Maya Banks

Temné touhy 03. Podřiď se

1. kapitola

Chessy Morganová zabočila na parkoviště u houstonského Lux Café a vykulila oči překvapením, když kousek před sebou spatřila auto jak Kylie, tak Joss.

Nepřekvapilo ji, že tu Kylie už je. Vždycky byla dochvilná. Ale Joss? Joss neustále

chodila všude pozdě. Chessy a Kylie téměř vždy čekaly na Joss, která pak do restaurace vběhla celá rozesmátá a své zpoždění pokaždé nějak omlouvala, ačkoli to od ní kamarádky nikdy nežádaly.

A, no, kdo by se mohl na Joss zlobit? Zvláště kvůli něčemu pro ni tak typickému jako pozdní příchody. Joss dokázala svou vřelou a milou povahou kdykoli rozzářit celou místnost. Ušla dlouhou cestu, od vdovy truchlící po svém manželovi Carsonovi po ženu, kterou byla nyní. Teď byla šťastná. Zamilovaná. Vdaná za Dashe, nejlepšího přítele svého zesnulého manžela. Chessy oběma svým kamarádkám jejich štěstí ze srdce přála. Joss

i Kylie nalezly lásku. Zvlášť u Kylie to byl obrovský krok kupředu. Dokázala překonat démony své minulosti, kteří až příliš dlouho ovládali i její přítomnost.

Kylie našla svou spřízněnou duši v Jensenovi a tvořili spolu dokonalý pár. Chessy ani na okamžik nepochybovala o tom, že se Jensen ke Kylie skvěle hodí.

Kéž by jen Chessy mohla říct, že její vlastní milostný život - její manželský svazek - byl stejně dokonalý jako jejích přítelkyň.

S povzdechem vystoupila ze svého mercedesu SUV a posmutněle se na sedmimístný vůz zadívala. Když jí ho Tate daroval, přemýšlela, proč pro všechno na světě pořídil něco tak velkého, ale on se na ni zadíval s tou okouzlující rošťáckou jiskrou v oku a pověděl jí, že se tak do toho auta skvěle vejdou všechny jejich děti. Děti, o nichž kdysi přemýšleli -

po svatbě o nich mluvili často. Mluvili o svých snech o velké rodině a domě plném dětí, lásky a smíchu. Ale v poslední době už Tate nechtěl téma dětí ani otevírat.

Poté, co z jeho firmy odešel jeho společník, se Tate plně soustředil na budování svého podnikání. Chtěl s dětmi počkat, až se vše uklidní a budou zajištění. Chessy ale v duchu přemítala, jestli ten den někdy nastane. Za poslední rok ani jednou nesebrala odvahu se ho na to zeptat.

Cítila, že se od ní Tate stále víc a víc odtahuje, jeho kariéra mu zabírala čím dál víc času, a tak teď Chessy měla pocit, že je až na druhé, možná až na třetí nebo kdovíkolikáté příčce na jeho žebříčku priorit.

„Proboha, Chessy. Přestaň to už dramatizovat. Není to tak strašné. Tate tě miluje. Ty miluješ jeho. Musíš být jen trpělivá a počkat. Všechno se vyřeší,” okřikla se nahlas.

Vzpamatovala se, a jakmile vešla do restaurace, pozdravila se s kamarádkami - dávala si přitom pozor, aby se jí ve tváři nezračila žádná z jejích chmurných myšlenek. Nechtěla, aby si o ni dělaly ještě více starostí. Už celé měsíce věděly, že se něco děje. Viděla, jak si

vyměňují pohledy, když si myslely, že se nedívá. Jí ale nic neušlo. Neušly jí ani ty ustarané pohledy. Ani pochybnosti, které se jim zračily v očích. Věděla, že se bojí, co se s jejím vztahem s Tatem stane. Obě ženy ale byly šťastné. Neskonale šťastné. A Chessy je nechtěla stáhnout do temných hlubin vlastního smutku.

To ona byla z jejich trojice vždy ta nejveselejší. Ta, jež pořád rozdávala úsměvy a které jiskřilo v očích štěstím. Až na to, že vůbec neuměla skrývat vlastní pocity. Ať dobré, nebo

špatné, vždy do ní bylo vidět. Když byla šťastná, byla opravdu šťastná. Plná života. Bavila se. Zářila, jak jí kamarádky často říkávaly. Když však nebyla šťastná, kamarádky v ní dokázaly číst jako v otevřené knize, pronikly za její masku a ona je ani na vteřinu neoblafla.

