvky nočního stolku vytáhl tubu lubrikantu, hodil ji na postel vedle Josie a pak vzal do dlaní její zadeček a pomalu ho hnětl a hladil. Pořád ho měla zarudlý po včerejší noci, jasné otisky kontrastovaly s její bledou pokožkou.

Jeho otisky. Důkaz jeho majetnictví. Okamžitě se ho zmocnilo vzrušení, pohlaví mu ztuhlo a hrozilo, že každou chvíli vybuchne.

Vklouzl prsty mezi měkké záhyby jejího těla, zjišťoval, jak vlhká je. Byla na něj víc než připravená, ale přesto se zatím držel zpátky, chtěl ji nejprve přivést ještě blíže k vrcholu.

Neklidně se zavrtěla, zapřela se do jeho dlaní, svírala v sobě jeho prsty. Opět do ní pronikl, tentokrát hlouběji, hledal to jedno místečko. Lehce ho stiskl a ona vykřikla. Dlaň mu zalila její vlhkost. Usmál se. Ano, byla připravená. A on se nemohl dočkat, až bude

v ní.

Vzal do jedné ruky penis, druhou rozhrnul záhyby jejího těla a přitiskl se k ústí její kundičky. Pak pomalu, centimetr po centimetru, pronikal do ní, až se oba chvěli touhou.

Dosáhl co nejhlouběji, cítil, jak ho stahuje. Jeho varlata se napínala mezi jejich těly.

Roztřeseně vydechla a on to pocítil až v hloubi duše. Temnotou mysli mu vířily představy, jakými všemi způsoby by si ji mohl vzít. Bylo v ní něco, co v něm probouzelo temnotu, jako by byla jedinou osobou, se kterou by se o ni mohl podělit. Chtěla to. Přijala by to.

Potřebovala to. Stejně jako on.

Sklonil se k ní a zakryl její tělo svým, aniž by z ní vystoupil byť jen o centimetr.

„Pověz mi něco, Josie,“ řekl sametovým hlasem. „Probudil v tobě náš rozhovor o trojce s Bethany a Jacem žárlivost?“

Ztuhla a otočila se k němu, ve tváři měla jasně vepsáno, jak nepříjemná jí jeho otázka je a jak ji zmátla.

„Ashi… Nerozumím…“

Ne, nerozuměla. Vyznělo to špatně. V duchu zaklel, že se nedokázal vyjádřit, jak chtěl.

„Chtěl jsem tím říct, jestli si dokážeš v té trojce představit sebe? Přemýšlela jsi nad tím? Vzrušilo tě to? Chtěla bys to?“

Zavrtěla hlavou a stále vypadala zmateně. Ale v očích jí blýsklo. Skoro to nepostřehl, protože k němu nebyla úplně otočená.

„Myslím, že tě to vzrušilo,“ prohlásil chraptivě. „A já řekl, že k tomu nikdy nedojde. Zklamalo tě to, Josie? Představovala sis, jaké by to bylo, mít v sobě dva muže naráz?“

Vklouzl rukou pod ni, aby jí polaskal klitoris, a cítil, jak celé její tělo zareagovalo na jeho dotek. Sevřela se kolem něj, pulzovala, pojímala ho do sebe, až se bál, že vybuchne.

„Ano,“ zašeptala. „Představovala jsem si, jaké by to bylo.“

„Je ještě jiný způsob,“ řekl svádivě. „Není to sice tak dobré, jako by to bylo doopravdy, ale alespoň poznáš, jaké by to bylo. Nechci se o tebe dělit s jiným mužem, lásko, ale můžu ti to dát alespoň ochutnat.“

„Nerozumím,“ přiznala bez dechu, hlas měla stažený vzrušením.

„Zkusíš anální kolík. Větší, aby tě vyplnil. A pak ti to udělám do kundičky, zatímco

v zadečku budeš mít kolík. Alespoň poznáš, jaké by to bylo mít v sobě dva muže, aniž by tu ten druhý byl.“

„Och.“

Ten jediný výdech toho v sobě nesl tolik. Vzrušení. Nadšení. Ano, chtěla to. A on jí to rád dá. Sice se o ni s nikým dělit nebude – to se nikdy nestane – ale mohl jí to dát alespoň okusit. Pocítit, jaké by to bylo, být zcela vyplněná.

Stáhl se, zvedl se z ní a pomalu vyklouzl z pevného, hedvábného vězení. Pak znovu přirazil. Nechtělo se mu opustit její teplo. Ještě ne. Chvíli ji takto škádlil, vzrušoval, až byla skoro bez sebe.

Přirazil a stáhl se, ale tentokrát se už snažil získat nad sebou kontrolu. Zasténala

a zavrtěla se, on ale věděl, že vrcholu zatím nedosáhne. Ne, dokud jí nepolaská zároveň i klitoris. Byl za to rád, protože to znamenalo, že Josie nedosáhne vrcholu, dokud sám neuzná, že je na to připravená.

Po několika dalších přírazech shlédl dolů mezi jejich těla. Užíval si pohled na svůj penis, jak z ní klouže, vlhký jejími šťávami. Byla tak těsná. Jen těžko si dokázal představit,

o kolik těsnější bude, až bude mít v sobě i kolík.

Zcela z ní vystoupil a zanechal ji roztřesenou na posteli, na všech čtyřech, zatímco přešel ke skříni, aby z ní vytáhl krabičku s novým kolíkem. Ruce se mu třásly, když balení otevíral. Žilami mu proudilo očekávání. Touha. Nedočkavost.

Když se vrátil k posteli, Josie už svírala ruce v pěsti a bořila je do matrace. Otočila se k němu, aby se na něj podívala. Při pohledu na velký kolík vytřeštila oči.

Tiše se zasmál. „Není o nic větší než já, lásko. Přijmeš ho a pak přijmeš i mě.“

„Bude to bolet,“ namítla otupěle.

„Bolest je součástí rozkoše,“ odpověděl něžně. „Vzpomeň si na otisky na svém zadečku ze včerejší noci. Byl jsem na tebe mnohem tvrdší než tu první noc. Ale tys to přijala

a prosila jsi o víc. Přenes se přes bolest, Josie. Přijmi ji, protože po bolesti přichází rozkoš. A tu ti dám. Dám ti toho mnohem víc.“

Zavřela oči a zvrátila hlavu, lesklé světlé vlasy se jí rozlily po zádech. Chtěl do nich zabořit ruce, chytit ty prameny, zatáhnout a pak ji tvrdě ošukat. Ale k tomu se teprve dostane. Prozatím si ji musel připravit. Uvolnit ji. A na vrchol pak vystoupí společně.

Pokryl kolík i její zadek štědrou dávkou gelu, pak do ní pronikl prsty, aby si zvykla. Když si byl jistý, že kolík přijme bez problémů, odložil lubrikant a stoupl si za ni.

„Dýchej, zlato. Půjdu na to pomalu, abys to měla co nejsnazší, ale musíš mi pomoct.

Dýchej klidně, a až ti řeknu, zatlač.“

„Dobře,“ zašeptala, hlas měla zastřený vzrušením.

Vsunul do ní jen špičku, lehce ji rozevřel a pak přitlačil. Tiše zasténala a on přestal, kolík vytáhl a pak znovu pomalu přitlačil, aby se mu stihla přizpůsobit.

Po několik chvil si jen hrál, tlačil a zkoušel, s každým drobným přírazem pronikl hlouběji. Pak jí vklouzl dlaní mezi nohy, přelétl jí špičkou prstu po klitorisu a zatlačil pevněji, hlouběji.

„Bože,“ vykřikla.

„Moc?“

„Ne! Je to skvělé, Ashi. Nepřestávej!“ Uchechtl se. „To jsem ani neměl v úmyslu.“

Jemně ji laskal mezi nohama, přiváděl ji k šílenství, až do ní nakonec kolík ponořil celý. Vykřikla a vyklenula se, nohy se jí roztřásly, ztěžka dýchala.

„Šššš, lásko,“ utěšoval ji. „Už je tam. Jen dýchej. Dám ti čas, aby ses uklidnila. Nechci, aby ses zatím udělala.“

Svěsila hlavu, zapřela si ji do matrace, zavřela oči. Celé tělo se jí chvělo. Chtěl, aby jí to bylo příjemné. Chtěl, aby si to užila. Jemu se to bude bez pochyb líbit, ale záleželo mu především na ní. Chtěl, aby svou rozkoš vykřičela. Chtěla, aby vášní vykřikla jeho jméno.

Ustoupil od ní a ona okamžitě zvedla hlavu a otočila se k němu. Usmál se a políbil ji do prohlubně zad, těsně nad křivku jejích půlek.

„Dej mi chvíli, lásko. Chci, aby ti to bylo příjemné.“

„Jestli to bude ještě příjemnější, umřu,“ zasténala.

Zasmál se a pak přešel ke komodě, z které zvedl rudou stuhu. Objednal to všechno

v den, kdy se Josie nastěhovala. Chtěl, aby vše, co spolu použijí, bylo nové. Nedotčené jakoukoli jinou ženou.

Odnesl stuhu k posteli a pak Josii otočil, aby se na něj podívala. Klečela, nohy měla

od sebe, aby ulevila napětí, které jí působil kolík. Tvář měla zrůžovělou vzrušením, v očích skelný pohled.

Zatvářila se vyděšeně, když jí stuhu přetáhl přes oči. Zarazil se jen na chvíli, aby jí vysvětlil, co má v úmyslu.

„Chci ti zavázat oči. Zbystří se ti ostatní smysly. Chci, abys mi zcela důvěřovala, že ti dokážu přinést rozkoš.“

„Já ti věřím,“ řekla tiše.

Potěšeně se usmál a pak jí zakryl oči stuhou. Pevně ji uvázal a ujistil se, že jí zcela zakrývá oči.

„Teď chci, aby sis lehla,“ nařídil. „Na záda, nohy přes okraj postele.“

Pomohl jí, uložil ji tak, jak si přál. Položila se na postel, na tváři jí pohrával úsměv.

„Kéž bys viděla, co já vidím,“ vydechl chraplavě. „Jsi tak zatraceně nádherná, Josie, jak tu ležíš přede mnou. Oči máš zavázané, v zadečku kolík. A čekáš na mě.“

Poklekl před postelí, takže tvář a ústa měl v úrovni její kundičky. Olízl ji a pak jí přejel

jazykem až ke klitorisu. Vychutnával si, jak se celá chvěje.

„Takhle dlouho nevydržím, Ashi,“ přiznala napjatě.

„Ale ano, vydržíš,“ namítl klidně. „Uděláš se, až ti to dovolím, ne dřív.“

Netrpělivě zavrněla, pobavilo ho to. Dál ji ale laskal ústy, vychutnával si ji jako sladkou lahůdku.

Vrtěla se, vypínala se, a kdykoli dopadla zpět na matraci, zajel kolík ještě hlouběji

do ní. Pulzovala rozkoší, byla tak blízko vrcholu. On ale její tělo znal příliš dobře. Věděl, že se blíží k hranici. A tak se odtáhl a ponechal ji na pokraji.

Zoufale zasténala a on se opět pobaveně usmál.

„Až ti řeknu, zlato. Až ti řeknu, a ne dřív.“

„Ničíš mě,“ vydechla.

„A to jsem zatím ani nezačal,“ protáhl svůdně. „Než skončím, budeš prosit.“

„Prosím už teď!“

Usmál se ještě víc a rozevřel jí nohy doširoka. Pak se znovu natáhl po nočním stolku

a vytáhl svorky na bradavky, které nemohla vidět. Sklonil se k ní, olízl jí jednu bradavku a pak druhou. Vztyčily se v tvrdé hrbolky.

Obě sál, pomalu a neústupně, až je oba dohnal touhou málem k šílenství. Když jí bradavky ztuhly, naposledy jednu polaskal jazykem a pak opatrně nasadil svorku.

„Ach!“ vykřikla, když jí kov sevřel bradavku. „Ashi?“

„Klid, lásko. Neublížím ti. To přece víš. Chce to jen trochu bolesti. Jen špetku. Bude se ti to líbit.“

Připnul i druhou a pak se odtáhl, aby si ji prohlédl.

Byla pravým uměleckým dílem. Bez debat. Naprosto úchvatná. Po boku se jí vinulo složité barevné tetování. Odráželo, kdo a co je. Přiznal by se bez mučení, že než poznal ji, tetování na ženách se mu nelíbilo. Nebyl to jeho vkus. Ale od chvíle, kdy zahlédl úzký proužek jejího tetování, byl zvědavý, jak vypadá.

Ten obrazec nebylo pouhé tetování jako mnohé jiné. Bylo to její umění. Odraz sebe samé. A pasovalo k ní. Naprosto.

„Fascinuješ mě, Josie. Vypadáš tak nevinně, něžně. Světlé vlasy, úchvatné

modrozelené oči. Ale pod oblečením skrýváš tetování. Křičí do světa, že hluboko v tobě je drsňačka. Líbí se mi to. Hodně se mi to líbí.“

Usmála se. Téměř zasněně.

„Jsem ráda, že se ti líbí.“

„Och, moc se mi líbí, zlato. To bez pochyb. Jako všechno, co se tě týká. Všechno, co z tebe dělá tebe.“

Ještě chvíli se kochal pohledem na svorky na jejích bradavkách, pak jí přejel dlaní mezi prsy, přes břicho až mezi vlhké záhyby. Ano, byla na něj připravená. Bez pochyb. Ale on to zatím nechtěl ukončit. Chtěl si dát na čas. Vychutnat si ji. Aby se to líbilo jim oběma.

Pohladil se, držel si pohlaví těsně před vstupem do jejího těla a díval se na to, co mu patří. Moje. Byla jeho, zcela a naprosto. Nikdy by si nepomyslel, že by našel ženu, která

by mu v posteli tak rozuměla. A přesto tu nyní stál a díval se na tuto ženu tak překrásnou, že pohled na ni téměř bolel. Nemohl se na ni dívat, aniž by se mu hruď nesevřela bolestí. Vědomí, že tu je jenom pro něj. A nikdy se neohlédl. Nikdy ničeho nelitoval.

Zvedl jí kolena a ohnul jí nohy tak, aby byla doširoka rozevřená. Ze zadečku jí vyčnívala rukojeť kolíku. A právě se chystal ponořit hluboko do její těsné kundičky.

Na čele mu vyrašil pot. Zaťal zuby a pomalu pronikl mezi teplé, vlhké záhyby ke vchodu do jejího těla. Bože, byla ještě těsnější. Těsnější než kdy dřív.

Nebude snadné do ní proniknout, ale bude to sakra příjemné.

Pronikl do ní hlavičkou a už nyní zvrátil oči rozkoší, jak mu pevné stěny jejího těla svíraly ptáka. Hlasitě zasténala. Ruce zvedla z postele, cukla jimi, jako by ani sama nevěděla, co s nimi dělat.

Zatraceně, on by naprosto přesně věděl, co s nimi udělat. Nadchla ho představa, že má zavázané nejen oči, ale i ruce. Představa, že když se na ni podívá, uvidí svou ženu zranitelnou a bezmocnou proti všemu, co si pro ni přichystá. Ach ano, ta myšlenka ho nadchla.

Stáhl se a ona tiše, rozladěně zanaříkala. Pohladil ji po noze a přemýšlel, že by jí nemusel spoutat pouze ruce. Ano. Uváže jí ruce i nohy. Rozevře si ji a uvězní. Jen ji musel přesunout na druhý konec postele, aby jí mohl nohy přivázat ke sloupkům.

„Vydrž ještě chvíli, zlato,“ vybídl ji hlasem drsnějším, než čekal. „Spoutám tě.“

Ztěžka polkla, ale nevydala ani hlásku. Hruď se jí zvedala nádechy a výdechy. Věděl, že ji ta představa vzrušuje stejně jako jeho.

Vytáhl ze skříně provaz a vrátil se do postele. Pomohl jí nahoru, posunul ji k nohám postele a pak se zamyslel nad možnostmi.

Zvedl jí ruce nad hlavu a svázal je k sobě za zápěstí. Pak provaz uvázal k čelu postele tak, aby měla paže zvednuté, a vyzkoušel, nakolik je šňůra napjatá, aby nedostala křeče do ramen.

Spokojen s výsledkem se posunul k nohám postele, dlaní jí přitom sjel po těle a vnímal všechny křivky jejího těla, ploché bříško i plné boky. Tentokrát v jeho doteku nebylo ani stopy po intimitě, z čehož soudě podle jejího frustrovaného zavrčení nebyla nijak nadšená. Znovu se usmál. Ano, bylo to naprosto dokonalé. Nijak nespěchal. Hodlal si vychutnat pohled na ni, spoutanou a bezmocnou, a pak ji ošuká k zbláznění.

Něžně jí zvedl kotník a obtočil ho provazem, pak provaz natáhl ke sloupku postele.

Opět vyzkoušel, jak je napjatý. Chtěl ho mít pevně uvázaný, chtěl ji mít doširoka rozevřenou, ale nechtěl jí ublížit, ani jí způsobit přílišné nepohodlí.

Když se přesunul k její druhé noze, pod jeho dotekem se roztřásla. Dech se jí prudce zrychlil, na pokožce se jí perlil pot.

„Ashi?“

Právě jí svazoval druhou nohu, ale zarazil se.

„Ano, miláčku?“

„Zapomeň, že jsem někdy řekla, že se neudělám, pokud mi nebudeš laskat klitoris,“ prohlásila slabě. „Myslím, že se udělám teď hned.“

Zasmál se a sklonil, aby ji políbil na lýtko. „Nic takového, zlato. Ne, dokud ti to nedovolím. Nenecháš mě v tom samotného.“

Povzdechla si a zavřela oči. Rty měla napjaté, jak bojovala s touhou, jež v ní rostla. Odtáhl se, aby si své dílo prohlédl.

„Jsi překrásná,“ vydechl. „Nemáš tušení, jak mě rozpaluješ, Josie. Kéž by ses teď

viděla. Nikdy jsem neviděl nic krásnějšího, než když jsi nyní přivázaná k mé posteli, rozevřená a čekáš na mě. Vychutnám si tě.“

„Prosím, Ashi. Já tě prosím. Potřebuju tě.“

Slíbil, že bude žadonit, ale nechtěl to. Ne, on ji chtěl potěšit. Dát jí rozkoš, kterou dávala ona jemu.

Vklouzl jí rukama pod zadeček a nadzvedl ji, jak jen to její pouta dovolovala. Vzal její hýždě do dlaní, pohladil je a pomalu do ní pronikl.

Nejprve jen na okraj, aby vyzkoušel, jak ho přijme. Zasténal, stejně jako ona, když se kolem něj sevřela.

„Jsi tak těsná,“ procedil skrze zuby. „Chci, abys to cítila, zlato. Takové by to bylo, kdybys v sobě měla dva muže.“

„Je to nádherné,“ vydechla. „Chci víc, Ashi. Prosím. Než zešílím!“

Přitlačil, sevření jejího těla ho zbavovalo všech zábran. Díky kolíku byla její kundička až bolestivě úzká. Ale on tu bolest přijal, protože věděl, že po bolesti přijde nepředstavitelná rozkoš.

Už teď se potil a zoufale se snažil udržet si kontrolu. Postupoval centimetr po centimetru, pomalu pronikal stále hlouběji do její těsné kundičky.

„To je už moc!“ vykřikla. „Bože, Ashi, už budu!“

Zastavil se a popadl ji za nohy, zabořil prsty do masa. „Vydrž, zlato. Ještě ne. Udělej se, až budu i já.“

Shlédl a trhl sebou, když zjistil, že je v ní jen napůl. Stáhl se a sklouzl rukou mezi její nohy, přejel jí palcem přes záhyby, až našel její klitoris.

„Tohle bude trochu tvrdý, zlato. Moc už nevydržím, ani ty ne. Udělej se se mnou. Půjdu na tebe tvrdě. Bude to bolet. Ale bude to sakra příjemný.“

Opět zasténala, svaly uvnitř se kolem něj stáhly. „Tak mi ubliž, Ashi. Chci to. Potřebuju to. Potřebuju tě.“

Její tichá prosba ho zbavila posledních zbytků sebekontroly. Přitiskl jí palec na klitoris a pak přirazil, odhodlán do ní tentokrát zcela proniknout.

Vykřikla a pevně ho v sobě sevřela. Zvlhla. Byla tak horká, tak sametová. Začal přirážet, rychle a tvrdě, a ona se mu otevřela a on do ní zcela pronikl. Ale nezarazil se, aby si vychutnal ten pocit, kdy ho obklopovalo její teplo. Byl příliš blízko vrcholu. Stejně jako ona. Teď nemohl přestat.

Jeho boky narážely do jejích hýždí, otřásaly celým jejím tělem. Napínala se proti poutům, klenula se proti posteli.

Hlouběji. Tvrději. Vidění se mu zamlžilo. Slyšel jen jejich chraplavé výkřiky.

„Udělej se!“ zavrčel. „Teď!“

Místnost naplnil její výkřik. Zasténala a divoce se roztřásla. On sám vyvrcholil tak silně, až to téměř bolelo, probudilo se to hluboko v jeho koulích a vytrysklo z jeho ptáka.

Nedokázal to zastavit, nechtělo to přestat. Jeho semeno stékalo z její kundičky až na postel.

Znovu přirazil a palcem jí přetřel klitoris, až znovu vykřikla. Pak z ní prudce vystoupil a popadl svůj pulzující penis do ruky. Tvrdě zapumpoval, aby poslední zbytky jeho vyvrcholení zaplavily její kundičku i bříško.

Svlažil jí pokožku, označil si ji. Zalil ji hustým bílým důkazem svého vrcholu.

Tiše sténala. V uších mu duněla krev. A pak do ní opět přirazil, už nedokázal bez tepla jejího těla vydržet. Znehybněl, vychutnával si poslední dozvuky. Zavřel oči a sklonil se

k ní, tělo měl ztěžklé námahou.

Nikdy dřív ho to tak nevyčerpalo. Nikdy dřív neměl pocit, jako by byl přetočený naruby.

Ležel na ní a jeho teplé semeno je lepilo k sobě. Pak ji políbil těsně pod prsy.

„Zničila jsi mě, Josie,“ zamumlal. „Naprosto a úplně jsi mě zničila.“

20. kapitola

Když Josie spatřila restauraci, kde se měla setkat s Ashovými přáteli, znejistěla. Do této restaurace často chodil Michael. Jedl tu rád a mnohokrát ji sem vzal.

Setřásla nepříjemný pocit, postavila se Ashovi po boku a přijala jeho rámě. Pokud narazí na Michaela, a to se jí zdálo pravděpodobné, protože sem chodíval každou neděli večer, nebude se chovat, jako by se měla za co stydět. Zvláště ne za to, že ji napadl.

A určitě ne za to, že si vyšla s Ashem, bez ohledu na skutečnost, že se do nového vztahu vrhla poměrně brzy poté, co to ukončila s Michaelem.

„Děje se něco?“ zeptal se tiše Ash, když ji vedl k jejich stolu. Zavrtěla hlavou a usmála se.

„Doufám, že nejsi nervózní. Uvolni se, lásko. Budeš se jim líbit.“ Tentokrát se usmála uvolněněji. „Toho se nebojím, Ashi. Opravdu ne.“ Stiskl jí bok. „Dobře. Chci, aby ses bavila.“

Když došli ke svému stolu do zadní části restaurace, kde měli ticho a soukromí, Josie si všimla, že tu na ně jeho přátelé již čekají.

Při pohledu na dva muže, kteří vstali, jakmile s Ashem dorazili ke stolu, jen zamrkala.

To byl ale materiál. Každý zvlášť byl kus. Ale společně? Byli ztělesněním bohatství, sebevědomí a zničující krásy.

Dvou sedících žen si nejdřív nevšimla, protože, haló, přece jen byla žena, a jak by jakákoli žena mohla vnímat cokoli jiného, když před sebou měla hned tři muže s velkým M.

„Josie, chci ti představit své přátele a obchodní partnery, Gabea Hamiltona a Jace Crestwella.“

Ten, který se podle všeho jmenoval Gabe, k nim s úsměvem v tvrdé tváři přikročil.

Napřáhl ruku a ona se celá rozechvěla, když se jejich dlaně dotkly.

„Velice rád tě poznávám, Josie,“ prohlásil Gabe hlubokým hlasem, z něhož se jí podlamovala kolena. „Těšil jsem se, až se s tebou seznámím.“

„Také tě ráda poznávám,“ řekla tiše Josie.

Otočila se k Jaceovi a polkla. Ten muž byl Ashovým naprostým protikladem. Tmavý

a zachmuřený, proti světlému a o něco méně zachmuřenému Ashovi. Josie ale věděla, že zdání může klamat. Ashův vzhled neodpovídal jeho osobnosti. Možná se jiným mohl zdát jako lehkovážný pohodář, ale ve skutečnosti vše, co dělal, myslel vážně. Alespoň s ní takový byl.

Jace se sklonil a políbil ji na tvář, pak se s úsměvem ve tváři narovnal a tentokrát mu z tmavých očí sálalo teplo a radost.

„Hodně jsem o tobě slyšel, Josie. Jsem rád, že tě Ash konečně osvobodil z toho bytu, abys nás mohla poznat.“

Zasmála se a konečně se uvolnila. Otočila se k dvěma ženám, na které byla velice zvědavá. Pokud žena dokáže polapit muže, jako jsou Gabe s Jacem, musí na ní být něco zvláštního. A podle Ashe v tom oba byli až po uši. Naprosto a neoddiskutovatelně zamilovaní.

Přesně tohle chtěla. Toužila po tom. Chtěla to zažít s Ashem. A pokud Ash nemluvil jen do větru, pak k tomu směřovali. Stále ji udivovalo, jak se to mohlo stát tak rychle, ale on jí přece říkal, že stejně rychle do toho spadli i jeho dva přátelé. V tom případě asi nebylo těžko uvěřitelné, že to mezi ní a Ashem propuklo tak brzy a tak prudce.

„Lásko, rád bych ti představil dvě velice výjimečné ženy, Miu a Bethany. Mia se právě vdala a jsem si jistý, že pokud to bude záležet na Jaceovi, Bethany brzy také ponese

na ruce prsten.“

„Tím si buď jistej,“ zavrčel Jace.

„Ahoj, Josie,“ usmála se na ni přátelsky Mia. Podle Ashe to byla Jaceova sestra a Josie už nyní viděla, jak jsou si podobní.

„Ahoj,“ oplatila jí úsměv Josie. „Moc ráda vás obě poznávám.“

„Ahoj, Josie.“ Bethany se usmívala stejně přátelsky jako Mia, bylo ale zřejmé, že je stydlivější a rezervovanější než její kamarádka.

Josie si pamatovala, co jí o ní řekl Ash. Dívala se na ni a připomínala si, že žena, která seděla vedle Jace, než vstal, aby je přivítal, má za sebou hodně tvrdý život.

A navíc spala s Ashem. Ashem a Jacem. Josie nevěděla, jestli má žárlit, že se této ženy Ash někdy dotkl, nebo závidět, že měla Bethany možnost užít si v posteli se dvěma tak neuvěřitelně pohlednými a sebevědomými muži.

Rozhodla se pro to druhé.

„Ráda tě poznávám, Bethany,“ oplatila jí Josie pozdrav. „Tolik jsem toho o vás všech slyšela. Pro Ashe jste těmi nejdůležitějšími lidmi, které zná. Mluví o vás jako o své rodině. Nemohla jsem se dočkat, až vás poznám osobně.“

Ash jí pokynul k židli vedle Gabea, naproti Bethany a Mie.

„Patří do naší rodiny,“ prohlásil Jace rozhodně. „A my jsme jeho rodinou. Bez debat.“

„Myslím, že je skvělé, že má tak věrné přátele,“ poznamenala Josie tiše.

„Ash nám říkal, že jsi umělkyně, Josie,“ poznamenal Jace, když se usadili ke stolu. „A že také navrhuješ šperky.“

Josie přikývla. Trochu se styděla, nebyla zvyklá na takovou pozornost.

„Je skvělá,“ poznamenal Ash. „Její díla jsou překrásná.“

Josie se překvapeně otočila na Ashe. „Ale ty jsi žádnou mou práci neviděl. Nebo tedy jen pár kusů.“

Ash se krátce ošil, ale pak se usmál. „Viděl jsem, na čem teď pracuješ. A je to dobré.“

Tváře jí zahořely, věděla, že se červená. To, na čem pracovala nyní, bylo poněkud erotičtějšího rázu. A bylo to určené jen pro Ashe a nikoho jiného.

„Navrhla jsi také náhrdelník, který máš teď?“ zeptala se Mia a naklonila se k ní, oči upírala na Josiin obojek. „Je úchvatný!“

Teď už byla rudá i za ušima. Byla o tom přesvědčená. Ash jí pod stolem stiskl ruku.

Pokusila se proto nepříjemný pocit potlačit. Bylo to důležité. Tak to chtěl. Aby se nestyděla za to, že lidé vědí, komu patří.

„Ne,“ odpověděla chraplavě. „Ash ho pro mě navrhl. Je to dar od něj.“

Mia rozevřela oči překvapením. Pochopila, o co jde, a dál netlačila, ani se nesnažila rozvířit napětí tím, že by ještě něco podotkla.

Josie stočila pohled na náhrdelník, který měla Bethany. Ta k němu totiž zvedla ruku

ve chvíli, kdy Mia okomentovala ten Josiin. Očividně to měl být také obojek, který jí dal Jace. Měli Ashovi přátelé v ložnici stejné chutě? Dokázala si Gabea i Jace představit

v rolích dominantů. Bylo to poznat z toho, jak se dívali na Miu i Bethany. Prozrazovala je řeč těla. Jak své ženy chránili i za stolem v restauraci.

Ostatní si toho možná nevšimli, ale Josie ano. Rozpoznala to, protože v tom sama žila.

Potřebovala to, stejně jako to podle všeho potřebovali i Ash, Gabe a Jace.

Měla milion otázek. Osobních otázek, které by tak ráda Mie a Bethany položila. Ale držela jazyk za zuby. Nechtěla je tahat do soukromí svého vztahu s Ashem a byla si jistá, že ony to vidí stejně. To ovšem nijak nepotlačilo její zvědavost. Možná za čas, pokud se spřátelí, jí bude příjemnější s nimi tyto věci probrat. Přesto věděla už nyní, že s Bethany nikdy nebude chtít mluvit o její trojce s Ashem a Jacem. Přece jen neznala detaily, a už nyní záviděla jak blázen!

Gabe s Jacem ji pozorovali, v očích se jim zračilo mnoho otázek. Očividně na ni byli zvědaví stejně, jako byla ona zvědavá na ně. Pokud ale opravdu znali Ashe a byli si s ním tak blízcí, jak jí tvrdil, pak bezpochyby věděli, jaký druh vztahů Ash vyznává, a pochopili, že Josie je… submisivní.

Pokud se ale někdy domnívala, že by ji to v jejich očích sráželo, že by si mysleli, že ona je něco „míň“ a oni něco „víc“, pak se mýlila. V jejich očích neviděla nic než zájem.

Starost o jejich přítele, o tom nebylo pochyb, a nejspíš také uvažovali, jestli se k němu Josie hodí.

Ash už na začátku řekl, že Bethany nepovažoval za tu pravou pro Jace, a dával to hlasitě najevo. Mysleli si jeho přátelé totéž o ní?

Nechtěla, aby se domnívali, že ho není hodna. Neznali ji a ona by nerada, kdyby ji posuzovali na základě prvního dojmu.

„Rád bych tvou práci někdy viděl,“ prohlásil Gabe. „Mohli bychom tvoje obrazy pověsit v našich kancelářích, trochu to tam rozjasnit. Všude tam visí nudné abstraktní čmáranice. Myslíš, že by ses u nás mohla někdy zastavit a popřemýšlet, co s tím provést?“

Usmála se. „Samozřejmě. Ale varuju tě předem. Mé malby jsou hodně barevné.

Nemaluju nic tmavého. Mám ráda… zářivé barvy. A maluju na různá témata. Moc ráda bych vyzkoušela něco nového. To, na čem pracuju nyní, se stěží dá pověsit v sídle společnosti.“

Ash se rozkašlal, jak se snažil potlačit smích.

Jace povytáhl obočí. „Nepovídej. Na čem pracuješ?“

Znovu zčervenala. Věděla, že měla radši držet jazyk za zuby.

„Rovnou můžeš zapomenout, že to někdy uvidíš,“ prohlásil Ash věcně. „Maluje to jenom pro mě. Ale určitě ti moc ráda ukáže cokoli dalšího, co vytvoří.“

„Ach, tak teď jsem zvědavá,“ vykřikla Mia. „O čem to mluví, Josie?“

Odkašlala si, zděšená, že na to zavedla řeč. Naneštěstí vždy nejdřív mluvila a pak teprve přemýšlela.

„No, hm, ty malby jsou trochu erotické.“ Zrudla ještě víc. „Autoportréty. Tedy, neměla jsem žádný model.“

„Ach,“ vydechla Bethany a oči jí jiskřily smíchem. „Jo, vsadím se, že by Ash šílel, kdybys něco takovýho ukázala komukoli kromě něj.“

„To máš rozhodně pravdu,“ přikývl Ash. „Uvidím je jen a pouze já.“

Ale někdo jiný je už viděl. Tedy minimálně tu první kresbu, kterou odnesla panu Downingovi. Byla prodána spolu s ostatními jejími díly, spolu s dalšími kousky z té série, které poté odnesla do galerie. Napadlo ji, jestli by Ashovi vadilo, že někdo jiný tam venku má tyto její kresby. Přála si, aby je neprodávala. Aby je viděl jenom Ash.

„Josie, máme tento týden s dalšími kamarádkami dámskou jízdu, bylo by skvělé, kdyby ses přidala,“ navrhla Mia.

Gabe s Jacem okamžitě zasténali a Ash se zakřenil.

„Co to mělo být?“ zeptala se mužů Josie.

Ash se zasmál. „Podle toho, co mi řekli, si myslím, že je skvělý nápad, abys šla. Budu ovšem velice zklamaný, pokud se domů vrátíš v sexy šatech a vysokých botách a nebudeš pod obraz. Tady mí přátelé mě tím mučili od chvíle, kdy si holky vyrazily posledně. Teď se na vaši dámskou jízdu moc těším.“

Josie se zatvářila zmateně.

Gabe se uchechtl. „Řekněme, že kdykoli si dívky vyrazí, opijí se, pobaví, ale pak se vrátí domů a nás, nebohé muže, znásilní.“

Bethany si odfrkla. „Jako by se vám to nelíbilo.“

„To nikdo neříká, lásko,“ přiznal pobaveně Jace. Jeho výraz mluvil za vše. Kdykoli se podíval na Bethany, oči mu doutnaly touhou.

„Takže by ti to nevadilo?“ zašeptala Ashovi do ucha, aby to ostatní neslyšeli.

Ash si pod stolem propletl prsty s jejími, pak její ruku ale pustil, objal ji kolem ramen a přisunul si ji blíž, aby se jejich židle dotýkaly, a ona mu tak skoro seděla na klíně.

Očividně nelhal, když řekl, že se jí bude dotýkat, že ji bude chtít mít co nejblíže, a bylo mu ukradené, kdo je při tom vidí.

„Ne, zlato, vůbec mi to nevadí,“ zašeptal. „A pokud mi dopřeješ to, co na Gabea a Jace čeká doma, kdykoli si jejich ženy vyrazí a opijí se? Pak rozhodně říkám, jdi. Moc rád ti k té příležitosti koupím i šaty a boty.“

Tiše se zasmála. „Opravdu jsou na to potřeba nové šaty i nové boty?“

„Rozhodně.“

„Já moc nepiju, to jsem ti už řekla, ale myslím, že udělám výjimku.“

Oči se mu leskly, když na ni shlédl. „Udělej tu výjimku. Určitě toho nebudeš litovat.“

Chvíli se bavili o všem i o ničem. Hlavně o Gabeových a Miiných líbánkách a Mia vyprávěla o jejich cestě do Paříže. Když dojedli, objednali si dezert a Josie se poté omluvila.

Mia s Bethany se k ní přidaly a všechny tři ženy zamířily na toaletu.

Josie byla hotová první a čekala venku. Slyšela, jak se dveře otevřely, a otočila se, aby zjistila, jestli to jsou obě dívky, ale překvapením otevřela ústa, když z pánských toalet, které byly umístěny naproti dámským, vyšel Michael.

Vypadal příšerně!

Na krátký okamžik na sebe pohlédli, pak ale Michael sklopil zrak a váhavě se odvrátil.

„Michaeli?“ zašeptala Josie. „Co se ti pro všechno na světě stalo?“

Mohla by přísahat, že mu v očích blýsklo. Rychleji odejít nemohl a Josie se jen omráčeně dívala, jak honem spěchá pryč.

Na tváři neměl centimetr, který by nebyl pokrytý modřinami. Bylo to strašné. Roztržený ret, napuchlé oko.

„Josie?“

Josie se otočila a spatřila, že za ní stojí Mia s Bethany, obě vypadaly ustaraně.

„Ty toho muže znáš?“ zeptala se Mia. „Je všechno v pořádku?“

„Znala jsem ho,“ přiznala Josie. „A ano, všechno je v pořádku. Vrátíme se ke stolu, zákusky tam určitě už čekají.“

Celou cestu ke stolu pak Josie přemítala, co se mohlo stát. Před sebou pořád viděla Michaelovu zmlácenou tvář i to, jak si skoro přerazil vaz, jak rychle se snažil dostat co nejdál od ní. A v jeho očích viděla strach. Proč by se měl bát právě jí?

Když se usadila, Ash se na ni zadíval. Neuniklo mu, že se něco děje, a těkal pohledem mezi ní a Bethany a Miou, jako by si myslel, že to právě ony dvě ji rozrušily.

„Co se děje?“ zeptal se nakonec. „Jsi pobledlá. Stalo se něco?“

„Tady ne,“ zašeptala.

Bez dalšího slova se Ash zvedl a nabídl jí ruku. Přijala ji a pak už ji Ash táhl ke vstupní hale, kde zurčela fontána. Přitáhl si ji k sobě, vzal jí obličej do dlaní a zadíval se jí do očí.

„Pověz mi, co se stalo,“ žádal pevně. „Udělaly nebo řekly ti Mia s Bethany něco, co tě rozrušilo?“

Zavrtěla hlavou, myšlenky jí zběsile vířily. Nedokázala je zastavit, i když to znělo absurdně. Nebo ne?

„Viděla jsem Michaela,“ vyhrkla.

Ashova tvář potemněla zuřivostí, oči se mu zaleskly. „Cože? Řekl ti něco? To nás sem ten parchant sledoval? Proč jsi za mnou hned nepřišla, Josie?“

Zvedla ruku, aby zastavila příval otázek. „Má to tady rád. Často jsme sem chodili. Jí tu každou neděli. Byla bych spíš překvapená, kdybych na něj nenarazila.“

Ash zaklel. „Měla jsi mi to říct, Josie. Zašli bychom jinam.“

Polkla a vzhlédla k němu. „Vypadal strašně, Ashi. Jako by se z něj někdo pokoušel vymlátit duši.“

„Opravdu? Přece je to tak milý hoch. Možná teď už nevztáhne ruku na žádnou další ženu.“

„Pověz mi něco, Ashi. Máš něco společného s tím, že jeho obličej vypadá, jako kdyby si ho někdo spletl s boxovacím pytlem?“

Od chvíle, kdy spatřila Michaela, v ní ta otázka hlodala. Pamatovala si, jak rozhodný Ash byl, když řekl, že to zařídí. Že se už o Michaela nebude muset starat. Tehdy si myslela, že ji chce jen utěšit. Že to řekl prostě v rozčilení. Každý někdy prohlásí něco podobného. To ale neznamená, že by to doopravdy provedli!