Přesto se obrnila, nasadila svůj nejzářivější úsměv, až ji z něj bolely tváře, a vydala se k boxu, kde Kylie a Joss seděly.

„Díkybohu, už jsi tady!” vykřikla Kylie, popadla Chessy za ruku a stáhla ji na sedačku vedle sebe. „Joss úplně září a má v očích takový ten pohled, co prozrazuje, že před námi něco tají, ale nechtěla mi nic říct, dokud nedorazíš.”

Chessy se poslušně posadila, když ji Kylie stáhla vedle sebe, a jakmile uviděla její rozhořčení, že jí Joss nechtěla nic prozradit, dokud s nimi nebude i ona, zakřenila se. Bolest v její duši trochu polevila - jak by taky ne, když byla s dvěma nejlepšími kamarádkami? Jen být s nimi rozhánělo smutek, který se v poslední době stal nedílnou součástí jejího života.

„Aha, už chápu, o čem to Kylie mluví, Joss,” poznamenala Chessy při pohledu na svou kamarádku. „Máš na tváři přesně ten stejný spokojený úsměv jako kočka, co právě slízla smetanu, a rozhodně záříš. Tak to vyklop. Už jsme tu všechny a nemůžeme se dočkat.

Nenuť mě, abych ti ublížila, protože tě můžu ujistit, že Kylie v tom pojede se mnou. Chuděrka musela čekat, dokud nedorazím, a klidně si na tebe sedneme, když budeme muset, tak už povídej!”

Kylie horečně přikyvovala a oči upírala na Jossin široký úsměv, který se jí zračil ve tváři a zaléval svou září každičký rys jejího obličeje. Pro Chessy to bylo jako rána do žaludku. Joss opravdu zářila. Vypadala tak šťastně, až Chessy téměř bolelo na ni pohlédnout. Ani za nic ale nehodlala zničit své kamarádce tento okamžik čirého štěstí tím, že by byť jen maličko dala před přítelkyněmi najevo, jak je sama nešťastná.

„Jsme s Dashem těhotní,” oznámila Joss s neskrývanou radostí. „Jsem těhotná,” opravila se. Tvář jí zjihla, v očích se jí zračila láska a štěstí. „Budeme mít děťátko!”

Kylie vypískla a okamžitě se na Joss vrhla, pevně ji objala a vůbec si nevšímala překvapených pohledů ostatních návštěvníků restaurace, kteří seděli nejblíže k boxu tří nejlepších kamarádek.

Chessy ihned vstala, ačkoli se jí žaludek bolestivě svíral, a rychle obešla stůl, protože přes Kylie se k Joss nemohla dostat.

„Tak moc ti to přeju,” zašeptala Chessy, protože nahlas ta slova kvůli knedlíku v krku vyslovit nedokázala.

Joss ji objala, pak se ale odtáhla a pronikavým pohledem se na Chessy zadívala.

„Děkuju,” řekla jí Joss tiše. „Tak teď už bys nám mohla říct, co se to s tebou děje a proč vypadáš tak nešťastně. Je to kvůli Tateovi? Zhoršilo se to mezi vámi?”

Chessy pokleslo srdce. Mělo jí dojít, že ze všech lidí právě své nejlepší kamarádky neoblafne. A teď, když Joss zářila radostí ze své novinky - z té úžasné, báječné zprávy - protože se konečně stalo skutečností to, co si tak dlouho přála, to poslední, co Chessy chtěla, bylo tuto chvíli zničit.

Vzala Joss za ruku a stiskla ji. „Dneska je to tvůj den, kamarádko. O mých bolístkách si můžeme povyprávět jindy. Teď ale musíme připít nastávající matce a začít přemýšlet nad

věcmi jako dětské oblečení nebo možná jména! Bože můj, Kylie, musíme pro Joss nachystat parádní oslavu na uvítanou miminka. Takovou, jakou ještě svět neviděl!

A musíme do toho zaangažovat naše muže. A běda jim, jestli se začnou vymlouvat, že je to ženská záležitost.”

Kylie a Joss si vyměnily pohledy, jak to dělávaly často, když si myslely, že je Chessy nevidí, a Chessy sebou v duchu škubla, protože bylo zřejmé, kolik starostí si o ni její kamarádky dělají.

„Opravdu vás byť jen na vteřinu napadlo, že by mi radost z mého těhotenství zastínila všechno ostatní?” zeptala se Joss jasně káravým tónem, přestože pokárání v jejím hlasu bylo z nejpřátelštějších.

Joss v sobě neměla ani kapku jedu, ani kapku zlé povahy. Prostě to v sobě neměla.

A ze všech lidí, které Chessy za svůj život potkala, měla právě Joss to největší a nejsmířlivější srdce.

Chessy zvedla ruce. „Já vím, zlato. Vím to. Věř mi, vím. Jen to na vás nechci vybalit, když bychom měly spíš oslavovat. Stejně se tím nic nezmění. Je to pořád dokola ta stará písnička a já bych si zase jenom stěžovala. Všechno se časem zlepší.”

Joss ztišila hlas, v očích se jí zračila láska, tolik lásky, kterou cítila ke své kamarádce, až to Chessy téměř vehnalo slzy do očí.

„Vím, jak těžké pro tebe musí být poslouchat, že jsem těhotná,” řekla Joss něžně. „Vím, že chceš děti. že jste je s Tatem už dávno chtěli a ty je pořád chceš a on to teď odmítá. A vím taky, že jsi zpochybňovala svoje důvody, proč si chceš děti pořídit. Nedávno jsme o tom mluvily a shodly jsme se, že dokud s Tatem nevyřešíte současnou situaci, pak by

dítě všechno ještě víc zkomplikovalo.”

Chessy jim nechtěla lhát, zvlášť ženám, které milovala nejvíc na světě. Byly to její nejlepší kamarádky. Její sestry. Její opory.

„Nebudu tvrdit, že to ani trochu nebolí. No, dobře, že to hodně nebolí,” opravila se, když zachytila pohled, kterým po ní Kylie střelila. Ten, který jasně říkal: Nikoho neoblbneš, kamarádko. „Není tajemstvím, že chci děti. Velkou rodinu. Chci to, co jsem jako dítě nepoznala. Chci celý zástup dětí, které budou vědět, že je celým srdcem a duší miluji a chci.”

„Chceš to, co ti tvoji rodiče nedali,” poznamenala Kylie tiše.

Chessy po ní hodila pohledem plným porozumění. Chessy a Kylie si byly, co se dětství týče, v jedné věci podobné. Obě byly nechtěné, ale tady veškerá podobnost končila. Kylie prožila strašlivé dětství plné utrpení v rukách stvůry, jež se sotva dala označovat za otce.

Chessy nemohla říct, že by byla jako dítě fyzicky nebo slovně týraná. Ona jednoduše?

neexistovala. Pro své rodiče neexistovala. Chessy byla neplánované dítě rodičů, kteří nikdy neměli v úmyslu mít dítě. A tudíž ani nehodlali své životy přizpůsobit tomu, že jedno

mají. žili tak jako dřív a Chessy s nimi coby nechtěná přítěž. Jako malá byla odmítaná, ne týraná, ale určitě se najdou ti, kteří by řekli, že odmítání je další forma týrání. Chessy nikdy fyzicky neublížili, ale citově? Rozhodně ano.

Tate věděl, jaké měla Chessy dětství - plné osamělosti a přehlížení. Přivádělo ho to k zuřivosti a přísahal, že s ním to nikdy nezažije. Až??nyní. Vždy pro něj byla prioritou číslo jedna. Její touhy, přání, sny, některé z nich vyslovené, jiné Tate intuitivně vycítil

sám a bez dalšího otálení je uspokojil. Často plnil tužby, o nichž sama třeba ani netušila, že je má. Pokaždé šel až za hranice svých možností, aby jí dal vše, co jako dítě postrádala.

Bože, chtěla to zase zažít. Chtěla mít svého manžela opět jenom pro sebe. Chtěla, aby vše bylo jako dřív, než se tak pohroužil do budování své finanční a poradenské společnosti

s partnerem, který se na něj nakonec vykašlal, a Tate se tak musel o potřeby svých klientů starat sám.