Zamrkal a oplácel jí upřený pohled.

„Nebudu ti lhát, Josie, tak si dávej pozor, na co se ptáš.“

„Bože,“ zašeptala. „Ty jsi to udělal. Panebože, Ashi. Co jsi to provedl? Jak? A proč?“

„Musíš se ptát proč?“ zavrčel. „Sakra, Josie, on ti ublížil. Ten parchant tě srazil na zem.

Nemyslíš si, že je to dostatečný důvod, proč zajistit, aby se to už neopakovalo?“

Zbledla. Zavrávorala, nohy ji skoro neunesly. Ash znovu zaklel a natáhl ruku, aby ji zachytil. Pohladil ji po tváři, odhrnul jí vlasy za ucho.

„Dala ses mi a tím jsi souhlasila, že se o tebe postarám, Josie. Něco takového neberu na lehkou váhu. A když jsi mi dala svou důvěru… Když ses mi podřídila, dala jsi mi tím také právo postarat se o cokoli, co by ti ubližovalo. S tím se musíš vyrovnat. Přijmout to. Protože tak to bude. A pokud ti kdokoli bude vyhrožovat, udělám to znovu.“

„Ježíši, Ashi. Něco takového nemůžeš dělat. Co když to nahlásí? Zavřeli by tě. Proboha, šel bys do vězení!“

Pousmál se. „To se nestane, zlato.“

„Jak to víš?“ zeptala se zoufale.

„Postaral jsem se o to. Nic víc vědět nepotřebuješ. Nijak se tě to nedotkne. Kdybys mi jen řekla, že tu na něj můžeme narazit. Nikdy bych tě sem nebral. Chci, abys na něj jednou provždy zapomněla.“

„Jak mám zapomenout, v jakém stavu byl? Teď nebudu moct spát ze strachu, kdy nám na dveře zabuší policie. Ashi, mohl sis tím zničit život. Za to to nestojí. Nic nestojí za tvůj život.“

„V tom se mýlíš,“ namítl. „To, že se k tobě ten grázl nepřiblíží, stojí za všechno. O tom se s tebou nebudu dohadovat, Josie. Takhle to je. Bude po mém. A s tím jsi do toho šla. Pravidla se nezmění jen proto, že se ti něco nelíbí.“

„Ale tys řekl…“

„Co jsem řekl, zlato?“

Dlouze si povzdechla. „Řekl jsi, že takhle to nebude. Že mám na vybranou. Že neuděláš nic, co nebudu chtít.“

Trpělivě se na ni zadíval. „Zlato, je po všem. Ty nemáš na výběr, protože já už si

vybral. A nehodlám se omlouvat za to, že jsem to s tebou nejprve neprobral. Bylo to moje rozhodnutí. Patříš mi. Řekl jsem ti už na začátku, že to beru vážně. Což znamená, že tě ochráním. Udělám, co bude třeba, abych ti zajistil bezpečí a postaral se o tebe.“

„Dozvěděla bych se to někdy, kdybych tu na něj nenarazila?“ zeptala se tiše. Ash okamžitě zavrtěl hlavou. Rozhodně. Vyrovnaně. Neochvějně.

„Ne. Nechtěl jsem, abys na to musela vůbec někdy byť jen pomyslet. Štve mě, že jsi ho viděla.“

Zavřela oči a zavrtěla hlavou, snažila se rozehnat hučení v uších. Tohle bylo bláznovství. Ash strašlivě riskoval. A kvůli ní. Nechtěla, aby podstupoval takové riziko. Ani za nic. Jak si mohl být jistý, že se mu to nevrátí? Jediné, co ho podle všeho mrzelo, bylo, že tu na Michaela narazila. Bylo zřejmé, že jí o tom nikdy nechtěl říct. A ona netušila, co si o tom myslet.

Říká se, že neznalost je sladká, a v tomhle případě to platilo dvojnásob. Přála si, aby se o tom nedozvěděla. Možná by se pak necítila tak nepříjemně. Tak nejistě s mužem,

k němuž se uvázala.

„Josie, nepřemýšlej o tom,“ vybídl ji Ash tiše. „Právě proto jsem nechtěl, abys o tom věděla. Když na to budeš myslet a bát se, ničemu to nepomůže. A pokud o mně pochybuješ, pak ti řeknu jediné. Byl jsem k tobě vždycky upřímný. Vždy jsem jednal

na rovinu. Nikdy jsem se před tebou nesnažil skrýt, jaký jsem. A už na začátku jsem ti řekl, že bude po mém. Jsi moje a já tě budu chránit. Budu o tebe pečovat. A můžu tě ujistit, že tebe se nic z toho, co jsem provedl, nedotkne. Nechci, abys na to dál myslela.

Udělala bys to pro mě?“

Zhluboka se nadechla. Ash ji upřeně pozoroval a čekal na její odpověď. Tohle bylo vážné. V podstatě ji žádal, aby na to zapomněla a šla dál. Aby se nebála. Aby mu věřila. Chtěl toho po ní hodně. Věděla, že je podnikatel. Bohatý a mocný byznysmen. Nikdy, ani na vteřinu ji nenapadlo, že by byl schopen násilí vůči komukoli, kdo by ublížil tomu, co považuje za své.

Nemělo by ji to překvapovat, a právě s tím trochu zápolila. Vědomí, že ji to nezaskočilo tak, jak by nejspíš mělo. Vysvětlovalo by to, proč jen horko těžko ze sebe dolovala naštvanou reakci. Nebo jakoukoli podobně odpovídající reakci. Protože nic takového necítila, přestože by měla.

„Josie?“ ozval se Ash tiše. „Potřebuju znát tvoji odpověď, lásko.“

„Ano,“ řekla konečně. „Udělám to, Ashi.“

Objal ji a políbil na čelo. Zavřela oči a ponořila se do jeho objetí.

„Děsí mě to, Ashi. Ne z důvodů, které si možná představuješ, a asi se kvůli tomu cítím trochu provinile. Ale děsí mě, že jsi byl schopný někoho takhle zbít. Nebojím se, že bys takhle ublížil mně. Děsí mě však představa, že tě ztratím. Že půjdeš do vězení, protože ses mě snažil chránit. To bych nechtěla. Nechci, aby se to někdy stalo.“

Usmál se a sklonil se, aby ji políbil na ústa.

„Neboj se o mě, lásko. Postaral jsem se o to. Nemysli si, že jsem jen šel a vymlátil z něj duši. A neříkám to proto, abych tě vyděsil, říkám to, aby ses nemusela bát.

Po dnešku už o tom nebudeme mluvit. Znovu to téma neotevřeme. Měl jsem plán. Měl jsem alibi a Michaela jsem také varoval, co se stane, pokud se k tobě někdy znovu přiblíží nebo půjde na policii. Nemyslím, že by nám někdy působil problémy. Dal jsem jasně najevo, že to myslím vážně.“

Opřela se mu čelem o hruď, její vlasy se mu otřely o bradu.

„Dobře,“ zašeptala. „Nebudu se bát a už o tom nebudeme mluvit.“

Sevřel ji. „Děkuju, lásko. Za to, že mi věříš. Nezklamu tě. A teď se vrátíme dovnitř a dojíme dezert. Musíš se domluvit na tu dámskou jízdu a pak ti zajdeme koupit šaty a boty.“

21. kapitola

Když se otevřely dveře výtahu, vyšla Josie jako první. Cestou domů jeli mlčky. Snědli dezert, popovídali si s Ashovými přáteli, pak se rozloučili a odešli. Věděla, že ji Ash pozoruje, odhaduje její rozpoložení a reakce na tu věc s Michaelem.

Co na to asi tak mohla říct? Že ji víc štvalo to, že se nezlobila kvůli tomu, co Ash provedl, než to, že se pomstil muži, který jí ublížil?

Nechtěla přemýšlet o tom, co to o ní vypovídá. Nebo je to možná lidské. Za to, co udělal, Michaela nenáviděla. Nenáviděla to, že ji přinutil o sobě pochybovat. Že byla příliš šokovaná, příliš se styděla a bála, aby na něj podala trestní oznámení. Nenáviděla se

za to, že kdyby udělala, co měla, Ash by se do toho nikdy nevložil. Sotva se mu mohla divit, když sama pro to neudělala vůbec nic.

„O něčem přemýšlíš, zlato,“ poznamenal Ash, když vešli do obývacího pokoje.

S úsměvem se k němu otočila. „Jsem v pohodě, Ashi. Opravdu. Nechci, aby sis snad myslel, že se na tebe zlobím. Zlobím se na sebe, ne na tebe.“

Povytáhl obočí a upřel na ni pohled. „Proč se, sakra, zlobíš na sebe?“

Povzdechla si. Vzal ji kolem pasu a odvedl ke gauči. Posadil se a stáhl si ji do klína.

Pomalu si na to začínala zvykat.

Líbilo se jí, že jí chce být co nejblíž. Líbilo se jí, že se jí chce tak často dotýkat. Že ji chce mít nablízku, kdykoli probírají něco vážného. Byla za to ráda.

Bylo těžké se čehokoli bát, když věděla, že Ash je u ní. Věděla, už vzhledem k tomu, co udělal Michaelovi, že ji ochrání před čímkoli, co by jí mohlo ublížit.

„Josie,“ připomenul se. „Já čekám, zlato.“

„Kdybych měla odvahu udělat, co jsem měla udělat, nikdy bys nemusel takhle riskovat, protože by nebylo potřeba se o Michaela postarat,“ řekla zoufale.

Položil jí prst na rty. Vypadal… rozzlobeně.

„To je pitomost,“ zavrčel. „Stejně bych mu dal co proto. A z toho, co jsem mu udělal, se poučí mnohem lépe, než kdybys ho dala zatknout. Maximálně by ho klepli přes prsty, pokud vůbec. A kdybys chtěla větší satisfakci, prošla by sis peklem. Navíc nikdy nevíš, čeho by byl schopen, aby tě přinutil stáhnout obvinění. Teď, když jsem se o něj postaral já, se bojí a hlavně ví, jaké to je, být na té druhé straně pěsti. Nepředpokládám, že by nám někdy působil problémy. Řekl ti něco, když jste se dnes viděli? Nic jsi mi o tom nepověděla.“

Zavrtěla hlavou. „Ne. Vypadal… vyděšeně.“

Oči se mu rozzářily vítězstvím. „Dobře,“ přikývl. „Takže ti nic neřekl? Podíval se na tebe?“

„Narazila jsem do něj, nebo spíš on narazil do mě, když jsem čekala před dámskými toaletami na Miu a Bethany. Vyšel z pánských záchodů a já jen zírala, co se s ním stalo. Vypadal… strašlivě!“

„Dobře,“ přikývl Ash potěšeně.

„Zeptala jsem se, co se mu stalo, ale on neřekl ani slovo. Spíš to vypadalo, jako by se chtěl ode mě co nejdřív dostat co nejdál.“

Ash mrkl. „Takže můj vzkaz pochopil.“

„Ano, to asi ano,“ zašeptala.

Pohladil ji po vlasech, pak ji políbil na spánek. „Pořád ti to vadí?“

„Ne,“ vydechla. „Myslím, že mi hlavně vadí, že mi to nevadí. Vím, že to nedává smysl, ale cítím se provinile. Cítím se jako strašný člověk, že je mi fuk, co se mu stalo.“

Opět ji políbil, tentokrát do vlasů. „Nemusíš se cítit provinile za to, že ten hajzl dostal, co si zasloužil. To z tebe nedělá špatného člověka. Mysli prostě na to, že ti už znovu neublíží. A že neublíží žádné další ženě. Kdyby šel do vězení, tuhle jistotu bys neměla. To, že jsem si ho podal a pohrozil, že ho zničím, jestli opět vztáhne ruku na ženu, má mnohem větší účinek.“

Nakrčila nos. „Já to zvládnu. Zasloužil si to. Skoro si přeju, abych ho taky alespoň jednou kopla do koulí.“

Ash se uchechtl. „Rád jsem to hned několikrát udělal za tebe, zlato. Nechci, aby ses do čehokoli podobného zapletla. Chci, abys nasávala světlo slunce. Ne se stahovala do stínů jako já.“

„Postavit se za mě neznamená, že žiješ v temnotě, Ashi. Znamená to, že jsi hodně riskoval. Kvůli mně.“

„To se vsaď,“ prohlásil tiše, vážně. „Nikdy o tom nepochybuj. Dám ti, cokoli budeš potřebovat a cokoli budeš chtít. Nikdy o to nemusíš žádat.“

Sklonila se k němu pro polibek. „V tom případě se se mnou pomiluj, Ashi. Potřebuju to a chci.“

„Tak o tohle už vůbec nemusíš žádat,“ zavrčel jí do úst.

Nadzvedl se, zapřel si ji do rukou a pak se i s ní v náručí zvedl. Odnesl ji do ložnice a něžně ji položil na postel.

„Nevím, co sis na dnešní večer představovala, lásko, ale tentokrát to chci něžně.

Vyzkoušela sis bolest. Nechci, abys dnes v noci myslela na bolest, ne když jsi musela vidět toho parchanta, který ti ublížil. Dnes to bude něžné. Pomiluju tě tak, že nejen pochopíš, co k tobě cítím, ale i co ty cítíš ke mně.“

Bože, jak toho muže milovala, a musela se vědomě zarazit, aby ta slova nevyřkla. Jak snadné by bylo mu to povědět, chtěla si to ale nechat na ten správný okamžik. Přestože netušila, kdy ten okamžik nastane. Nechtěla ale, aby si myslel, že to vyhrkla jen ve víru vášně. Toužila po tom, aby s naprostou jistotou věděl, že to myslí vážně a že ta slova pocházejí od srdce.

Sklonil se k ní a spojil svá ústa s jejími. Jejich jazyky se propletly, tančily. Nejprve naléhavě, pak lehce. Horce, vlhce.

Chtěl jí dát, co bude chtít, stejně jako ona chtěla dát jemu, co on bude chtít. Chtěla se s ním pomilovat. Chtěla mu dát najevo, co pro ni znamená.

Vzala ho za ramena a pak rukama sklouzla za jeho krk. Přitáhla si ho níž a políbila ho tak hluboce, až je oba připravila o dech. Ochutnala ho. A chtěla víc.

Sjela mu rukama po látce košile a netrpělivě za ni zatahala. „Chci tě nahého,“ protáhla svůdně.

Uchechtl se. Jen ten zvuk ji rozechvěl. „Já tě také chci nahou. Co takhle s tím něco udělat?“

„Co si dát závod?“ navrhla se širokým úsměvem.

„No to ne,“ vykřikl se smíchem, když se od něj odtáhla a začala ze sebe strhávat oblečení. „Ty potvůrko, to je podvod.“

Zasmála se a strhala ze sebe šaty, zatímco Ash se zbavoval svého oblečení. Odkopla šaty stranou a postavila se k posteli a mrkla na něj.

„Trvá ti to,“ zasmála se, když odhodil kalhoty.

Vrhl se na ni a přitáhl si ji do náruče. Dopadla mu na pevnou hruď.

„Jestli si myslíš, že tohle trvalo dlouho, jen počkej, jak dlouho mi potrvá, než ti dovolím vyvrcholit,“ přislíbil hedvábným hlasem.

„To neuděláš,“ vydechla.

Povytáhl jedno obočí. „Že neudělám?“

„Řekl jsi, že nerad trestáš,“ připomněla.

„Kdo řekl, že by to byl trest? Já si nedovedu představit nic krásnějšího než si dát načas a laskat tě a líbat, přivádět tě těsně pod vrchol, aniž bych ti dal úlevu, až bys při vyvrcholení křičela mé jméno…“

Zasténala a opřela se o něj. „Přestaň. Mučíš mě, Ashi. Je mi jedno, jak tomu říkáš, pro mě je to trest.“

„No, tak co bys v tom případě říkala na takovou menší výměnu rolí.“ Zvědavě k němu vzhlédla, sklonila hlavu na stranu.

„Budeš nahoře. Tentokrát tomu budeš velet ty.“

„Hmmm, to se mi líbí. Rozhodně to má své výhody.“

„Tak do toho, lásko. Vezmi svého muže do postele a povoz se na něm.“

Zvedla k němu hlavu pro polibek. Vzala jeho obličej do dlaní a vášnivě, chtivě ho políbila.

„Hmmm,“ zavrněl stejně jako ona. „Mé překrásné malé subince se líbí, že bude pro změnu rozhodovat ona.“

Zbožňovala, jak jí říkal. Jeho překrásná malá subinka. Tak to řekl. Tak něžně a laskavě.

Věděla, proč to udělal. A milovala ho za to o to víc. Chtěl zahnat veškeré myšlenky na Michaela. Na její vztah s ním. Na skutečnost, že nikdy nedával, jenom bral.

Dnes jí Ash dal ten nejcennější dar, jaký kdy mohla přijmout. Sebe. Jeho důvěru. Vzdal se kvůli ní kontroly.

Nebyl to muž, který by se snadno vzdával dominance. A ona si nechtěla nic nalhávat. Sice jí dal moc, ale bude ji také vést. Protože věděl, že kontrolu bude mít stále ve svých rukách. Jen bude ovládat ji, když bude ovládat jeho.

„Jdi do postele,“ nařídila zastřeným hlasem. „Lehni si na záda, hlavu na polštář. Chci, aby ses cítil příjemně.“

„Lásko, musím ti říct, že když budeš sedět na mně a já budu hluboko v tobě, bude mi jedno, kde jsem. Bude mi příjemně.“

Usmála se a pohladila ho po tváři, pak ho otočila k posteli.

Co si nalhávala? Netušila, co má dělat. Nikdy netoužila být ta, kdo rozhoduje. Pokud to ale chtěl, jestli jí to chtěl dát, přijme to.

Uposlechl a položil své mohutné tělo na postel. Penis mu dosahoval až k pupku. Byl ztuhlý, připravený, hlavičku měl tmavou, na vrcholku se mu třpytila kapička tekutiny.

Vlezla si na postel mezi jeho nohy a pomalu se po něm na všech čtyřech plížila vzhůru.

Sklonila hlavu a olízla mu varlata, převalila je ústy.

Tiše zasténal a posunul se, aby k němu měla lepší přístup. Olízla mu koule, jemně je vsála do úst a pak si její rty našly cestičku až k penisu. Zespodu ho pomalu a celý olízla, kopírovala jazykem žílu až k hlavičce.

Když se dostala na vrchol, na chviličku zaváhala, pak hlavičku olízla. A jediným plynulým pohybem ho vsála do úst. Ash zazmítal boky, vyklenul se, ponořil se hlouběji do jejích úst.

„Bože, Josie. To je tak skvělý, zlato. Máš tak úžasnou pusinku.“ Usmála se. „Jsem ráda, že se ti to líbí.“

Zabořil jí ruku do vlasů a držel ji na místě, aby nemohla ucuknout před jeho výpady.

Ano, předal jí svou kontrolu, ale stále byl pánem situace on.

Dlouhou chvíli ho jen sála a olizovala, líbilo se jí, jak sebou zmítá a chvěje se. Potom od sebe s rukou pořád v jejích vlasech Josie odtáhl.

„Zlato, jestli chceš naskočit, musíš teď. Už budu a nepotrvá to dlouho. Chci se udělat do tebe.“

Zvedla hlavu, osvobodila vlasy z jeho sevření. Pak přes něj přehodila jednu nohu a osedlala si ho. Posunul se, až měla jeho erekci mezi stehny.

Naklonila se, zapřela se mu dlaněmi o hruď a nadzvedla se.

„Musíš mi pomoct,“ zašeptala. „Nasměruj ho do mě, Ashi.“

Oči se mu jasně třpytily. Natáhl ruku ke svému pohlaví. Druhou rukou rozhrnul záhyby jejího těla a palcem polaskal klitoris. Pak zapřel hlavičku penisu do jejího otvoru. Poklesla a přijala ho do sebe.

Odtáhl ruku a uchopil ji za boky, pomáhal jí, jak ho do sebe pojímala stále hlouběji.

Se spokojeným povzdechem dosedla. Uchvátil ji pocit plnosti. Cítila ho mnohem silněji, než když v sobě měla kolík. Cítila se tak neuvěřitelně malá a těsná a plná.

Každou vteřinou jí do těla vystřelovaly blesky rozkoše. Nadzvedla se a zasténala, když zase dosedla.

„Ježíši,“ procedil Ash skrze zaťaté zuby. „Jsi tak těsná. Svíráš mě tak pevně, lásko.

Ještě nikdy jsem nic takového necítil.“

Opřela se dlaněmi pevněji do jeho hrudi. Nezdálo se, že by mu to vadilo. Dívala se mu do očí planoucích touhou, rozkoší. Dívala se, jak se mu rozšířily zorničky a jak se v nich rozhořel plamen, kdykoli ho do sebe pojala celého.

Čelist měl napnutou, jako by zatínal zuby. V očích měl napětí. Na čele se mu perlil pot.

Byl to ten nejkrásnější muž, jakého kdy viděla. A patřil jenom jí.

„Vezmi si mě, zlato,“ vybídl ji. „Pověz, co potřebuješ, abys dosáhla vrcholu, a nech to na mně.“

„Dotýkej se mě,“ zašeptala. „Mých prsou a klitorisu.“

Usmál se, v očích mu zaplál oheň. Vzal do dlaně jedno její ňadro, druhou rukou sklouzl mezi jejich těla. Zavřela oči, zvrátila hlavu a vychutnávala si, jak ji přivádí k vrcholu.

Jak v ní rostlo napětí, ostré a lahodné, začala se znovu pohybovat. Nadzvedla se a dosedla. Znovu a znovu. A Ash ji ani na chvíli nepustil. Dál jí hnětl ňadra, jedno po druhém. Laskal jí klitoris, pevně, ale přesto něžně.

„Už budu,“ vydechla. „Co ty?“

„Skoro,“ ucedil. „Nepřestávej, zlato. Ať děláš cokoli, nepřestávej.“

Poslechla. Zvrátila hlavu, vlasy jí spadaly po zádech, ústa pootevřela v němém výkřiku.

Připadalo jí, že má jeho ruce snad všude. Jeho pták ji přiváděl stále blíž k vrcholu.

Orgasmus v ní rostl a rostl, ztrácela nad ním kontrolu, letěla stále výš. A přestože tlak sílil, nedosáhla úlevy.

Ash vyklenul boky a přirazil. Zvlhla ještě víc, než si uvědomila, že on už vyvrcholil a zaplavil ji svým semenem. Nos jí zaplnila vůně sexu, těžká, pižmová.

Stiskl jí bradavku mezi palcem a ukazovákem. Jen natolik, aby ji přivedl k vrcholu, konečně jí pomohl dosáhnout cíle. Ještě nikdy nevyvrcholila tak divoce. Mocně. Bolestivě, a přesto, panebože, tak úžasně.

Zabořila mu nehty do hrudi, věděla, že ho poškrábe. Ponese si její značky, stejně jako ona si nesla značky jeho majetnictví. V ten jediný divoký okamžik ji ta představa nadchla. To, že je její. Že na sobě ponese důkaz, že patří jenom jí. Bože, možná souhlasila, že se mu podvolí, ale on jí patřil stejně, jako ona patřila jemu.

Zhroutila se na něj, paže ji už neunesly. Ash si ji k sobě pevně přivinul, držel ji a šeptal jí do ucha. Netušila, co jí říkal. Přes dunění v uších ho neslyšela. Krev se jí bouřila. Celé tělo ji mravenčilo. Cítila se, jako by ji zasáhl blesk a usmažil jí nervová zakončení.

Pak zaregistrovala další tep. Uklidňující, povzbudivý buchot Ashova srdce pod její tváří.

Povzdechla si, přivinula se mu ještě hlouběji do náruče a on ji pevně sevřel, držel ji, zatímco oba lapali po dechu.

„Nejsem moc těžká?“ zeptala se slabě.

„Ne, miláčku. Nechci, aby ses hýbala. Jen tu zůstaň se mnou. Právě takhle. Zůstanu v tobě, jak dlouho budu moct. Umyjeme se ráno.“

Usmála se, když ji pohladil po vlasech. Měla pocit, že právě v tuto chvíli je všechno, jak má být. Ležela na svém muži, kterého si před chvílí osedlala. A on v ní zůstane tak dlouho, jak jen bude moct. To není špatný způsob, jak se uložit ke spánku. Co by mohlo být lepšího?

Tady na ni nic nedosáhne. Nic z toho světa tam venku. Žádná bláznivá rodina. Žádní násilničtí bývalí milenci. Ani strach, že Ashe zatknou, protože vzal spravedlnost do svých rukou a potrestal muže, jenž jí ublížil.

Byli tu jen oni dva, ona a Ash. Miluji tě.

Ta slova zůstala uvězněná hluboko v ní. Věděla ale bez pochyb, že si jednoho dne najdou cestu ven. Koho zajímalo, že je možná příliš brzy? Až nastane ten správný okamžik, poví mu je.

22. kapitola

Příštího dne poslal Ash svého řidiče, aby vyzvedl Josii z jejich bytu. Byli domluveni na oběd s Brittany v hotelu Bentley, kde jeho sestra pracovala. Po včerejší večeři

s Ashovými přáteli se Josie už setkání s Brittany nebála, ačkoli musela přiznat, že byla na tu ženu zvědavá.

Ash jí řekl, že až donedávna byla jeho sestra poslušnou dcerunkou sdílející s rodinou jejich zášť a odpor vůči němu. Ale pak k němu přišla v slzách, protože chtěla pryč.

Chtělo to hodně síly, aby se člověk postavil takové rodině – a matce – jakou byla ta Ashova. Zvláště po třicítce. A po manželství, které jí matka vnutila.

Ash čekal venku, když auto dorazilo, otevřel dveře a nabídl Josii ruku, aby jí pomohl ven. Pak ji objal kolem pasu a držel ji těsně u sebe, jak kráčeli k restauraci.

Uvedli je ke stejnému stolu, u kterého s Ashem jedla tu první noc. Čekala tam na ně už nějaká žena. Josie si ji zdálky prohlédla, aby se pak u stolu nezdálo, že příliš zírá.

Poznala na ní rysy jejich rodiny. Brittany měla stejně světlé vlasy s mnoha rozličnými odstíny blond jako Ash. Také měla stejné zelené oči a tvar tváře jako její bratr.

Když se dostali blíž, Brittany s úsměvem vzhlédla. Josie by přísahala, že v jejích očích spatřila úlevu. Možná se bála, že Ash nepřijde.

A když se usmála, Josie poznala, jak skutečně překrásná ta žena je. Na druhou stranu Ash byl velice pohledný muž. Brittany byla jeho ženskou verzí. Neměla ty ostré hrany jako Ash. Její pohled nebyl tak pronikavý, její výraz tak tvrdý, ani se nenesla tak sebevědomě jako on.

Bez ohledu na to, jak šílení a strašní jejich rodiče byli, rozhodně přenesli na své děti geny skutečné krásy.

Brittany vstala, ale nevykročila k nim, jako by čekala, jestli a jak ji Ash pozdraví. Ash obešel stůl a sestru objal. Políbil ji na tvář a pak ji vzal za ruku a stiskl. Brittany pookřála. Vzhlédla k němu, jako malé sestry vzhlížejí ke starším bratrům, když pro ně udělali něco milého. Hleděla na něj, jako by jí přinesl modré z nebe.

„Brittany, rád bych ti představil Josie. Josie, toto je má sestra Brittany.“

„Ráda tě poznávám, Josie,“ pozdravila ji Brittany kultivovaným hlasem, z nějž sálaly peníze a moc.

Nic ale nepředstírala. Vzala Josii za ruku a pak ji k Josiinu překvapení objala a políbila na tvář.

„Ahoj, Brittany. Jsem moc ráda, že tě konečně poznávám. Ash mi toho o tobě tolik řekl.“

Po těch slovech ale úsměv ve tváři Ashovy sestry opadl a v očích se jí objevil obezřetný pohled.

„Mluvil o tobě jen v dobrém,“ pospíšila si Josie s vysvětlením a litovala, že nedržela pusu. „Říkal, že si v práci vedeš skvěle. Prý to tu nakonec možná i povedeš.“

Brittany se usmála a uvolnila se. Ash usadil obě ženy do jejich židlí a pak pokynul číšníkovi.

„Moc se mi v práci líbí,“ přiznala Brittany, jakmile číšník odešel i s jejich objednávkami

pití. „Je hezké cítit se… užitečná. Jen to chvíli trvalo, protože se mi dařilo se léta chovat naprosto hloupě.“

Ash zavrtěl hlavou. „Trochu si věř, Brittany. Zvládneš to. Řím také nepostavili za den.“

Josie to staré rčení pobavilo. „V tom má pravdu. Já udělala rovněž pořádné chyby. Ale snažím se přes ně přenést.“

Ash jí pod stolem stiskl ruku, ale pak ji překvapil, když si ji zvedl k ústům a políbil ji do dlaně.

„To moc rád slyším, lásko. Už bylo na čase.“

Brittany mezi nimi zvědavě těkala pohledem a pak se rozzářeně usmála.

Josie bylo jasné, že tohle není jen tak obyčejná schůzka. Ash dal jasně najevo, že je pro něj Josie velice důležitá. Proč by ji jinak vzal na oběd s jeho sestrou?

„Dělá ti máma problémy, Britt?“ zeptal se Ash.

Brittany se ušklíbla a pak upila vína, které jí číšník přinesl. „Přišla za mnou jenom jednou, o tom jsem ti už řekla. Poté mi každý den volala. Ignorovala jsem to, posílala jsem její hovory do hlasové schránky. Jednou mi zavolala do práce a ji požádala, ať toho nechá. Od té doby se už neozvala.“

Ash souhlasně přikývl. „To je dobře. Zvládneš to. Brzy pochopí, že už nad tebou nemá žádnou moc, a najde si jiný cíl.“

„Jako to udělala s tebou?“ poznamenala Brittany.

„Dobře, tak ne úplně,“ přiznal Ash nešťastně. „Ale po čase přijdeš na to, jak s ní jednat, a brzy ti to i přestane vadit.“

„Závidím ti,“ prohlásila Brittany. „Vím, že jsem ti to už jednou řekla, ale dala bych cokoli, abych měla tvoje sebevědomí.“

Josie sebou trhla, když uslyšela její tak toužebný tón. Ale mlčela, nechtěla jejich rozhovor narušit.

Číšník se vrátil a převzal jejich objednávky. Ash se opřel a natáhl se po Josii. Přesunula se k němu, až do sebe jejich židle narazily. Objal ji kolem ramen a dál se věnoval sestře.

„Jak dlouho spolu chodíte?“ zeptala se Brittany.

Josie ztuhla, ústa odmítala spolupráci. Co mohla říct? Nechodili spolu. To, co spolu měli, se sotva dalo považovat za chození. To stadium přeskočili. Slovo chození se jí náhle zdálo nedostačující. Neodráželo intenzitu jejich vztahu.

„Jsme spolu už nějakou dobu,“ odpověděl Ash zlehka.

„Ach, to je dobře. Moc vám to spolu sluší. Pověz mi něco o sobě, Josie. Co děláš?“ Ash s ní o Josii očividně nemluvil. Josie si olízla rty, náhle byla z jeho sestry nervózní.

Ash sice naznačil, že si Brittany prochází těžkým obdobím, nebylo ovšem pochyb, že ta žena pochází z bohaté rodiny. Ze světa, do kterého Josie nikdy ani nenahlédla. Měla zámožného manžela, bohaté rodiče. Dokonce i její bratr Ash měl víc peněz než sám bůh.

„Jsem umělkyně,“ odpověděla Josie váhavě. „Také navrhuju šperky. Ale většinou maluju.“

Brittany vytřeštila oči a Josie si nebyla jistá, zda překvapením, nebo odsouzením či obojím. Stáhla se.

„Moc ráda bych někdy viděla tvá díla,“ řekla Brittany.

„To se určitě dá zařídit,“ prohlásil Ash. „Právě teď pracuje na něčem jenom pro mě,

a navíc má zákazníka, který skupuje všechno, co vytvoří, takže teď má práce víc než dost.“

„Jsi tedy úspěšná,“ shrnula to Brittany.

Josie sklonila hlavu. „No, ano, asi se to tak dá říct. Je to pro mě pořád nové, nepřemýšlím o sobě jako o úspěšné umělkyni. Někdo přišel do galerie, kde jsem měla vystavené obrazy, všechny koupil a chtěl další. Netuším, co s tím udělal. Nedoslechla jsem se, že by snad plánoval soukromou výstavu. Možná je to jen pro soukromou sbírku, kterou nikdo nikdy neuvidí.“

„Přesto musíš být nadšená. Moc ráda bych byla takhle nezávislá,“ povzdechla si Brittany toužebně.

„Jsem nadšená,“ přiznala Josie. „Hodně to pro mě znamená, že můžu být na volné noze a že se uživím tím, co mě baví.“

Brittany přikývla, v očích se jí zračilo pochopení.

Ash vedle ní ztuhl, pevně stiskl rty. Udělala nebo řekla snad něco, čím ho rozladila?

Určitě mu nevadilo, že je hrdá na svůj úspěch. Nijak to nezasahovalo do jejich vztahu. Ale dodalo jí to sebevědomí, aby s ním zůstala a aby mu zůstala podřízená, protože věděla, že nic z toho nemusí. Nebyla na něm závislá. Nemusel ji podporovat. A to bylo důležité.

Dalo jí to moc si zvolit, že s ním chce zůstat, na rozdíl od situace, kdy by neměla na vybranou.

Číšník jim přinesl jídlo a přerušil tak jejich konverzaci. Po několik chvil jen jedli a nad stolem se rozhostilo ticho.

Brittany vzhlédla a pootevřela ústa, jako by chtěla něco říct. Pak se jí ale v očích blýsklo a ústa zavřela.

„Sakra,“ zamumlala.

Ash se zamračil a pootočil se, aby viděl, na co se Brittany dívala. Než stihl ale cokoli zaregistrovat, k jejich stolu se přihnala žena a postavila se mezi Ashe a Brittany.

Josie okamžitě poznala, že to bude jejich matka. Bylo to zřejmé už proto, že oba sourozenci vypadali jako ona. Měla dlouhé blond vlasy, kterým se zakrytím šedin určitě pomohla lahvička barvy, protože Josie nebyla schopna odhadnout její věk. Alespoň ne

z pohledu na tu zářivou a hustou hřívu jejích vlasů.

Na tváři navíc neměla jedinou vrásku. Její věk jednoduše nešlo poznat. Pleť měla hladkou a bez poskvrny. Nehty měla pěstěné a na zápěstích a prstech měla draze vyhlížející šperky.

„Do prdele,“ ulevil si Ash.

Jeho matka po něm střelila pohledem, který by jiného muže na místě usmažil.

„Dávej si pozor na jazyk,“ okřikla ho. „Nemusíš být vulgární.“

„Co tu, sakra, děláš? Co děláš v mém hotelu?“ obořil se na ni. Zdůraznění, že jde o jeho hotel, neušlo Josii ani jeho matce.

Střelila po něm rozzuřeným pohledem. Pak se otočila na Brittany. Josie byla ráda, že si jí ta žena prozatím nevšímá.

„Kdy už dáš pokoj s touhle hloupou hrou?“ otázala se.

Brittany zrudla. Bez ohledu na to, jak se mladá žena dle svých slov se svou matkou předtím vypořádala, bylo zřejmé, že tento souboj sama nevyhraje.

„A ty,“ otočila se na Ashe. Ukázala na něj prstem. „Vím, o co se snažíš, a nevyjde ti to.“ Hlas měla jako led, jeho chlad Josii rozechvěl. Tohle byly její děti a ona s nimi jednala,

jako by je nenáviděla.

„A o co se tedy podle tebe snažím?“ protáhl Ash.

Dál měl ruku kolem Josiiných ramen. Zesílil stisk. Cítila, jak se jí jeho prsty boří

do masa, ale nechala ho. Pochybovala, že si to vůbec uvědomuje. Byl to jediný důkaz toho, že ho nenadálá návštěva jeho matky vykolejila.

Bez ohledu na to, co o své matce vykládal, pořád ho bolelo, že byla taková… mrcha. Jeho matka přimhouřila zelené oči, z nichž jí šlehaly blesky.

„Využíváš Brittany, aby ses dostal ke mně. Opravdu, Ashi. Dal jsi jí práci ve svém hotelu. Jak vulgární a obyčejné. Musíš se opravdu hodně smát, když ji vidíš pracovat. Jsi rád, když víš, jak se kvůli tomu cítím?“

Ash se okamžitě narovnal. Tvář mu potemněla, v očích mu plál hněv. Brittany střelila starostlivým pohledem po Josii, ale alespoň se nezdálo, že ji slova její matky ranila.

Nevěřila jí ani slovo. Josie se na ni povzbudivě usmála, aby jí dala najevo, že ničemu z toho také nevěří.

„Je mi fuk, jak se cítíš,“ procedil Ash skrze zuby. „Záleží mi jen na tom, jak se cítí Brittany. Ale mně věřit nemusíš, má drahá matko. Zeptej se jí sama. Zeptej se, jestli má pocit, že si z ní dělám blázny, když jsem jí nabídl skutečnou práci, za kterou dostane zaplaceno.“

Jeho matka se na Brittany ani neobtěžovala podívat. Ale Brittany přesto promluvila, pevně a rozhodně.

„Požádala jsem ho o práci. A on mi ji dal. Teď už, prosím, jdi, matko. Děláš tu scénu a to jsi vždycky sama nesnášela.“

Oči starší ženy metaly blesky. Josie byla překvapená, že jí ještě z uší nestoupá pára. A pak její zrak spočinul na Josii, téměř jako by hledala novou oběť. Josie se pod jejím tvrdým pohledem neklidně zavrtěla, ale odmítla zareagovat. Dál se tvářila klidně

a lhostejně.

„Tohle je tvoje nejnovější děvka, Ashi? Jak ses mohl opovážit vzít mou dceru na oběd se svým posledním zahřívadlem?“

Brittany zalapala po dechu a zrudla ještě víc. S hrůzou v očích pohlédla na svého bratra.

Ash vstal tak prudce, až se jeho židle s hlasitou ranou poroučela k zemi. Pak pokynul ochrance, která se k nim už pomalu blížila.

„Vyveďte tuto ženu ven,“ přikázal mrazivě. „Už nikdy nesmí vstoupit do žádného

z mých podniků. Vyfoťte ji a rozešlete fotografii i s jejím jménem. Kdokoli jí dovolí vejít, bude na místě propuštěn.“

Jeho matka zbledla šokem. A ihned zrudla rozpaky. Pohlédla napravo, pak nalevo, aby zděšeně zjistila, že se k ní z obou směrů blíží ochranka.

„Okamžitě vypadni,“ zdůraznil Ash každé slovo zvlášť. „Drž se dál od Brittany a drž se dál ode mě. A drž se sakra daleko od Josie. Ona se stane mou ženou a matkou mých dětí. Nedovolím, abys jí projevovala jakoukoli neúctu. Teď už mi zmiz z očí. A pověz drahému otci i drahému dědovi, že jsme s vámi s Brittany skončili. Nechceme mít s rodinou nic

společného.“

„Ashi, počkej,“ prosila matka. „Musím si s tebou promluvit. Prosím. Nechala jsem se unést, ale přišla jsem, abych si s tebou popovídala. Ani jsem netušila, že tu Brittany bude. Zaskočilo mě to. Musím s tebou ale něco probrat.“

„Mně je to u prdele,“ prohlásil Ash ledově. „Je mi jedno, co mi chceš.“

Josie tam seděla a jen konsternovaně vstřebávala Ashova slova. Jeho žena? Matka jeho dětí? Sakra, tohle bylo hodně vážné. Znali se přece tak krátce. Ani před ní děti

a manželství nezmínil. Ne že by byla proti, ale neměl by to s ní nejdřív alespoň probrat, než to vykřičí na veřejnosti?