A ona ve svém srdci věděla, že Tate stále touží všechny její sny splnit. Nechtěl, aby jí kdykoli chybělo cokoli, co by jí mohl sám zajistit. Finančně. Věděla, že Tate má srdce na pravém místě, ale peníze nebyly to, co si Chessy nejvíc přála. Finanční jistota byla příjemná, to ano, ale za cenu jejich manželství? Jen chtěla zpět svého manžela. Toho,

kdo jako jediný dokáže naplnit všechny její emoční potřeby. A ne pouze finanční. Protože peníze lásku nenahradí, nenahradí muže, kterého milovala nade vše na světě. Dokázala by mu to vysvětlit, aniž by to mezi nimi nevybudovalo propast? Takovou, jakou už nikdy nepřekonají? To jednoduše nemohla riskovat. Nic jí nestálo za to, aby ztratila Tatea. Ani její trapný pocit nejistoty a její sobecká přání, která se zdála v porovnání s celým obrazem nicotná. Většina žen by byla vděčná za manžela, který by se mohl každý den přetrhnout, aby dal své ženě, cokoli bude moct. Jak by mohla vysvětlit, že pro ni

materiální věci nic neznamenají, protože by trhlinu mezi nimi ještě víc rozšiřovaly, pokud by výměnou za ně musela obětovat své manželství?

„Zlato, co se to mezi tebou a Tatem děje?” zeptala se Joss a starostlivě nakrčila obočí.

„Tolikrát jsme o tom mluvily, ale já mám přesto pocit, že nám neříkáš celou pravdu. Jako bys před námi částečně tajila, co cítíš nebo co se stalo. Máš strach, že tě podvádí?”

Chessy se prudce nadechla. Jen myšlenka, jakkoli nicotná, že ji Tate možná podvádí, jí působila takovou agonii, že ji obcházela velkým obloukem, aby tu bolest necítila. Upřímně litovala toho okamžiku slabosti, kdy se se svými obavami kamarádkám svěřila, bez

ohledu na to, jak málo tomu sama věřila.

„Vím, že mě miluje,” prohlásila Chessy rozhodně. „Vím, že by mě nepodvedl. Na to je příliš čestný. Kdyby chtěl jinou ženu, vím, že by mi to řekl přímo a jednoduše požádal

o rozvod.”

Bože, i slovo rozvod ji v srdci a duši bolavě bodlo, přestože věděla, že k tomu nikdy nedojde. Ale zachvacovala ji panika i z pouhého pomyšlení na to, že by její manželství mohlo jednou skončit. Nedokázala nad tím déle přemýšlet, protože ji to uvnitř ničilo.

„Jenže když někoho miluješ, nemůžeš mu působit bolest,” poznamenala tiše Kylie.

Bůh ví, že Kylie sama poznala, jak láska bolí, když vztah skončil. Kdyby osobně nenakopala Jensena do zadnice za to, že to s ní ukončil „pro její vlastní dobro”, nejspíš by stále ještě byli od sebe a jeden bez druhého zoufalí a nešťastní.

„On neví, jak mi ubližuje, protože jsem mu to neřekla,” pronesla Chessy tiše. „To je moje vina. Nemůžu předpokládat, že se něco zlepší, když on ani neví, že vůbec existuje

problém, který by měl vyřešit. Přiznávám, jsem zbabělec. Zčásti ho chci prostě požádat, aby se přestal tolik soustředit na práci, chci mu říct, že mi nezáleží na tom, kolik peněz

máme v bance. Ale na druhou stranu si říkám, že bych se měla vzchopit a ještě chvíli počkat, jestli se to nevyřeší samo, a pak bych měla svého muže zpátky a všechno by bylo

jako dřív.”

Joss i Kylie si rezignovaně povzdechly. Tohle téma probíraly snad tucetkrát. Chessy věděla, že s jejím přístupem nesouhlasí, ale měly ji rády a bezpodmínečně ji podporovaly. A za to je zbožňovala.

Věděla, že mají důvod, proč jsou z ní tak zoufalé. Naslouchaly jejím nářkům

na problém, kterému se nechtěla postavit čelem, natož aby se ho pokusila napravit. Chessy bylo jasné, že jen strká hlavu do písku a nechce ani myslet na to, v jakém stavu se ocitlo její manželství, jenže kdyby o tom přemýšlela, musela by si přiznat, že se její manželství ocitlo ve slepé uličce. A na to ještě nebyla připravená. Ještě ne.

„V pátek máme výročí,” pokračovala Chessy, tentokrát úmyslně živějším tónem, aby uvolnila tíživý směr, jímž se jejich rozhovor ubíral. „Tate mi slíbil intimní večeři

v restauraci, kde výročí vždy slavíme. Bez telefonů. Bez hovorů o práci. Řekl, že odejde z práce dřív a že si pro nás zamluví celý víkend. A,” protáhla to slovo, „řekl, že má se

mnou po večeři své plány, takže se nemůžu dočkat. Myslím, že víkend, kdy spolu budeme jen my dva, dokáže zázraky a třeba se zbavím i té své nejistoty a hloupých domněnek.

Uvědomuju si, že je chyba, když s Tatem víc nemluvím a že jsem mu neřekla, jak jsem teď nešťastná. Ale o víkendu, který bude patřit jenom nám a našemu vztahu, si s ním rozhodně promluvím. O všem.”

Kylie a Joss si vyměnily úlevné pohledy. „To je báječné,” poznamenala Joss.

„Jsem tak ráda, že ses k tomu konečně rozhodla,” řekla Kylie. „Souhlasím s tebou.

Víkend, kdy spolu budete sami dva, je přesně to, co potřebuješ, aby ses cítila lépe a tak. A to, že si s ním otevřeně promluvíš o všem, co cítíš, je obrovský krok tím správným směrem. Nedovedu si představit, že by Tate nepohnul nebem i zemí, abys byla zase šťastná. Ale jak jsi sama řekla, nejdřív musí vědět, že nějaký problém nastal, aby to mohl vůbec začít řešit.”

Chessy se usmála. Srdce měla zase lehké, bolest částečně zmizela a ona se pohroužila do léčivého tepla neochvějné, bezpodmínečné lásky svých kamarádek. Jen bůh ví, že Chessy sama často rozdávala rady i pohrůžky, že kamarádkám nakope zadek, kdykoli viděla, že si šlapou po štěstí. Teď se z ní stal pokrytec, když nedokázala polknout svou vlastní medicínu - když jim předtím říkala, co mají dělat, a teď sama jejich rady odmítala.

S tím je ale konec. Čekal ji ten nejkrásnější víkend plný oslav výročí. S Tatem si připomenou lásku, o níž věděla, že mezi nimi stále panuje. Stráví spolu nádherný víkend plný lásky a smíchu a ona si s ním promluví o tom, jak je čím dál víc nešťastná. Bylo načase, aby zvedla hlavu a postavila se za svůj život a vztah s mužem, kterého milovala celým srdcem a duší.

2. kapitola

TEN PÁTEK Chessy seděla u stolu, který Tate rezervoval v restauraci pro jejich výroční večeři, a odolávala pokušení podívat se na hodinky. Existoval milion důvodů, proč by mohl mít Tate zpoždění. Dopravní zácpa. Nedokázal se utrhnout dřív z práce. Nevadilo jí to, hlavně aby se konečně objevil a jejich víkend mohl začít, jak jí slíbil.

Na počátku jejich manželství dělal Tate, co mohl, aby to byl pro ni výjimečný den.

Jednou se tu najedli a on ji pak odvezl domů, řekl jí, aby si sbalila, protože jedou na celý týden na Bora Bora.

Stále se při té vzpomínce musela usmívat. Jak nadšená byla z toho, že pro ni Tate přichystal takové překvapení. Chtěl si s ní zopakovat jejich líbánky. Bydleli ve stejném bungalovu u vody. Spávali v té samé posteli jako o líbánkách. Také v ní strávili většinu týdne a vstávali jen na jídlo nebo aby si zaplavali.

Za poslední dva roky ale nebyl na takové radovánky čas. Pořád jedli ve stejné restauraci, ale v pondělí ráno zase odjel do práce jako obvykle.

Znovu pohlédla na hodinky a úlevně vydechla. Neměl zpoždění. To ona dorazila o pár minut dřív. Rozhodla se, že si zajde na dámy, aby zkontrolovala, že vypadá tak, jak má, proto vstala a zamířila na toaletu.