Jeho matka si olízla rty a nervózně sledovala, jak se blíží strážní. „Musím s tebou mluvit, Ashi. Je to důležité. Jde o tvého dědu.“

„Nedovolím, abys se mnou manipulovala tak, jak jsi manipulovala s každým, koho jsem znal. Jsi mi ukradená ty i ten staroch. Rozhlídni se, matko. Nepotřebuju tě. A nepotřebuju ani jeho. Dosáhl jsem úspěchu i bez vás. A možná to je právě ten důvod, proč mnou tak pohrdáš.“

Zbledla, ale v očích se jí zračil vztek. Josie bolelo pro Ashe srdce. Bylo jedno, že se před svou rodinou sám zatvrdil. Tohle byla jeho matka! Každý potřebuje matku. Jen si mohla představovat, jaké to pro něj musí být, že jím matka tak pohrdá.

Natáhla se, ani netušila, jestli by měla, ale přesto vzala Ashe za ruku a vstala, aby se mu postavila po boku. On se jen pootočil, aby nestála přesně vedle něj, ale za ním.

Chránil ji i před jedem a nenávistí vlastní matky. Josie mu však hlavně chtěla dát najevo, že tu pro něj je. Že stojí za ním. A vždy bude. On ji možná chránil, ale ona ho ochrání stejně tak.

„Vyveďte ji ven,“ nařídil Ash dvěma mužům z ochranky.

„Znám cestu,“ odsekla a setřásla z ramene ruku jednoho ze strážných.

„O tom nepochybuju. Ale kdybys odešla dobrovolně, připravilo by mě to o potěšení tě odtud vyhodit,“ prohlásil Ash.

Pokynul mužům z ochranky, ti vzali jeho matku za paže, každý po jedné, a vykročili s ní pryč.

Sálem se rozléhaly její znechucené výkřiky. Josie sebou trhla, protože nyní je všichni hosté pozorovali. Dokonce několikrát blýskl fotoaparát. Neměla pochyb, že se dnešní incident dostane do bulvárních novin. Ash byl jedním z nejbohatších mužů ve městě.

Pocházel ze zámožné rodiny, která měla styky ve vyšší společnosti. Jeho děda byl velice známým politikem. Bez pochyb si novináři jeho roztržku s matkou vychutnají.

Co když si to přečte Michael? Pokusil by se Ashovi působit problémy, až by zjistil, kdo Ash je?

Opět blýskl fotoaparát, tentokrát mnohem blíž. Josie sebou cukla a zakryla si tvář rukou. Ash si ji stáhl za sebe a pak mávl na lidi, kteří je fotili. Ve vteřině se přiřítila ochranka a okamžitě další fotografování zastavila.

Josie se zhroutila do židle. Brittany se zdála velice otřesená. Byla pobledlá a vypadala vyděšeně, když ztěžka dosedla do židle. Josie pro ni bolelo srdce.

„V sobotu jdu s několika holkami ven,“ řekla zlehka. „Mohla bys jít s námi. Bude to zábava.“

Brittany zamrkala překvapením a jenom na Josii zírala.

Ash usedl vedle Josie a propletl si s ní prsty, krátce jí ruku stiskl vděkem, že něco takového navrhla. Pokradmu se na Ashe zadívala a v jeho očích viděla souhlas – a vděk. Povzbudivě se na něj usmála, jako by chtěla říct: Všechno bude v pořádku.

„Já nevím,“ začala Brittany.

„Měla bys jít, Britt. Josie si vyrazí s Miou, Bethany a jejich kamarádkami. Bethany jsi už poznala. Jsou to skvělé ženy. Budou se ti líbit. Lepší neznám,“ prohlásil Ash.

Brittany zrůžověly tváře, ale oči se jí usmívaly.

„To bych ráda, Josie. Děkuju. Pověz mi, kde a kdy.“

Josie se zadívala na Ashe, protože odpověď neznala. Věděla jen, že to bude v sobotu večer a že po obědě s Brittany půjde s Ashem nakupovat šaty a boty.

„Pošlu pro tebe auto,“ nabídl Ash. „Ale varuju tě. Ty holky berou dámskou jízdu naprosto vážně. Budeš potřebovat sexy šaty a vážně vysoké podpatky. Takové je pravidlo, nebo mi to tak alespoň bylo řečeno.“

Brittany se zasmála. „No, takových šatů mám hodně. Konečně je využiju. Tuhle jsem se na ně dívala a napadlo mě, že už je snad na sebe nikdy nevezmu, protože nebude kam.“

Ash se na svou sestru usmál. „Buď hotová v sedm. Teď je řada na Jaceovi, aby vás odvezl, takže bude někde u auta. Dám mu vědět, aby tě také vyzvedl a pak tě zas přivezl domů.“

Oči se jí zatřpytily vzrušením. V tu chvíli byla Josie velice ráda, že ji zcela impulzivně pozvala.

„Děkuju za pozvání, Josie. Určitě to bude skvělé.“

Josie se na Ashovu sestru usmála a pak se natáhla přes stůl, aby jí stiskla ruku. „My holky musíme držet pohromadě, ne?“

Brittany jí úsměv oplatila. „Přesně tak. A co se týká chlapů jako Ash, pak je o to důležitější nedovolit jim, aby nás začali sekýrovat.“

„Hele,“ zavrčel Ash.

Josie ho šťouchla loktem do žeber a on předstíral, jak moc ho to zabolelo.

„Co se najíst? Nedovolíme přece, aby nám ta mrcha zničila oběd,“ navrhl Ash. „Ty se musíš vrátit do práce, Britt, a my s Josie musíme na nákupy.“

Brittany vytřeštila oči. „Nákupy? Ty?“

Ash se na ni upřeně zadíval. „Pro některé věci stojí za to přetrpět nakupování. Jako pro to, co jdeme nakoupit.“

Josie ho tentokrát doopravdy šťouchla, tvář měla úplně rudou.

Brittany se rozesmála a Ash zakřenil. Josie se uvolnila. Nepříjemná chvíle pominula a Ash s Brittany si jí nehodlali nechat pokazit celý den.

O čtvrt hodiny později odvedl Ash Josii k jejich vozu a zamířili do nákupní čtvrti.

Přitáhl si ji k sobě a objal ji paží kolem ramen. Políbil ji na spánek a na krátký okamžik nechal rty přitisknuté k její pokožce.

„Děkuju, že jsi Brittany pozvala na vaši dámskou jízdu. Hodně to pro mě znamená,“ řekl tiše. „Bylo to od tebe milé, lásko. Nezapomenu ti to.“

Josie se usmála, ale pak zvážněla. „Nemyslíš, že to bude Mie a Bethany vadit, že ne?

Ani mě nenapadlo se jich nejdřív zeptat.“

Ash zavrtěl hlavou a odtáhl se od ní. „Ne, jsou skvělé. Nebude jim to vadit. Zvláště když Mie nasadím brouka do hlavy ohledně Britt. Bylo to od tebe opravdu hezké, zlato.

Nemusela jsi to dělat, ale jsem rád, že jsi Britt přizvala k tomu vašemu holčičímu dýchánku. Potřebuje to. Potřebuje dobré kamarádky.“

„Udělala jsem to moc ráda,“ zašeptala Josie. „Každý potřebuje přátele. Brittany možná víc než jiní. Připadala mi zoufalá a nešťastná, když se tvá matka objevila.“

Ashova tvář potemněla, docela znehybněl. „Za to se omlouvám. Je mi líto, že nám zničila oběd.“

Josie zavrtěla hlavou. „Nezničila ho, miláčku. Ty a Brittany jste to nedovolili. Neznám ji.

Je mi jedno, co si o mně myslí nebo že podle ní snad nejsem pro tebe dost dobrá.“ Naprosto ztuhl, upřeně ji pozoroval. „Řekla jsi mi ‚miláčku‘.“

Zčervenala a odvrátila se. „Omlouvám se. Asi to znělo hloupě.“

Nepříliš něžně vzal její tvář do dlaní a přinutil ji, aby se na něj otočila. „Líbí se mi to.

Hodně se mi to líbí. Nikdy předtím jsi mi neřekla jinak než Ashi.“

„Opravdu se ti to líbí?“

Přikývl. „Ano. Je mi ukradený, co mají rádi nebo neradi jiní muži nebo co si někdo myslí, protože jsi mě oslovila takto něžně. Líbí se mi to. Mám pak pocit, že pro tebe něco znamenám, takže ano, hodně se mi to líbí.“

Usmála se. „Dobrá tedy, miláčku. Zapamatuju si to.“

Políbil ji, tvrdě, dlouze, bez dechu. Pronikl jí jazykem mezi rty, něžně prozkoumával její ústa. Když se nakonec odtáhl, oči mu planuly touhou. Pohladil ji po tváři, pak ji vzal

do dlaně a zadíval se jí do očí.

„Je mi ukradený, co si o tobě matka myslí, lásko. Prostě zapomeň na to, že pro mě snad nejsi dost dobrá. Nechci, aby sis to někdy myslela. Nesmíš si někdy něco takového myslet. Pro mě jsi dokonalá, to si zapamatuj.“

Usmála se a naklonila se k němu pro polibek. Vychutnávala si sladkost jeho rtů.

„Zapamatuju.“

23. kapitola

Poté co jí Ash vyprávěl o všech předchozích dámských jízdách, chtěla Josie, aby si to užil stejně, jako si to díky svým ženám užívali Gabe s Jacem. Což znamenalo, že mu nedovolila, aby na ní viděl koupené šaty. Ani v botách se mu neukázala.

Snažil se jí vymluvit, aby se převlékla u Mii. Chtěl vidět, na co se může těšit, ale Josie mu rozhodným hlasem řekla, že kdyby ji viděl, zničilo by to účinek.

Ano, viděl šaty. Viděl dokonce i boty. Koneckonců je sám kupoval. Trvalo mu dvacet minut, než ji přesvědčil, aby si je koupila, protože byly až směšně drahé. Očividně si vybrala špatný obor působnosti, protože jenom boty stály třikrát víc, než za kolik se prodala jedna z jejích maleb. Ash ale na ní šaty ani boty nespatřil, ani nezahlédl, jak se na dnešní noc nalíčila. Sbalila si make-up, šaty a boty a odjela za Miou, aby se připravila u ní.

Ashovi se to nijak nelíbilo, ale přesto ji doprovodil k autu a svému řidiči přikázal, aby ji odvezl do bytu Mii a Gabea v centru města. Radostně mu zamávala a přislíbila, že se uvidí později.

Když Josie dorazila k Mie, k jejímu překvapení na ni a Bethany narazila už v hale.

Bethany jí vzala jednu z tašek a Mia je odvedla k výtahu. Když dorazily do posledního patra, výtah se otevřel přímo do velkého bytu s přenádherným výhledem na město

za okny obývacího pokoje.

Tam za nimi přišel Gabe. Josie ucouvla, trochu se ho bála. Vypadal tak… hrozivě. Ne že by se domnívala, že by jí ublížil. Nebo Mie. Byl to ale ten typ tichého muže, který kolem sebe vyzařoval auru nebezpečí, navíc se s ním setkala zatím jen jednou, takže si na něj ještě nezvykla.

Gabe k sobě Miu přitáhl a vášnivě ji políbil, až se z toho Josii zkroutily prsty u nohou.

Bethany se jen usmála a s jiskrou v očích střelila po Josii pohledem.

„Teď vás opustím, dámy,“ oznámil Gabe. „Řidič čeká venku. Stačí, když zavoláte dolů a řeknete vrátnému, kdy budete chtít odejít. Jace za vámi dorazí později a v bezpečí vás doveze všechny domů. Já mám večeři s Ashem.“

Mia obdařila manžela vědoucím úsměvem, z nějž bylo Josii jasné, že se Gabe velice těší, až se se svou ženou opět setká.

„Jestli budeš cokoli potřebovat,“ řekl Gabe Mie a zvedl jí bradu špičkami prstů, „zavoláš mi. Budu mít u sebe mobil. Jestli se dostanete do problémů, zavoláš mi.“

Mia protočila panenky. „Víš, že ti zavolám, Gabe. Mimoto s námi bude Jace. A Brandona a ostatní vyhazovače nemusím ani zmiňovat. Když jsme v klubu, vždycky nás hlídají.“

Josie se pomalu ztrácela.

„Brandon je přítel naší kamarádky Caroline. Nebo spíš snoubenec, protože ji před nedávnem požádal o ruku. Dneska to jdeme oslavit,“ vysvětlila jí šeptem Bethany.

„Pracuje ve Vibu jako vyhazovač a vždycky na nás dává pozor, když se opijeme.“ Josie přikývla.

Gabe Miu naposledy políbil a pak pokynul Bethany a Josii.

„Bavte se, dámy, ale dávejte si pozor, ano? Zůstaňte jen v klubu. Nenechávejte své

drinky bez dozoru, a pokud některá bude potřebovat na toaletu, vezměte s sebou alespoň jednu z vás.“

„Gabe!“ okřikla ho Mia otráveně. „Proboha, není nám patnáct. Dokážeme se o sebe postarat.“

Gabe se uchechtl a měl tu slušnost, že se zatvářil rozpačitě. Zamířil k výtahu.

Ženy neměly ani čas se dostat do velké koupelny a Mie už zazvonil telefon. Když spatřila, kdo jí volá, povzdechla si. „Pro lásku boží, není pryč ani dvě minuty a už mi volá.“

Bethany se uchechtla a s Josií počkala, až Mia zvedne hovor. Ta řekla jen „dobře“ a pak něžněji „miluji tě“.

Položila telefon na skříňku a vzhlédla k Josii a Bethany. „Gabe dole narazil na Brittany, takže ji poslal výtahem nahoru. Dojdu pro ni. Bethany, pusť se Josii do vlasů. Nejdřív vlasy a make-up, pak teprve se oblečeme, jinak budeme mít pudr na šatech.“

„Jasně,“ přikývla Bethany a pak na ni rukou jakoby vystřelila. „Dojdi pro Brittany, ať se můžeme všechny připravit.“

O hodinu později sjížděly čtyři ženy výtahem do haly a pak vyšly ven, Mia je vedla.

Venku na ně, jak Gabe přislíbil, už čekal řidič. Pomohl jim usadit se do čekající limuzíny.

Když byly všechny ve vozu, Mia vytáhla z kyblíku s ledem láhev vychlazeného šampaňského a také čtyři sklenice.

„Caro s námi nepojede. Sejdeme se až v klubu. To ale neznamená, že si nemůžeme připít na její počest.“

Bethany přikývla a pozvedla sklenku.

Brittany si nadšeně se všemi přiťukla, oči stejně zelené jako Ashovy jí zářily nadšením.

„Děkuju, že jste mě pozvaly,“ řekla. „Chodím jen z domova do práce a z práce domů.

Začínám se cítit na svůj věk!“

Mia se na ni zděšeně zadívala. „To nemůžeme dopustit. Jsem ráda, že s námi strávíš večer. Určitě ti to pomůže.“

Brittany zvážněla a zadívala se na Josii. „Opravdu se omlouvám za svou matku a za to, co ti řekla. Strašně jsem se naštvala a styděla. O to víc, že jsem ji tak dlouho ve všem poslouchala. Ash jí nikdy nedovolil takhle s ním mluvit, právě proto ho tak nenávidí. Ale já a mí ostatní bratři?“

Hlas se jí zlomil.

Josie bylo Brittany líto. Natáhla se, aby ji mohla vzít za ruku. „Nemáš se za co omlouvat, Britt,“ ujistila ji a oslovila ji tak jako předtím Ash. A soudě podle jiskry

v Brittaniných očích, se jí to jméno líbilo. „Jenom jsem ráda, že už tě dál neovládá.“

Mia znechuceně nakrčila nos. „Neber to jako urážku, Brittany, ale tvoje matka je mrcha. A Ash je přitom tak dobrý chlap. Nemám tušení, jak se mu to povedlo, vzhledem k tomu, co má za geny.“

Brittany se zamračila. „Tím mě neurazíš, Mio. Já víc než kdo jiný vím, jaká potvora dokáže má matka být. Nevím, proč je taková. Kéž bych to věděla.“

Bethaniny oči přetékaly soucitem. „Moc toho nevím, jen co mi řekl Jace. A podle toho, jak se Ash několikrát zmínil o své rodině, mi nepřipadají jako milí lidé. Jace se o něj bojí. A hodně.“

„Co o nich dnes večer nemluvit,“ navrhla Brittany vesele. „Máme se bavit, ne? Tohle je

poprvé, kdy můžu upřímně říct, že se těším na noc jen s holkama.“

„Souhlasím,“ přitakala Josie. „A potřebuju pomoc od Mii a Bethany, protože, hm, Ash podle všeho čeká, že se v noci něco stane, a já si nejsem úplně jistá, co to má být. Nechci ho zklamat.“

Jak Mia, tak Bethany vybuchly smíchem.

„No, moc rády tě zasvětíme do všech pikantních detailů,“ prohlásila Mia spiklenecky.

„První noc jsem taky musela Bethany říct, co se bude dít, a řekněme, že tu noc udělala jednoho chlapa více než šťastným.“

„Vy mě ničíte,“ zasténala Brittany. „Na mě žádný sexy mužský nečeká a musím říct, že už je to nějaký ten pátek, co jsem si užila pořádně žhavý sex.“

Bethany zamyšleně našpulila rty. „A co některý z Brandonových přátel, Mio? V klubu pracuje spousta chlapů, na který se moc dobře dívá. Určitě bude alespoň jeden z nich nezadanej.“

„Jak dorazíme do klubu, řeknu Caro,“ přislíbila Mia.

„Nechci vypadat zoufale,“ namítla Brittany.

Bethany zavrtěla hlavou. „Ale to samozřejmě nebudeš. Caro ti někoho dohodí. Možná jednoho z chlapů v klubu.“

Když tam dorazily, dveře se okamžitě otevřely a dovnitř nakoukla hezká mladá žena se širokým úsměvem na tváři. Než stihl kdokoli vystoupit, strčila dovnitř ruku.

„Mrkněte!“ vypískla. „Že je parádní?“

Mia se zadívala na ženinu ruku a pak ji popadla a přitáhla, až mladá žena vpadla do auta za nimi.

„Panebože, Caro, ten je nádherný! Brandon vážně vybral skvěle.“

Caro se usmála tak zářivě, až její úsměv osvětlil celý vůz. Pak pohlédla na Josii a Brittany a rozesmála se ještě víc.

„Jsem Caroline,“ představila se a napřáhla k nim ruku. „Vy musíte být Josie a Brittany.“

„Jsem Josie,“ oplatila jí úsměv Josie. „A tohle je Brittany.“

„Brandon čeká vevnitř, tak jdeme,“ vybídla je Caroline nadšeně. „Rezervoval pro nás stůl a dneska máme dvě číšnice namísto jedné. Expandujeme, holky! Brzy pro sebe budeme potřebovat celý klub.“

„No to je nápad,“ zasmála se Mia. „Náš vlastní klub. To zní dobře.“

Bethany si odfrkla. „Stačí, když Gabeovi řekneš, že bys jeden chtěla, a on ti ho hned koupí.“

Mia se ušklíbla. „To je vlastně pravda.“

„Chessy, Gina a Trish na nás už čekají u našeho stolu,“ vysvětlila Caroline.

Pak se jí na tváři objevil široký, zamilovaný úsměv a Josie vzhlédla, aby viděla, na koho se dívá.

Stál u nich vysoký, svalnatý, velice pohledný muž a usmíval se stejně zamilovaně. Měl bradku a v levém uchu náušnici. Soudě podle toho, jak se na něj Caroline dívala a jak se on díval na ni, tohle musel být vyhazovač Brandon. Vypadal tak.

„Dámy,“ pozdravil. „Pokud mě budete následovat, zavedu vás k vašemu stolu.“

„Vážně paráda, Brandone,“ poplácala ho Mia po rameni. „Ten prsten je nádherný.“ Usmál se. „Jsem rád, že se ti líbí. Chtěl jsem pro ni něco dokonalého. Zaslouží si to.

Dokonalý prsten pro dokonalou ženu.“

„Ach, sakra,“ zamumlala si Brittany. „To je to nejkrásnější, co jsem kdy slyšela chlapa říct.“

Josie s ní musela souhlasit. Bylo to krásné.

Caroline zrůžověly tváře, ale v očích jí plála láska k Brandonovi. Ještě přede dvěma týdny by se Josie při pohledu na ty dva užírala závistí, protože Michael by nikdy nedal své city na veřejnosti takhle najevo. A vlastně ani v soukromí. Ale nyní měla Ashe. Ashe, kterému nečinilo žádné potíže dávat lidem najevo, že Josie patří jemu.

Vykročili ke vchodu, míjeli přitom lidi čekající v dlouhé frontě, než se dostanou dovnitř.

Pak je Brandon odvedl hlučným davem ke stolkům v rohu sálu, hned vedle tanečního parketu.

Hudba vibrovala vzduchem, zvedala Josii tep, krev jí pulzovala v žilách. Nohy ji už teď bolely, věděla, že v botách rozhodně nevydrží ani jeden tanec. Nejspíš by se v nich zabila. Ale vzala si je Ashovi pro radost. Na nákupech se velice hlasitě vyjadřoval k jednotlivým párům. Sice si hodlala nohy celý večer šetřit, ale až zamíří zpátky za Ashem, boty si zase nazuje.

Když dorazili ke stolu, číšnice už tam na ně čekala s tácem plným drinků. Mia se usmála a otočila se k Josii a Brittany, aby jim to vysvětlila.

„Vždycky nám na začátek večera nosí rovnou dva drinky. Jeden vypijeme hned jako přípitek a druhý pak upíjíme, dokud nám nepřipraví a nepřinesou další. S Bethany jsme nevěděly, čemu byste dávaly přednost, takže jsme vám vybraly koktejly. Cosmopolitany a amaretto sour. Amaretto má ráda Bethany, dokáže se jím opít do bezvědomí. Když ale řeknete číšnici, co máte rády, druhá runda už bude podle vaší chuti.“

„Mám cosmopolitan ráda,“ snažila se Brittany přeřvat hudbu.

„Já moc nepiju,“ prohlásila Josie váhavě. „Ale dneska jsem se rozhodla udělat výjimku.

Ash se mohl zbláznit nadšením, že si jdu s vámi povyrazit, tak ho nemůžu zklamat.“ Bethany a Mia se rozesmály.

„To proto, že Gabe s Jacem mučili Ashe detaily ohledně toho, co mužům naše dámská jízda přinese,“ vysvětlila Bethany a obrátila oči v sloup.

„Zkus to amaretto sour, Josie,“ poradila jí Bethany a vzala jednu sklenku do ruky. „Já taky moc nepiju, ale tohle je opravdu skvělý. Sladký a ovocný a skoro bez alkoholu. I tak se s tím můžu dobře ztřískat.“

Když měly všechny své drinky, seskupily se do kroužku a Mia pak Josii a Brittany představila Chessy, Ginu a Trish. Jakmile si to odbyly, zvedly své skleničky.

„Na Caro!“ vykřikla Mia. „A na ten pořádnej šutr na její ruce!“

„Na Caro!“ přidaly se ostatní dívky.

Přiťukly si a naráz své koktejly vypily, potom prázdné sklenky postavily na stolek.

Číšnice před ně vyskládala novou várku a s úsměvem odešla pro další.

„Jdeme tancovat!“ vypískla Caro.

Josie jí dovolila, ať ji odtáhne na parket. Tančila ráda. Vlastně v tom byla opravdu dobrá. Už ale dlouho nikde nebyla. Michael netancoval, ani do klubů se mu moc nechtělo. Zadkem ale kroutit uměla a dnešek byl jako stvořený k pobavení.

Miiny a Bethaniny kamarádky se jí líbily. A soudě podle Brittanina úsměvu

a rozzářených očí i jí společnost vyhovovala.

„Máme tu takový zvyk,“ křičela Mia.

„Vážně?“ zeptala se Josie zvědavě.

„Jo,“ přidala se Bethany. „Tancujeme tak žhavě, až mají všichni chlapi kolem jazyk až na zemi, a až pro nás přijede jeden z našich mužů, předvedeme jemu, Brandonovi

a i ostatním chlapům šou, na kterou nezapomenou.“

Josie vybuchla smíchem. „Dobře, začínám tušit, proč se Ash tak těšil, až si s vámi vyrazím.“

Mia na ni spiklenecky mrkla. „Dáme ti s Bethany pár pořádných tipů, až si půjdeme na chvíli sednout.“

To znělo dobře. Ale do té doby? Rozevlaje vlasy na všechny strany. Obrazně řečeno, samozřejmě. Bethany trvalo celou věčnost, než smotala Josii vlasy do něčeho, co Mia nazvala „elegantním rozcuchaným drdolem“. Josie musela uznat, že výsledek byl parádní.

Z drdolu drženého pinetkami uniklo několik pramínků vlasů. Mia použila hodně stínů a líčidel celkově, ale výsledek bral dech. Vypadala překrásně. Josie nebyla nijak namyšlená, ale věděla, že dneska je vážně za krasavici.

Bethany řekla, že vypadá jako bohyně v bronzu. Josiiny šaty byly z látky barvy bronzu, dokonale ladily k jejím vlasům a pokožce. Upnuté, bez ramínek, krátké. Moc látky na nich nebylo, ale zdůrazňovaly jí nohy, stejně jako dvanácticentimetrové podpatky, které si pro dnešní večer vybrala. Jo, její nohy vypadaly božsky.

Vyčesané vlasy a šaty bez ramínek jen zdůraznily náhrdelník od Ashe. Viděla, jak si ho Bethany s Miou po cestě sem pokradmu prohlížejí, v očích měly stovky otázek. Josie přemýšlela, jak dlouho potrvá, než se začnou vyptávat.

Brandon je často chodil kontrolovat. On a tři další muži, o kterých Josie předpokládala, že jsou to jeho kolegové vyhazovači. Ačkoli jeden z nich vypadal moc… No, nebyla si jistá, jak vypadal, ale nebyl to vyhazovač. Tím si byla jistá. Zatímco Brandon a ostatní měli

na sobě džíny a polokošile, ten čtvrtý měl drahý oblek, hedvábnou košili a diamantové manžetové knoflíčky, které byly rozhodně pravé.

Zajímavé bylo, že zatímco Caro představila Brittany třem vyhazovačům, kteří pracovali s Brandonem, muž v obleku požádal Brandona, aby mu Brittany představil. A teď?

Brittany a ten záhadný muž postávali stranou a povídali si. Brittany zářila tak, že pro to mohlo být jediné vysvětlení: ten muž měl o ni zájem.

Josie dloubla do Mii a kývla na Brittany. „Kdo je to?“

Mia se zadívala směrem na postávající pár. „Nemám tušení, ale Brandon to bude vědět.

Zeptám se.“

Než Josie stihla říct, že to není nutné, Mia pokynula Brandonovi. Přišel k nim i s Caroline po boku, paži měl majetnicky kolem jejích ramen.

„Kdo je ten muž s Brittany?“ zeptala se Mia.

Brandon se zadumaně pootočil na muže, pak se zadíval zpátky na Miu s Josií. „Jmenuje se Kai Wellington. Patří mu tenhle klub.“

Josie vytřeštila oči. „Jemu to tu patří? Jako celý tohle?“

Brandon se uchechtl. „Jo. Patří mu několik klubů. Obvykle tu moc nebývá. Před několika týdny otevřel jeden ve Vegas a většinu času tráví tam.“ Podíval se na Caroline a přitiskl si

ji ještě blíž. „Chce, abych tam odjel pracovat. Vzít si na starost bezpečnost. Pokud půjdu, chci Caro s sebou.“

To Miu viditelně šokovalo. Josii jí bylo líto. Caro byla její nejlepší kamarádka. Ale Mia se rychle vzpamatovala a zeširoka se usmála.

„Takže jsi povýšil nebo tak?“

„Nebo tak,“ přikývl Brandon pobaveně.

„Tak to gratuluju,“ odpověděla Mia, ale Josie viděla, jak se jí chvěje ret. Pak se Mia na Caro vrhla a pevně ji objala.

„Moc vám to oběma přeju,“ vyhrkla Mia. „Takže jedeš s ním, Caro?“

Caroline se od Mii odtáhla, ale usmívala se. „Ano, jedu. Jsem za Brandona tak ráda. Tvrdě tu pracoval a je skvělé, že si získal důvěru pana Wellingtona. Ale štve mě, že se musím odstěhovat pryč odtud… a od tebe,“ dodala nešťastně.

Brandon si ji opět přitáhl do náruče a pak si k druhému boku přivinul Miu.

„Dívej se na to z té lepší stránky. Vaše dámské jízdy můžeme přestěhovat do Vegas.

Můžete počítat s tím nejlepším servisem. Mohly byste přiletět i několikrát do roka.“

„Líbí se mi, jak přemýšlí,“ poznamenala Bethany a vůbec poprvé se tak ozvala.

„Takže, Brandone,“ začala Josie a vrátila tak pozornost zpátky k Brittany. „Co má pan Wellington s Brittany v úmyslu? Chtěl, abys mu ji představil, že?“

Brandon se odvrátil, než se na dívky opět otočil. V očích se mu zračila lítost. „Nemůžu vám toho o něm moc říct. Pan Wellington si své soukromí hlídá. Ale řekl bych, že má

o Brittany velice vážný zájem. Celý večer z ní nespustil oči.“

Zajímavé. Josie se na ně opět podívala. Brittany z něj taky za celý večer nespustila zrak. Ashovi by to určitě rovněž přišlo zajímavé, ačkoli on by si jistě hned nechal o Kaii Wellingtonovi zjistit, co by se dalo.

„Musíme dohnat pití,“ vybídla je Caroline. „Večer už pomalu končí, Jace tu nejspíš bude každou chvíli. Bethany, bude zklamaný, že nejsi nadraná pod obraz. Myslí si, že sťatá jsi ten nejroztomilejší opilec na světě.“

Mia vybuchla smíchem a Bethany se usmála a natáhla se pro pití.

„Pošlu vám sem servírku s další rundou,“ přislíbil Brandon. „Mně pauza už končí. Čas na další obchůzku po klubu. Jestli chcete někam, kde je větší klid, nechám vám vyklidit

jeden box nahoře nad tanečním parketem. Je tam tlačítko, kterým ztlumíte hudbu a zvuky zvenčí.“

Josie se usmála, věděla, kam tím návrhem mířil. Předpokládal, že si Mia s Caroline budou chtít nejspíš popovídat o jejich stěhování, a to se na parketu sotva dalo.

„To zní skvěle!“ vykřikla Bethany. „Můžeme se tam na chvíli přesunout? Potřebuju si dát na chvíli oraz, bolí mě nohy a ráda bych si drink vypila ve větším tichu, ať si můžeme popovídat.“

„Pojďte za mnou. Pošlu servírku, ať za vámi přivede i Chessy a ostatní. Jsou

na parketu. Řekne jim, kde vás pak najdou, až si budou chtít od tancování odpočinout.“

Ženy následovaly Brandona, ale Josie jim pokynula, aby počkali, když míjeli Kaie

s Brittany. Chtěla si jen kamarádku zkontrolovat, zjistit, jestli je všechno v pořádku nebo jestli potřebuje zachránit.

„Ahoj,“ pozdravila Josie a obdařila Kaie veselým úsměvem. „Chtěla jsem jen Brittany

říct, že jdeme do jednoho z boxů nahoře. Nechtěla jsem, abys nás pak musela hledat.“

Kaiovi sklouzla ruka kolem Brittanina pasu, podepíral ji. No, ten rozhodně na nic nečekal. Usmál se, ale mile, příjemně. Josii ovšem neunikla pronikavost jeho pohledu. Byl to mocný muž, který dokázal vzbudit respekt. Pohlédla na Brittany, aby zjistila, jak

na tom kamarádka je.

„Cením si tvé starosti,“ řekl Kai tak tiše, že ho přes hudbu klubu skoro neslyšela. „Ale já se o Brittany velice dobře postarám, a až bude chtít, doprovodím ji za vámi nahoru.“

„Vyhovuje ti to?“

Josie se radši zeptala přímo Brittany, protože zatím mluvil jen Kai.

Brittany se usmála a Josie poznala, že to myslí upřímně, nic nepředstírá. Tvář měla celou zrůžovělou.

„Jsem v pořádku. Díky, Josie. Za minutku jsem u vás.“

„Nespěchej,“ usmála se na ni Josie.

„To nebude,“ slíbil Kai.

24. kapitola

Ash se na své pohovce protáhl, v ruce držel drink, zatímco Gabe se rozvaloval v křesle naproti němu. Oba spolu povečeřeli jídlo, které Gabe vyzvedl cestou sem poté, co opustil byt plný kamarádek své ženy.

Ash se podíval na hodinky a zakřenil se. „Jak opilé myslíš, že teď jsou?“ Gabe se ušklíbl. „Určitě už toho v sobě mají víc než dost.“

Ash se uchechtl, ačkoli by byl nejradši, kdyby hodiny ubíhaly o něco rychleji. Chtěl mít už Josii u sebe, opilou a roztomilou. Umíral touhou vidět ji v šatech a botách, které si koupila. Ani mu nedovolila, aby ji v nich spatřil, když si je v obchodě zkoušela. Jenom poznamenala, že se mu výsledek bude určitě líbit.

Zatraceně, jemu by se líbila i v pytli od brambor a s novinami na hlavě. Bylo mu jedno, co má na sobě, protože všechno z ní stejně brzy strhne. Záleželo mu na tom, co je pod šaty. Přesto si představoval, jak před ním Josie stojí, nalíčená, kývající se na těch sexy botách, s očima potaženýma mázdrou alkoholu. Vyslechl si od Gabea a Jace dost na to, aby věděl, že dámskou jízdu jí nesmí upřít.

Ani jednomu z mužů nevadilo, že si holky povyrazily, protože až se pak za nimi vrátí, štědře se jim odmění.

Zazvonil mu telefon a on ho okamžitě zvedl v naději, že to bude Josie. Doufal, že se večer vydařil, že se uvolnila a pobavila.

Zamračil se, když zjistil, že mu volá vrátný.

„Ash,“ představil se krátce.

„Pane McIntyre, máte ve vstupní hale návštěvu. Chtějí jít nahoru, ale radši jsem vám nejprve zavolal. Říkají, že jsou vaši rodiče.“

„Bože,“ vydechl Ash. Kdyby tak někdo hned teď ukončil jeho trápení. To se tu museli objevit zrovna dnes? Nikdy sem za ním nepřišli, stejně jako za ním nikdy nepřišli k němu do práce. Zatraceně, než se za ním jeho matka tento týden při obědě přiřítila, vážně pochyboval, že někdy vkročí alespoň do jednoho z jeho hotelů.

Musí být vážně zoufalí. Jeho matka po scéně v hotelu prohlásila, že si s ním musí promluvit, a on jí dal jasně najevo, že s ní mluvit nehodlá. Vyhodil ji z hotelu a zakázal jí vstup, ale možná měl zákaz rozšířit. Nikdy ho ale ani ve snu nenapadlo, že by za ním přišli sem. Spíše by se jim podobalo, že by ho přinutili, aby on přišel za nimi.

Pohlédl na Gabea, který se na něj mračil. Zavrtěl hlavou, aby dal Gabeovi najevo, že se telefonát netýká jejich žen.

„Jdu dolů. Nepouštějte je nahoru. A jestli sem ještě někdy přijdou, vyhoďte je. Mají sem zákaz vstupu,“ přikázal Ash. „Půjdu dolů a vyřídím to osobně, ale pokud se tu znovu objeví, ukažte jim dveře. A ani za nic je sem nepouštějte, pokud tu nebudu, ale Josie ano.“

„Ano, pane.“

Ash položil telefon a vstal.

„Co se, sakra, děje, kámo?“ zeptal se Gabe. „Co se stalo?“

„Přišli za mnou mí drazí rodičové,“ prohlásil Ash suše. „Jdu dolů, abych jim oznámil, že

tu nejsou vítaní.“

„Sakra,“ ulevil si Gabe. „Půjdu s tebou.“

„To není nutné,“ uklidňoval ho Ash. „Jen tu zůstaň. Za chvíli jsem zpátky.“

Gabe vstal, Ashovy odpovědi si nevšímal. „Neřekl jsem, že je to nutné. Ale jdu s tebou.“ Ash pokrčil rameny. Většina lidí by nechtěla propírat špinavé prádlo před ostatními. Ale

Gabe nebyl jen tak někdo. On byl Ashovou opravdovou rodinou. Stejně jako Jace. A Gabe o jeho drahé matičce věděl první poslední. Kromě té záležitosti při obědě. Ne že by mu to nebo Jaceovi Ash nechtěl říct, ale úplně mu to vypadlo z hlavy. Měl na práci jiné věci.

„Nedávno se tu matka ukázala,“ vysvětloval Ash, když kráčeli k výtahu. „Byl jsem

v Bentley na obědě s Josií a Brittany, když tam vrazila a udělala scénu. Musel jsem ji nechat vyvést a přikázal jsem, že už nesmí vkročit do žádného z našich hotelů.“

„Bože. Dá vůbec někdy už konečně pokoj?“

Ash zavrtěl hlavou. „Očividně ne. Urazila Britt i Josii. Pak si chtěla promluvit. Jako bych jí vůbec chtěl věnovat byť jen vteřinu času po tom, co plivala jed na mou sestru a mou ženu.“

„Je to smutné, ale možná by sis měl zařídit zákaz přiblížení. Ať si užijí chládku, jakmile je zase napadne tě obtěžovat. Možná by se jim pak rozsvítilo a konečně by pochopili, jak vážně myslíš to, aby se od tebe a Brittany drželi dál.“

„Já jim to vysvětlím tváří v tvář,“ procedil Ash skrz zuby, tvář napjatou blížícím se střetnutím.

Nezamlouvalo se mu, že si to s rodiči bude muset vyříkat ve vstupní hale, ale ani za nic je nepozve k sobě domů. Tohle bylo jeho útočiště. A Josiino. Nehodlal dovolit, aby sem vkročili lidé, které nenáviděl. A rozhodně to s nimi nehodlal probírat na jejich hřišti. Tu radost jim neudělá. Nikdy.

Jakmile vystoupili z výtahu, Ash spatřil svou matku a otce, jak na něj čekají v hale.

Nevypadali nadšeně, a když se otočili a spatřili ho, v jejich očích neviděl radost ze shledání se synem. Žádné poznání, že je jejich dítě. Ale to u nich nezpozoroval nikdy. Nerozuměl tomu. Nemohl pochopit, jak se můžou k vlastnímu dítěti chovat tak chladně. On takhle se svými dětmi jednat nebude.

Vykročil k nim a zastavil se několik kroků od nich, tvář jako kus ledu. Upřel na ně tak chladný pohled, že sebou jeho otec dokonce trhl a odvrátil se, v očích se mu objevil pocit viny.

„Co tu chcete?“ zahřímal Ash.

Jeho matka po něm střelila pohledem, pak po Gabeovi, vypadala naštvaně.

„Ashi, tohle se naše soukromá věc. To si nemůžeme promluvit někde v soukromí?

Možná v tvém bytě?“

„Gabe je moje rodina,“ namítl Ash věcně. „Cokoli mi chcete říct, můžete říct i před ním.“

Krátce nakrčila nos, pak ale výraz v obličeji ovládla. Mohl by přísahat, že se snad snažila vypadat… mile. Možná dokonce úpěnlivě. Chloupky vzadu na krku se mu naježily, protože mu připomínala krvežíznivého upíra na lovu.

„Chci se omluvit za své nepřístojné chování při našem posledním setkání tento týden.“ Tváře jí zčervenaly, vypadala, jako by se těmi slovy skoro dusila. A nejspíš také ano.