Při přípravě věnovala zvláštní pozornost make-upu a vlasům a oblékla si svůdné upnuté šaty, které se budou Tateovi určitě líbit. S trochou štěstí z ní po celý večer nespustí oči, v nichž se mu bude zračit, co všechno ji čeká, jakmile dorazí domů.

Rozechvěla se nedočkavostí, opravila si rtěnku a uhladila vlasy. Podél krku a tváří jí padaly uvolněné pramínky vlasů. Věděla bez jakékoli falešné skromnosti, že vypadá naprosto skvěle.

Doufala, že až se vrátí, Tate už bude sedět u jejich stolu. Zavřela kabelku a vydala se zpátky. Srdce jí pokleslo, když spatřila, že jeho židle je stále prázdná. Pomalu se usadila a rozhlédla se, jestli ho neuvidí.

Ztěžka si povzdechla, když jí zavibroval telefon. Doufala, že to je Tate. Otevřela kabelku a zalovila v ní. Pohlédla na jméno volajícího a viděla, že to je skutečně Tate.

„Tate? Kde jsi?” vydechla a snažila se zabránit tomu, aby v jejím hlase zaslechl vyčítavý tón.

„Omlouvám se, holčičko.” Jeho sametový, hluboký hlas ji pohladil na uších, zachvěla se jako pokaždé, když jí řekl „holčičko”. „Na poslední chvíli mě zdržel telefonát s klientem, ale už jsem na cestě. Dej mi dvacet minut, podle dopravy, a sejdeme se tam. Jestli chceš, rovnou nám oběma objednej. Víš, co mám rád. Dorazím, než přinesou jídlo.”

Chessy se bezděčně zamračila, koutky rtů jí poklesly. Takhle to v jejich vztahu nefungovalo. Rozhodně ne. Tate byl její dominant. Nejen její dominant, ale také milenec, manžel, muž, kterého zbožňovala - a kterému věřila - celým srdcem.

To on vždy o všem rozhodoval. To on jim pokaždé objednával jídlo. U srdce ji píchlo provinilým pocitem. Chovala se jako rozmazlené děcko. Vždyť on přece jen nechtěl dál zdržovat jejich večeři, ale malá část její duše vnímala, že v poslední době, a stále častěji,

se svého dominantního postavení vůči ní vzdával. Stále častěji byla nucena jednat sama za sebe. Činit rozhodnutí, která dříve vykonával Tate.

Pro vnějšího pozorovatele by to asi vyznívalo hloupě. Jako by snad nebyla schopná se sama rozhodovat, jako by snad byla bez svého manžela bezmocná a ztracená. Ale ona se dobrovolně rozhodla převést veškerou moc nad jejich vztahem na Tatea. Díky němu se cítila v bezpečí. Zbožňovaná. Milovaná, protože se staral o všechny její potřeby. Nebo to tak bylo alespoň donedávna.

Pro tento vztah - tento způsob života - se rozhodla sama. Nejspíš to bylo největší rozhodnutí jejího života. Byla to inteligentní, chytrá žena. Věděla dobře, čeho je schopná. Ale rozhodla se předat moc nad sebou svému dominantovi. Submisivita nebyla pro slabochy. Vůbec ne. Věděla dobře, že v manželství s Tatem má stejné slovo jako on. Jen trochu jiným způsobem.

„Postarám se o to,” odpověděla tiše. „Dojeď v pořádku. Nemůžu se dočkat, až tě

uvidím a konečně začneme slavit výročí. Těším se, že budeme mít víkend sami pro sebe. Už je to tak dlouho, Tate. Nedokážu vypovědět, jak moc to potřebuju. Jak moc potřebuju

tebe.”

Nastala dlouhá pauza. V duchu se proklela za to, že večer nejspíš pokazila dřív, než vůbec začal. Jako kdyby Tate netušil, co na takovou téměř úpěnlivou prosbu říct.

„Miluju tě. Brzy se uvidíme,” řekla zvesela, aby zamluvila trapné ticho, které se rozhostilo po jejím toužebném výlevu. Ale mluvila pravdu. Opravdu ho potřebovala. Potřebovala svého manžela zpět, i kdyby to mělo být na jediný víkend, po němž se věci vrátí do stejného stavu jako předtím.