Příliš často se neomlouvala.

„Omluva přijata. Je to všechno?“

Střelila po něm rozzlobeným pohledem, pak se ale ovládla.

„Tvůj dědeček by rád, kdybychom se všichni sešli na společné večeři. I s Brittany. On – a já – bychom byli moc rádi, kdybys přišel. Přijdou samozřejmě i tví bratři se svými manželkami a dětmi.“

Ash přimhouřil oči. „Tak na to zapomeň.“

Jeho otec si odkašlal a vůbec poprvé promluvil.

„Přeji si, abys své rozhodnutí zvážil, synu.“

Ash po něm střelil znechuceným pohledem. „Synu? Byl jsem vůbec někdy tvůj syn?

Můžete už přestat s tím divadlem a říct mi, co doopravdy chcete? Protože silně pochybuju, že tu jste kvůli pozvání na večeři.“

Jeho matka stiskla rty, oči jí žhnuly. Tentokrát se ani nepokoušela skrývat, že se zlobí.

„Chce změnit svou závěť. Je naštvaný, protože tahle rodina míří do pekel, jak prohlásil.

Nezamlouvá se mu, že Brittany utekla. Prohlásil, že kdybych byla lepší matkou, mé děti by mnou tak nepohrdaly. Pořád mluví o tom, jak bychom se měli podporovat a jak je unavený z toho, že jen hází peníze klubku zmijí. Řekl, že když matka s otcem nedokážou udržet rodinu pohromadě, nemá důvod nás odměnit tím, že by nám vůbec něco odkázal.“

Ash se zasmál a to jeho matku rozzlobilo ještě víc.

„Tebe se to taky týká,“ zasyčela. „A Brittany! Jestli nás vyškrtne ze své závěti, vyškrtne každého. Nedostaneš ani pěťák, ty a ani Brittany.“

Ash potřásl hlavou, pořád se uchechtával. „Možná jsi mě celé ty roky neposlouchala, má drahá matko. Dědovy peníze jsou mi naprosto u prdele. Vždycky byly. Být na nich závislý znamená být závislý na vás. A na tobě.“

„Jestli ti nezáleží na tom, co se stane s tebou, mysli na svou sestru. Nebude mít nic.“

„Dám Brittany, co bude potřebovat, takže jí peníze toho starocha budou lhostejné stejně jako mně,“ prohlásil Ash ledově. „Nechce být součástí vaší jedovaté rodiny o nic víc než já. Chtěla pryč. A já jí tu možnost poskytl.“ Matka sevřela ruce do pěstí. Pak se

otočila na otce a vybuchla:

„Udělej něco, Williame! Tak tam jen nestůj jak bačkora. Jestli změní svou vůli, zničí nás to!“

„Nemůže udělat vůbec nic,“ prohlásil Ash chladně. „Neexistuje nic, čím bys mě donutila, abych se rozhodl být s rodinou najednou zadobře. Mí bratři jsou mi ukradení, je mi jedno, jak zaopatří své ženy a děti. Mám u prdele tebe i drahého dědu. Jak sis ustlala, tak si, sakra, lehni. Brittany a já se o sebe postaráme.“

„Nenávidím tě,“ zasyčela jeho matka.

Trhl sebou, i když to mohl čekat. Slyšet ta slova od ženy, která mu dala život, ho ale přesto ranilo.

„Elizabeth, přestaň,“ okřikl ji otec. „Nemyslíš to tak. Je to náš syn, proboha! Překvapuje tě snad, že s námi nechce mít nic společného? Mysli na to, cos mu řekla.“

Ash ale věděl, že myslela vážně každé slovo. Viděl jí to na očích. Viděl to tam ode dne, kdy nechal rodinu za sebou a vybudoval si svůj vlastní svět.

„Myslím, že je čas, abyste odešli,“ prohlásil Ash tiše. „A už se sem nevracejte. Nejste tu

vítaní. Nejste vítaní v žádné z budov, které vlastním. A přidám varování. Držte se dál

od Brittany. Držte se dál ode mě. A radši se držte dál i od Josie a ostatních z mé rodiny. Jestli na ně vrhnete jen kapku toho vašeho jedu, půjdu po vás. Všechno vám vezmu.

A přesvědčím dědu, aby opravdu změnil svou vůli a nic vám nenechal. Jestli si myslíte, že blafuju, zkuste to.“

„Blafuješ,“ sekla po něm jeho matka.

Ash povytáhl obočí a upřeně se na ni zadíval. Nic neřekl. Nemusel. Ztuhla, pak se odvrátila. V tváři byla pobledlá, jako by si uvědomila, že všechno myslí vážně.

Když se na něj znovu podívala, vypadala… staře. Vyčerpaně a poraženě. Přistoupila k němu o krok, zvedla k němu ruku. Stálo ho veškerou vůli, aby neucukl.

„Ashi, prosím. Já tě prosím. Nedělej to. Jestli chceš, abychom nadobro odešli, uděláme to. Už za tebou nikdy nepřijdu, ani za Brittany, pokud ho přinutíš, aby si to rozmyslel.

Kdybys přišel jen na jednu večeři, přísahám, že nás už nikdy neuvidíš, jestli sám nebudeš chtít. Dám ti to i písemně. Jakkoli budeš chtít. Nedovol, aby tvá nenávist ke mně zničila život i tvým bratrům. Mysli na jejich děti. Na jejich ženy. Mysli na svého otce a na mě.

Nezůstane nám vůbec nic.“

„Nedovol, aby se ti dostala do hlavy, Ashi,“ zavrčel Gabe. Vůbec poprvé promluvil.

Ash zvedl ruku. „Na večeři nepřijdu. Tomuhle Brittany nevystavím. Ani Josii. A kam jdu já, jde ona. To je bez diskuzí.“

Jeho matka vypadala, jako by ji urputně rozbolela hlava. Nedočkavě se k němu naklonila. „Nemusíš přijít na večeři. Ale sejdi se s ním, Ashi. Můžeš mu říct, že Brittany odešla z úplně jiných důvodů, než si myslí. Vymysli si, co chceš. Pověz mu, že jsme se usmířili. Udělej, co budeš muset, hlavně ho přesvědč, ať nás nevyškrtne ze své závěti.“

„Bože,“ ulevil si Gabe. „To je tak ubohé.“

Střelila po Gabeovi pohledem plným tak chladné nenávisti, až sebou Ash cukl. Co to s těmi lidmi, sakra, je? Proč pro všechno na světě měl zrovna on za rodiče dva tak sebestředné ubožáky?

„O dědu se postarám,“ prohlásil Ash. Gabe jen znechuceně potřásl hlavou.

„Ale to je všechno,“ pokračoval Ash. „A říkám vám rovnou, tohle musí přestat. Jestli uslyším, že jste se znovu přiblížili k Josii nebo k Britt nebo že jste se objevili v některém

z mých hotelů, v budově mé společnosti, a hlavně tady u mě doma, seberu vám všechno, ani nestačíte mrknout. Jasné?“

Matka prudce přikývla, v očích se jí zračil paprsek naděje. Byla tak zoufalá, že se ani nepokoušela to zakrýt. To, že se ponížila a přišla za ním s prosíkem, mu prozradilo, jak na dně a vyděšená musí být.

Měl odejít. Měl si nad nimi umýt ruce. Ale byli jeho rodina. Byli jeho krev. I když s nimi nikdy neměl vřelé vztahy, příčila se mu představa, že by zůstali bez prostředků.

„Vypadněte,“ zavrčel Ash. „Skončili jsme. Už si od vás nenechám kazit večer.“

„Děkuji ti, synu,“ promluvil jeho otec tiše. „Pro tvou matku to hodně znamená. I pro mě a tvé bratry. Pověz Brittany…“ Hlas se mu zlomil, protřel si obličej. „Pověz Brittany, že ji mám rád, že mi chybí a že doufám, že se má dobře.“

Ash přikývl a pak ukázal ke dveřím.

Jeho matka, očividně spokojená, že tohle kolo vyhrála, se otočila a s nosem nahoru odkráčela.

Když se Ash obrátil k výtahu, Gabe na něj se znechuceným výrazem na tváři zíral.

„Bože, chlape, to je na hovno. Věděl jsem, že jsou strašní, ale až doteď jsem netušil, jak moc.“

Ash jen pokrčil rameny. „Jak se to říká? ‚Přátele si vybereš, ale svou rodinu si vybrat nemůžeš‘?“

25. kapitola

Josie šla za Bethany a Miou. Brandon s Caroline je vedli do soukromých salonků

na ochozu nad tanečním parketem. Ačkoli ze salonků bylo vidět na parket pod nimi, Brandon je ujistil, že do boxů nikdo neuvidí, takže mají zajištěno naprosté soukromí.

„Přijdu vás zkontrolovat,“ řekl Brandon Caroline a pak ji políbil.

Caroline se posadila na pohodlnou pohovku vedle Josie. Mia si sedla vedle Caroline z druhé strany a Bethany si zabrala opěrku.

„Takže se stěhuješ do Las Vegas,“ pronesla tiše Mia.

Caroline se oči zalily slzami. „Ano. Brandon chce, abychom se vzali, než se odstěhujeme. Máme šest týdnů, abychom si našli bydlení, vzali se a přestěhovali, než nastoupí do práce. Pan Wellington byl tak štědrý, že všechno ostatní zařídil. Platí nám cestu a také nám pomůže s platbou za dům. Myslí to s Brandonem vážně, ta pozice, kterou mu nabídl, je dlouhodobá. Zdvojnásobí Brandonovi plat, takže se o peníze nebudeme muset starat a já budu mít spoustu času, abych si tam našla práci.“

„To je skvělé, Caro,“ pousmála se Mia. „Ale budeš mi hrozně chybět.“

„Nám všem,“ dodala Bethany. „Dámské jízdy už bez tebe nebudou ono.“

Caroline je obě objala a pak vstala. „Zajdu si na dámy a pak zjistím, jak jsou na tom ostatní. Taky odchytnu servírku, ať nám přinese další rundu. Za chvíli jsem zpátky.“

Mia se smutně dívala za svou kamarádkou. Když Caroline odešla, Mia si povzdechla.

„Bože, jak ta mi bude chybět.“

„Já vím,“ přikývla Bethany. „Mně taky. Ale pořád máš nás, Mio.“

Mia vzhlédla a usmála se a pak impulzivně Josii i Bethany stiskla ruku.

„Dobře, tak když jsme teď samy, musím přiznat, Josie, že já i Bethany umíráme zvědavostí ohledně tebe a Ashe. Doufám, že se neurazíš, ale chceme znát všechny detaily!“

Josie se zasmála. „Mně to nevadí. Ale obávám se, že vás zklamu. Na našem vztahu není nic moc zajímavého.“

Mia si odfrkla. „Promiň, ale to ti nezbaštíme. Nejdřív nám musíš říct, jak dobrý je v posteli. Bethany to sice už ví, ale musím přiznat, že já jsem zvědavá.“

Pak si okamžitě plácla ruku přes pusu a vytřeštila oči hrůzou.

„Panebože, Josie! Moc se omlouvám!“ Zabořila si obličej do dlaní a zasténala. „Já jsem tak hloupá. Bože. Gabe s Jacem mi pořád říkají, že dřív mluvím, než myslím.“

Josie se vřele usmála. „To je v pořádku, Mio. Opravdu. Vím o Bethany a Ashovi.“ Pohlédla na druhou ženu, která vypadala snad vyděšeněji než Mia. Tváře měla růžové, oči prozrazovaly, jak nepříjemně se cítí.

„Doufám, že to chápeš,“ povzdychla si Bethany. „Pro Ashe to nic neznamenalo.

Panebože, tohle je ještě nepříjemnější, než když jsem Ashe viděla poprvé od té noci.“ Josie se natáhla a vzala Bethany za ruku. „Prosím, nemysli na to. Je to v pořádku,

opravdu. Musím přiznat, že když mi Ash řekl, co se stalo, bála jsem se tě poznat. Nebyla jsem nijak nadšená z představy, že budu muset trávit čas se ženou, která měla sex

s Ashem. Bála jsem se, že si vás dva budu pořád představovat spolu. Ale když jsem tě

poznala, všechno bylo dobré. A myslím, že i to, jak se k tobě chová Jace, mě jen ubezpečilo o tom, že mezi tebou a Ashem je pouze hluboké přátelství a nic víc.“

„To jsem ráda,“ usmála se Bethany upřímně. „Mám Ashe ráda. Opravdu. Ale jen jako kamaráda. Jace miluju víc než svůj život.“

„Předpokládám, že nám o Ashovi takhle už nic neprozradíš, Josie,“ posteskla si Mia chmurně.

Josie se zasmála. „No, leda byste mi řekly něco na oplátku. Umírám zvědavostí, jací jsou ostatní dva. Jako například ten tvůj náhrdelník, Bethany. Je to obojek nebo jen obyčejný šperk?“

Bethany zrůžověly tváře, když si přitiskla špičky prstů na diamant, který jí spočíval v prohlubni hrdla. „Je to obojek,“ přiznala tiše. „Jace chtěl, abych ho nosila. Nikdy ho nesundávám.“

„Tvůj náhrdelník má, předpokládám, stejný význam, Josie?“ zeptala se Mia. Josie přikývla.

„No, páni,“ vydechla Mia. „Já ho chci taky. Jsou skvělé. Byla bych moc ráda, kdyby mi Gabe taky jeden vybral. Ale on na obojky není. A abych byla upřímná, nebyla jsem ani já, dokud jsem neuviděla ten Bethanin. Líbí se mi, jaký má význam.“

Bethany i Josie přikývly.

Josie dopila poslední kapky svého koktejlu a postavila sklenku na stolek před gaučem.

Už měla docela v hlavě, do opilosti měla ale daleko. Sundala si boty z bolavých nohou, protáhla prsty a téměř zasténala spokojeností.

„Podívej, tamhle je Jace,“ ukázala Mia.

Vstala a přešla k prosklené stěně boxu, aby viděla na parket.

Otočila se na Bethany. „Není tu nějak brzy? Nebo jsme toho nevypily dost?“

„Nemyslím, že jsme toho vypily nějak extra moc,“ poznamenala Bethany.

„No, tak to musíme napravit. A jediný způsob, jak se co nejrychleji opít, jsou panáky.“

„Já ještě nikdy žádný tvrdý alkohol nepila,“ přiznala Josie.

„To zvládneš,“ usmála se Mia. „Po tom prvním už u ostatních ani nepoznáš, jak chutnají.“

Právě v tu chvíli se rozrazily dveře boxu a dovnitř vpadly ostatní dámy. Přišla s nimi i číšnice, rozdala drinky a vyslechla si Miu, která jí řekla, co si dají jako další kolo.

„Panáky?“ zeptala se Caroline. „Odkdy pijeme panáky?“

„Od té doby, co nejsme dost opilé,“ poznamenala suše Mia. „Jace tu už je, což znamená, že brzy půjdeme. Musíme to dohnat.“

„Přineste nám celou láhev,“ zavolala Chessy na servírku. „Nebo líp hned dvě. Je nás tu hodně.“

Číšnice se usmála. „Máte to mít.“

Všechny se usadily na pohovku a do židlí a sundaly si boty. O chvíli později se servírka vrátila a na stůl vyskládala skleničky na panáky.

„Mají všechny?“ zvolala Trish.

Poté, co se jí dostalo mnohonásobného „ano“, zvedla Gina svou sklenku k přípitku.

Ostatní zvedly ty své, společně vykřikly: „Na nás!“ a panáky vypily na ex.

Josie měla pocit, jako by se jí hrdlo ocitlo v plamenech. Zakašlala, cítila, jak se jí oči

zalily slzami. Vnímala ten oheň až v žaludku. Zatraceně, klidně by přísahala, že cítí, jak jí ta tekutina stéká až do měchýře. Usadila se jí tam a pálila. Bude si muset odskočit.

„A další!“ vybídla je Trish.

Znovu pozvedly své sklenky a obsah naráz vypily.

Ode dveří se ozvalo tiché zasmání. Všechny se otočily. Pozorovali je Jace s Brandonem. Oba muži vypadali velice pobaveně. Jace se smál. Pak ustoupil stranou. Za ním vykoukla Brittany, celá růžová, tvář rozzářenou.

Za ní stál Kai Wellington. Držel ji za loket, ale pustil ji, aby mohla vejít dovnitř.

„Omlouvám se za zpoždění,“ vydechla. „Nechaly jste něco i pro mě?“

Gina jí hodila skleničku. Brittany ji chytila a postavila na stůl, aby jí Mia mohla nalít

z láhve tequily, kterou jim přinesla servírka. Zešílely. Všechny. Josie nevyjímaje. Musela být cvok, že se do toho pustila. Ráno bude mít parádní kocovinu. Ale teď byla v nebi.

„Já vám tak závidím,“ povzdechla si Brittany. Bethany zvědavě naklonila hlavu. „Copak?“

„Protože na vás všechny doma čeká chlap. Pořád jste mi říkaly, jak si o vás myslí, že opilý jste roztomilý. Jak z vás strhají oblečení a ojedou vás ještě v botách.“ Povadla. „Já nikdy neměla žádnýho mužskýho, který by to chtěl udělat.“

„Máš ho teď,“ zavrčel ode dveří Kai.

Brittany se celá rudá otočila, ale když se podívala na Kaie, který stál ve dveřích, usmála se.

„Páni,“ zašeptala Mia. „Brittany, holka, dneska jsi skórovala.“ Brittany se zakřenila. „Asi to tak bude!“

„Žádné asi, zlato,“ namítl Kai. „Bav se s kamarádkami, ale až skončíte, strávíš noc se mnou.“

„Myslím, že jsem se právě udělala,“ zamumlala Gina.

„To ti povím,“ přisadila si Trish. „Musím si vyměnit prádlo. Bože, Brittany. To je kus!“ Brittany se rozzářila jako stovka žárovek. Natáhla se po plné skleničce a naráz ji vypila.

„Tohle dělají pravidelně?“ zeptal se Kai pobaveně.

„Ano,“ odpověděli Jace s Brandonem zároveň.

„Proč se to tu točí?“ zeptala se Josie a snažila se udržet rovnováhu. „Kaii, Brandon říkal, že ti to tady patří. Proč se to tu točí?“

Kai se uchechtl. „Netočí se to tu, maličká. To tobě se z alkoholu motá hlava.“

„Proč teda lidem nalíváš alkohol, po kterém se jim motá hlava?“ zeptala se Bethany zmateně.

Jace se rozesmál.

„A bude to jenom horší,“ povzdechl si Brandon. „Teprve začaly.“

Vrátila se číšnice, aby odnesla prázdné skleničky a vyměnila je za nové. Rychle zkontrolovala obsah láhve a pak na stolek postavila novou.

„Ta je dobrá,“ prohlásila Caroline, když zvedla novou rundu. „Měli bychom ji vzít s sebou do Vegas, Brandone.“

„Do dna, dámy. Noc je mladá!“ vypískla Chessy.

Josie vypila dva další panáky, ale oči jí celou dobu těkaly. Měla pocit, jako by se vznášela. Víc alkoholu nesnese, pokud nechce zvracet. Místnost se kolem ní točila. Jako

by nastoupila na rozjetý kolotoč. A všichni tu byli dvakrát, takže už tak přeplněný box byl ještě plnější.

„Co takhle hudbu?“ vyhrkla Mia. „Dopovídaly jsme už? Kdo si se mnou chce zatancovat?“

Josie zvedla ruku. „Já! Ale někdo mi musí pomoct.“

Nakonec jí na nohy musely pomáhat tři kamarádky. Mia stiskla tlačítko a box zaplnila hudba z klubu pod nimi. Dívky vypískly a pak se všechny začaly svíjet do rytmu.

„Tohle je super!“ zakřičela Josie.

„To se vsaď!“ křikla Mia.

„Díky za pozvání,“ ozvala se Brittany. „Vážně se skvěle bavím, a, panebože, Kai chce, abych s ním potom jela domů. Měla bych?“

Josie střelila rozevlátým pohledem ke dveřím, ve kterých muži pořád stáli a bezesporu Brittaninu opilecky zablekotanou otázku slyšeli.

Kai se pobaveně usmál. „Já bych věděl, co jí poradit.“ Josie se otočila zpátky na Brittany. „Chceš?“

Brittany zamrkala. „Jo. Jo, chci.“

„Jestli mi dá svoje číslo, abych tě mohla zítra zkontrolovat a ujistit se, že tě ve spánku nezavraždil, jdi do toho,“ vybídla ji Josie.

Ode dveří se ozvala další salva smíchu, ale Josie si jich nevšímala. Na to se příliš bavila tancováním s novými kamarádkami. A byly skvělé. Přesně, jak Ash říkal.

Zavřela oči, opřela se zády o Miu a společně se vlnily do rytmu s rukama nad hlavou.

Ashovi zazvonil telefon. Podíval se na displej a zjistil, že mu volá Jace.

„Nazdar, kámo, to ti už dávají zabrat?“

Jace se uchechtl. „Být tebou, co nejrychleji sem přijedu.“

Ash přimhouřil oči a zadíval se na Gabea, který tiše poslouchal.

„Co se děje?“ zeptal se Ash. „Jsou všechny v pořádku?“

„Jo, jsou. Ale myslím, že budeme muset přistoupit na plán B.“

„Co je plán B?“

„No, plán A byl, že až budou všechny pod obraz, dostanu je do auta a rozvezu domů.

Nicméně v tuhle chvíli všechny leží na zemi v soukromém salonku, dívají se do stropu a mluví o něčem, o čem nemám nejmenší páru. Jestli chceš z tohohle večera něco vytřískat, navrhuju, aby sis přijel pro Josii a odvezl si ji domů.“

Ash se uchechtl. „Za chvíli tam s Gabem přijedeme. Zatím je hlídej.“

„To budu,“ přislíbil Jace a zavěsil.

„Co se, sakra, děje?“ zeptal se Gabe napjatě.

Ash se zasmál. „Podle Jace se pořádně ztřískaly. Povídal, že všechny leží na zemi v soukromém salonku. Navrhl, že jestli si chceme užít, máme si pro ně přijet.“

„Svezu se s tebou a po cestě zavolám svému řidiči, aby tam na nás počkal.“ Ash přikývl. „Tak vyrazíme.“

O dvacet minut později už zastavovali před klubem. Ash nařídil svému řidiči, aby zaparkoval kousek odtamtud a počkal. Pak s Gabem vystoupili a vykročili ke vchodu.

Díkybohu tam na ně už čekal Brandon. Fronta byla pořád dlouhá. Kdyby neměli Brandona, nikdy by se dovnitř nedostali.

„Chci to vůbec vědět?“ zeptal se Gabe Brandona, když zamířili dovnitř.

Brandon se zasmál. „Ne, pochybuju. Ale bavily se. Nikdo je neotravoval. Celý večer s nimi zůstal majitel klubu a jemu se kluci z ostrahy pořád drží nablízku.“

„Kdo je majitel klubu a proč se, sakra, vybavoval s našimi holkami?“ zavrčel Ash. Brandon se znovu zasmál. „Ne s holkami. S jednou. Zdá se, že ho docela zaujala

Brittany. Celou noc se na ni lepil, to mu není podobný. Nemá o ženy nouzi, ale jen vzácně si nějakou vybere sám, jako to dneska udělal s Brittany.“

Ash se zamračil. Ten chlap by se měl od jeho sestry držet sakra dál.

Brandon je zavedl po krátkých schodech do druhého patra, kde byly na ochozu malé soukromé salonky a stolky rozmístěné do půlkruhů. Na jedny z dveří Brandon zaťukal

a otevřel. Za nimi se objevil Jace a muž, kterého Ash nepoznával.

Jace vzhlédl a spatřil je. Okamžitě se usmál a kývl, aby vešli. Když s Gabem vstoupili dovnitř, Ash při pohledu na to, co se nacházelo před ním, jen vytřeštil oči.

Všude ležely ženy. Opravdu překrásné ženy. Tohle byl sen každého muže. Místnost plná přenádherných opilých žen.

Ale on viděl jen jednu jedinou. Josii. Ležela na okraji pohovky, ruce jí visely do stran. Mia ležela pod ní, ale horní polovinu těla měla mezi Josií a pohovkou, takže hlavu měla opřenou o Josiin bok. Pod nimi ležela Bethany v opačném směru, takže nohy měla skoro v Josiině tváři.

Na zemi ležely v rozmanitých polohách Chessy, Gina a Trish, zatímco Caroline se uvelebila v křesle, nohy měla přehozené přes područku.

Nebyly v bezvědomí, jen očividně zapomněly na všechno kolem sebe.

Ash se uchechtl. Gabe se široce křenil. Na ostatní muže tento výhled zapůsobil zrovna tak.

„Co teď s nimi máme dělat?“ zeptal se Ash tiše.

Gabe se na něj spokojeně ušklíbl. „Jestli s tím potřebuješ poradit, pak je to s tebou vážně špatný, brácho.“

Josie vzhlédla, jako by je až teď uslyšela. Opile se usmála, v očích nevidoucí pohled.

Hlava se jí kývala, když promluvila.

„Ahoj, miláčku můj,“ zanotovala. „Věděls, že jste dva? Kdo říká, že musíš improvizovat, abych vyzkoušela, jaký to je, mít v sobě dva chlapy. Teď tu jsi dvakrát. To by byla parádní trojka. Já, ty a ty! Jen takovej nápad.“

Gabe s Jacem a Brandonem se naplno rozesmáli.

Ash zasténal a pospíšil si, aby jí zakryl ústa dlaní. „Ježíši, zlato. Radši už nemluv.“

Usmála se mu pod rukou. Když se odtáhl, vyslala k němu tak oslňující, připitomělý úsměv, až mu tím vzala dech.

„Takže mě teď vezmeš domů a tam mě ojedeš v botách? Mia s Bethany mi řekly všechno o tom, jak je ti jejich chlapi ojedou v botách, až z nich strhnou šaty. Budu moc zklamaná, jestli neuděláš to samý,“ prohlásila neoblomně.

Sklonil se k ní a něžně ji políbil na čelo. „Myslím, že tohle ti dokážu splnit, lásko.

Připravená?“

Zapřela se oběma rukama a zvedla se. „Vezmi mě domů,“ požádala dramaticky. Pak si dala prst na rty a sykla: „Ššššš. Neříkej to Ashovi, ale Brittany pojede domů s tamtím

sexoušem. To by se mu určitě nelíbilo. Nechal by si o něm zjistit první poslední, jenom aby si byl jistej, že je pro jeho sestru dost dobrej.“

Ash se zamračil a ohlédl se na Brittany, pak ke dveřím.

„O čem to, sakra, mluví?“ podíval se na Jace.

Muž stojící vedle Jace k němu vykročil. Vypadal kultivovaně. Ashovi bylo na první pohled jasné, že má peníze. Měl kolem sebe tu tichou auru, která Ashovi prozrazovala, že má spoustu peněz, ale rozhodně to o sobě nerozhlašoval.

Ash se na něj tvrdě zadíval, ani o centimetr neuhnul. Musel tomu muži ale nechat, že ani on se nedal zastrašit.

„Jsem Kai Wellington,“ představil se klidně. „Patří mi tento klub. Nabídl jsem se, že dovezu Brittany domů.“

Ash z něj nespustil oči. „Nedovolím, abyste ji využil. Je opilá.“

„Já vím. Nebudu s ní spát. Zatím ne.“

Ash se ušklíbl. Ani omylem nehodlal začít debatovat o tom, s kým jeho sestra spí.

„Dohlédnu na to, aby se dostala bezpečně domů,“ nabídl se Brandon. „Nemusíš se bát.“

Kai se na Brandona pobaveně zadíval. Ashovi bylo jasné, že se mu ani za mák nelíbí, že se za něj Brandon postavil a nabídl mu své služby. Ale Brandon také věděl, jak důležité tyto ženy pro Gabea, Jace a Ashe jsou. Bylo mu jasně a do detailů vysvětleno, co ho

čeká, jestli se některé z nich v klubu něco stane.

„Dobře, budu s tím počítat,“ přikývl Ash. „Chci, abys mi zavolal hned, jak bude v bezpečí doma.“

„Dejte mi svou vizitku. Zavolám vám,“ řekl mu Kai.

Ash vylovil peněženku, vytáhl vizitku se svým číslem a podal ji Kaiovi.

„Jestli si chcete odvézt své ženy, postaráme se s ostatními kluky z ochranky o to, aby se Chessy, Trish a Gina v bezpečí dostaly domů. Caro zůstane se mnou až do konce mé služby,“ nabídl se Brandon.

Gabe souhlasně přikývl.

„Dobrá tedy. Sebereme své holky a vypadneme odtud,“ rozhodl Ash.

26. kapitola

„Porada!“ vykřikla Mia. Stála uprostřed místnosti a naléhavě mávala na Bethany a Josii. Obě ženy se jen s obtížemi zvedly z pohovky. Josie se nebezpečně zakývala a shlédla udiveně na své nohy, jako by přemýšlela, co to s nimi je. Skoro spadla, ale silná ruka ji

chytila za loket.

„Hups!“ vyjekla, než se narovnala. Vděčně se usmála na svého „zachránce“ a odměnou jí byl pobavený mužský úsměv. Byl to Ash? Sakra, všechno kolem se tak točilo, že nepoznala, kdo je kdo a kde vůbec je.

Na nejistých nohách doklopýtala k Mie, a když pak po cestě narazila na Bethany, pro jistotu se chytila její paže.

Obě se ďábelsky rozesmály a pak srazily s Miou.

„Tak jo,“ spustila Mia hlasitým šepotem. „Rozhodně se musíme zítra sejít na oběd a probrat detaily. Chci slyšet, jak Ash zareagoval.“

Josie se zamračila a pak se ohlédla přes rameno, kde stáli muži a shovívavě se usmívali.

„A co Brittany?“ sykla Josie. „Tu zaměstnává pan majitel. Musí nám pak taky říct, jak to dopadlo, ne?“

„Jasně,“ přikývla Bethany.

„Brittany!“ vykřikla Mia.

Brittany k nim docupitala a vtěsnala se k nim do kroužku. Tvář měla zrůžovělou vzrušením.

„Dobře, takže zítra se sejdeme na oběd,“ řekla Mia. „Musíme to probrat až do těch nejpikantnějších detailů.“

Ozvalo se několik hrdelních zasténání. Josie se otočila a propálila muže pohledem. Ti se okamžitě rozesmáli a Josie se otočila zpátky na kamarádky.

Brittany se kousla do rtu a zadívala se přes Josiino rameno na Kaie Wellingtona.

„Já nevím, holky. Možná jsem si ukousla větší sousto, než zvládnu.“

„Já se o tebe postarám, Brittany,“ ozval se Kai pobaveně.

„Oni poslouchají!“ zděsila se Mia.

„To není nijak těžké, zlato,“ poznamenal Gabe, v hlasu se mu ozýval smích. „Mluvíš tak nahlas, že tě slyší celý klub.“

Mia se zamračila a ztišila se, přesto mluvila pořád hlasitě.

„V jednu. U Isabelly. Probereme, co se dělo.“

„Tohle dělají pořád?“ ozval se zpoza nich Kai.

„To kdybych věděl,“ odpověděl Jace. „Chlapa dokáže znervóznit, když ví, že ho druhý den oznámkují. Je to docela tlak.“

Ženy se zahihňaly a pak Mia natáhla paže doprostřed. „Na tři. Jdeme si pro naše muže.“

Spojily ruce uprostřed kruhu. „Raz, dva, tři!“

Zvedly ruce nad hlavu a pak se rozdělily. Josie se otočila a propátrala parket, jestli nezahlédne svoje boty.

„Moje boty! Musím najít svoje boty!“ stýskala si. „Jestli nenajdu svoje boty, všechno se tím zničí.“

„Hledáš tohle, miláčku?“

Vzhlédla a spatřila před sebou Ashe, její boty měl zavěšené na špičkách prstů. Očima se smál, ale pohled upíral na její tělo. Rychle se ohmatala, aby zjistila, jestli šaty zakrývají, co zakrývat mají.

Oči se mu rozzářily smíchem ještě víc a pak se natáhl, aby jí upravil vršek, a prsty přitom letmo přejel po křivce jejího ňadra.

„Tohle je určeno jenom mně,“ zašeptal. „Ne že by se ti dalo odolat, jak tu ukazuješ bradavku, ale nemusí ji vidět nikdo jiný.“

Okamžitě si zakryla hruď pažemi a pak se zděšeně zadívala na ostatní muže. „Bože, oni viděli moje bradavky!“

Muži se rozesmáli a pak zavrtěli hlavami. Ash se sklonil, aby ji políbil, a přitáhl si ji do náruče. Celý se otřásal smíchem.

„Ne, zlato. Nikdo jiný je neviděl.“

Otočil se na své přátele a propálil je pohledem, po kterém všichni okamžitě zavrtěli hlavami a nasadili výraz naprosté nevinnosti.

„Musím si nazout boty,“ poznamenala Josie.

Ash ji usadil na pohovku a pak jí něžně nazul lodičky. Připadalo jí dekadentní, že jí muž nazouvá boty. Ruce měl teplé, hebké. Jemně jí stiskl chodidlo, pak ustoupil a nabídl jí ruku, aby jí pomohl vstát.

Vstala a vyzkoušela, jestli ji nohy unesou. Ty boty na sobě neměla po většinu večera a to poslední, co chtěla, bylo přizabít se, když si je konečně obula.

Vrávorala, ale Ash ji pevně držel za loket a přitáhl si ji k boku. Povzdechla si a opřela se o něj, vychutnávala si jeho teplo a mužnou vůni.

„Díky, žes nám je pohlídal,“ řekl Ash Brandonovi, když vykročili ke dveřím.

„Hele, a co já?“ postěžoval si Jace. „Hlavně si pamatuj, že příště je řada na tobě.“ Ash se zakřenil. „Na to se těším.“

Ash vykročil ke dveřím, Josii si tiskl k boku. Zakopla a on zpomalil, aby jí cestu usnadnil.

Objímala ho, měkká a sladká, a on si nepřál nic jiného, než aby už dorazili domů. Chtěl z ní strhat ty šaty a ošukat ji jen v botách, až oba upadnou do bezvědomí.

Gabe s Jacem rozhodně nelhali. Záviděl jim, že oni tohle už znají. Ale teď měl Josii.

Josii, která si rozuměla i s jeho přáteli, a tak to chtěl. A těšil se, že odteď to bude zažívat častěji.

Jiní chlapi by měli ohledně dámských jízd jenom kecy. Nelíbilo by se jim, že se jejich ženy chodí bavit bez nich. Kdyby ale měli to co on, pak by se na ně těšili. A nemohli by se dočkat, až své ženy uvidí v sexy šatech a lesklých vysokých botách.

Se spokojeným úsměvem vedl Josii ke schodišti, které klesalo k tanečnímu parketu.

Objevil se u nich Brandon s kolegou vyhazovačem, postavili se jim po boku a klestili jim cestu mezi návštěvníky klubu.

Když byli venku, zamířil s Josií k čekajícímu autu a pomohl jí dovnitř. Když vklouzl

na zadní sedadlo vedle ní, Josie se už rozvalovala po sedačce, nohy jí visely přes okraj. Jedna bota se jí kývala na špičce palce a on ji vzal za kotník a botu zase nazul.

Otevřela oči a opile, sladce se na něj usmála.

„Ahoj,“ řekla ochraptěle.

Zasmál se a naklonil se k ní, aby ji políbil na nos. Byla tak roztomilá. A celá jeho.

„Ahoj. Bavila ses?“

„Rozhodně,“ vydechla. „Měl jsi pravdu. Mia s Bethany jsou skvělé. A jejich kamarádky taky.“ Zamračila se a Ash se na ni zvědavě zadíval, přemýšlel, proč se mračí. „Caro se stěhuje pryč. Mia je kvůli tomu smutná. Caro a Brandon se vezmou a odstěhují do Vegas. Ale to je v pořádku. Bude mít ještě Bethany. A mě,“ dodala a zapíchla si prst do hrudi.

Ash se uchechtl. „Ano, zlato, bude mít i tebe.“

„A Brittany!“ dodala Josie rozzářeně. „Bavila se, Ashi. Byla smutná, protože neměla žádného chlapa, který by si s ní chtěl užít, ale pak poznala Kaie.“

Ash se zamračil. „Moc se mi nelíbí, že v klubu sbalila úplně cizího chlapa.“

„Myslím, že je v pohodě,“ řekla pomalu Josie. „Vypadal docela drsně. Ale tím dobrým způsobem, víš. Jako ty.“

Ash potřásl hlavou. „Jestli je jako já, pak vím, že nechci, aby si s ním moje sestra dala rychlovku na jednu noc.“

Josie se zamračila. „Nemyslím, že on to s ní myslí jenom na jednu noc, Ashi. Vypadal… že to myslí vážně. Zdálo se, že se do ní úplně pobláznil. Až mě z toho mrazilo.“

Ash se zamračil. „Tebe z něj mrazilo? Cože?“

Zahihňala se. „To nevadí. Víš, že chci jen tebe. Ale on je kus. A myslí si, že Brittany je kus. Jsem za ni ráda.“

Ash si povzdechl. „To já rozhodnu, jestli jsme za ni rádi, nebo ne. Musím si toho chlapa proklepnout. Zjistit, jestli je jí hoden.“

Proč by měl ale Ash mluvit do toho, kdo je jí hoden? To by z něj dělalo pokrytce. On sám udělal věci, které nebyly zrovna správné. Nelitoval jich, ale udělal je. Jen si nebyl jistý, jestli by se měla jeho sestra zaplétat s mužem, který také balancoval na hraně. On měl úmysly čisté. Ovšem co Kai Wellington?

Ale dost už o Brittany a Kaiovi. Ten mu později zavolá, jak slíbil, nebo Ash někoho pošle, aby Brittany zkontroloval. A zítra si o Kaii Wellingtonovi zjistí, co bude moct,

a uvidí, jestli má ve skříni kostlivce, kvůli kterým by mohl rovnou zapomenout, že Brittany existuje.

Právě teď měl ale před sebou velice opilou, velice roztomilou a velice sexy ženskou.

Nemohl se dočkat, až dorazí domů a strhá z ní ty šaty.

„Musím říct, zlato, že ty šaty a boty ti opravdu sluší.“

Omámeně se na něj usmála, až se jí ve tvářích objevily dolíčky. „Líbí se ti?“

„To si piš, že líbí,“ zavrčel. „A budou se mi líbit ještě víc, až dorazíme domů a já je z tebe servu.“

Nakrčila nos a zamračila se. „Ale boty ne, Ashi. Mia s Bethany říkaly, že jim ti jejich chlapi nechají boty, když na to vlítnou. Nemůžeme narušit pořádek a pravidla dámské jízdy.“

Zasmál se. „To se neboj, zlato. Boty ti rozhodně nechám.“

Když zastavili před jeho bytem, vystoupil a pak jí pomohl ven. Když se ujistil, že vydrží stát a nohy se pod ní neprolomí, zamířil i s ní ke dveřím a cestou ji pro jistotu objímal

kolem pasu.

Při cestě výtahem se ale chytila za žaludek a zezelenala.

Přitáhl si ji do náruče. „Dýchej, kotě. Nerad bych, abys mě pozvracela.“

„Zvládnu to,“ řekla chabě. „Z výtahů jsem jen trochu nervózní.“

Otevřely se dveře do jeho bytu. Pomohl jí ven a neomylně zamířil do ložnice. Zazvonil mu telefon a on se při pohledu na neznámé číslo zamračil. Věděl, že by to mohl být Wellington se zprávou o Brittany, takže Josii podepřel jednou paží a druhou rukou hovor přijal.

„Ash McIntyre,“ ohlásil se.

„Tady Kai Wellington. Brittany je doma a v bezpečí. Nemusíte se bát, pane McIntyre.

Vaše sestra je v dobrých rukou.“

„Díky,“ řekl Ash. „Cením si, že jste mi zavolal.“

Zavěsili a Ash si v duchu poznamenal, aby ráno sestře zavolal. Pak se obrátil na Josii a usadil ji na okraj postele.

„Dobře, miláčku, jsme doma a ty rozhoduješ, co se bude po dámské jízdě dít. Co chceš, aby tvůj muž udělal?“

Oči se jí v mdlém světle lampičky rozzářily. Pootevřela ústa a téměř zasténala. Bože, ta žena věděla, jak ho přivést k šílenství.

„Nejdřív ze mě musíš strhat šaty. A pak mě pomiluješ.“

Vypadala tak natěšeně, až se uchechtl. „Cokoli si přeješ, zlato. Nechci svou dívku zklamat.“

Usmála se a blaženě si povzdechla. „To se mi líbí.“

„Co se ti líbí, zlato?“

„Jak jsi řekl, že jsem tvoje dívka. Zní to tak mile a sexy.“

„Ty ale jsi moje dívka,“ řekl hlubokým, hrdelním hlasem.

Zvedla ruce. „Tak ze své dívky strhni ty šaty a šukej ji, dokud neupadne do bezvědomí.“ Zasmál se, přešel k ní a zvedl ji na nohy. „To dokážu, lásko.“

Opět si povzdechla a zakymácela se, pak ale zas rovnováhu získala. „Líbí se mi, jak mi říkáš. Je to tak hezké.“

Usmál se a otočil ji, aby jí rozepnul šaty. Pak je nechal padnout na zem a pomohl jí z nich vystoupit. Při pohledu na její tělo se jen zprudka nadechl.

„No sakra,“ ulevil si. „Odkud máš to prádlo?“

„Mám ho už delší dobu,“ odpověděla pyšně. „Michael ho na mně nikdy neviděl, neboj.

Jsi jediný, komu jsem ho ukázala. Šetřila jsem si ho na zvláštní příležitost. A tohle bude ta zvláštní příležitost.“

„Ano, to rozhodně bude.“

Otočila se, opřela se o něj a zašeptala, jako by mu svěřovala velké tajemství. „Kalhotky jsou v rozkroku rozstřižené. Ani je ze mě nemusíš sundávat.“

Zachvěl se. Vzal její obličej do dlaní a sklonil se, aby ji políbil. Chutnala po tequile

a něčem ovocném. Propletl svůj jazyk s jejím, horkým a divokým. Vsál ho, vychutnával si ji.

Tiše mu zasténala do úst. Vášnivě ho políbila, tělo se jí chvělo touhou. Už nyní cítil, že je až nebezpečně blízko vrcholu. Nepotrvá dlouho, než na něj dosáhne.

Nechtěl, aby to tak brzy skončilo. Pokud Josie vyvrcholí, propadne se do alkoholového kómatu. A on se na tuto noc těšil až příliš dlouho, než aby skončila po pěti minutách.

„Já tě ošukám, zlato,“ prohlásil úmyslně drsným hlasem. Zachvěla se přesně tak, jak předpokládal. „Do úst, do kundičky i do tvého zadečku. Než skončíme, budeš mě plná.“

„Ashi.“

Jeho jméno vydechla tak toužebně, až se usmál. Ach, ano, byla nažhavená. Celé tělo jí pulzovalo touhou. Třela se o něj jako mrouskající kočka.

„Na kolena,“ přikázal ostře.

Podpíral ji, když mu klouzala po těle k zemi, na kolena. Vzal polštář a vložil ho pod ni, aby neklečela na tvrdé zemi. Chvíli jen stál a pozoroval ji, chtěl se ujistit, že nepřepadne, pak ustoupil a rozepnul si zip.Penis mu sám vklouzl do ruky, i když by mnohem radši kolem něj cítil její rty. Volnou ruku jí zabořil do vlasů, přitáhl si ji blíž a přitiskl jí špičku ptáka na rty.

S něžným povzdechem ho vzala do úst. Po páteři mu projelo mrazení. Varlata se mu sevřela, když na penisu ucítil horký jazyk. Sevřela ho v ústech a sála. Roztřeseně zasténal a přirazil až do jejího hrdla.

„Bože, to je krása,“ zachraptěl.

V uších mu hlasitě a eroticky zněly vlhké zvuky, jak sála jeho penis. Kdykoli se chtěl odtáhnout, narazil na odpor. Chtěla ho v ústech. Tváře se jí rytmicky nadouvaly

a propadaly, jak do ní pronikal.

Zbožňoval pohled, jak jeho pták mizí mezi rty a pak je opouští vlhký od jejích slin.

Zamlaskala a ten zvuk ho málem přivedl k vrcholu. Po několik dlouhých chvil si jen užíval laskání jazykem. Když se pak vytáhl z jejích úst, obkroužila mu špičku penisu jazykem

a poškádlila tak citlivou hlavičku.

Takhle ani náhodou dlouho nevydrží. Nechtělo se mu opouštět sladké teplo jejích úst, přesto se nakonec odtáhl a zvedl ji na nohy. Oči měla potažené mázdrou alkoholu

a touhy. Leskly se teplem a jasem, sladké tak jako ona sama.

Položil ji na záda na postel a odtáhl jí podprsenku, chtěl se pokochat jejími ňadry.

Poklekl mezi jejími stehny, naklonil se nad ni a přejel jí jazykem přes jeden kopeček, vzal do úst bradavku a vsál ji mezi zuby. Pak si prolíbal cestu po jejím krku, vychutnával si její pokožku, zatahal ji za lalůček a zlehka skousl jen natolik, aby zasténala. Olízl lasturku jejího ucha a jazykem obtáhl jeho kontury, než svou pozornost obrátil zpátky na lalůček.

„A-shi,“ vydechla a jeho jméno zasténala ve dvou slabikách. „Ty mě ničíš.“

Uchechtl se. „O to jde, zlato. Chci tě nažhavenou k zbláznění, abys mě pak mohla bez problémů přijmout do zadečku.“

Neovladatelně se zachvěla, bezmocně se vyklenula proti němu.

„Už skoro budu,“ vydechla. „Do dvou minut jsem.“

„Dobře.“

Dal si načas, olizoval a vychutnával si její bradavky, dokud nebyly sytě rudé a ztuhlé.

Potom sklouzl rty dolů, políbil ji na měkké bříško a pak sjel ještě níž, do průřezu

v kalhotkách, mezi sametové, hebké záhyby. Olízl jí klitoris, ale nelaskal ho příliš, zatím nechtěl, aby vyvrcholila. Sál a líbal ji mezi stehny, vklouzl jí jazykem do těla tak, jak to už brzy udělá penisem.

„Tebe se nikdy nenabažím,“ přísahal chraptivě. „Jsi tak sladká.“

Dál ji trápil na tom nejintimnějším místě, dokud ho beze studu neprosila, ať už to ukončí. Zvedala se a klenula nad postel, ovládaná touhou a chtíčem. Popadl ji za boky, držel ji na místě a dál ji mučil jazykem.

„Ashi! Už budu!“

Odtáhl se a ponechal ji těsně na hranici. Dlouho se na ni jen díval a ztěžka oddechoval, stejně jako ona. Pak se mezi jejími stehny přesunul a zvedl jí nohy, aby ji mohl chytit

za podpatky lodiček.

Vykulila oči, modravé hlubiny planuly vzrušením. Zvedl jí nohy ještě výš, až se stehny zapírala o svůj trup, nohy měla široce rozevřené. Na nic nečekal. Neprodlužoval její agonii. Dal si pozor, aby byla štěrbina v jejích kalhotkách otevřená, a tvrdě a hluboko do ní přirazil a naplnil ji až po okraj.

Vykřikla. Sevřela ho ve vlhkém teple, až musel zatnout zuby, aby nad sebou neztratil kontrolu. Věděl, že dlouho nevydrží, takže přirážel prudce a silně, přiváděl je oba

k šílenství. Hluboko. Tvrdě. Tak, jak to brzy udělá i s jejím zadečkem.

Když cítil, jak se rozechvěla, znehybněl, zcela do ní ponořen. Zhluboka oddechoval a zavřel oči, jak se snažil zůstat při sobě. Pak z ní vystoupil, ale podpatky jejích bot nepouštěl.

Neovládl se. Nedočkavě jí roztrhl kalhotky, skrze které ji právě ošukal. Chtěl být v jejím zadečku, a i když byl ten kousek hedvábí krásný, rozparek měl jenom uprostřed, ne vzadu. Vklouzl dlaní pod její holé půlky a zvedl je. Vytřeštila oči, když si uvědomila, že si

ji chce vzít právě v této poloze. Obvykle, když si ji bral zezadu, byla na všech čtyřech. Takto ale bude mnohem zranitelnější. Naprosto otevřená. Nohy měla vysoko ve vzduchu, zadeček vyklenutý a připravený, aby se do něj pohroužil.

Navedl penis k jejímu konečníku a na chvíli se zastavil, jak se natáhl pro lubrikant.

„Tentokrát ho moc nepoužiju, zlato. Jenom tolik, abych se dostal dovnitř. Chci, abys to cítila. Chci, abys cítila, jak do tebe pronikám.“

Dech se jí zadrhl na rtech. Nedočkavě si je olízla a on málem na místě vybuchl. Zaťal čelist a rychle nanesl gel na připravený penis, pak tubu odhodil stranou. Zapřel se špičkou o vstup do jejího těla, vyklouzl dlaní zpod jejích hýždí a chytil ji za podpatek. Držel obě boty a rozevíral ji pro svůj vpád.

Bez zaváhání do ní pronikl. Rozevřela se mu, oči jí zářily. Přizpůsobovala se mu.

„Přesně tak, zlato,“ chválil ji. „Pusť mě dovnitř. Ošukám tě tak tvrdě, až nás oba přivedu k vrcholu. Chci, aby ses hladila, já ti budu celou dobu držet boty. Ale neudělej se, dokud to nedovolím, ano?“

„Jo,“ vydechla omámeně.

Vklouzla rukou mezi svá stehna a tiše zasténala, když se dotkla klitorisu.

Využil chvíle, kdy se soustředila jen na vlastní rozkoš, a přirazil, pronikl do ní jediným pohybem. Vyklenula se a vykřikla.

Byl v ní až po kořen, tiskl se k ní, snažil se proniknout ještě hlouběji.

„Bože,“ zavrčel. „Už to dlouho nevydržím, zlato. Udělej se co nejdřív, protože já už budu a nezastavím to.“

„Už skoro budu,“ vydechla. „Nepřestávej, Ashi. Už budu.“

Další povzbuzení nepotřeboval, začal přirážet. Jeho stehna pleskala o její zadeček, celou ji rozechvívala. Zavřela oči a zvrátila hlavu, když začal přirážet o to silněji.

Vyvrcholila první, vykřikla a vybízela ho k vrcholu. Pak i on dosáhl vrcholu, semeno z něj tryskalo hluboko do jejího těla. Prsty si divoce třela klitoris a on nepřestával, přirážel stále hlouběji a silněji. Pak jí ruka poklesla, hruď ztěžkla a v očích se jí objevil nevidoucí

pohled.

Naposledy do ní přirazil a zůstal v ní hluboko i poté, co se do jejího těla zcela vyprázdnil. Pak se na ni zhroutil, opatrně pustil její boty. Nohy jí okamžitě padly na matraci.

Oba se snažili popadnout dech, nasávali tolik vzduchu, až je začaly pálit plíce. Zavřel oči a objal ji, držel ji u sebe tak pevně, až cítil buchot jejího srdce.

Nikdy předtím to takové nebylo. Nikdy. Jen s Josií. Jeho srdce přetékalo, hrozilo, že se protrhne. Tak moc to chtěl říct. Tolik jí to chtěl povědět.

Prohrábla mu vlasy, něžně je vískala, než celá ochabla. Zvedl hlavu, zadíval se na ni a pak se zeširoka usmál.

Odpadla.

Uchechtl se a pomalu se z ní zvedl. Odešel do koupelny a vrátil se s teplým ručníkem, aby ji omyl. Poté jí stáhl boty, svlékl si zbytek oblečení, nadzvedl ji a posunul. Lehl si vedle ní a natáhl se, aby zhasl lampičku.

Místnost se ponořila do tmy. Přitáhl si ji blíž a přivinul ke svému tělu. Hladil ji a vychutnával si, jak je teplá a uspokojená.

Bylo to jasné, dámské jízdy musejí pořádat častěji. Není nic lepšího než mít v posteli nádhernou, opilou a roztomilou ženu, která se nemůže dočkat, až ji doma ošuká v těch zatraceně sexy botách.

V duchu si poznamenal, že jí má koupit tucet párů podobných třpytivých lodiček s vysokými podpatky. A když už bude při tom, rozhodně jí musí koupit i pořádně nemravné spodní prádlo se všemi možnými průstřihy.

27. kapitola

„Přijde Brittany?“ zeptala se Mia, když Josie vklouzla do boxu vedle Bethany.

„Psala mi, když jsem odcházela z bytu. Je na cestě,“ odpověděla Josie. „Bude tu určitě každou chvíli.“

„Psala něco o tom, co dělala v noci?“ zeptala se Bethany.

Josie jen zavrtěla hlavou. „Ne. Jen, že nám všechno poví, až sem přijde.“

„Alespoň že si vzala den volno, ať nemusí s kocovinou ještě pracovat,“ poznamenala Mia. „Ty panáky mě zničily. Gabe byl úplný miláček, postaral se o mě, než odešel

do práce. Nakonec jsem v posteli zůstala, dokud nebyl čas vyrazit za vámi.“

Bethany se zahihňala. „Jo, Jace byl taky úplný miláček. Je fascinující, jak vděční dokážou být za opilecký sex.“

Josie se zasmála. „Ash mi přinesl kafe a něco, čemu říkal vyprošťovák. Netuším ani, co to bylo. Nějaké pilulky. Ale pomohly. Po sprše jsem se zase cítila jako člověk.“

„Ha, podívejte, tady máme Brittany,“ oznámila Bethany a zvedla ruku, aby kamarádce zamávala.

Brittany prokličkovala plnou restaurací a usedla vedle Mii.

„Nazdar, bando,“ pozdravila zvesela.

„Takhle se tváří jen ženská, co si pořádně užila,“ poznamenala Mia suše. Brittany okamžitě zrudla, ale oči jí zářily.

„Vyklop to!“ přikázala Josie. „Umíráme tu všechny zvědavostí, jaký ten Kai Wellington je.“

Brittany se zasmála. „Bože, holky. Je úžasný. Nemám pro to slov. Je takový vážný, tajuplný. Moc toho nenapovídá, ale když promluví, jen nasloucháte. Znáte to.“

„Dostaň se k tomu hlavnímu,“ přerušila ji Mia netrpělivě. „Jaký je v posteli?“ Všechny se rozesmály.

„Hm, no, my jsme spolu v noci nespali,“ vysoukala ze sebe Brittany. „Odvezl mě domů, uložil do postele. Nic potom si nepamatuju. Ale ráno jsem se probudila a on ležel vedle mě. Měl na sobě jen trenýrky a, no, řekněme, že se na něj dá vážně koukat.“

Josie se Brittaninu popisu uchechtla.

„A byl tak milý! Udělal mi snídani a pak mě odnesl do koupelny, abych si dala sprchu.“

„On tě vzal do koupelny?“ zopakovala Bethany. „Jako že jste se sprchovali spolu?“

Brittany zčervenala. „Ano. Bylo to tak krásné. A taky pořádně žhavé. Je to nádherný kus. Myslela jsem, že dostanu infarkt.“

„A co se stalo potom?“ zeptala se Mia.

„Po sprše jsme se vrátili do postele a pak byl sex.“

Brittany se spokojeně usmívala. Soudě podle jejího výrazu musel být sex opravdu hodně dobrý.

„A?“ vybídla ji Bethany. „No tak, přihoď ještě něco! Vypadal, že v posteli bude pořádný borec. Takový temný, vážný. Hodně jako Jace!“

„Dobře, to stačí,“ otřásla se Mia. „Můžeme klidně mluvit o všech sexy chlapech světa, ale můžeme z toho, prosím, vynechat Jace?“

Josie protáhla obličej. „S tebou není žádná legrace, Mio. To nemůžeš na chvíli zapomenout, že je to tvůj bratr?“

Mia okamžitě zavrtěla hlavou.

Brittany se rozesmála, až se zapřela do opěradla boxu, a pak si zasněně povzdechla.

Josii bylo jasné, že je v tom až po uši. Ale kdo je ona, aby ji soudila? Jí netrvalo o nic déle, než Ashovi zcela propadla. Získal si ji ve chvíli, kdy ji vytáhl z jejího bytu. Aby byla naprosto upřímná, byla jeho už tehdy, ten první den v parku. Jenom jí chvíli trvalo, než si to uvědomila.

„Bylo to nádherné,“ přiznala Brittany. „A ano, je v posteli naprosté zvíře. Náročný a úžasný.“ Zachvěla se, naskočila jí husí kůže. Pak jí tvář potemněla, rty se zkřivily do grimasy. „Ne jako můj první manžel. Uch. Ten má do Kaie sakra daleko.“

„Zapomeň na něj!“ přikázala jí Josie. „Ten patří minulosti. Jdi dál. A pověz nám ještě něco.“

Ostatní se znovu rozesmály. Začaly přitahovat pozornost lidí od vedlejších stolů, ale to bylo Josii jedno. Za normálních okolností by se děsila, že je lidem tak na očích, ale tyhle holky zbožňovala a bavila se.

„Měla jsem tři orgasmy,“ přiznala Brittany hlasitým šepotem. „Tři! To je třikrát víc než s mým prvním manželem.“

„Paráda!“ uznale kývla Bethany hlavou a široce se usmála. „Tak co teď? Byla to jen záležitost na jednu noc? Má tvoje číslo? Zavolá ti?“

„Jednu otázku po druhé, Bethany,“ zastavila ji Mia. „Vždyť nestíhá! Ale ano, Brittany, pověz nám absolutně všechno.“

Brittany se usmála a Josie si všimla, jak je překrásná. Oči měla rozzářené, kruhy pod nimi zmizely. Zdála se sebejistější. Vypadala… šťastná.

„No, má moje číslo. A dal mi svoje, abych si ho uložila do telefonu. Chtěl vědět, co budu dneska dělat. Kam jdu a s kým. Pak mi řekl, že to nebyla žádná jednorázovka a že jestli si to myslím, měla bych si to hodně rychle vyhnat z hlavy.“

„Páni,“ vydechla Mia. „To zní dobře.“

„Ani se nezeptal, jestli ho vůbec chci znovu vidět,“ pokračovala Brittany s úsměvem.

„Řekl mi, že mě večer vyzvedne u mě v bytě, zajdeme na večeři a noc strávíme v jeho hotelu.“

Josie se zamračila. „Takže on tu nemá byt?“

Brittany zavrtěla hlavou. „Ne, byl dlouho ve Vegas, otevíral tam nový klub. Ale když je to tam hotové, má v plánu strávit nějaký čas tady nebo přinejmenším několik měsíců.

Hodně cestuje mezi kluby, takže nic trvalého nemá.“

„Jak dlouho tu tedy nakonec bude?“ zeptala se Bethany. Mračila se stejně jako Josie.

Brittany pokrčila rameny. „Nevím. Nejspíš si o tom budeme muset jednoho dne promluvit. Uvidíme, jak to bude. Kdo ví? Možná si chce jen užít, dokud je ve městě. Já už vím dost na to, abych si od toho slibovala něco víc. Bůh ví, že veškeré moje naděje šly vždycky dřív nebo později ke dnu.“

„S ním bych si klidně užila,“ zamumlala si pro sebe Mia. Bethany se rozesmála. „Tak tohle řeknu Gabeovi.“

Mia ji propálila pohledem. „Ne, neřekneš. Kodex všech kamarádek. Co se probírá mezi

holkama, zůstane mezi holkama.“

„Pravda,“ přitakala Bethany. „Ale je zábava tě zlobit.“

„Mimoto Gabe mi dává víc než dost. Dívat se ale můžu. S očima nic nemám – a s hormony taky ne. Ovšem na jiného chlapa chutě nemám,“ prohlásila.

„Je možné se opravdu zamilovat na první pohled?“ zeptala se Brittany toužebně. „Je mi třicet, a nikdy jsem nebyla zamilovaná. Svého manžela jsem určitě nemilovala. Bojím se, že ke Kaiovi přilnu, protože mě tak přitahuje. Přemýšlím, jestli bych tak, jak vnímám Kaie, vnímala každého muže.“

Josie se natáhla, aby Brittany stiskla ruku. „Je rozhodně možné se zamilovat na první pohled. Stává se to častěji, než si myslíš. A přestaň se mučit kvůli prvnímu manželství. Zlé věci se dějí. Ale teď jsi venku. A je čas jít dál a chytnout štěstí za pačesy.“

„Lépe bych to neřekla,“ přikývla Bethany. „Jace přísahá, že se do mě zamiloval

ve chvíli, kdy mě spatřil. A podle toho, cos nám tu řekla, to vypadá, že Kai dopadl stejně.“

Mia objala Brittany jednou paží kolem ramen. „Jen jdi do toho, holka. Užij si. Jestli to vyjde, super. A jestli ne? Máš nás. Navíc pak Ash a ostatní chlapi vymlátí z Kaie duši

za to, že tě využil.“

Bethany se souhlasně usmála. Dokonce i Brittaniny oči zářily pobavením. Josie neřekla ani slovo, protože věděla moc dobře, že je toho Ash schopen. Pro Miu to byla jen slova.

Ale Ash by nezaváhal, pokud by chtěl pomstít někoho, na kom mu záleželo a komu bylo ublíženo. To už dokázal.

„Máš pravdu,“ přikývla Brittany. „Neměla bych to tak řešit. Měla bych si užít. Jsem na to rozhodně připravená. Nejspíš si prostě chce povyrazit, dokud bude ve městě. A vzhledem k tomu, že v posteli je boží, nemám s tím zase takový problém. Jen doufám, že až

odejde, nezlomí mi srdce.“

„Možná neodejde,“ povzbudila ji Josie a pokrčila rameny. „Včera v noci vypadal, že to s tebou nemyslí jen tak, a podle toho, cos nám řekla, to nevypadá, že jsi pro něj pouze povyražení.“

„Myslím, že máš pravdu,“ souhlasila Bethany. „Přesně tohle jsem si tu úplně první noc myslela i o Jaceovi. Nikdy by mě ani nenapadlo, že převrátí město vzhůru nohama, aby mě našel. A řekněme, že když mě našel, bylo to jasné. Ne že bychom neměli problémy. Ale on do toho od začátku šel naplno.“

„A co ty a Ash?“ zeptala se Brittany a stočila tak pozornost na Josii. „Nikdy jsem neviděla svého bratra tak poblázněného do nějaké ženy. Ne že bychom spolu trávili kdovíkolik času, to víš, ale věděla bych, kdyby byl s někým delší dobu.“

„Delší dobu!“ rozesmála se Josie. „Jsme spolu teprve dva týdny.“

„On neváhá, jedná,“ prohlásila Mia pevně. „Věř mi, vím to. S Jacem si užívali se stejnými ženami, a nebylo to vždycky pěkné. Poznala jsem jejich poslední rozhoďnožku.“ Trhla sebou a odkašlala si. „Nemyslím tebe, Bethany. Před tebou. Ach, sakra, měla už bych si začít dávat pozor na pusu.“

Bethany zčervenala, ale Josie se zasmála. „Klid, Bethany. To je dobré. Opravdu. Jsem ráda, že o tom spolu můžeme mluvit, aniž by nám to bylo nepříjemné. Takhle je to mnohem lepší.“

Brittany vypadala zmateně, ale nikdo k tomu nic nepoznamenal.

„Nicméně, jak jsem říkala,“ pokračovala Mia, „než mi to ujelo, poznala jsem tu jejich poslední metresu. Vzali mě na jídlo a já přísahám, že nás tam musela snad sledovat.

Jinak by se určitě neobjevila v tutéž dobu na stejném místě. To rozhodně nebyl její styl, jestli víte, jak to myslím. Byli jsme v restauraci na nachos a dalších nezdravých dobrých věcech. A ona se tam přiřítila jak uražená hysterka a udělala scénu. Během toho mě urazila, protože si myslela, že právě já jsem ji nahradila.“

Při posledních slovech se otřásla.

„To nebylo asi moc hezké,“ poznamenala Bethany.

Mia sebou trhla. „Ne. Hm, řekněme, že větu ‚je konec‘ nevzala příliš dobře. A proč

o tom mluvím? Jace s Ashem hodně dlouho spali se stejnými ženami. A pak najednou Jace poznal Bethany a byl konec. A pak Ash poznal tebe a bylo jasné, že i jeho éra děvkaře končí. Znám ho spoustu let, nikdy s žádnou nezůstal tak dlouho jako s tebou, Josie.“

„To jsem ráda,“ zašeptala Josie.

„Takže ho miluješ?“ zeptala se Brittany. „Měla bych se zeptat, jaké máš s mým bratrem úmysly?“

Všechny se rozesmály a Josie zvedla ruce. „Byla jsem něžná. Přísahám!“

„Neodpověděla jsi,“ poznamenala Mia.

Josie si povzdechla. „Ano, miluju ho. Ale neřekla jsem mu to. Chtěla jsem mu to povědět v pravou chvíli. Zní to hloupě, ale nechtěla jsem to vykřičet do světa při sexu, ani to jen tak někdy vyhrknout, ani jsem mu to nechtěla říct, když pro mě udělá něco opravdu milého, protože chci, aby věděl, že to myslím vážně a že to neříkám jen tak.“

„Pověděl ti on, že tě miluje?“ zeptala se Bethany tiše. Josie se ušklíbla. „Ne.“

„Poví to,“ prohlásila Mia rezolutně. „O tom nepochybuju. Už jenom z toho, jak se na tebe dívá, mě úplně mrazí.“

Brittany souhlasně přikývla. „A to se ani nezmiňuju o tom, jak vybuchl, když matka udělala tu scénu v restauraci a pustila se do tebe. Myslela jsem, že ji uškrtí. Ani bych se ho nepokusila zastavit.“

Znovu se všechny zasmály, ale pak je vyrušil číšník, který jim přinesl jejich objednávky.

Po několik příštích minut jedly a smály se a povídaly si o mužích, sexu a, no, ještě víc o sexu.

Josie si nevzpomínala, kdy se naposledy takhle bavila. Všechno bylo tak… dokonalé.

Měla Ashe. A i kdyby to bylo všechno, nemohla být šťastnější. Ale teď měla i kamarádky. Měla je ráda. Byly upřímné, měly velká srdce a nepřetvařovaly se.

Co víc by si mohla přát? Navíc byla úspěšná umělkyně – o její práce byl opravdový zájem! Co na tom, že to byl jen jeden člověk. I jeden se počítá. Ať se do jejích děl zamiloval kdokoli, chtěl všechno, co vytvoří. A nyní měla ještě skvělé kamarádky a muže, kterého zbožňovala. A byla si jistá, že zbožňuje i on ji.

Možná si to zatím neřekli, ale Josie si byla jistá, že Ash byl ten pravý. Slova přijdou. Už přece mluvil o jejich budoucnosti, jako by to byla hotová věc. Dokonce prohlásil, že může čekat prstýnek! Mluvil o dětech! On mluvil o tom, že spolu budou mít děti! Žádný muž by nehovořil o zásnubním prstenu a dětech, pokud by to nemyslel vážně.

Spokojeně si povzdechla a upila vína. Měla zajištěný odvoz, tak proč by si ho nedala? O hodinu později se dívky rozloučily, nasedly do aut a zamířily domů. Josie nabídla

Brittany, že ji její řidič odveze, protože do restaurace přišla pěšky, a cestu k Brittany domů propovídaly.

„To bylo skvělé,“ řekla Brittany, když zastavili před jejím domem. „Děkuju, žes mě dneska i včera pozvala, Josie. Opravdu jsem se bavila.“

„Nemáš vůbec zač,“ usmála se na ni Josie. „Já se také bavila. Musíme se sejít častěji.“

„Rozhodně!“ přitakala Brittany a vystoupila z auta.

„A dej mi průběžně vědět, jak to vypadá s Kaiem!“ křikla za ní ještě Josie. Brittany se otočila, zvedla oba palce a zářivě se usmála.

Josie se opřela do sedačky a napsala Ashovi, že jede domů. Řekla mu, že si zajde

na oběd s kamarádkami, a on jí popřál, aby se bavila, a požádal ji, aby mu dala vědět, až pojede domů. Možná by se mohl dostat z práce dřív.

Projížděli městem a Josie cítila, jak ji nedočkavostí mrazí v zádech. Nevzpomínala si, kdy naposled byla tak… šťastná. Kdy naposled si nedělala s ničím starosti a byla naprosto spokojená s tím, kam se její život ubírá.

Když dorazili k Ashově domu, vystoupila a poděkovala řidiči. Jak zamířila dovnitř, vrátný, který právě telefonoval, zakryl sluchátko rukou a zavolal za ní přes chodbu:

„Slečno Carlysleová, když jste byla pryč, dorazil vám balíček. Leží u mě na stole. Mám vám ho přinést do bytu?“

Josie se usmála. „Ne, to je dobré. Je malý, že? Vezmu si ho s sebou.“ Objednala si nové štětce a dostala zprávu, že dnes dorazí.

„Mám ho v kanceláři. Vteřinku vydržte, donesu vám ho.“

„To není potřeba,“ zvolala. „Jen v klidu telefonujte. Vezmu si ho sama.“

„Slečno Carlysleová!“ volal za ní vrátný.

Vešla do malé kanceláře, v které byla uskladněna došlá pošta, a pohlédla na stůl, kde ležel malý balíček. S úsměvem došla ke stolu a vzala si balíček do podpaží. Když se otočila, aby se vrátila ven, koutkem oka zavadila o zakryté obrazy u protější zdi.

Zamračila se, protože jeden z nich nebyl zakrytý úplně a vypadal velice podobně jako jedna z jejích maleb. Ale co by tu dělala?

Váhavě došla k obrazům. Odtáhla plachtu a zalapala po dechu. Ty obrazy opravdu byly její!

28. kapitola

Josie rychle prohlédla i ostatní malby. Žaludek se jí kroutil, když před sebou viděla všechny kresby, které prodala v galerii pana Downinga.

Co to má pro všechno na světě znamenat?

Plachtu hodila na zem a ustoupila. Žaludek měla stažený. Ach, ne. Ne, ne, ne. To nemůže být pravda. To by přece neudělal.

Ale udělal to. Důkaz měla přímo před sebou.

„Slečno Carlysleová, prosím. Tady byste být neměla,“ ozval se vrátný ode dveří.

„No, je mi jasné, že bych tu být neměla,“ pronesla tiše.

Prošla kolem něj a nevšímala si jeho volání, aby se zastavila. Co by jí asi tak mohl říct?

V slzách došla do výtahu. Jak jí to mohl udělat? Cítila se jako ta největší hlupačka pod sluncem. Nikdy by ji ani ve snu nenapadlo, že Ash koupil všechny její obrazy. Nemělo by ji to zas tolik překvapovat. Promyslel si každý aspekt jejich vztahu.

Zničilo ji to. Nebyla úspěšná. Nebyla nezávislá. Všechno, co měla, jí dal Ash. Žila z jeho peněz, v jeho bytě. Nic, co si koupila, nebylo její. Všechno, co jí ještě před chvílí připadalo tak správné, pocit, že už našla své místo ve světě, to všechno bylo pryč. Rozpadlo se

v prach v okamžiku, kdy zjistila pravdu o těch obrazech.

Vyklopýtala z výtahu tak zničená, že ani nedokázala správně myslet. Pohledem zalétla ke krabicím, povětšinou ještě ani nevybaleným. Prošla kolem nich, zhroutila se

na pohovku a zabořila tvář do dlaní.

Cítila se tak ponížená. Všechny ty chvíle, kdy tak nadšeně Ashovi vyprávěla

o uměleckém úspěchu, se jí vrátily a jen znásobily ten trapný pocit. A on ji ani nezastavil!

Lhal jí. To by ji nikdy ani nenapadlo. Ne, nepopřel, že ty malby koupil, ale ona se ani nezeptala. Ani ve snu by ji nenapadlo, že za tím stojí on. Nelhal, jen před ní pravdu zamlčel. Přesto ji to ranilo tak, že to nedokázala ani popsat.

Co dalšího před ní tajil?

Slzy ji pálily pod víčky, ale nedovolila, aby se jí rozlily po tvářích. Také si odmítla namluvit, že reaguje přehnaně. Tohle nebylo nic, co by se dalo odmávnout rukou. Jen díky svému úspěchu byla ochotná říct Ashovi ano. Cítila, že už může souhlasit, protože věřila, že se dokáže uživit sama. Ani za nic by nešla naslepo do vztahu s Ashem, kdyby mezi nimi byl takový rozdíl. Byla ochotná se mu podvolit, protože se cítila dost silná, aby ho brala jako sobě rovného. Ne že by si byli opravdu rovni, ale její úspěch jako umělkyně, to, že si mohla na účet uložit vlastní peníze a že se dokáže uživit, bylo pro ni velice důležité a vyrovnalo to misky vah mezi nimi. Alespoň tak si to myslela.

Neuvědomovala si ale, jak nerovni si ve skutečnosti jsou.

Žila v jeho bytě. Peníze, které měla na účtu, byly ve skutečnosti jeho. Ne její. Bože, zaplatil dokonce dvakrát víc, než kolik ty obrazy stály. Mělo ji napadnout, že má až příliš velké štěstí. Lidé jen tak nechodí do galerií a nenabízejí za umění částky větší, než kolik se po nich chce.

Byla tak hloupá. Naivní. Naprosto a zcela pitomá.

Doopravdy věřila, že se někomu její práce líbí. Věřila, že má talent, navzdory tomu, že

pan Downing odmítl vystavit více jejích děl, protože se neprodávala. Teď věděla, jaká je pravda.

Zavřela oči. To prozření ji ničilo. Věřila Ashovi. Nic před ním neskrývala. A on toho jen zneužil.

Všechno to, co říkal, že si váží jejího daru, že ho bude strážit a opatrovat, nic neznamenalo. Jen si z ní udělal dobrý den. Bože, dokonce řekla i ostatním holkám, že je

o její práce zájem. Byla na sebe tak hrdá. Byla tak nadšená. Věděly kamarádky o tom, že jejím mecenášem je ve skutečnosti Ash?

Ash podle všeho říkal jen to, co bylo potřeba. O čem dalším rozhodl, že Josie nepotřebuje vědět?

Zvedla hlavu. Hruď jí drtil smutek tak, že skoro nemohla dýchat. Roztřeseně se několikrát nadechla, snažila se ten palčivý oheň udusit. Nic nepomáhalo.

Milovala ho. Myslela si, že ji také miluje. Protřela si spánky, byla unavená. Co má udělat?

Pohlédla na krabice. Zničující pocit nyní doprovázel vztek. Tady rozhodně nezůstane.

Nebude předstírat, že neví, co udělal. Jak by také mohla? Žila ve lži. A teď se musí postavit skutečnosti, že úspěšná není. O její díla zájem není. A na šperky nesáhla, co se sem nastěhovala. Tak moc ji zaměstnaly její malby, aby měla další k prodeji. Tak si zvykla na myšlenku, že se její obrazy prodají, jakmile je donese do galerie, navíc jí vydělávaly víc než šperky. Alespoň doteď.

Zhluboka se nadechla a zvedla se na nohy. Byl čas dát se do práce. Sbalit se jí nepotrvá dlouho. Chtěla si vzít hlavně své malířské potřeby a oblečení, které si sem přinesla. Všechno ostatní patřilo Ashovi. Koupil jí to a ona si to s sebou nevezme.

Mechanickými pohyby nastrkala věci do krabic, tentokrát tomu nevěnovala takovou péči, s jakou balila, když se sem měla nastěhovat. Po půl hodině byly krabice plné, cestovní tašku měla nacpanou kosmetickými přípravky a oblečením. Vstala a rozhlédla se. Bylo jí jasné, že by musela jet několikrát, než by si vše přestěhovala zpátky do svého bytu. Díkybohu ho nedala k prodeji a má kam jít.

Narovnala se, vytáhla telefon a našla si na internetu stěhovací firmu. Poté co jim zavolala a souhlasila s pořádně tučnou částkou za stěhování na poslední chvíli, jí nezbývalo než čekat. Čekat na lidi, kteří odvezou z Ashova bytu poslední důkazy toho, že vůbec kdy existovala.

Bolelo to. Všechno ji bolelo. V srdci ani duši neměla místo, které by se jí nesvíralo bolestí. Jak by mohla zůstat s mužem, který s ní tak manipuloval? Možná jí neublížil fyzicky, jako to udělal Michael, ale jeho zrada jí působila zničující agonii.

O hodinu později dorazili stěhováci a začali přesouvat všechny krabice výtahem

do čekajícího náklaďáku. Josie zůstala v bytě, dokud nebyla odnesena poslední krabice. Mlčky muže popoháněla. Nechtěla tu být, až se Ash vrátí domů z práce. Zatím nevolal, tak by měla mít spoustu času.

Než dorazí domů, bude už ona dávno zpátky ve svém bytě. A tentokrát se už nenechá nalákat na krásná slova a prázdné sliby.

Ať Ash táhne ke všem čertům za to, že se do něj zamilovala. A ať táhne za to, že jí ukázal svůj svět. Měla ráda jeho přátele. Milovala Bethany a Miu a Brittany a ostatní. Ale

byly to jeho kamarádky. To jemu byly věrné. Přijaly ji jenom kvůli němu. A teď neměla nic.

Byla už na cestě dolů, když si uvědomila dvě věci. Zaprvé neměla, kdo by ji odvezl domů, a Ashův byt nebyl nikde poblíž jakékoli stanice hromadné dopravy. Mohla by si vzít taxi, ale to by musela říct vrátnému, aby jí ho zavolal, což by trvalo věčnost. Zvláště

v tuhle denní dobu, kdy měli taxikáři pauzu.

A za druhé věděla, že si musí s Ashem promluvit. Nemohla jen tak odejít a schovat se

u sebe v bytě. Ne že by mu cokoli dlužila, ale nechtěla jet domů a bát se okamžiku, kdy si uvědomí, že je pryč, a vyrazí za ní. Bude lepší, když za ním pojede do práce, řekne mu, co musí, a dá mu jasně najevo, že je mezi nimi konec. Tak se nebude muset bát, že za ní přijede domů.

A mohla by využít Ashova řidiče. Koneckonců stejně bude muset Ashe v práci vyzvednout. Rychle si zkontrolovala čas na hodinkách. V tuhle hodinu tu Ashův řidič nejspíš ještě bude. Pokud ne, zavolá si taxi, aby ji odvezlo k Ashovi do práce, i kdyby to znamenalo, že bude muset počkat. A odtamtud to pak vezme metrem.

Z cestovní tašky, kterou měla zavěšenou na rameni, vylovila telefon. Poté co předala instrukce stěhovákům a dala jim klíč od svého bytu, aby mohli věci nastěhovat, zavolala Ashovu řidiči. Štěstí jí přálo, byl odtud jen blok.

O několik minut později už mířila do budovy Ashovy společnosti. Po tvářích jí stékaly tiché slzy.

29. kapitola

Ash se zapřel hlavou do křesla. K uchu si tiskl telefon. Konferenční hovor se mu zdál nekonečný.

Bože, nejradši by s ním hned teď třískl, aby mohl jet domů za Josií. Dnes měla oběd s děvčaty a on se těšil, až mu bude vyprávět, co celý den dělala. Potom ji vezme

na večeři. Někam, kde je přítmí a soukromí. Tam si spolu popovídají a pak ji vezme domů a pomiluje ji, až oba odpadnou vyčerpáním.