„Také svou holčičku miluju,” odpověděl chraplavě. „Dorazím, jak nejrychleji to půjde.” Když ukončila hovor, měla pocit, jako by ji v žaludku tížil balvan. A nechápala proč.

Přijde jen o dvacet minut později. Díky bohu, že vůbec dorazí. Když jí zavibroval telefon, čekala oznámení, že vůbec nedorazí. že se něco stalo a on musí jejich večeři zrušit. Na jejich výročí.

Tak k tomu jejich manželství směřovalo? že od něj bude už vždycky čekat to nejhorší? Na její obranu je ale nutné říct, že se jí ničeho jiného poslední dva roky nedostávalo.

Od chvíle, kdy se na Tatea jeho společník vykašlal a on se musel začít starat o všechny své klienty sám, se Tate zařekl, že o žádného klienta nepřijde.

Do dnešního dne ztratil pouze jednoho a chtěl to tak nechat. Což znamenalo, že musel být k dostižení dvacet čtyři hodin denně. Klienti si s ním domlouvali schůzky. Nebo mu v panice volali, když byl na burze zrovna špatný den. Zdálo se, že tomu nikdy nebude konec.

Zpočátku Tate Chessy zval, aby se k němu na večeřích s jeho klienty připojila. Chtěl, aby byla dokonalou hostitelkou. Ve svém domě pořádali večírky, které Chessy organizovala jen s menší pomocí Joss, jež byla vynikající kuchařka.

Ale v poslední době? Ani jednou nenavrhl, aby se k němu při jakékoli příležitosti

připojila. Jen úsečně odvětil, že je toho na ni moc a že nechce, aby je jeho práce pohltila oba. Nejdřív to Chessy brala jako znamení, že mu na ní záleží. že se o ni chce postarat

a nechce ji vystavovat stresu. Manželství je ale přece především partnerství, ne?

Nedomnívala se, že by Tatea někdy zklamala nebo ho někdy ztrapnila, ale jedna její paranoidní část právě nad tímhle přemýšlela. Jestli se za ni přece jen nestydí, jestli není na vkus jeho usedlých, zbohatlických klientů příliš otevřená, příliš energická. To, že

nechtěl, aby mu stála po boku, když při večeřích okouzloval a získával klienty, bylo jen dalším znamením, že ji odmítá. Dříve jí to nevadilo, ale když se teď ohlédla zpět, srdce se jí bolavě stáhlo. Unavovalo už Tatea jejich manželství? Jejich vztah? Nevěděla, co se

děje, a to ji uvnitř sžíralo. Bylo stále obtížnější maskovat rostoucí nespokojenost zářivým úsměvem a přísliby podpory. Lhala svým přátelům, přestože věděla, že vidí přímo skrze její masku. Ale už ten prostý fakt, že lhala, že toho v sobě tolik dusila, v ní probouzel pocit, že je ta nejhorší podvodnice.

Polkla knedlík v krku, odhodlaná, že dnes večer plakat nebude a nezničí si dokonalý make-up. Joss a Kylie jí s ním obě pomáhaly a na dnešní výroční večer ji připravily.

Potřebovala jejich podporu, protože začínala pochybovat sama o sobě, a to se jí příčilo.

Jen to, že se dobrovolně podřídila Tateovi, z ní nedělalo ženu bez kusu mozku, neschopnou vyplnit ani ten nejjednodušší úkol, pokud jí to on nenařídí. Ale to, že tu pro ni byl, opatroval ji a hýčkal, se stalo jejím přístavem. Věděla, že kdyby kdykoli padala, on ji zachytí. To vědomí ji utěšovalo. Dávalo jí pocit bezpečí, na který spoléhala. Ale v poslední době? Měla pocit, že se pro ni ten bezpečný přístav uzavírá. Bylo smutné, co to

vypovídalo o jejím manželství - že toužila po tom, co mají Joss a Kylie, a chtěla to taky.

Pročetla si jídelní lístek a mávla na číšníka. Pravda byla, že neměla hlad a nervy měla napjaté k prasknutí, protože se o tomto víkendu chystala si s Tatem o své rostoucí nespokojenosti promluvit a neměla sebemenší tušení, jak to udělat.

Jedna její část předpokládala, že se Tate zděsí, když zjistí, že jí nedává, co potřebuje.