Někdo zaťukal na dveře. Dovnitř strčila hlavu jeho recepční Eleanor. Ash se zamračil, vyrušení se mu nelíbilo, ale pokud to udělala, musí to být důležité. Byla příliš velká profesionálka, než aby ho rušila, kdyby to nebylo nutné.

Dočasně ztlumil hovor, odtáhl sluchátko od ucha a tázavě se na Eleanor zadíval.

„Omlouvám se, pane, vím, že máte práci, ale přišla za vámi slečna Carlysleová.“

Chvíli mu trvalo, než si uvědomil, že slečna Carlysleová je Josie. Narovnal se a okamžitě hovor ukončil.

„Josie je tu?“ zeptal se ostře. „Ihned ji pošlete dál.“

Eleanor zmizela a Ash vyskočil na nohy, aby Josii přivítal hned u dveří. Ještě nikdy za ním nepřišla. Ani si nepamatoval, že by jí řekl, kde pracuje.

O chvíli později se otevřely dveře a dovnitř pomalu vešla Josie. Byla pobledlá, oči měla napuchlé. Jako by, sakra, plakala.

Do vteřiny byl u ní, přitáhl si ji do náruče. Celá ztuhla, jako by se před ním obrnila.

„Co se stalo?“ chtěl vědět. „Co tě rozrušilo, Josie?“

Odtáhla se od něj a poodstoupila doprostřed kanceláře, kde zůstala stát zády k němu.

Odmítla se na něj podívat.

Přimhouřil oči. „Josie?“

Když neodpověděla, natáhl se po ní a otočil ji k sobě. Výraz v jejím obličeji se mu nelíbil. Když se zadíval do jejích prázdných očí, uvnitř ho sevřel strach.

Josie vždy zářila. Byla taková. Jen vešla do místnosti, celou ji zalila svým světlem. Měla dech beroucí úsměv, oči se jí vždy třpytily. Celá se třpytila.

Dnes ale ne. Dnes vypadala ztrhaně. Smutně. Zničeně. Když se od něj znovu odtáhla, stiskl rty do pevné linky.

„Pamatuj, co jsem ti řekl, Josie. Kdykoli bude potřeba si promluvit, a zvláště pokud tě něco rozruší, nebudeme to probírat několik metrů od sebe. Ty mě teď ale odstrkuješ a to nedovolím.“

Když si ji k sobě chtěl zase přitáhnout, zvedla před sebe obě paže a zabránila mu, aby ji vzal do náruče.

„Je mi fuk, co dovolíš a co ne,“ promluvila sevřeným hlasem. „Skončili jsme, Ashi.

Odstěhovala jsem si věci zpátky k sobě.“

Nedokázal se ovládnout. I kdyby měl tisíc pokusů, nikdy by ho nenapadlo, že by řekla právě tohle. Co to má, sakra, znamenat?

„Tak na to můžeš zapomenout,“ zavrčel. „Co se, kurva, stalo, Josie?“

„Viděla jsem ty malby,“ přiznala chraptivě. „Všechny.“

Do prdele.

Prudce vydechl a prohrábl si vlasy. „Nechtěl jsem, abys to zjistila právě takhle, zlato.“

„Ne, to jsi nejspíš nechtěl,“ přikývla zmučeně. „Pochybuju, žes chtěl, abych to vůbec někdy zjistila.“

„Ano, neřekl jsem ti, že jsem koupil tvé obrazy, ale to není důvod, aby ses odstěhovala a prohlásila, že je mezi námi konec.“

„Tak sleduj,“ zasyčela. To jí nebylo podobné.

„Zlato, musíš se uklidnit a nechat mě, ať ti to vysvětlím. Promluvíme si a vyřešíme to. Ale nehodlám to probírat ve své kanceláři a určitě to nebudu probírat, když jsi dva metry ode mě a stavíš mezi nás tu podělanou zeď.“

„Uklidnit se?“ vyštěkla. „Lhal jsi mi, Ashi. Lhal jsi. A já to mám jen tak probrat a jít dál?“

„Já ti nikdy nelhal,“ hájil se.

„Tak s tímhle na mě nechoď. Lhal jsi a ty to víš. Udělal jsi ze mě neuvěřitelného blbce. Když si představím, jak nadšená jsem byla, že se mé obrazy prodávají. A tys mě nechal, ať o tom vyprávím tvým přátelům. Dovolil jsi, abych měla pocit, že jsem dokázala něco úžasného. Že se dokážu uživit. Že mám peníze. Možnosti. Budoucnost. Bože, tohle se ti vážně povedlo, Ashi. A všechno to byla jen lež.“

„Ježíši,“ zaklel. „Josie, tohle jsem neměl v úmyslu.“

Zvedla ruku. „Víš, proč jsem neprotestovala, když jsi mi nabídl, ať se k tobě nastěhuju? Proč jsem ti dovolila, abys mě k tomu tak snadno přemluvil? Protože jsem věřila, že si to můžu dovolit. Protože jsem měla i jiné možnosti. Protože jsem tě nepotřebovala. Ale chtěla jsem tě. Myslela jsem, že se mi daří, že si vydělávám. Že jsem ti v určitém slova smyslu rovna, i když nikdy nebudu mít tolik peněz co ty. Bylo pro mě důležité vědět, že

i já do našeho vztahu můžu něco přinést. I kdyby to byl jen můj pocit, že jsem něco dokázala. Moje sebevědomí. Pokořila jsem svět, Ashi. Měla jsem pocit, že mám konečně všechno, co jsem kdy chtěla. Kariéru. Tebe. Skvělé přátele. A nic, nic z toho nebylo skutečné!“

Každé její slovo ho bodlo jako nůž. S každým slovem byla stále bledší, v očích se jí zračila nezměrná bolest. Neměl tušení, že to pro ni tak moc znamená, ten pocit, že si může sama sebe vážit. Neměl tušení, že toužila po pocitu, že má i jiné možnosti. A že

na Ashovi nechtěla být tak závislá, přestože on si právě tohle přál. Ale, zatraceně, nechtěl jí tím ublížit. Proto to nedělal.

„Ovládal jsi každý aspekt našeho vztahu,“ prohlásila bolestně. „Celé sis to dopředu promyslel. Všechno bylo naplánované. Pohrával sis se mnou a já ti na to skočila. Měla jsem to poznat, už když jsi mě vydíral, abych s tebou zašla na večeři. Když jsi mě nechal sledovat a věděl jsi o tom, že jsem zastavila matčiny šperky. Ale já tomu nevěnovala pozornost. Ignorovala jsem všechna ta varování. A teď si připadám jako naprostý idiot, že jsem nepoznala dřív, o co tu jde. Tak sis zvykl na to, že máš pod palcem celý svůj svět,

že jsi nezaváhal, abys pod palec dostal i ten můj.“

„Josie, přestaň,“ přikázal. „To stačí. Je mi líto, že jsem ti ublížil. Pro boha živého, to je to poslední, co bych chtěl! Tohle spolu vyřešíme, zlato.“

Ona už ale vrtěla hlavou. Žaludek se mu sevřel strachem, propaloval si cestu do jeho

hrudi a hrdla, svíral ho tak pevně, že skoro nemohl dýchat.

„Sakra, Josie. Miluju tě.“

Zavřela oči. Po tváři jí stékala slza. Když oči opět otevřela, leskly se jí neprolitými slzami a beznadějí, která ho udeřila hluboko do nitra.

„Za ta slova bych bývala dala cokoli,“ přiznala tiše. „Dokonce jsem přesvědčila samu sebe, že mě opravdu miluješ, jenom jsi mi to ještě neřekl. Nemáš tušení, jak moc jsem je od tebe chtěla slyšet. Ale teď? Jak ti můžu věřit? Dokázal jsi mi, že uděláš cokoli, abys dostal, co chceš. Tak jak můžu věřit, že to na mě nehraješ, jenom aby zase bylo

po tvém?“

Oněměl. Naprosto a zcela oněměl. Za celý svůj život ta slova žádné jiné ženě neřekl.

A ona si myslela, že se s ní jen pokouší manipulovat?

Vzplál v něm vztek, kypěl, až si byl jistý, že se neovládne. Odvrátil se stranou.

Zpanikařil, byl zoufalý, protože netušil, co říct. Co udělat. Ona se s ním rozcházela, a on s ní přitom toužil zůstat navěky.

Ruce se jí třásly, když je zvedla ke svému náhrdelníku.

„Ne!“ vykřikl chraptivě a otočil se k ní. Přesto náhrdelník rozepnula. Vzala ho do ruky a pak mu ho vtiskla do dlaně.

„Všechno jsem si už z tvého bytu odstěhovala,“ řekla tiše. „Klíč jsem nechala v kuchyni na baru. Sbohem, Ashi. Byl jsi to nejlepší – a to nejhorší – co se mi kdy stalo.“

Zvedl ruku, snažil se ji zastavit, protože ani za všechno na světě nechtěl, aby vyšla z jeho dveří.

„Počkej alespoň chvíli, Josie. Neskončili jsme. Já se tak snadno nevzdám. To, co máme, stojí za to, abychom o to bojovali. Ty stojíš za to, abych o tebe bojoval, a já doufám, že pro tebe za to stojím zase já, bez ohledu na to, jak rozrušená právě jsi.“

„Prosím, Ashi. Tohle teď nemůžu,“ žadonila. Oči měla plné slz, které jí stékaly

i po tvářích. „Nech mě jít. Právě teď nejsem schopná dát dohromady souvislou myšlenku a to poslední, co chci, je říct něco, čeho bych později litovala.“

Přikročil k ní a přitáhl si ji k sobě. Zvedl jí bradu špičkami prstů a zadíval se jí do očí.

„Miluju tě, Josie. Tak to je. Nehraju to. Nepředstírám. Já. Tě. Miluju. Tečka.“ Zavřela oči a odvrátila hlavu. Vzal jí tvář do dlaní a setřel stříbrné stezičky.

„Jen mi pověz proč,“ zašeptala. „Proč jsi to udělal? Proč jsi mi to neřekl? Proč jsi to přede mnou tajil?“

Povzdechl si. „Nevím,“ přiznal. „Možná jsem se bál, že zareaguješ přesně takhle, a to jsem nechtěl. Tvé obrazy zbožňuju, Josie. Mrzí mě, že jen proto, že jsem je koupil já, si teď myslíš, že nemáš talent a nikdo tvou práci nechce. To je hovadina.“

Vyvlékla se z jeho náručí a otočila se k němu zády, ramena se jí otřásala.

„Právě teď jsem až moc naštvaná na to, abych to s tebou mohla dál probírat, Ashi.

Prosím, nech to být.“

„Já to, do prdele, nenechám být, když jsi mi právě oznámila, že ses odstěhovala

z našeho bytu. Opravdu čekáš, že teď řeknu, fajn, měj se dobře? Na to ti seru. Já se budu mít dobře, jen pokud budu s tebou.“

Objala se kolem pasu. „Vrátím se do svého bytu. Moje věci tam už přestěhovali.

Nemůžu se zdržet. Stěhovákům jsem slíbila, že tam za nimi přijedu.“

Hrdlo se mu stáhlo panikou. Zaplavil ho pocit naprosté bezmoci. Ona opravdu odcházela. Kvůli těm zatraceným obrazům. Věděl, že v tom musí být něco víc. Chápal, proč se na něj zlobí. Nikdy ho ani nenapadlo, jak se bude Josie cítit, až zjistí, že to celé byla lež. Teď mu to docházelo. Jak to s ní má ale urovnat, jak ji může přinutit, aby si uvědomila, že má mnoho co nabídnout, když bude spát v jiné posteli a v jiné části města?

Vykročila ke dveřím a on se za ní díval, naprosto paralyzován. Srdce měl až v žaludku.

„Josie, počkej. Prosím.“

Jeho „prosím“ ji zastavilo, ale neotočila se.

„Podívej se na mě, prosím,“ požádal ji tiše.

Pomalu se otočila. Oči měla plné slz. Tiše zaklel, protože nikdy nechtěl, aby jí právě on dal důvod k pláči.

„Slib mi, že si to promyslíš. A nás,“ řekl stísněně. „Nechám tě dnes přemýšlet, zlato. Ale jestli si myslíš, že to vzdám a nechám tě jít, pak mě dost dobře neznáš.“

Zavřela oči a zhluboka se nadechla. „Promyslím si to, Ashi. Nic víc ti slíbit nemůžu.

Musím si to urovnat v hlavě. Podrazil jsi mě. Musím přijít na to, co mám dělat. Když jsem souhlasila s naším vztahem, šla jsem do toho s tvým příslibem, že se o mě postaráš, ochráníš mě, dáš mi, co budu potřebovat. A mně to tak vyhovovalo, protože jsem to nepotřebovala. Dokážeš pochopit ten rozdíl? Nemusela jsem s tebou být. Chtěla jsem to. Kdybych neměla na vybranou, kdybych neměla kde bydlet, byla bez peněz, nikdy by sis nebyl jistý, jestli s tebou nejsem jenom pro peníze. Tomu jsem tě nikdy nechtěla vystavit. Je pro mě důležité být nezávislá a schopná sama sebe uživit, i když bych nemusela. Ale já tu možnost chci. Chci se být schopná podívat sama na sebe do zrcadla a vědět, že mám svou cenu. Že se dokážu uživit a že si můžu vybírat.“

Zavřel oči. Všechno, co říkala, dávalo takový smysl. V její situaci by to viděl stejně.

A on to přehlížel. Nikdy ho ani na vteřinu nenapadlo, jak se bude cítit, až zjistí, že to on koupil její obrazy a zatajil to před ní. Podělal to. A teď ji kvůli tomu ztratí.

„Chápu to,“ prohlásil tiše. „Rozumím ti, zlato. Dám ti čas si to promyslet. I když se mi to nelíbí. Ale nevzdám se nás, s tím počítej. Ani za nic se tě nevzdám.“

Polkla. Stále byla pobledlá, v očích měla bolest. Pak se otočila a odešla, odnesla si s sebou jeho srdce i duši a zanechala mu jen svůj náhrdelník, který si sundala z krku a který nyní tak pevně svíral v ruce.

30. kapitola

Josie se celou noc převalovala a převracela, než to nakonec vzdala a rozhodla se malovat. Vůbec poprvé nesáhla po zářivých barvách. Ve scéně, kterou malovala, nebyl život. Byla temná, šedavá. Z plátna čišel smutek, který si ani neuvědomovala.

Za úsvitu už ji bolela ramena, byla ztuhlá a přetažená po hodinách strávených malováním. Když se na obraz zadívala, trhla sebou. Bylo to vyobrazení její nálady. Zoufalství.

Skoro už vylila barvu, aby malbu zničila, ale pak se zastavila a třesoucí se rukou nakonec do pravého dolního rohu vepsala svůj podpis, J.

Obraz byl upřímný. A velice zdařilý. Jiný proti ostatním jejím dílům. Možná to spíš bude odpovídat tomu, co lidé chtějí. Možná nechtěli zářivé, jasné, syté barvy.

Jak shlížela na malbu, v mysli jí vytanul název. Déšť nad Manhattanem. Nijak originální, ale odpovídalo to její náladě, i když venku panovalo nádherné jaro. Budovy

na jejím obrazu byly vysoké a tmavé, skrývaly se za oponou deště, vypínaly se k obloze. A uvědomila si, že budova na plátně je Ashova.

Povzdechla si a vstala, protáhla ztuhlé svaly. Přešla do kuchyně, aby si udělala kafe.

Díkybohu pořád měla ve skříňce svou plechovku. Bude muset nakoupit. Všechny netrvanlivé potraviny vyhodila při stěhování, zůstalo tu jen několik věcí. Jedna z nich byla káva. Nejradši by se vykašlala na hrnek a píchla si kofein rovnou do žíly.

S kouřícím šálkem v ruce se vrátila do obývacího pokoje a roztáhla závěsy, aby pustila dovnitř ranní slunce. Venku byly ulice ještě ztichlé, teprve se měly probudit do nového dne.

Svůj byt vždy milovala. Nájem za garsonku byl ale poměrně vysoký. Bolestně si uvědomila, že se bude muset přestěhovat do něčeho levnějšího. Už nedostane žádný nečekaný šek za své malby. Nebyl nikdo, komu by se její obrazy líbily a kdo by koupil, cokoli by donesla.

Potřebovala zajet do galerie a promluvit si s panem Downingem. Musí mu dát jasně najevo, že jestli tam bude dál vystavovat svá díla, žádné z nich nebude prodáno Ashovi. Což znamená, že pan Downing už nejspíš žádné její obrazy nepřijme, když mu zakáže, aby je prodával svému v podstatě nejlepšímu zákazníkovi. Jak by mohla věřit, že je Ash neskoupí třeba pod jiným jménem? Takovým, přes které nezjistí, kdo se za ním doopravdy ukrývá?

Ano, bude se muset přestěhovat, překopat svoje priority a promyslet své možnosti.

Bude muset vyrábět více šperků a prodat je přes svou webovou stránku. Co se přestěhovala k Ashovi, na web nesáhla, soustředila se výhradně na malování. Potřebovala ale peníze, které by z prodeje šperků získala. Malování bude muset jít na chvíli stranou, dokud si nenastřádá dostatek peněz, aby si promyslela, kterým směrem se se svým uměním vydat.

Pan Downing řekl, že jí chybí vize a soustředění. Že je příliš roztříštěná a zkouší toho příliš naráz. Nejspíš měl pravdu. Ale na co se soustředit? Pokud se lidem nezamlouvaly její jasně barevné malby, pak si bude muset další směr rozmyslet.

Nemělo by být příliš těžké přijít s něčím podobně depresivním, jako byl obraz, který domalovala dnes ráno. Možná nějakou dobu potrvá, než se přenese přes Ashe. Možná to nebude dnes, ani tento týden, možná ani tento měsíc. Milovala ho. Zamilovala se hluboce a zcela a zapomněla na záchrannou síť. Vzpomněla si na to přísloví o hře s ohněm. Ona si hrála, zapomněla na vítr a spálila se.

Potřásla hlavou. Dopila kávu a postavila hrnek na stůl. Potřebovala se vrátit zpátky

k práci, možná by mohla vytvořit druhý obraz do setu s Deštěm nad Manhattanem. Mohla by pak oba obrazy odnést panu Downingovi a zjistit, jestli by se prodaly spíše než její předchozí díla. A pokud ne? Pak nastane čas pro plán B. Ať už to bude, co chce.

Zadívala se na telefon, na němž vypnula vyzvánění, a přemýšlela, jestli by si neměla zkontrolovat, zda jí nepřišly zprávy nebo nemá zmeškané hovory. Pak si povzdechla.

Nikdo jí volat nebude. Snad jedině Ash, a na něj právě teď myslet nechtěla. Odolala pokušení zkontrolovat si zprávy – pokud vůbec nějaké nové měla – a vrátila se k práci. Chtěla mít nový kus hotový co nejdřív.

Obvykle jí obrazy trvaly celé dny. Pořád na nich něco opravovala, mračila se nad každým detailem. Ale dnes malovala na plátno a nezastavila se, dokud to nebylo hotové. No co, že to nebude dokonalé? Doteď se nimrala v detailech, a stejně jí to nic nepřineslo.

Zavrtěla hlavou. Bože, připadala si jako ufňukaná, lítostivá chuděra. Tohle nebyla ona a nechtěla se takovou stát. Ona se přece nikdy nevzdávala. Nikdy se nevzdala svých snů. Její matka ji donutila přísahat, že to nikdy nedovolí. A svou matku ani sebe nehodlala zklamat.

Pracovala celé hodiny, slunce stoupalo stále výš a výš a svítilo jí do oken. V jednu chvíli musela i zatáhnout závěsy, protože se cítila příliš na očích lidem procházejícím kolem domu. Všimla si, že venku před domem pořád sem a tam chodí několik mužů, jako by se snažili její malbu zahlédnout. Ale ten obraz nebyl určen cizím očím. Vylila si do plátna své srdce a zoufalství.

Právě dokončila poslední tahy štětcem, když někdo zaťukal na dveře. Ztuhla hrůzou. Přijel za ní Ash? Dal jí přece najevo, že má na rozmyšlenou jednu noc, ale že se nevzdá ani jí, ani jejich vztahu. Chtěla si všechno promyslet, ale pak to odstrčila stranou a vrhla se do práce.

Ruce se jí třásly, když vstala. Mohla to klepání ignorovat, ale nebyla zbabělec. A pokud za ní přijel Ash, pak mu alespoň mohla říct, že potřebuje víc času. A prostoru.

Srdce jí zběsile bilo. Otřela si ruce a přešla ke dveřím. Zhluboka se nadechla a otevřela.

A pak zamrkala překvapením, protože za dveřmi nestál Ash. Nebodlo ji právě zklamání? Setřásla tu myšlenku a bezhlesně zírala na Miu a Bethany, které na ni upíraly odhodlané pohledy.

„Vypadáš strašně,“ vyhrkla Mia. „Spalas vůbec?“

„Hloupá otázka, Mio. Je přece jasný, že nespala,“ prohlásila Bethany.

„Co tu děláte?“ zeptala se Josie otupěle.

„Abych nejprve odpověděla na tvou další otázku, tak ne, Ash nás neposlal,“ prohlásila Mia. „A abych odpověděla na tvou první otázku, jsme tu, abychom tě vytáhly na oběd,

a ani nemysli na to, že odmítneš.“

Josie překvapením otevřela ústa. Bethany se zasmála.

„Klidně to vzdej, Josie,“ poznamenala Bethany a v hlase se jí ozýval smích. „Miu nezastavíš. A ona umí děsit, když si něco umane. Gabe to jistě potvrdí.“

Mia šťouchla do Bethany loktem a zamračila se. Navzdory svému rozpoložení se Josie usmála, ramena jí úlevou poklesla.

„Můžete mi dát vteřinu, než uklidím? Já, hm, pracovala,“ vysvětlila.

„Jasně,“ řekla zlehka Mia.

„Pojďte dál,“ vybídla je Josie rychle. „Posaďte se. Je tu trochu nepořádek. Ani jsem nevybalila. Jen jsem pracovala.“

„Tohle jsou ty nové obrazy?“ zeptala se Bethany, když vešly do obývacího pokoje.

Dívala se s Miou na dvě malby, které Josie právě dokončila. Ta si otřela ruce o kalhoty a přikývla.

„Jsou opravdu dobré,“ poznamenala Mia. „Je v nich tolik emocí.“ Soucitně se na Josii podívala. „Je vidět, že tě to opravdu rozhodilo.“

Josie netušila, jak na tohle odpovědět.

„Já, hm, dejte mi minutku, ano?“

Mia s Bethany přikývly a Josie si pospíšila do koupelny, aby se upravila. Když se na sebe podívala do zrcadla, trhla sebou. Není divu, že podle nich vypadá strašně. Vypadala strašně.

Opláchla si tvář a rychle nanesla make-up a pudr. Lehce si přetřela řasy řasenkou

a přidala lesk na rty. Nevyhrála by žádnou soutěž krásy, ale alespoň už nevypadala tak zmoženě a prázdně. Žádný make-up na světě ale nezakryje tmavé kruhy, které měla pod očima.

Když se vrátila do obývacího pokoje, Mia s Bethany na ni trpělivě čekaly. Rychle ji vyvedly ven a k autu, které stálo o kousek dál v ulici.

Josie zahlédla ty dva muže, kterých si všimla už dřív, a zamračila se. Bez pochyb je najal Ash, aby ji sledovali. Ačkoli sliboval, že jí dá alespoň den na rozmyšlenou. Potřásla hlavou. Měla tušit, že Ash si to vždy zařídí po svém. Tak jako vždycky. Někde hluboko

v hlavě jí šeptal hlásek, že je jen dobře, že ji chrání, ale už mu nedůvěřovala. Teď už věděla, že jeho ochrana je pouze další důkaz toho, jak moc chce mít Ash všechno pod kontrolou.

„Pozvaly bychom i Brittany, ale říkaly jsme si, že by ti to nemuselo být moc příjemné, když je Ashova sestra,“ promluvila Mia tiše, když usedly do vozu.

Josie zamrkala. Dobře, takže věděly, že se rozešla s Ashem, a nebraly ji na oběd, jako by se nic nedělo.

Bethany vzala Josii za ruku a stiskla ji. „Nedívej se takhle, Josie. Všechno bude v pořádku. Uvidíš.“

Do očí jí opět vhrkly slzy a ona se je snažila potlačit. „Nevěřím, že bude všechno v pořádku.“

„Bude,“ prohlásila Mia rozhodně. „Všechno nám povíš při obědě. Pak vymyslíme, jak Ashovi nakopat zadek.“

Bethany se zasmála, ale Josie to zmátlo.

„Ash je přece tvůj kamarád,“ namítla. „Neměla by ses spíš zlobit na mě za to, že jsem se s ním rozešla?“

„Ty jsi naše kamarádka,“ prohlásila Mia. „Ash je jenom naše spojení s tebou, Josie.

A ženské musí držet pohromadě! Ať už je problém v čemkoli, vím, že je to Ashova vina.“

„Rozhodně,“ přikývla Bethany loajálně. „Gabe s Jacem to pokazili už tolikrát. Ash nebude jinej. Koneckonců je to chlap.“

Josie se i přes slzy v očích zasmála. „Holky, já vás miluju.“

„My tebe taky,“ usmála se Mia. „A teď si dáme něco dobrého a nezdravého a zdrbneme chlapy.“

O deset minut později už seděly v malé hospůdce kousek od Josiina bytu. Objednaly si a pak Mia na Josii uhodila.

„Tak jo, spusť. Gabe s Jacem nám jenom řekli, že ses s Ashem rozešla a odstěhovala se a Ash se pak v noci neuvěřitelně sťal.“

Josie sebou trhla a skryla obličej do dlaní. „Bože. Nevím, co mám dělat. Na jednu stranu jsem naštvaná, protože mě ranil. Na stranu druhou si říkám, jestli jsem to nepřehnala.“

„Co se stalo?“ zeptala se Bethany tiše.

Josie si povzdechla a pak si dodala odvahy a vypověděla všechno od začátku do konce, nic nevynechala. Ani to, jak ji Ash nechal sledovat, koupil šperky její matky a po tom incidentu s Michaelem trval na tom, aby se k němu nastěhovala, a nezatajila ani, jak pak zjistila, že to on celou dobu kupoval její obrazy.

„Páni,“ vydechla Mia a opřela se do židle. „Řekla bych, že mě to překvapuje, ale příliš se to Ashovi podobá.“

„Gabeovi a Jaceovi také,“ poznamenala Bethany. „Jak něco chtějí, jdou si za tím.“

„Pravda,“ souhlasila Mia. „Pokud nic jiného, jsou vytrvalí.“ Bethany přikývla.

„Nepřehnala jsem to?“ zeptala se Josie. „Částečně cítím, že ano, ale taky mě to bolí.

Zlobím se, ale spíš mě to zničilo.“

„Nereagovala jsi nijak přehnaně, Josie,“ odpověděla Bethany.

Mia se narovnala a v očích se jí zračila upřímnost, když upřela pohled na Josii. „Chápu, proč tě to rozrušilo. Ale poslouchej mě, Josie, a neříkám to proto, abych ti ublížila. Říkám to, protože je to pravda. Ash by mohl mít, kteroukoli ženu by si zamanul. Tam venku jsou doslova tisíce žen, které by udělaly cokoli, jen aby u něj měly šanci. On ale chce tebe.“

Bethany rychle přikývla.

„Naprosto chápu, že to vnímáš, jako by tě připravil o tvou nezávislost, a jak moc to, co provedl, ovlivnilo, jak teď vnímáš sama sebe. Ale je tu jedna věc. Muži jsou tvrdí. Tvrdí jako skála. Ash ti chtěl pomoct. Muži jako Ash znají jedinou cestu. Tu svou. Josie, on je

na tebe moc hrdý. Pořád Jaceovi a Gabeovi, a dokonce i mně a Bethany povídal, jaký máš talent. Nemyslím si, že ti tím chtěl ublížit. Možná si nevybral ten nejlepší způsob, ale jeho úmysly byly čisté. V to rozhodně věřím. Ash to jednoduše dělá po svém. Má ale obrovské srdce. To dokazuje už fakt, že pomohl i své sestře, která na něj byla celé roky zlá.

A navzdory tomu, co za pitomce jsou jeho příbuzní, nikdy se k nim neotočil zády.“

„Já dlouho nevěřila, že mě Jace opravdu chce,“ přiznala Bethany tiše. „Nechápala jsem, proč mě hledal po celém městě, když jsme spolu strávili jen jednu noc. A tolik mi

pomáhal a dával mi, co jsem potřebovala. Stejně jako Ash mohl mít, kteroukoli chtěl. Ale

on chtěl mě. Tak jako teď chce Ash tebe. Můžeme tu sedět a přemýšlet o tom a snažit se to pochopit, ale nakonec by nám z toho stejně vyšlo jedině to, že oni chtějí ty, které chtějí, a to jsme my. Jace za tu dobu udělal hodně chyb, ale zvládli jsme to, a já jsem

za to moc ráda, protože teď jsme šťastní. Nikdy dřív jsem to s jiným mužem nezažila. A ani bych nechtěla.“

„Takže myslíš, že jenom dělám z komára velblouda?“ zeptala se Josie udiveně.

Mia zavrtěla hlavou. „Ne, zlato, to si nemyslím. Pro tebe je to hodně důležité a myslím, že Ash by to měl vědět a pochopit sám, že se mýlil. Ale na druhou stranu si říkám, jestli je to něco, co mu nedokážeš odpustit? Bylo to, co udělal, opravdu tak strašlivé? I když to nevypadá dobře, on má srdce na pravém místě.“

A tady to má. Úhledně zabalené. Je to, co provedl, opravdu tak neodpustitelné? Ano, měla právo se zlobit, ale zapomenout na něj? Rozejít se? To bylo tak… definitivní.

Opět ukryla obličej do dlaní. „Bože, já to vážně přehnala.“ Bethany ji objala kolem zad.

„Měla jsem to s ním probrat, a místo toho jsem vybuchla. Měla jsem se ovládnout.

A teď se na mě bude zlobit a já se mu ani nemůžu divit!“

„Nebude se zlobit, Josie,“ ujistila ji Mia tiše. „Bude rád, že tě má zpátky.“

Zoufale zavrtěla hlavou. „Je to horší, než si myslíš. On řekl…“ Povzdechla si. „Přiznal, že mě miluje, a já to zadupala do země. Pověděla jsem mu několik hodně ošklivých věcí.

Jako že mu nemůžu věřit, jestli to neříká, jen aby si mě udržel.“

„Bylo to poprvé, co ti to řekl?“ zeptala se Bethany chápavě. Josie přikývla.

„Pak je pochopitelné, že jsi reagovala, jak jsi reagovala,“ prohlásila Mia. „Miluješ ho?“

„Ano,“ vydechla Josie. „Naprosto a upřímně ho miluju.“

Bethany se rozzářila. „No vidíš. Milujete se. Tohle vyřešíte. On ti odpustí a ty odpustíš jemu.“

„Od tebe to zní tak snadno,“ zašeptala Josie. „Chovala jsem se jako hysterka. Ani nedokážu uvěřit, že jsem napochodovala do jeho kanceláře a řekla všechny ty strašný věci. Kéž bych se mohla vrátit v čase a napravit to.“

„Láska není dokonalá,“podotkla Mia. „Všichni děláme chyby. Gabe, Jace, já, Bethany.

A teď i ty a Ash. Nemá to být dokonalé. Je to takové, jaké si to uděláte. A ty z toho můžeš udělat něco výjimečného, Josie. Jdi a promluv si s ním. Nebo mu zavolej. Naprav to a dej mu šanci to také napravit.“

Josii jako by z ramen spadla tíha. Probudila se v ní naděje, když si uvědomila, že možná není po všem. To, co Ash provedl, se dá odpustit. A i ona udělala chyby. To jí bylo jasné. Ale věřila, že jí Ash její chyby odpustí spíš, než byla ona ochotná odpustit mu ty jeho.

„Díky, holky,“ vydechla a úlevně se usmála. „Pojedu domů, dám si sprchu a zavolám Ashovi. Snad se nebude zlobit a vyslechne mě.“

Mia se také usmála. „Neboj, on tě vyslechne. Pojď. Pojedeme. Odvezeme tě domů.“

Josie zavrtěla hlavou. „Díky, ale projdu se. Potřebuju si utřídit myšlenky. Chci to udělat správně.“

„Jsi si jistá?“ zeptala se Bethany.

„Ano, jsem si jistá. Není to daleko a alespoň si uklidním nervy, než mu zavolám.“

„Dobře, ale pak nám napiš, jak to dopadlo!“ požádala ji Mia.

„Určitě. Slibuju. A děkuju. Hodně to pro mě znamená. Že i když se známe tak krátce, jste ochotné mu kvůli mně klidně nakopat zadek.“

Mia se zakřenila. „Od čeho jsou kámošky?“

Josie vstala, obě ženy objala a pak jim slíbila, že napíše hned, jak si s Ashem promluví.

Potom s nimi vyšla před hospůdku a počkala, než nastoupí do auta a odjedou.

Hodila si kabelu na rameno a vykročila ke svému bytu. Myšlenky jí vířily, ale cítila hlavně úlevu.

Teď jen musela doufat, že jí Ash odpustí a že ji skutečně miluje.

Cesta se zdála delší, než myslela, a než došla domů, byla unavená z toho, jak v noci nespala, a už se nemohla dočkat, až bude uvnitř, osprchuje se a zavolá Ashovi.

Zaklela, když si uvědomila, že telefon nechala v obývacím pokoji. Mohla si po cestě pročíst zprávy a poslechnout hlasovky. Alespoň by tak získala obrázek toho, jak je na tom Ash a jestli bude snadné se mu omluvit.

Vložila klíč do zámku a zamračila se. Nejspíš zapomněla při odchodu zamknout. Ale v tu chvíli bylo zamykání to poslední, na co myslela. Měla by být opatrnější. Pokud to však

s Ashem urovnají, už se nebude muset o své bezpečí strachovat, protože on ji ochrání. On jí ovšem i tak jasně řekl, že bude pod jeho ochranou, i kdyby ho opustila. Na druhou stranu ty své dva stíny po cestě domů nikde neviděla. Vzdali to ti muži? Vzdal to Ash?

Zamračeně vešla dovnitř, zavřela dveře a zamkla za sebou. Ve chvíli, kdy vstoupila do obývacího pokoje, si uvědomila, že není sama.

Při pohledu na tři muže se jí zastavil dech. Čekali na ni a tvářili se vážně. Dva z nich poznala. Byli to ti, o kterých se domnívala, že je poslal Ash. Na její ochranu. V tu chvíli ale pochopila, že se strašlivě zmýlila. Ti tu nebyli, aby ji chránili. Rozhodně ne.

Než stihla cokoli udělat, jeden z nich se přesunul za ni a zablokoval jí cestu ke dveřím.

Ne že by měla vůbec šanci utéct, protože dveře zamkla.

„Slečno Carlysleová,“ oslovil ji jeden z mužů tónem, z kterého ji zamrazilo. „Rád bych, abyste vyřídila vzkaz Gabeu Hamiltonovi, Jaci Crestwellovi a Ashi McIntyreovi.“

Než se stihla zeptat, o čem to mluví a co dělají u ní doma, v těle jí vybuchla bolest.

Padla na zem, naprosto omráčená.

A pak přišla další bolest. A další, tak ničivá. Ovládala jí celé tělo a oni nepřestávali. Nos jí krvácel. Nedokázala dýchat. Tolik to bolelo. Nemohla ani křičet.

Zemře.

Ta myšlenka ji pohltila. Ani se jí nebránila, protože znamenala únik před agonií, která ji ochromovala.

Pak nastalo ticho. Do vlasů se jí zabořila ruka a trhla jí hlavou. Jeden z těch mužů se k ní sklonil, až měl tvář jen na centimetry od její.

„Řekneš jim, že nic, co je pro ně tak drahé, není přede mnou v bezpečí. Jdu si pro něj.

Budou litovat dne, kdy se mnou vyjebali. Zničili mě. A jak je bůh nade mnou, já zničím je.“

Pak jí něco vrazil do ruky a mrštil jí hlavou o zem. Páteří jí vystřelila bolest. Slyšela kroky a pak zvuky, jak otevřeli dveře. A jak za sebou zavřeli.

Tiše zasténala napuchlými, ztuhlými rty. Ash. Musí se dostat k telefonu a zavolat mu.

Musí ho varovat. On pro ni přijede. Všechno bude dobré, jen se musí dostat k tomu zatracenému telefonu.

Snažila se zvednout a vykřikla bolestí, když přesunula váhu na pravou ruku. Zadívala se na ni. Viděla rozmazaně, jedno oko jí otékalo. Co má s rukou?

Nadzvedla se na lokti a odplazila se k nočnímu stolku, kde ležel její mobil. Natáhla se po něm, shodila ho na zem a pak se jen modlila, aby ho nerozbila.

Levou rukou se snažila stisknout správné tlačítko, které ji dostane do seznamu kontaktů. Pak si to rozmyslela a stiskla tlačítko posledních hovorů, protože on bude poslední v seznamu. Následně vytočila jeho číslo a modlila se, aby jí to zvedl.

31. kapitola

Ash seděl v kanceláři a probíral obchodní záležitosti s Gabem a jejich řediteli, ale

v myšlenkách byl této místnosti na hony vzdálený. Po včerejší alkoholem prolité noci měl neuvěřitelnou kocovinu. Gabe s Jacem ho dostali do auta a domů, kde ho hodili na postel. Probral se až ráno s pocitem, že ho snad musel převálcovat náklaďák, ale bolest hlavy byla ničím v porovnání s bolestí ze ztráty Josie.

Ne, neztratil ji. Zatím ne. A ani ji neztratí. Rozzlobila se – a měla na to právo – a on jí dal jednu noc. Poskytl jí čas, aby si bez něj promyslela, co dál, a doufal, že až se přenese přes počáteční vztek, vyřeší to spolu.

Poskytl jí tolik času, kolik jen mohl. Jakmile tahle zatracená schůze skončí, mizí odtud.

Měl v plánu odjet k Josii domů a klidně prosit na kolenou, pokud bude muset. Udělá cokoli, pokud to znamená, že se vrátí k němu domů do jejich bytu. Do jeho náruče a jeho postele. A pak už ji nikdy nenechá odejít.

Telefon mu zavibroval a on shlédl na displej. Srdce se mu sevřelo, když viděl, že mu volá Josie. Bez jediného slova okamžitě vstal a opustil místnost, telefon měl už u ucha.

„Josie? Zlato?“ řekl dřív, než se stihla ohlásit.

Když nastalo dlouhé ticho, nejdřív ho napadlo, že zavěsila. Ale pak to uslyšel a z toho zvuku mu ztuhla krev v žilách. Zasténání. Bolestí. Srdce se mu propadlo do žaludku.

„Josie, mluv se mnou,“ přikázal. „Co se děje? Kde jsi?“

„Ashi…“

Sotva jeho jméno zašeptala, bylo zřejmé, že ji to stálo spoustu bolesti.

„Jsem tady, zlato. Pověz mi, co se stalo. Kde jsi?“

„Potřebuju tě,“ zašeptala. „Bolí to. Hodně.“

Sevřela ho panika. Nemohl myslet, nemohl jednat, nevnímal nic než agonii čišící z jejího hlasu.

„Kde jsi?“ zopakoval rázně.

„V bytě.“

„Jsem na cestě, zlato. Vydrž, ano? Jsem tam do minuty.“

Otočil se na podpatku. Nedostal se dál než za dveře kanceláře, kde probíhala schůze, a narazil přímo do Gabea.

„Co se děje?“ zeptal se ho Gabe vážně. „Pochopil jsem, že mluvíš s Josií. Co se stalo?“

„Nevím,“ vydechl Ash přiškrceně. „Je raněná. Musím jít. Je ve svém bytě.“

„Pojď. Pojedu s tebou,“ nabídl se Gabe a už vykročil chodbou k výtahům. Ash neprotestoval. Vydal se za ním, srdce mu bilo jako splašené.

„Řekla, co se stalo?“ zeptal se Gabe, když nastoupili do auta.

„Ne,“ ucedil Ash. „Kurva!“

„Bude to dobrý, brácho. Pomůžeme jí. Bude v pořádku. Musíš tomu věřit.“

„Řekl jsi, že s ní šly Mia s Bethany na oběd. Nezmínila se o něčem Mia? Že by se něco dělo? Nemůže to být přece dlouho, co se viděly.“

Gabe zbledl a okamžitě vytočil Miino číslo.

„Jsi v pořádku?“ vyhrkl do telefonu.

Pak mu ramena poklesla úlevou. Mia očividně potvrdila, že se nic neděje. Ale Josie v pořádku nebyla. Co se jí, sakra, mohlo stát?

„Kdy jste s Bethany viděly Josii naposled?“ zeptal se Gabe.

Chvíli poslouchal a pak se rozloučil, aniž by Mie cokoli o Josii prozradil.

„No?“ pobídl ho Ash a v duchu popoháněl řidiče, aby jel rychleji. Už tak se řítili nebezpečnou rychlostí.

„Řekla, že Josie odešla po jejich obědě domů pěšky. To bylo asi před hodinou.“

Ash zavřel oči. Měl ji nechat dál sledovat. Co když se k ní dostal Michael? Nechtěl ji dát hlídat, aby ji nerozčílil víc, než už byla. Slíbil, že jí dá prostor, a teď za to zaplatila.

O několik minut později auto se skřípěním zastavilo před Josiiným domem a Ash z něj vyskočil, Gabea měl v patách. První, čeho si všiml, když vpadl dovnitř, byl pach krve. Jeho vlastní krev mu ztuhla v žilách. Vběhl do obývacího pokoje a při pohledu na to, co spatřil, mu srdce pokleslo.

„Dobrá matko boží,“ vydechl.

Josie ležela v kaluži krve před konferenčním stolkem. Krev byla i všude po podlaze, jak se podle všeho snažila dostat k telefonu.

„Zavolej záchranku,“ přikázal Ash Gabeovi.

Bože, měl ji zavolat okamžitě, ale nepřemýšlel. Myslel jenom na to, aby u ní byl, jak nejrychleji to bude možné. A možná si ani nechtěl připustit, že by to mohlo být zlé.

Doběhl k ní a padl vedle ní na kolena. Bál se jí dotknout, protože, bože, bylo tu tolik krve. Tvář měla domlácenou, oko napuchlé, rty roztržené a od krve.

„Josie. Josie, miláčku, jsem tady. To jsem já, Ash. Mluv se mnou, zlato. Prosím. Otevři oči a mluv se mnou.“

Mluvil na ni, i když jí přitiskl třesoucí se prst na krk, aby zjistil, jestli má pulz. Pohnula se a tiše zasténala, ten zvuk se mu zabodl do srdce i do duše.

„A-shi?“

Nemluvila zřetelně, přes nateklé rty jí skoro nebylo rozumět. Pohladil ji po čele, protože to bylo jediné místo, které nebylo pokryté modřinami a šrámy.

„Ano, zlato, jsem to já. Jsem tu. Pověz mi, co se stalo, Josie. Kdo ti to udělal?“

„Bo-lí mě dý-chat,“ řekla pomalu a pak ztuhla, rozkašlala se a dusila se. Z koutku rtů jí stékal pramínek krve.

Panebože. Panebože. Byla zraněná hodně ošklivě. Někdo se na ní vyřádil. Hruď se mu sevřela zuřivostí, až sám téměř nemohl dýchat. Přes vztek skoro neviděl, srdce mu bušilo až v hlavě. Nezvládne to. Neovládne se. Ruce se mu třásly tak, že je od ní musel odtáhnout, protože se bál, že jí jen přitíží.

Snažila se zvednout levou ruku a on si všiml, že v ní něco drží. Něžně ji odtáhl a zamračil se, když zjistil, že drží fotku. Zvedl se mu žaludek, nevěřícně zíral

na zakrvácenou fotografii. Byla na ní Mia. Bože. Byla nahá, svázaná a roztažená

na něčem, co vypadalo jako konferenční stolek. Muž na fotografii byl Charles Willis a právě se jí snažil protlačit ptáka do úst.

Rychle zastrčil fotografii do kapsy, aby ji Gabe neviděl. Zešílel by, kdyby to zjistil,

a právě teď se Ash mohl starat jen o Josii. Potřeboval ji dostat do nemocnice. Fotografii vyřídí později.

„Je v pořádku?“ zeptal se Gabe, když poklekl vedle Ashe. „Ježíši. Je jasný, že není v pořádku. Záchranka je na cestě. Budou tu do pěti minut. Co se, do prdele, stalo?“

„Já nevím,“ odpověděl Ash a hlas mu přeskakoval potlačovaným vztekem.

Sklonil se a políbil Josii na čelo. Příliš se bál udělat, po čem toužil víc, sevřít ji v náručí.

Bylo zjevné, že má vnitřní poranění, a on jí nechtěl přitížit.

„Kdo ti to udělal, zlato? Víš to?“ zeptal se něžně.

V očích se jí zaleskly slzy a tiše jí kanuly po tvářích. Každá z nich mu zlomila srdce. Chtěl plakat s ní, ale odmítl se zhroutit. Potřebovala, aby zůstal silný. Bude silný. Ani za nic ji nezklame.

„Nechal tu vzkaz,“ zašeptala. „Pro tebe. A Gabea a Jace.“ Oba muži si vyměnili zmatené pohledy.

„Co je to za vzkaz, Josie? Nemluv, pokud tě to bolí. Budeme mít dost času si promluvit, až nebudeš mít bolesti.“

Olízla si rty, jazyk měla rudý krví. Ash se třásl od hlavy po paty. Tohle bylo špatné.

Jestli kašle krev, znamená to, že má vnitřní krvácení. Na to lidé umírají!

„Řekl, že nic…“ Hlas se jí zlomil, vykašlala další krev. Ash začal panikařit. Kde je ta zatracená záchranka?

Dlouho pak mlčela, až si Ash myslel, že se propadla do bezvědomí.

„Josie. Josie! Zůstaň se mnou, zlato. Bojuj s tím. Zůstaň vzhůru. Můžeš to pro mě udělat? Otevři oči, zlato. Jsem tady. A nikam nejdu. Záchranka je na cestě. Budou tu co nevidět a postarají se o tebe. Já se o tebe postarám,“ sliboval jí stísněně, hrdlo se mu svíralo tichým pláčem.

Pootevřela víčka a snažila se na něj podívat, v očích měla vepsanou bolest.

„Řekl, že nic, co je ti drahé… není před ním v bezpečí. Ř-ř-řekl, že jsi ho zni-čil… a on teď zničí te-be.“

Gabe ztuhl a popadl telefon. Ustoupil a odvrátil se od Josie a Ashe, ale Ash slyšel, jak mluví s Jacem a říká mu, aby se ujistil, že jsou Mia s Bethany v bezpečí. Pak Jaceovi řekl, aby zajel za ním a Ashem do nemocnice.

V dálce se ozvaly sirény a Ash vydechl úlevou. Vyskočil na nohy, ale Gabe ho zastavil.

„Já pro ně zajdu. Ty tu zůstaň s Josií,“ přikázal Gabe.

Ash padl zpátky na kolena a sklonil se k Josii, aby věděla, že tu s ní je.

„Dorazila sanitka, zlato,“ sdělil jí tiše. „Odvezou tě do nemocnice a já tam s tebou budu. Budeš v pořádku, miláčku. Nic jiného nedovolím. Zůstaň se mnou. Miluju tě. Tak moc tě miluju.“

Snažila se zvednout pravou ruku, ale zasténala bolestí. „Ru-ka mě bo-lí. Co s ní je?“

Zděšeně se zadíval na viditelně zlomené prsty. Do hajzlu! Oni jí zlomili prsty! Málem se neovládl. Tak rád by dostal toho parchanta, který jí to udělal. Zabije ho vlastníma rukama.

Přinutil se soustředit se jen na ni a vše ostatní odstrčit stranou. Vzal ji za zápěstí

a něžně ji držel, aby jí ruka nepadla zpátky na podlahu a ona si tak ještě víc neublížila. Pak ji lehounce políbil na nateklé prsty. Do očí mu vhrkly slzy.

„Jenom zlomené prsty,“ řekl roztřeseně. „Nic, co by doktor nedokázal napravit.“

„Tou rukou maluju,“ vydechla a rozplakala se ještě víc.

„Pššš, to bude dobré, zlato. Než se naděješ, budeš zas malovat.“

Jeho pohled zachytil dvě malby postavené u zdi. Temné. Plné zloby. Tohle jí provedl on. On ji obral o její jas. O podstatu její tvorby. Tyto malby neodrážely Josii, kterou znal a miloval. Tohle byla Josie, kterou ovládaly bolest a smutek. Vyjádřila své pocity jediným způsobem, který znala.

Do dveří vpadli záchranáři a okamžitě se vrhli k Josii. Ash ustoupil, aby nepřekážel, ale zůstal nablízku a úzkostně sledoval, jak ji prohlížejí.

„Levá plíce nepracuje,“ prohlásil záchranář, když odtáhl stetoskop. „Kyslíkovou masku,“ přikázal svému kolegovi.

„Jak je na tom?“ chtěl vědět Ash.

Záchranář jen zavrtěl hlavou. „Bez rentgenu nebudeme vědět nic. Předpokládám, že bude mít několik zlomených žeber. Pravděpodobně protrženou plíci.“

„Opatrně na její ruku,“ požádal Ash. „Je zlomená.“

„Je na tom špatně,“ prohlásil doktor na rovinu. „Musíme ji hned odvézt do nemocnice.

Na cestu ji zajistíme límcem a pásy.“

Ash zbledl. Slova toho muže ho nijak neutěšila.

„Přežije to?“ zašeptal Ash. Odpovědi se bál.

„To vám nepovím, ale při mé službě rozhodně neumře.“

Dovezli pojízdné lůžko a lékaři jí rychle nasadili límec a kyslíkovou masku. Stejně rychle ji naložili a odnesli do vozu ambulance. Ash měl sotva čas naskočit za ní, než auto za řevu sirény a záblesků světel vyrazilo pryč.

Vklouzl rukou do kapsy a sevřel fotografii, kterou měla Josie v ruce. Gabe bude mít sakra co vysvětlovat a pak se Ash postará o toho parchanta, který Josii tak ublížil.

32. kapitola

„Co se, sakra, stalo?“ zavrčel Jace, jakmile vpadl do čekárny na pohotovosti.

Ash se otočil a pak pokynul Gabeovi a všichni tři vešli do jedné z menších místností, kde se lékaři scházeli s rodinami pacientů.

„Máme pořádný problém,“ prohlásil Ash vážně.

„Co se, sakra, Josii stalo?“ zopakoval Jace. „Gabe volal, celý bez sebe strachy o Miu a Bethany, a nařídil mi, abych je obě zamkl někam do bezpečí. Zavolal jsem Kadena Ginsberga a teď mám doma dvě pořádně rozzuřený ženský, protože jsem Kadenovi

přikázal, aby je zavřel v bytě a nenechával je samotné, a ony se teď bojí a chtějí vědět, co se, sakra, děje, což jsem jim nemohl říct, protože to, do prdele, sám nevím!“

Ash zvedl ruku a druhou zalovil v kapse. Vytáhl fotografii, kterou mu dala Josie, a podal ji Gabeovi.

V Gabeově obličeji se smísily šok a vztek. A pak, což bylo zvláštní, se zatvářil provinile.

Zpopelavěl a zhroutil se do jedné ze židlí. Zabořil si tvář do dlaní a fotografii zmuchlal v pěsti.

Jace mu fotku ale vytrhl a pak zbledl a bezhlesně zíral na fotografii své sestry, na níž byla nahá, svázaná a zneužívaná cizím mužem.

„Co to má, kurva, bejt?!“ Místností se roznesl Jaceův řev.

„Tohle držela Josie, když jsem k ní dorazil,“ vysvětlil Ash tiše. „A pak mi řekla, že ten chlap, co ji zmlátil, má pro nás tři vzkaz.“

„Cože?“ vydechl Jace nevěřícně.

„Řekl jí, že nic, co je nám drahé, už před ním nebude v bezpečí. Že jsme ho zničili a teď on zničí nás. Domnívám se, že Josie byla první cíl, protože bylo nejsnadnější se k ní dostat. Byla sama a zranitelná. Dostat se k Mie a Bethany by bylo mnohem těžší.“

„Chci vědět, co má, do prdele, znamenat tahle fotka,“ prohlásil Jace zuřivě. „Na té fotografii je Charles Willis. To on ublížil Josii a teď vyhrožuje nám?“

„Ano,“ prohlásil Gabe slabě.

„Vyklop, cos před námi zatajil,“ přikázal Ash nebezpečně tichým hlasem. Z pohledu na Gabea bylo zřejmé, že Ash s Jacem toho hodně nevědí.

Gabe si třesoucí se rukou protřel tvář.

„To, co vám řeknu, vás oba rozzuří. Myslel jsem, že je to už za námi, za mnou a Miou.

Ale očividně jsem se mýlil.“

„Jo, to bych řekl,“ odsekl Jace. „Co se, kurva, stalo, Gabe?“

„Když jsme byli s Miou spolu – tenkrát, když jsme to před vámi ještě tajili – předtím, než jsme odletěli do Paříže na jednání, přišla za mnou do kanceláře moje bývalá žena se spoustou keců. Prohlásila, že jsem se zamiloval do Mii. Obvinila mě, že jsem ji miloval už v době, kdy jsem byl ženatý s Lisou. A to mě zasáhlo. Nebyl jsem připravený přiznat si, co k Mie cítím. Takže jsem si chtěl dokázat, že je mezi námi jenom sex. A proto jsem domluvil schůzku v Paříži.“

„Jakou schůzku?“ zavrčel Ash.

Gabe vydechl. „Na úplném začátku se mi Mia přiznala, že by to chtěla vyzkoušet

s dalším mužem. Zároveň se mnou. Něco jako když jste do toho šli s Jacem s jednou ženou. Proto jsem do našeho hotelového pokoje přizval Charlese Willise a dva další muže. Bože, je to složitý.“

Jace na Gabea upíral ledový pohled, z očí mu metaly blesky vzteku.

„Věci se ale vymkly kontrole. Dovolil jsem jim, že se jí smějí dotýkat, nic víc. Dal jsem jasně najevo, že všechno ostatní je zakázané, že se jí můžou jen dotýkat, což znamenalo, že si nechají kalhoty. Ale v podstatě hned na začátku mi došlo, že jsem udělal chybu. Než jsem ale stihl cokoli udělat, Charles se na Miu vrhl. Snažil se jí strčil ptáka do pusy, a když se mu snažila vzdorovat, udeřil ji.“

„Ten sráč!“ zaklel Jace. „Cos sis, do prdele, myslel, kámo? Jak jsi jí to mohl udělat?“ Gabe zvedl ruku. „Je toho víc. A bude to ještě horší.“

„Ježíši,“ zamumlal Ash.

„Když jsme se vrátili, Charles si na Miu počkal venku na ulici, když šla pro něco

k obědu. Snažil se ji vydírat, aby pro něj získala informace ohledně nabídek na ten projekt. Věděl, že nemám zájem s ním dál obchodovat, ale napadlo ho, že pokud budou nabídky dostatečně nízké, pak bychom neměli na vybranou. Ukázal jí tu fotku a řekl, že pokud mu nedá, co chce, nechá fotku otisknout.“

„To snad není možný,“ zavrčel Jace.

„Místo toho za mnou Mia přišla, všechno mi pověděla a já se o to postaral. Nebo jsem si to alespoň myslel,“ prohlásil Gabe nešťastně.

Ash zaťal čelist. Zuřivost v něm burácela jako příboj.

„Postarám se o to,“ slíbil Gabe tiše. „Podělal jsem to, tak se taky postarám, aby se ten parchant nedotkl Mii ani Bethany. A přinutím ho zaplatit za to, co provedl Josii.“

„Ne,“ opáčil Ash ostře. To slovo se rozlehlo místností jako výstřel. Gabe i Jace k němu zvedli oči.

„Ty jsi už šanci měl,“ prohlásil Ash věcně. „O toho hajzla se postarám sám.“

Jace vypadal poplašeně. „Nemyslím, že je to dobrý nápad, brácho. Nedokážeš jednat rozumně. Oslepují tě city k ní. Nech nás, ať to s Gabem vyřídíme.“

„Řekl jsem ne,“ odsekl Ash. „Je můj. Gabe svou šanci dostal. Podělal to. Já to tak nenechám.“

„Ashi,“ začal Gabe, ale Ash ho jediným pohledem umlčel.

„Kdyby tady v nemocnici ležely Mia nebo Bethany, s modřinami, zlomenými kostmi, protrženou plící a bůhvíčím dalším, taky byste jen tak seděli a nechali někoho jiného, aby se o toho bastarda postaral?“

Jace se na něj chvíli díval a pak si povzdechl. „Ne. To bych nenechal. Bože, chlape. Po tom, co sis to vyřídil s tím Michaelem, je to ale příliš riskantní. Jednou ti to prošlo. Podruhé ti to projít nemusí. Charles Willis nemá co ztratit. Výhrůžky na něj neplatí.

Dotkneš se ho a on tě srazí k zemi.“

„Kdo tu mluvil o výhrůžkách?“ prohlásil Ash klidně. „V mém světě výhrůžky nic neznamenají, pokud nejsi ochotný je splnit. A já nemám v úmyslu Charlesi Willisovi vyhrožovat. Mám v úmyslu ho srazit k zemi.“

Gabe s Jacem si vyměnili ustarané pohledy, ale Ash si jich nevšímal. Můžou se pokusit

mu to vymluvit, ale v tomhle se obměkčit nenechá.

„Tohle se vás nedotkne. A už vůbec se to nedotkne Mii, Bethany nebo Josie. Už ne.

Nemusíte se bát. Nic vás s tím nebude spojovat.“

„A do prdele,“ zaklel Jace. „Nenechám tě vzít to celé na sebe. Tímhle jsme si už prošli.

Nemusíš se ptát. My ti vždycky budeme krýt záda.“

„To pro mě hodně znamená,“ pronesl Ash tiše. „Ale já nepotopím svou rodinu. Vy

a děvčata pro mě znamenáte strašně moc. A já ke dnu taky nepůjdu. Tím si buďte jistí. Nedovolím, aby na to Josie zůstala sama. Budu tu pro ni, aby se už nikdy nemusela bát, že jí ten hajzl ublíží nebo ji využije, aby se dostal k nám. To se nikdy nestane.“

„Co tedy uděláš?“ zeptal se Gabe.

„Bude lepší, když to nebudeš vědět,“ odpověděl Ash. Gabe si prohrábl vlasy. „Ježíši, brácho. Já to vyřídím.“

„Tys už šanci měl,“ namítl Ash opatrně. „Neříkám, že sis vedl špatně, ale očividně to nezabralo. Zařídím, ale to tentokrát zabralo. Tvou ženu neubil téměř k smrti, přestože se na ni určitě taky chystal. On zaútočil na Josii a já se postarám, aby se to už nikdy neopakovalo.“

„Proč jsi nám o tom nic neřekl?“ uhodil Jace na Gabea. „Nemůžu uvěřit, žes to před námi tajil. Zvláště když sis nepojistil, aby pro nás Charles neznamenal překážku

i v budoucnu.“

„Nemohl jsem ti říct, co se stalo,“ ucedil Gabe skrze zuby. „Mia šílela, protože nechtěla, aby její bratr věděl, jaký vztah jsme spolu měli nebo že jsme vůbec měli nějaký vztah.

A potom se to už nezdálo důležité. Zmizel. Uběhly celé měsíce a vypadalo to, že se po něm slehla zem. Myslel jsem, že už pro nás neznamená problém.“

„To, cos udělal, ho nasralo tak, že se rozhodl vymlátit duši z Josie a teď jde po Mie a Bethany,“ prohlásil Jace rozzuřeně.

„Musíme holky udržet v bezpečí,“ prohlásil Ash, aby umírnil Jaceovu zuřivost. Měl pravdu. Mia byla jeho sestra. Ale teď to nebylo důležité. Teď záleželo především na bezpečí jejich žen.

„O to se neboj,“ zavrčel Gabe. „Nikam nepůjdou, dokud nebude po všem.“ Ash přikývl. „Dám ti vědět, až všechno vyřídím.“

Jace vypadal pořád naštvaně, ale mlčel, přestože bylo jasné, že s Gabem ještě neskončil.

„Pan McIntyre?“

Ash se otočil a ve dveřích spatřil stát sestru. Rychle k ní přikročil.

„Jak je Josii?“ vyhrkl. „Můžu ji vidět?“

Sestra se usmála. „Za chvíli přijde paní doktorka. Poví vám vše o Josiině stavu a sdělí vám také, zda za ní už můžete. Zůstaňte tady, řeknu jí, kde vás najde.“

Ash nervozitou nedokázal zůstat v klidu. Už tu čekal dlouho, aniž by mu kdokoli cokoli řekl, a pomalu přicházel o rozum. Nelíbilo se mu, že je Josie sama. Nebo obklopená jen samými cizinci. Bude se po něm ptát. Přísahal jí, že ji neopustí, že u ní pořád bude. Jak mohl dodržet svůj slib, když ho vyhodili z jejího pokoje, aby se o ni mohli postarat?

O chvíli později vešla do dveří žena v bílém plášti. Vypadala mladě, vlasy měla svázané do copu, což jen podtrhovalo její mladistvý vzhled.

„Pan McIntyre?“

„Ano, to jsem já,“ řekl Ash a přikročil k ní.

Napřáhla ruku a pevně si s ním potřásla. „Doktorka Newtonová. Jsem ošetřující lékařka slečny Carlysleové.“

„Jak jí je?“ zeptal se Ash úzkostně. „Kdy ji můžu vidět?“

Doktorka se pousmála. „Hodně toho zkusila. Největší starosti mi dělá pneumotorax.

Intubovala jsem ji a vysála vzduch z meziplicního prostoru, plíce se tak bude moci navrátit do původního stavu. Budeme ji sledovat kvůli možné infekci, a abychom věděli, zda se plíce správně hojí. Operace není v tuto chvíli nutná, ale než dojdeme

k definitivnímu rozhodnutí, prodiskutuji její stav s chirurgem.

Má několik zlomených žeber, otřes mozku a zlomené prsty na pravé ruce. Má také vlasovou zlomeninu v pravém zápěstí. Mnohočetné zhmožděniny a ještě více drobnějších poranění. Někdo ji hodně ošklivě zbil, pane McIntyre. Má štěstí, že je naživu.“

Ash prudce vydechl, zatímco Gabe s Jacem mu za zády zakleli.

„Můžu ji vidět?“

„Můžete za ní. Právě se vrátila z rentgenu, a jakmile se vyřídí papírování, převezou ji

na jednotku intenzivní péče. Nemůžu vám ale v tuto chvíli s jistotou říct, jak dlouho si tam pobude. To bude na rozhodnutí lékaře, který ji převezme do péče. Ovšem můžete s ní zůstat, dokud ji neodvezou na jiné oddělení. Obvykle nebývá problém s tím, aby

za pacienty chodili jejich rodinní příslušníci i mimo návštěvní hodiny.“

„Já ji neopustím,“ prohlásil Ash.

Doktorka ho obdařila účastným pohledem. „Rozumím vám. A jak jsem řekla, obvykle

s tím nebývá žádný problém. Naneštěstí jakmile ji přestěhují, budete muset počkat, až ji napojí na monitory. Sdělí vám, až se k ní budete moci vrátit.“

„Děkuji vám,“ prohlásil Ash tiše. „Oceňuji, co jste pro ni udělala.“

„To je moje práce, pane McIntyre,“ odpověděla vesele. „A teď, jestli mě omluvíte, půjdu za dalšími pacienty. Pokud chcete, doprovodím vás a ukážu vám, v které místnosti slečnu Carlysleovou najdete.“

Ash se otočil na své kamarády. „Dáte Mie s Bethany vědět, co se stalo? Budou si o Josii dělat starosti.“

„Dáme jim vědět,“ přislíbil Jace. „Zavolám Kadenovi, aby je sem přivezl, a zůstanou tu s námi, dokud se nevrátíme domů.“

Ash přikývl a otočil se, aby následoval lékařku do Josiina pokoje.

Když vešel do malé místnosti, kde ležela Josie, do očí mu okamžitě vhrkly slzy. Snažil se je potlačit. Bolelo ho dýchat. Hruď se mu stáhla tak, že podvědomě zvedl ruku a začal si ji třít, aby tlaku ulevil.

„Ježíši,“ zašeptal.

Zasáhlo ho, že ležela v nemocnici jenom proto, že se jemu a Gabeovi s Jacem chtěl nějakej parchant pomstít. Přešel k posteli a váhavě zvedl ruku, aby ji pohladil po čele a po vlasech, a pak se sklonil, aby ji políbil na čelo.

„Miluju tě,“ zašeptal. „Jsem tady. Jsem s tebou, jak jsem slíbil. Pořád tu pro tebe budu, Josie. Ty a já jsme spolu navěky, kotě. Na to nezapomínej.“

Ležela nehnutě. Jediným zvukem v pokoji bylo tiché hučení přístroje, který jí vháněl

do plic vzduch maskou připevněnou na obličeji, a pravidelné pípání srdečního monitoru. Vypadala tak křehce, celá pokrytá modřinami a podlitinami. Krev z ní omyli, namodralé šrámy ale až příliš kontrastovaly s bledou pokožkou.

Dotkl se jejího krku, tam, kde ještě nedávno spočíval náhrdelník, který jí věnoval. Teď mu její hrdlo připadalo prázdné. Chtěl na něm vidět svůj obojek. Chtěl na jejím prstu vidět svůj prsten a chtěl, aby slíbila, že si ho vezme. Chtěl ji k sobě připoutat, aby už nikdy nemohla uniknout. Budou to ale ta nejláskyplnější, nejhedvábnější pouta na světě.

Bude ji chránit, milovat a opatrovat po zbytek jejího života.

Zůstal vedle ní dvě hodiny, ustoupil, jen když vešly sestry, aby ji zkontrolovaly.

A nakonec ji odstěhovali na oddělení intenzivní péče.

Nijak se mu nezamlouvalo, když mu sdělili, že chvíli potrvá, než ho k ní zase pustí. Ale to mu vlastně vyhovovalo, protože se musel postarat o problém s Charlesem Willisem.

Čím dřív to vyřídí, tím dřív se všem uleví a nebudou se muset bát, že příště přijde na řadu Mia nebo Bethany.

Poté co Gabeovi, Jaceovi, Mie a Bethany pověděl, jak na tom Josie je, a přinutil je slíbit, že s Josií zůstanou, dokud se nevrátí, vyšel z nemocnice odhodlaný drtivě se pomstít muži, kvůli němuž tu Josie ležela.

33. kapitola

Bolest. Cítila ji stejně pronikavě, jako by jí někdo zatloukal hřebík do hlavy tunovým kladivem. Všechno ji bolelo. Bolelo ji dýchat. Bolelo ji otevřít oči.

Slyšela hlasy, nebo alespoň jeden hlas. Bylo těžké ho rozpoznat, protože jí v uších hučelo a nepřestávalo to.

A pak na čele ucítila teplý, hebký dotek. Polibek. Potom zaschlechla tichá, laskavá slova. Povzdechla si a okamžitě toho zalitovala, protože se jí hruď sevřela bolestí.

„Bo-lí… to,“ vzdychla tak slabě, že si nebyla jistá, jestli to vůbec řekla nahlas.

„Já vím, zlato. Sestra ti dá něco proti bolesti.“

„Ashi?“ zašeptala.

„Ano, miláčku, jsem to já. Otevři ty své krásné oči a uvidíš mě.“

Snažila se. Opravdu se snažila. Ale oči odmítaly spolupracovat a tolik ji to bolelo…

„Nemůžu,“ podařilo se jí říct napuchlými, ztuhlými rty.

Opět ji políbil nad obočí a pak ve vlasech ucítila dotek jeho ruky. To bylo příjemné. Byla to jediná část jejího těla, která nebolela.

„Bude to dobré,“ uklidňoval ji. „Nepřemáhej se. Jsem tu s tebou a brzy budeš v pořádku. Na ničem jiném nezáleží.“

Přesto ho chtěla vidět. Chtěla si být jistá, že není jen výplodem její fantazie. Takže se připravila na bolest a znovu to zkusila. Do očí se jí zabodla jasná světla, rychle je zase zavřela. Ležela tam, ztěžka oddechovala vyčerpáním a agonií, kterou jí způsobil i ten malý pohyb. Pak to zkusila znovu, tentokrát už byla na světlo připravená.

Nejprve vše viděla jako v mlze. Pak se Ash přesunul, aby ho měla v zorném poli.

„Ahoj, krásko,“ promluvil tiše.

Pokusila se usmát, ale to také bolelo, tak tam jen ležela a pomalu mrkala a snažila se zaostřit.

„Ahoj,“ zašeptala.

K jejímu naprostému šoku se mu oči zalily slzami. Vypadal strašně. Neoholený, vlasy jako vrabčí hnízdo, oblečení vypadalo, jako by v něm spal.

Olízla si rty a tiše zasténala. „C-co se mi stalo?“

Ash se zamračil, oči mu potemněly. „Ty si nevzpomínáš?“

Snažila se soustředit, ale všechno měla rozmazané. „Jak dlouho?“

Dotkl se jejích vlasů, ve tváři měl vepsané obavy. „Jak dlouho co, lásko?“

„Tu jsem.“

„Dva dny,“ odpověděl.

Překvapením vytřeštila oči, navzdory bolesti, kterou jí to působilo. „Dva dny?“

„Ano, zlato. Už dva dny ležíš na jednotce intenzivní péče. Pořádně jsi nás vyděsila.“

„Budu v pořádku?“

Bála se na to zeptat, ale potřebovala znát odpověď. Přece by to tolik nebolelo, kdyby to nebylo nic vážného.

Tvář mu zjihla, oči měl teplé a plné lásky. „Budeš v pořádku. Nic jiného nedovolím.“

„Promiň,“ vydechla tiše.

Překvapením se odtáhl. „Za co se, sakra, omlouváš?“

„Za to, že jsem to přehnala,“ řekla. „Reagovala jsem naprosto zbytečně přehnaně.

Omlouvám se. Chtěla jsem ti zavolat, ale pak…“

A potom si vzpomněla na všechno, co se stalo. Zhluboka se nadechla, když ji zasáhl příval vzpomínek. Hrůza, bolest, strach, že zemře. Oči se jí zalily slzami, pálily jako čert.

„Ach, zlato,“ zašeptal zlomeným hlasem. „Neplakej. A neomlouvej se. Nemáš se za co omlouvat. Vůbec za nic se neomlouvej.“

„Kdo to byl?“ zašeptala. „Proč to udělali? Proč vás tak nenávidí?“

Zavřel oči, sklonil se a přitiskl čelo na její. „Teď o tom nebudeme mluvit, miláčku.

Nechci tě rozrušit. Chci ti hlavně říct, jak moc tě miluju a že tě budu opatrovat a rozmazlovat, dokud se neuzdravíš.“

Toužila se zeptat i na další věci, potřebovala vědět, jak na tom jsou a jestli jim jejich vztah nenávratně nepokazila.

„Takže jsme zase spolu?“

Usmál se. Tak sladce a něžně, až ji to zahřálo hluboko v nitru a zmírnilo bolest. Úlevou si povzdechla.

„No to se vsaď.“

Ramena jí poklesla. „To jsem ráda,“ vydechla tiše.

„Bože, zlato, tak mě mučí být u tebe a nemoct se tě dotknout a políbit.“

„Jsem ráda, že tu jsi.“

„Nikde jinde ani být nehodlám.“

Zavřela oči, jak ji přemohly bolest a vyčerpání. Pomalu nad ní získávaly nadvládu a ona měla přitom tolik otázek. Potřebovala odpovědi. Potřebovala vědět, jak vážně je raněná. Vždyť ani netušila, co přesně jí je.

„Je tu sestra, miláčku. Zůstaň se mnou ještě chvilku, bolest brzy zmizí.“

„Mluv na mě,“ prosila. „Chci slyšet tvůj hlas. Pověz mi, co se stalo a jak špatně na tom jsem. Musím to vědět.“

Položil jí dlaň na čelo, když sestra přidala léky proti bolesti do její infuze. Cítila pálení v paži a pak náhle požehnanou úlevu. Zalila ji radost. Cítila se tak lehká, jako by se vznášela na obláčku. Náhle jako by měla strop přímo před sebou. Zalapala po dechu.

„Jsi v pořádku?“ zeptal se Ash starostlivě.

„Jsem.“

Odmlčel se a ona zpanikařila. Otevřela oči, snažila se rozhlédnout a zjistit, jestli neodešel.

„Jsem tu, miláčku. Nikam nejdu. Slíbil jsem to.“

„Mluv na mě,“ zopakovala slabě a ospale. Nechtěla spát. Ještě ne.

Políbil ji na čelo. „Dej mi chvilku, zlato. Chci si promluvit se sestrou, ale budu hned zpátky. Zůstaneš vzhůru?“

„Hmm.“

Cítila, jak se od ní zvedl, a náhle jí byla zima. Ten pocit nenáviděla. Do kostí se jí vkradl strach a panika. Rty se jí třásly, byly ale nateklé. Byl to zvláštní pocit, jako by je měla desetkrát větší než obvykle.

Nebo za to možná mohly ty léky.

Proč ji tolik bolí dýchat? V tu chvíli si uvědomila, že jí do nosu proudí kyslík. Hruď měla staženou a bolely ji snad všechny svaly v těle.

Chtěli ji zabít? Ne, to snad ne. Dali jí vzkaz pro Ashe. Předala mu ho?

Zpanikařila. Musí mu to říct! Mia s Bethany mohou být v nebezpečí a ona by si nikdy neodpustila, kdyby se jim něco stalo jen proto, že Gabea s Jacem nevarovala.

„Ashi,“ zavolala tak hlasitě, jak jen mohla.

„Jsem tady, zlato. Co se děje? Nedýchej tak rychle. Zpomal. Dokážeš to?“

Zhluboka se nadechla a snažila se uklidnit. V hrudi jí narůstal tlak. Znovu se nadechla, pomalu vydechla a pak to zkusila znovu.

„Co se děje, Josie? Čeho se bojíš?“

„Mia. Bethany,“ zaskřehotala. „Ublíží jim, jako ublížil mně. Musíš to říct Gabeovi a Jaceovi.“

„Už se stalo,“ uklidňoval ji. „Pověděla jsi nám to. Gabe s Jacem se postarali o to, aby byly Mia s Bethany v bezpečí. Nemusíš se o ně bát. O Britt jsem se také postaral. Určitě ráda uslyšíš, že ji Kai zavřel pod zámek.“

Pokusila se usmát. Z Ashova uklidňujícího úsměvu hned poznala, že je vše zařízeno.

Vzápětí zvážněla, protože ta hlavní otázka zůstala nezodpovězena. A ona se přitom cítila stále omámenější. S každou vteřinou bylo těžší a těžší zůstat vzhůru. Po ničem netoužila v tuto chvíli víc než se propadnout do bezvědomí, kde není žádná bolest ani starosti. Jenom velká černá prázdnota.

„Proč?“

Ash si povzdechl. Ani se nesnažil předstírat, že jí nerozumí.

„Zbili tě kvůli mně,“ odpověděl hlasem stísněným bolestí. „Kvůli obchodu. Kvůli mně, Gabeovi a Jaceovi. Je to ten stejný grázl, který ublížil i Mie. Já o tom nevěděl, ale nepohodli se s Gabem. A teď se přišel pomstít, protože jsme ho vyšachovali a odmítli

s ním dál obchodovat. Už se to znovu nestane, Josie. Přísahám, že se to už nestane.“ Josie dělalo starosti, jak rozhodně to znělo. Takhle mluvil i o situaci s Michalem, o tom,

že Michael už nebude představovat žádný problém.

„Co jsi udělal?“ zašeptala.

„Nic, kvůli čemu by ses musela strachovat,“ ujistil ji a znovu ji políbil na čelo. Zamračila se, oči se jí samy zavíraly. Snažila se zůstat vzhůru.

„To není odpověď,“ zamumlala.

„Ale je,“ trval na svém. „Ty se hlavně starej o to, aby ti bylo lépe. Tohle se tě nijak nedotkne, Josie. Slibuju.“

„Nechci tě ztratit,“ zašeptala.

Pohladil ji po vlasech, v očích se mu zračil hluboký cit. „Nikdy mě neztratíš. Vždycky tu pro tebe budu.“

„Dobře.“

„Odpočívej, zlato. Potřebuješ to. Spi. Až se probudíš, budu tady.“

Snažila se zůstat vzhůru, alespoň aby zašeptala ta slova. Slova, která mu předtím nikdy neřekla.

„Miluju tě.“

Tentokrát mu do očí vhrkly slzy. Proměnily jejich zeleň v modravé hlubiny. Zadrhl se mu

dech. Roztřeseně vydechl, když na ni shlédl.

„Já tě taky miluju, lásko moje. A teď odpočívej. Budu tě hlídat, zatímco budeš spát.“

Vzdala to. Zavřela oči a podvolila se moci léků. A pořád vnímala teplo jeho ruky na čele. A jeho rtů na svém spánku.

34. kapitola

„Jak jí je?“ zeptala se Mia s úzkostí, když Ash vešel do čekárny na jednotce intenzivní péče. „Už se probrala?“

Ash Miu objal a pak i Bethany, která se tvářila stejně ustaraně. Nelíbilo se mu, že tomu byly vystaveny. Že jim bylo vyhrožováno a že s tím vědomím musí žít.

Mnohem víc se mu ale příčilo, že tyto události byly důsledkem toho, co se v minulosti stalo Mie. V očích jí hořelo studem a provinilostí. Cítila se provinile, přestože její chyba to nebyla. Nemohla za to, že Charles Willis byl podělaný zbabělec, který si troufal jedině

na ženy. Rozčílilo ho k nepříčetnosti, že právě kvůli Charlesovi se teď v očích Mii

a Bethany zračil strach. A že Charles byl odpovědný za to, že teď byla Josie samá modřina a zlomená kost.

Zaplatí za to. Je to jen otázka času.

Gabe s Jacem k němu také tázavě vzhlédli a čekali, co jim poví o Josiině zdravotním stavu. Nikdo z nich nespal už několik dní. Příliš se báli, že Mia a Bethany budou na řadě, takže vykonali patřičné kroky, aby zajistili ženám bezpečí.

Mia s Bethany z toho nebyly nijak nadšené, ale nestěžovaly si.

„Probudila se jen na několik minut,“ oznámil Ash.

„Tak to je skvělé,“ vydechla Bethany. „Jak jí je?“

„Má bolesti. Dali jí na to nějaké léky a zase usnula. Snažila se mluvit. Je zmatená. Bála se o vás, o tebe a Miu. Nepamatovala si, že už nás varovala, takže celá vyděšená chtěla říct Gabeovi a Jaceovi, že vyhrožoval i Mie a Bethany.“

„Ten parchant,“ zaklel Jace. „Co říkali doktoři?“

„Kdy ji budeme moct vidět?“ zeptala se Mia úzkostně.

„Možná až se probudí příště,“ zauvažoval Ash. „A doktor řekl, že je na tom už mnohem lépe. Vytáhli jí plicní trubici, dýchá sama jen s kyslíkovou maskou. Jestli si dál povede takhle dobře a neobjeví se známka infekce, přesunou ji zítra na lůžkové oddělení.“

„To je skvělé,“ zaradovala se Bethany.

„Je tak hrozné, že se jí to vůbec stalo,“ povzdychla si Mia zmučeně. Gabe k ní okamžitě přistoupil, vzal ji kolem pasu a přitáhl si ji k sobě.

„Je to moje vina,“ pokračovala a slzy jí stékaly po tvářích. „Měla jsem to být já, ne ona.“

Ash se zamračil a Gabe nevypadal o nic lépe. V očích se mu zračil pocit viny. Vypadal ztrhaně, ve tváři byl popelavý, najednou se zdál starší než na třicet devět let.

„To je hloupost,“ zavrčel Jace. „Není to tvoje vina, Mio. Neměla bys to říkat.“

„Všichni víme, že je to jen moje vina,“ prohlásil Gabe. „Kdybych se o toho sráče postaral hned napoprvé, nestáli bychom tu teď a Josie by neležela v nemocnici.“

Ash mu nijak neodporoval. Kdyby byl na Gabeově místě a to, co se stalo Mie, potkalo Josie, Ash by se o všechno postaral hned napoprvé. Ale házet na někoho vinu jim teď nepomůže. Gabe se tím už tak dost mučil, Ash s Jacem do něj nechtěli rýt ještě víc.

Jace obdařil Gabea temným pohledem, který prozrazoval, že svému příteli stále neodpustil, co se stalo v Paříži a že Charles Miu vydíral. Ale zůstal zticha a tiskl rty

do tenké linky.

„Na tom nesejde. To už je vyřízené,“ prohlásil Ash. „Musíme vyřešit jiné, důležitější věci.“

Jace střelil po Ashovi ustaraným pohledem, ale Ash si ho nevšímal. Nehodlal podrobnosti probírat před Miou a Bethany. Už tak měly problémů víc než dost.

„Musím si toho u Josie hodně vyžehlit,“ pokračoval Ash. „Kromě toho, že leží

v nemocnici a trpí nesnesitelnými bolestmi, je tu ještě ta věc s obrazy. Ublížil jsem jí i tím, že jsem je koupil a tajil to před ní. Potřebuju vaši pomoc.“

„Víš, že uděláme cokoli,“ ujistila ho Bethany.

Ash ji stiskl, paží ji stále objímal kolem pasu. „Díky, zlatíčko. Hodně to pro mě znamená.“

„Jak ti můžeme pomoct?“ zeptal se Gabe.

„Chci uspořádat výstavu a chci ji se vším všudy. Potřebuju, abyste využili všech

kontaktů a laskavostí, které vám kdo dluží. Chci to velké. Využijeme taneční sál v Bentley. Zařiďte, aby přišel každý, kdo něco znamená, a udělejte z toho událost roku. Chci tam politiky, celebrity, úplně každého. Chci, aby Josie měla výstavu, kde její umění zazáří, aby si uvědomila, že má neobyčejný talent. Jen potřebuje trochu postrčit.“

„Dobře, kdy?“ zeptal se Jace.

„Až za několik měsíců. Chci si být jistý, že se Josie uzdraví dost na to, aby se toho mohla zúčastnit naplno. Nechtěl bych, aby se tam objevila jako hlavní hvězda večera

s modřinami a obvazy. Ale musíme na tom začít pracovat už teď, aby šlo všechno jako na drátkách.“

„Máš to mít,“ přislíbil Gabe.

„Díky,“ řekl Ash. „Jsem vám vděčný, že mi vždycky kryjete záda.“

Mia se odtáhla od Gabea a pevně Ashe objala. „Máme tě rádi, Ashi. A máme rádi i Josii.

Samozřejmě ti pomůžeme. Jen nám dej vědět, když budeš něco potřebovat.“ Ash se napůl usmál. „Vlastně tu jedna věc je.“

„Stačí říct,“ vybídla ho Bethany.

„Potřebuju, abyste tu zůstali pro případ, že se Josie probudí. Musím jít koupit prsten.“

Úsměvy, které se objevily na tvářích Mii a Bethany, ho zahřály u srdce. Přivinul si k sobě obě ženy a políbil je na spánky.

A pak se vydal k Tiffanymu pro prsten.

35. kapitola

Josie se podařilo s pomocí několika polštářů za zády posadit. Vzhledem k bolesti

v žebrech to nebylo nijak snadné. Ale po několika dnech a přesunu z jednotky intenzivní péče na klasické lůžkové oddělení už dokázala sedět, a dokonce se i trochu hýbat. Co bylo ale důležitější, mohla jíst!

Ne že by jí tu podávali opravdové jídlo nebo něco alespoň trochu chutného, ale měla hlad, takže i miska želé a pudink jí připadaly jako božská mana.

Ash od ní odcházel, aby se sešel s Gabem, Jacem, Miou, Bethany, a dokonce i Brittany, a pak je za ní vodil na návštěvu. Byla si naprosto vědoma toho, jak příšerně vypadá, ale tak se těšila na společnost, že jí to bylo fuk. Žádný make-up na světě nezakryje ty hrozné modřiny, doufala ale, že samy rychle zmizí.

Už přešly z černofialové na zelenožlutou. Ani netoužila zjistit, jak vypadá zbytek jejího těla. Když jí Ash pomáhal se sprchou, odmítla se na sebe podívat.

Dveře se otevřely a ona nedočkavě vzhlédla, aby zjistila, kdo za ní přišel. Dovnitř vstoupil Ash a vedl s sebou Miu, Bethany a Brittany. Přešli k její posteli, objali ji

a ujišťovali ji, jak skvěle vypadá. Bylo jí jasné, že lžou, ale milovala je za to.

K jejímu překvapení přišel s Gabem a Jacem i Kai Wellington. Tázavě se na Brittany zadívala a ta zrudla jako školačka, kterou přistihli, jak se líbá se zadákem školního družstva.

„Trval na tom, že přijde taky,“ zašeptala Brittany. „Od chvíle, kdy se to stalo, se ode mě nehnul.“

„To si piš,“ zavrčel Kai. „Nedovolím, aby se k tobě ten parchant dostal a ublížil ti. Už tak je dost špatné, co se stalo Josii.“

„To zní, jako by to mezi vámi bylo hodně vážné,“ zašeptala Josie Brittany. „Chápu to správně, že vám to vychází?“

Brittany se rozzářily oči a radostně přikývla. „Ano. Rozhodně.“ Josie jí stiskla ruku prsty, které nebyly v sádře. „To jsem ráda.“

„Jak se cítíš?“ zeptala se Mia nervózně.

„Už je mi lépe,“ odpověděla Josie.

Po Ashově skeptickém pohledu zčervenala. „Dobře. Není mi úplně skvěle, ale je mi lépe. Dokážu se posadit, aniž bych měla pocit, že mám hrudník v jednom ohni. A už taky dýchám sama. Dneska mi odpojili kyslíkovou masku.“

„To je skvělé, Josie!“ vykřikla Bethany. „Tolik jsme se o tebe báli.“

„Jak se máte vy?“ zeptala se Josie tiše. Svou otázkou ale mířila na Miu. Ash jí řekl, co si Mia zažila s Charlesem Willisem.

„Dobře,“ odpověděla Mia, ale v očích měla uštvaný výraz. „Pořád mám pocit, že je to moje vina. To já ho rozzuřila.“

Josie zavrtěla hlavou a trhla sebou, když ji ten pohyb zabolel. „Je to hajzl, Mio. Za to ty nemůžeš.“

„To máš pravdu,“ zavrčel Ash.

„Je mi tak odporný, že máme stejné příjmení,“ prohlásila Bethany. „Nechci, aby si

kdokoli myslel, že jsme příbuzní.“

Mia obrátila oči v sloup. „Willis je docela časté příjmení, nemyslíš?“

„Už se o to nebudeš muset starat dlouho, zlato,“ prohlásil Jace spokojeně. „Brzy budeš Crestwellová.“

Bethany zrůžověla radostí a automaticky shlédla na prsten na levé ruce. A že to byl nádherný prsten. S obrovským diamantem, který vůbec nebyl nápadný. Byl přiměřené drahý a padl jí dokonale.

„Když už jsme u toho, kdy stanovíte datum?“ zeptala se Josie.

Jace vypadal nešťastně a Bethany se zasmála. „Pracujeme na tom. Rozhodně to nebude dřív, než se uzdravíš, abys mi mohla jít za družičku.“

Josie zahřála její slova u srdce. Usmála se. Chtěla, aby viděli, jak velkou z toho má radost.

„To bych si nenechala ujít,“ řekla. „I kdybych tam měla jít se sádrou. Na mě nehleďte.

Nechci, abys musela čekat na svůj velký den déle, než bys chtěla.“

„Bez tebe by to nebylo ono,“ opáčila Bethany a chytila Josii za ruku. „Chci tě tam.

A Brittany taky. Všechny naše holky. Caro slíbila, že také dorazí, i když to znamená, že bude muset přiletět až z Vegas.“

Kai si odkašlal. „To nebude problém. Pokud v té době budeme s Brittany ve Vegas, přiletíme mým letadlem a vezmeme s sebou i Brandona a Caro.“

Josie vytřeštila oči a přelétla pohledem na Brittany. „Ty s ním letíš do Vegas?“

„Ano,“ prohlásil Kai dřív, než Brittany stihla odpovědět.

Ash přimhouřil oči, ale zůstal zticha. Josie nepochybovala, že si se sestrou promluví později. A s Kaiem také.

„Děkuju,“ řekla Bethany Kaiovi, tváře jí nesměle zrůžověly. „Hodně to pro mě znamená, že tam také budete.“

„Nenechali bychom si to ujít,“ usmál se Kai. „Možná, že když tě Brittany uvidí vdanou, konečně k tomu taky svolí. Její bývalý manžel byl blázen, že si ji nechal uniknout, ale já stejnou chybu neudělám.“

Páni. Ten chlap na to šel ale rychle! Josie se znovu podívala pokradmu na Brittany, která se tvářila poněkud zaraženě. Vypadalo to, že Kai s ničím dlouho neotálí, ale Brittany se do všeho nevrhá tak jako on. Josie by se však vsadila, že stejně bude po jeho. Působil na ni jako velice odhodlaný muž, který si jde za svým. Stejně jako ostatní muži v pokoji.

„Nepředpokládám, že jste s sebou přinesli jídlo?“ zeptala se Josie toužebně. „Umírám hlady a oni mi tu dávají jen tekutou stravu, takže kuřecí vývar a želé.“

Ash se na ni káravě zadíval. „Ještě nemůžeš jíst pevnou stravu, zlato. Nejdřív zítra a i pak musíš začít zvolna.“

Povzdechla si. „Za pokus to stálo. Možná by mi holky něco propašovaly, až by ses nedíval.“

Jakmile to řekla, vyslala k dívkám prosebný pohled, který všechny rozesmál.

„Budeme na to myslet,“ prohlásila Mia rozhodně a střelila po Ashovi pohledem.

Ash jen zavrtěl hlavou a obrátil oči v sloup. „Jen si pamatuj, že budeš muset projít přese mě.“

„Někdy musíš spát,“ namítla Bethany zvesela. „Jestli tě probudí vůně jídla, určitě půjde

z vedlejšího pokoje.“

Rozesmáli se. Josie se náhle cítila tak lehká. Všechno bude v pořádku. Dostane se

z toho. Doktor jí dokonce řekl, že jestli se bude uzdravovat tak jako doteď, za den dva bude moct domů. Po tolika dnech strávených v nemocnici chtěla Josie křičet radostí.

Zatím nemohla z postele, jen do sprchy a na toaletu. Nemohla se dočkat, až bude moct vstát a pořádně se protáhnout. Dělat cokoli, jen už neležet celé dny v posteli.

Povídali si, smáli se, žertovali a bavili se, dokud Josie nezačala zívat. Zmáhala ji únava.

Ash si toho všiml a všechny zpražil nepříliš příjemným pohledem. Jeho přátelé to okamžitě pochopili a oznámili, že už půjdou.

Obestoupili Josiinu postel a po jednom ji objali a rozloučili se s ní. Dokonce i Kai ji políbil na tvář a pak se vrátil zpět k Brittany.

„Nechci, abyste odešli tak brzy,“ posteskla si Josie. „Je strašně unavující celé dny tu jen ležet, ukoušu se nudou. Lezu z toho po zdech!“

„Brzy se vrátíme,“ slíbila Mia. „A přineseme ti jídlo!“

S poslední větou vyslala Mia k Ashovi pronikavý pohled.

„Budu se těšit,“ usmála se Josie.

Ash se sklonil a něžně ji políbil na rty. „Vyprovodím je, miláčku, ale pak se vrátím, ano? Chceš přinést něco horkého k pití? Doktor řekl, že už můžeš kávu nebo horkou čokoládu.“

„To zní skvěle,“ vydechla Josie. „Dala bych si kávu. Myslíš, že bys mi mohl donést latté?“

Ash se usmál. „Pro tebe cokoli. Uvidím, co se dá dělat.“

„Cokoli kromě jídla,“ postěžovala si Josie.

Pohladil ji po hlavě a pak ji po ní láskyplně poplácal. „Cokoli kromě jídla.“

Mávla mu a opřela se do polštářů. Návštěvy ji vyčerpávaly. Možná se zatím neuzdravila natolik, jak si myslela. Byla ale ráda, že přišli.

Všichni postupně odešli a Ash se zastavil ve dveřích a vyslal k ní pohled tak plný lásky, až jí to vzalo dech. Pak se otočil a tiše za sebou zavřel dveře.

Povzdechla si a zavřela oči, využila toho, že má klid, aby si odpočinula. Už se propadala do spánku, když slyšela, jak se dveře otevřely. Určitě tak dlouho nespala. Ash neměl čas rozloučit se s přáteli, sehnat jí kávu a vrátit se.

Ve dveřích ale stáli dva muži v oblecích a Josie v nich poznala detektivy, kteří ji vyslýchali hned poté, co byla hospitalizována. Nepamatovala si už, co jim říkala. Byla omámená a pod vlivem prášků proti bolesti. Možná ale už zatkli Charlese. Tentokrát udělala to, co měla udělat už tehdy, kdy ji napadl Michael. Podala na něj trestní oznámení. Chtěla, aby šel Charles do vězení za to, co jí provedl, protože ji děsilo pomyšlení, co by mu udělal Ash.

„Slečno Carlysleová, rádi bychom vám položili několik otázek, pokud vám to nebude vadit. Pamatujete si mého partnera Clintona? Jsem detektiv Starks. Setkali jsme se poté, co jste byla napadena. Nevím, kolik si toho pamatujete.“

„Pamatuju si vás, detektive Starksi. A ne, nevadí mi to. Už jste ho zatkli?“

„Právě to jsme s vámi přišli probrat,“ prohlásil Starks věcně.

Výraz v jejich tvářích Josii poplašil. Zadívala se ně a snažila se pochopit, co se děje.

„Dnes ráno bylo nalezeno tělo Charlese Willise. Někdo ho brutálně zavraždil,“ prohlásil

Starks. „Rádi bychom zjistili, kdo ho zabil.“

36. kapitola

Josie v šoku zírala na dva policisty. V žilách ji pálil strach. Panebože. Ash by přece… To by neudělal. Že ne? Žaludek se jí svíral záchvatem paniky. Těžko se jí dýchalo, bolest ji tížila na hrudi.

„Jste v pořádku, slečno Carlysleová?“ zeptal se Clinton ustaraně.

„Samozřejmě že nejsem v pořádku,“ vydechla slabě. „Právě jste mi řekli, že muž, který mě napadl, byl zavražděn.“ A pak ji napadla další věc. Ostře se zadívala na oba detektivy.

„Řekl jste, že chcete zjistit, kdo ho zabil. Snad si nemyslíte, že jsem podezřelá? V současném stavu jsem sotva schopna někoho zabít.“

Ale Ash by mohl být podezřelý. Netajil se tím, jak ho rozzuřilo, co se jí stalo. A co bylo horší, Josie ani nemohla zavrhnout možnost, že to udělal.

„Nejste podezřelá,“ prohlásil Starks. „Ale pan McIntyre je. Víte, kde byl včera v noci mezi sedmou a desátou večerní?“

Okamžitě se jí ulevilo. Levou rukou se chytila rámu postele, protože se bála, že se skulí na stranu. Jestli se to stalo v tu dobu, na kterou se ptali, Ash to udělat nemohl, protože byl s ní.

„Byl tu se mnou,“ prohlásila pevně. „Můžete se zeptat sestry, která měla službu. Seděl u mě celou noc a spal tady na gauči.“

Clinton si pilně zapisoval poznámky do bločku, zatímco Starks ji dál pozoroval, dokud se neošila.

„Docela příhodné, že muž, který vás napadl, skončil mrtvý, nemyslíte?“

„Na co narážíte, detektive?“ odsekla. „Kdybyste dělal svou práci a zatkl ho, teď by mrtvý nebyl, nemyslíte? Už jsem vám řekla, že Ash tu byl se mnou. Jestli mi nevěříte, je tu tucet lidí, které mu alibi potvrdí.“

Starks pomalu přikývl. „Rozhodně si s nimi promluvíme, toho se nebojte. Ale co pan Hamilton a pan Crestwell? Viděla jste včera večer některého z nich?“

Zbledla. „Zešílel jste? Proč by kdokoli z nich zabíjel Charlese Willise?“

„Neodpověděla jste na otázku,“ vložil se do toho Clinton.

„Ne,“ řekla. „Neviděla jsem je, ale jsem si jistá, že pokud se jich zeptáte, určitě vám sdělí, kde byli.“

„Zeptáme se jich,“ prohlásil Starks.

Dveře se otevřely a dovnitř vešel Ash. Okamžitě se zastavil, když uvnitř spatřil dva policisty. Očividně v její tváři spatřil něco, co se mu nelíbilo, protože se ihned rozčílil.

„Co se to tu, do prdele, děje?“ zahřímal.

„Pane McIntyre,“ pokynul mu Starks. „Vyslýcháme tu slečnu Carlysleovou ohledně případu vraždy Charlese Willise.“

Ash zamrkal, ani náznakem nedal najevo, co si myslí. „On je mrtvý?“ Clinton přikývl.

„Dobře,“ poznamenal Ash úlevně.

Josie zalapala po dechu. Nijak si tím, co řekl, nepomáhal. A teď byli ti dva přesvědčeni, že s tím má něco společného.

„Myslí si, že to máš na svědomí ty, Ashi!“ Ash povytáhl obočí. „Opravdu?“

„Nezdáte se příliš rozrušený skutečností, že je mrtvý,“ poznamenal Starks.

Ash se na něj otočil a propálil detektiva rozzuřeným pohledem. „Dobře se na ni podívejte. A teď mi povězte, kdyby tu ležela vaše žena, ubitá téměř k smrti, opravdu by vám tolik vadilo, že někdo zabil toho hajzla, který jí to udělal?“

Clinton se ošil a Starks se zatvářil rozpačitě.

„Není důležité, co si myslím,“ odpověděl Starks, „a nic to nezmění na faktu, že došlo ke zločinu. Musím ho vyšetřit jako jakoukoli jinou vraždu.“

„Tak to udělejte,“ prohlásil Ash. „Ale Josii nechte na pokoji. Ani se na ni už nepodíváte, pokud u toho nebude její právník. Je to jasné? A jestli si s ní budete chtít znovu promluvit, nejprve mi zavoláte a domluvíme si schůzku. Ovšem znovu se s ní nesetkáte, pokud bude pod vlivem prášků proti bolesti a na pokraji vyčerpání. Rozrušili jste ji a to je to poslední, co v tuto chvíli potřebuje.“

„Tak v tom případě by vám nevadilo jít s námi ven a odpovědět na pár otázek,“ namítl Starks ostře.

„To by mi vadilo,“ odsekl Ash. „Od Josie neodejdu. Jestli si chcete promluvit, dám vám číslo na svého právníka, domluvte s ním schůzku.“

„Nemusí to být takhle složitě,“ poznamenal Clinton. „Jen nám odpovězte na pár otázek a pak půjdeme.“

„A já vám už řekl, co musíte udělat, pokud si se mnou chcete promluvit,“ prohlásil Ash neústupně.

Z kapsy vylovil peněženku, vytáhl z ní vizitku a podal ji Starksovi. Ani jeden z detektivů se netvářil nijak nadšeně, ale ustoupili.

„Prošetříme si vás, pane McIntyre. Pokud máte se smrtí Charlese Willise cokoli společného, zjistíme to,“ slíbil Starks vážně.

„Můj život je otevřená kniha,“ prohlásil Ash klidným hlasem. „Ačkoli myslím, že pokud se podíváte na obchodní praktiky Charlese Willise, několik podezřelých určitě objevíte.

Každý z nich má motiv. Laskavě se podívejte blíže na jeho obchodní záležitosti a nemarněte čas prozkoumáváním těch mých. U mě to, co hledáte, nenajdete.“

Clinton se Starksem si vyměnili ostré pohledy.

„Ozveme se,“ oznámil Starks Josii i Ashovi.

S tím se oba otočili a odešli. Ash je následoval a zavřel za nimi dveře. Pak se otočil a přešel k posteli. Vypadal rozzuřeně.

„Omlouvám se, zlato. Nenapadlo mě, že by sem takhle vpadli. Je mi líto, že jsi tu na ně byla sama. To se už nestane. Jestli se znovu ukážou, bez právníka s nimi nemluv. Pokud

s tebou z jakéhokoli důvodu nebudu, okamžitě mi zavolej.“

Ruka se jí třásla z toho, jak pevně svírala rám postele. Ash jí opatrně uvolnil prsty, vzal je do dlaní a jemně ji hladil palcem po hřbetě ruky.

„Zeptali se, kde jsi byl mezi sedmou a desátou,“ řekla roztřeseným hlasem. „Myslí si, žes to udělal.“

„Byl jsem tu s tebou,“ prohlásil tiše.

„Já vím. Pověděla jsem jim to. Ale přesto si to myslí… A zeptali se i na Gabea a Jace.

Ashi, musíš je varovat. Myslí si, že to udělal jeden z vás. Neudělal jsi to, že ne?“ Nedokázala ovládnout svůj hlas, byla v něm slyšet úpěnlivá prosba.

Ash pomalu zavrtěl hlavou. „Neudělal jsem to, zlato. Byl jsem tu s tebou.“

„Zařídil jsi, aby se to stalo?“ zašeptala.

Sklonil se, políbil ji na čelo a chvíli rty tiskl k její pokožce.

„Nemusel jsem. Okradl spoustu lidí. Podrazil při obchodování hodně takových lidí, které by člověk podrazit neměl. Jakmile to zjistili, jeho život už nestál za pěťák.“

Když od ní ustoupil, zmateně se na něj zadívala. „Jak to zjistili?“

Ash se usmál, ale nebyl to vřelý úsměv. Temnota v jeho očích ji rozechvěla. Tohle byl muž, se kterým se nezahrává. Bez ohledu na to, jaký dojem vyvolával. Klidný, ležérní, okouzlující pohodář. Pod pečlivě vytvořenou maskou se ale skrývalo neoblomné odhodlání.

„S menší pomocí,“ odpověděl temně.

Prudce se nadechla. Hleděla mu do očí. „Takže s jeho vraždou máš něco společného.“

Ash zavrtěl hlavou. „Ne. Nemám. Pokud se ptáš, jestli mám na svých rukou krev, to bez pochyb. Sdělil jsem těm správným lidem ty správné informace. Co s nimi udělali, bylo už čistě na nich. Nezabil jsem ho. Nedal jsem ho zabít. Ale umožnil jsem to, když jsem

předal informace. Budeš se muset rozhodnout, jestli jsi s tím vědomím schopná žít. Jestli jsi ochotná žít se mnou.“

Pomalu přikývla, trochu otupěle, ale také úlevně. Nedokázala si představit, že by Ash šel kvůli ní do vězení. Že by jim to zničilo život. Ne teď, když s ním plánovala strávit budoucnost.

„Zasloužil si zemřít. Nebyl to dobrý člověk. A to odporuje všemu, čemu jsem kdy věřila.

Nebudu nikoho soudit. Dřív by mi vadilo, že byla spravedlnost vykonána takto.“

„A teď?“ zeptal se tiše.

„Změnil jsi mě, Ashi. Nevím, jestli ve všech případech k lepšímu. Nebo k horšímu. Nevím to. Ale je to tak. Změnil jsi mě. V některých směrech jsi ze mě udělal lepšího člověka. V jiných zase naopak.“

„Nechci, aby ses někdy ocitla v šedé zóně, kam občas zabřednu já, zlato. Chci, abys zůstala čistá. Chci, abys zářila, tak jako vždycky. Už o tom nebudeme nikdy mluvit. Když se nezeptáš, já neodpovím. Možná budeš o některých věcech vědět – já ti lhát nebudu – ale nikdy se tě to nijak nedotkne. Nikdy. Když to takhle víš, dokážeš s tím žít?“

„Ano,“ zašeptala. „Dokážu s tím žít.“

„Miluju tě, zlato,“ vyznal se Ash hlasem stísněným emocemi. „Nezasloužím si tvou lásku, ani tvou zář, ale chci je, protože s tebou dokážu cítit teplo slunce. Nechci zpátky do stínů.“

„Ani nemusíš,“ řekla tiše. „Zůstaň ve slunci. Se mnou.“

„Navždycky, miláčku. Nic z toho se nikdy nedotkne ani našich dětí, Josie. Máš mé slovo.

Nic a nikdo se nedotkne tebe ani našich dětí. Ani Gabea, ani Jace, Mii a Bethany. Jste moje rodina. Zemřel bych po vás. Zůstanete ve slunci, kam patříte.“

„Ty tam také patříš, Ashi. A já tě chci při sobě.“ Odmlčela se. Zamračila se, když si uvědomila, co řekl.

„Počkat, my budeme mít děti?“

Usmál se, pomalu a svůdně, v očích vědoucí pohled. Ve vlnách z něj vyzařovala domýšlivost a sebedůvěra. „Dáš mi děti, Josie. O to se vsaď. Kolik, je jen na tobě. Nejdřív chci ale kluky. A pak holčičku. Protože potřebuje starší bratry, kteří ji budou vždycky hlídat. Budou úplně jiní než mí bratři. Ti s námi nemají nic společného. Budeme skutečná rodina.“

Josie se na něj něžně usmála, cítila k němu takovou lásku. „Ano. Budeme skutečná rodina. A chci jich šest. Zvládneš to?“

Ash vypadal omráčeně. „Šest? Sakra, ženská, to je vážně velké číslo. To abych tě zbouchnul co nejdřív.“

Vážně přikývla. „Měli bychom určitě hned začít.“

„To si piš,“ souhlasil. „Nechci, abys to poslední čekala s úplným starcem. Ale než se do toho pustíme, musíš se uzdravit a vypadnout z téhle nemocnice.“

Vklouzl rukou do kapsy a vytáhl malou krabičku.

„Chtěl jsem, aby to byla dokonalá chvíle,“ řekl pochmurně. „Ale nedovedu si představit dokonalejší okamžik než teď, kdy mluvíme o dětech a naší budoucnosti.“

Otevřel krabičku a Josie zalapala po dechu při pohledu na přenádherný diamantový prsten. Třpytil se a odrážel světlo slunce, které sem pronikalo oknem, a oslepoval ji svou září.

Poklekl vedle její postele na koleno a jemně ji vzal za ruku.

„Vezmeš si mě, Josie? Budeš se mnou mít děti a zůstaneš se mnou po zbytek svého života? Nikdo tě nikdy nebude milovat víc než já. Budu tě o tom ujišťovat každý den až do konce svého života.“

Prsten se jí před očima rozpil, jak na něj přes slzy neviděla. Nasadil jí ho na prst.

„Ano. Bože, ano, Ashi! Vezmu si tě. Tolik tě miluju. A chci s tebou mít děti. Chci hodně dětí.“

Usmál se a zvedl se, aby se k ní mohl sklonit. Opatrně ji vzal do náručí. Pak ji políbil tak něžně, až jí srdce roztálo.

„Taky tě miluju, Josie. O tom nikdy nepochybuj. Mám toho ještě hodně na práci

a musím toho hodně vyřídit. To ale počká, dokud nebudeš doma, kde se o tebe budu moct postarat a pořádně si tě rozmazlit.“

Zvedla ruku k jeho tváři, prsten se jí na ruce blyštěl.

„Už se na to těším, má lásko.“

37. kapitola

„Nemůžu uvěřit, žes to pro mě udělal,“ vydechla Josie v údivu při pohledu na zaplněný taneční sál hotelu Bentley.

Ash ji vzal kolem pasu a pevně ji k sobě přitiskl. „Já nic neudělal, zlato. To jen ty. Milují tvou práci. Do půl hodiny budou obrazy vyprodané. Na tvou sérii erotických maleb přihazovali jak zběsilí.“

Josie se rozhlédla po davu lidí, kteří obdivovali její díla a upíjeli při tom velice drahé šampaňské. Byl tu každý. Bože můj, i starosta. A všude byly slavné osobnosti! Nemohla uvěřit všem těm jménům, která viděla na seznamu hostů. A byli tu kvůli jejím obrazům!

Vzhlédla k Ashovi a opřela se o něj. „Nevadí ti, že vidí ty mé autoportréty? Vím, že jsi je nechtěl nikomu ukazovat, měly být jen pro tebe.“

Usmál se a políbil ji na usmívající se rty. „Já tě mám z masa a kostí. Na co potřebuju obrazy? Oni si mohou jen představovat, co je na těch obrazech skryto, ale já to vidím

a cítím každou noc. Jenom já. To nemá nikdo jiný.“ Usmála se. Jeho odpověď ji potěšila.

„Pokud bys chtěla namalovat něco odvážnějšího, pak ano, koupil bych to. Je mi jedno, co řekneš. Nechci, aby kdokoli měl tvůj obraz, na němž budeš zcela nahá.“

Zakřenila se a šťouchla ho do žeber. „Neboj. Na něco takového nemám odvahu.“

„Díkybohu,“ ulevilo se mu. „Nerad bych namlátil chlapům, kteří by nad tvými malbami i jen slintali.“

„Ach, podívej, tamhle jsou holky!“ vykřikla Josie a odtrhla se od Ashe, aby je přivítala.

„Josie!“ vykřikla Brittany a sevřela Josii v objetí. „Jsi slavná! Viděla jsi, jak ti lidi z tvých obrazů úplně šílí?“

Josie ji také objala a usmála se na Kaie, který postával stranou, zatímco Brittany pevně objímala Josii.

Právě když ji Britt pustila, objevily se za Gabem a Jacem i Mia s Bethany a také se s Josií přivítaly.

„Panebože, vypadáte skvěle, holky!“ pochválila jim šaty Josie. „A ty boty!“ Ztišila hlas.

„Vím, co budete vyvádět v noci.“

Všechny se rozesmály a pak Mia řekla: „Kde je tady šampaňské! Musíme pít.“

Muži zasténali, ale ani jeden z nich si neodpustil potěšený pohled v očích. Věděli, co je později čeká. Josie doufala, že i jí se bude Ash náležitě věnovat.

Během její rekonvalescence k ní byl něžnější a trpělivější než kdy dřív. Nakonec ho musela svést, protože se jí skoro odmítal dotýkat, natož se s ní milovat, dokud si nebude naprosto jistý, že je zdravá. A i pak se jí dotýkal jako křehké porcelánové panenky. Ne že by si stěžovala. Nemohla se ale dočkat normálního, pořádného sexu se svým dominantním mužem.

Viděla, jak bojuje sám se sebou, aby jí nepřipomněl, co se stalo. Byl vůči ní opatrný, bál se, aby jí nepřipomněl ten útok. Ale ona to měla ráda tvrději a do toho mělo jejich milování v poslední době pěkně daleko. Chtěla to zpět. Chtěla, aby se zapomněl ovládat a uspokojil všechny své temné touhy.

Jen to pomyšlení ji rozechvělo. Dnes v noci. Dnes mu už nedá na vybranou. Toužila po všem, co jí může dát. Chtěla znovu na zadečku ucítit ostré pálení koženého pásku. Bude vyžadovat, aby ji svázal a vzal si ji co nejhříšněji. Chtěla Ashe zpět!

„Teď vám Josii ukradnu, chci ji provést kolem. Představit ji několika lidem. Popijte, za chvíli jsme zpět,“ řekl Ash.

Dívky jim zamávaly a pak se otočily k vlastním mužům, kteří byli velmi rádi, že je mají opět pod kontrolou. Ash ji vedl davem, občas se zastavili, aby jí představil lidi, které byla schopná jen pozdravit.

Jazyk měla jako svázaný a neměla tušení, co říct lidem, kteří tak otevřeně obdivovali její práci. Nikdy se jí ani nesnilo o tom, že by byly její obrazy tak žádané. A za to vděčila jenom Ashovi.

„Děkuju ti,“ zašeptala a objala ho kolem pasu, zatímco si brodili cestu davem. „Tohle je nejkrásnější noc mého života!“

„To jsem moc rád, lásko. Tahle noc patří tobě. Ale neboj, bude jich ještě mnoho. Soudě podle toho, jak rychle se obrazy prodaly, budeš velmi žádaná. Možná toho budu i jednoho dne litovat, protože všechen čas budeš trávit s plátny a štětci a na mě zapomeneš.“

Zasmála se a objala ho ještě pevněji. „To se nestane. Ty budeš u mě vždycky na prvním místě, Ashi.“

Políbil ji, dlouze a toužebně, a naprosto ho nezajímalo, že všude kolem nich jsou lidé.

Šťastně si povzdechla. Tolik se toho za poslední dva měsíce stalo. Po dvou týdnech v nemocnici ji konečně pustili domů. Policie vyslechla ji i Ashe, tentokrát ale

za přítomnosti právníka. Vyslechli také Jace s Gabem a zjistili si vše o Ashově životě. Nenechali kámen na kameni. Nenašli ale vůbec nic.

Pak se stočila pozornost na Willisovy obchodní praktiky a tam narazili na zlatou žílu.

Okradl mnoho lidí. O obrovskou spoustu peněz. Založil falešné účty. Nechával si platit za práci, kterou nikdy neudělal, a na nejméně třech zahraničních účtech byly objeveny miliony z ukradených peněz.

Horší ale byli lidé, které okradl. Nebyli to zrovna zákony dodržující obchodníci jako Ash a jeho partneři. Byli to lidé, které byste si neměli troufnout okrást, protože kdyby na to přišli, vězení jste se bát nemuseli. Charles na to přišel moc pozdě. Měl dokonce vazby

na mafii. Josie do té doby nevěřila, že mafie existuje i ve skutečném světě, nejen v knihách a ve filmech.

Policie vyšetřovala konkrétně jednoho muže. Byli přesvědčeni, že právě on stojí

za Willisovou vraždou, ničilo je ale, že mu to nemohli dokázat. Nakonec zůstal případ otevřen, Ash už ale nebyl veden jako podezřelý.

Jakmile jim dala policie pokoj, Josii se hned lépe dýchalo. Věděla, že Ash nemá přímo na svědomí Charlesovu vraždu, byl do ní ale zapletený. Toho dne v nemocnici jí ale slíbil, že o tom už nikdy nebudou mluvit, a ona se neptala.

Možná se tak ocitla v šedé zóně, stejně jako Ash, ale Charlesovy smrti prostě nedokázala litovat. Ublížil mnoha lidem a ona mohla zemřít na zranění, která jí přivodil. Byla připravena jít v životě dál. S Ashem po boku.

„Chci se tě na něco zeptat, zlato,“ zašeptal jí Ash do ucha. Vzhlédla k němu, celá zvědavá, proč náhle tak zvážněl.

„Jace s Bethany se mě zeptali, jestli bychom se chtěli vzít s nimi. Dvojitá svatba. Slíbil jsem jim, že to s tebou proberu. Moc by se jim to líbilo. Jace se nemůže dočkat, chce svatbu co nejdřív. Já to ale odmítnu, jestli chceš nebo potřebuješ víc času. Pochopím, pokud toužíš mít svůj vlastní velký den. Chci, aby to pro tebe bylo něco výjimečného.“

„Ale co ty?“ zeptala se Josie tiše. „Co chceš ty?“

Ash se usmál. „Chci jen tebe. Na ničem jiném mi nezáleží. Je mi jedno, kde se to stane i kdy, i když nehodlám čekat moc dlouho. Chci, abys nesla moje jméno. Chci vědět, že jsi po právu moje. Jak to uděláme, je mi ale jedno.“

„Myslím, že by bylo skvělé mít svatbu spolu s Jacem a Bethany,“ odpověděla tiše. „Je to tvůj nejlepší přítel a Bethany zbožňuju. Udělejme to tak.“

„Takže ti nevadí, když se vezmeme už brzy?“ zeptal se Ash. „Jace se chce oženit, jak nejdřív to bude možné. Napadla ho svatba na pláži. Možná Bora-Bora.“

„To zní tak romanticky,“ povzdechla si. „Taky je mi jedno, kdy a kde, Ashi. Jen za tebe chci být provdaná. Cokoli dalšího je už jen třešinka na dortu.“

Znovu ji políbil. „Tak jim to půjdeme říct. Máme co oslavovat.“

Vzala ho za ruku a společně se vrátili za svými přáteli na druhé straně sálu. Za svými přáteli. Nejen Ashovými. Ti lidé byli i její přátelé, a to ji hřálo u srdce.

Brittany byla naprosto zblázněná do Kaie. Už se za ním i přestěhovala do Vegas, ale často se do města vraceli. Josie byla ráda, že má Ash alespoň svou sestru. Zbytek rodiny dal pokoj poté, co Ash zavolal svému dědovi. Sice pořád nevěděl, co starý muž udělá se svou poslední vůlí, Ash ale splnil, co slíbil, a tím si nad nimi umyl ruce.

S Brittany si teď ale byli bližší. Trávila s nimi hodně času. Jeho skutečná rodina ovšem teď stála jen několik kroků od něj. Gabe, Jace, Mia, Bethany. A nyní to byla i její rodina.

Když jim Ash oznámil, že se vezmou na dvojité svatbě s Jacem a Bethany, všichni se radovali. A zmizela další láhev šampaňského.

„Doufám, že také přijdete na naši svatbu s Brittany,“ přerušil je Kai s úsměvem. „Dnes se mi ji konečně povedlo přesvědčit.“

Brittany zvedla ruku s obrovským diamantovým zásnubním prstenem, kterého si Josie doteď nevšimla. Brittany měla tváře zrůžovělé štěstím a oči jí jasně zářily.

„Takže dvojitý přípitek,“ prohlásil Ash a zvedl sklenku. „Na Josii a její úspěch.

A na Brittany a Kaie.“

Všichni pozvedli skleničky, hlasitě si jimi přiťukli a pak perlivý nápoj vypili.

„Na kamarádky!“ vykřikla Mia a pozvedla sklenku v přípitku Josii, Bethany a Brittany.

„Na to se napiju!“ přisvědčila Bethany.

„A na to, aby si pánové užili ještě mnoho dámských jízd!“ dodala Josie s úsměvem.

„Tak na tohle se napiju,“ prohlásil Ash.

„Já taky,“ přidal se Jace.

„I já,“ usmál se Gabe.

„A já moc rád při té příležitosti přiletím s Brittany,“ slíbil Kai a oči mu jiskřily pobavením.

Josie si k sobě přitáhla Brittany a Bethany a objala je, zatímco Mia objala kolem pasu Bethany. Pak pozvedly sklenky.

„Na dámskou jízdu!“ vykřikly sborově.