Jiná její část se bála, že se bude zlobit za to, že „nechápe” oběti, které přináší, aby je finančně zabezpečil. Bylo to jedno nebo druhé a jí bylo smutno, že neví, co si Tate myslí, protože neměla tušení, jak zareaguje. Chtěla být přesvědčená, že ji pochopí a udělá, co bude moct, aby s ní trávil víc času. Jenže ona to netušila a to ji ničilo.

U jejího stolu se bryskně objevil číšník. Tichým hlasem objednala pro sebe i Tatea

a požádala o láhev jejich oblíbeného vína. Perlivé bílé, které pili na své výročí pokaždé. Objevili ho na líbánkách a slíbili si, že si jím každý rok připijí na ještě lepší následující rok.

Tak proč měla pocit, že ji na ramenou tíží celý svět? Proč při posledních dvou výročních přípitcích na „ještě lepší příští rok” cítila zklamání, protože ten končící rok nebyl o nic lepší? Byl jen horší a horší.

Nebyla tak hloupá, aby si řekla, že horší to už být nemůže, protože mohlo. Co kdyby Tate na její přiznání, jak je nešťastná, řekl, že je také nešťastný a že chce manželství ukončit? To by bylo to nejstrašnější, co by se mohlo stát, takže všechno může být jistě ještě horší, ačkoli v tuto chvíli přemítala, jestli byli ve svých srdcích pořád ještě manželé.

Manželé se nechovají tak jako oni dva. Alespoň ne lidé v manželských vztazích, které znala. Nebo spíš ve vztazích obecně. Byli Joss a Dash nebo Kylie s Jensenem výjimkami, co potvrzují pravidla? Nebo byli naprosto normální? Protože Chessyino manželství ani zdaleka nepřipomínalo ty milující, úzce spjaté páry, s nimiž se přátelila. A ona se navíc nikdy nedívala na nikoho mimo ně, protože??no??bála se. Protože se bála, co by zjistila.

Takže se rozhodla radši strkat hlavu do písku, což však nikam nevedlo. Jen se cítila ještě hůř.

Zakázala si podívat se na hodinky. Namísto toho si prohlížela ostatní návštěvníky v sále a hrála svou oblíbenou hru, při níž se snažila odhadnout, jací lidé si tu právě vychutnávají

své pokrmy.

Zahlédla hádku v plném proudu. Pár byl stále hlasitější, až žena svého partnera okřikla, aby byl zticha, a pak se oba rozpačitě rozhlíželi, jestli je někdo nepozoruje. Chessy rychle odvrátila zrak, nechtěla, aby se ta žena kvůli ní cítila ještě nepříjemněji.

Pousmála se, když zahlédla postarší pár, který se držel za ruce položené na stole,

a volnou rukou si připíjeli. Pak se starší muž naklonil, aby svou ženu políbil, a Chessy se sevřelo srdce.

Až když číšník přinesl objednané jídlo, Chessy si uvědomila, kolik času uplynulo.

Roztržitě se zadívala na hodinky a všimla si, že uteklo už třicet minut. Přitom ještě chvíli

čekala, než jídlo objednala, v naději, že Tate dorazí, než jim chody přinesou.

Číšník se na ni zadíval tak soucitně, až to Chessy téměř nevydržela. Zářivě se usmála.

„Můj manžel za chvíli dorazí. Určitě dřív, než jídlo vystydne.”

Číšník pokrčil rameny, jako by mu to bylo jedno. Položil před ni talíř a pak naproti ní položil i Tateův. Jakmile odešel, Chessy se natáhla a přesunula talíř na místo vedle sebe.

Takto s Tatem vždy sedávali. Nikdy naproti sobě, protože se tak nemohli vzájemně dotýkat, ani spolu mluvit o intimnostech ze strachu, že by je někdo uslyšel.

Seděla a měla pocit, že je příliš nápadná, protože před ní leželo jídlo a nos jí naplňovala lahodná vůně. Kde jen ten Tate je?

Vytáhla telefon a zkontrolovala si příchozí zprávy, protože před vstupem do restaurace zvonění vypnula. Bylo tedy možné, že neucítila vibrování oznamující příchozí hovor nebo textovku.

Telefon ale nic neukazoval. Zhluboka se nadechla, vytočila číslo a čekala, zatímco mobil vyzváněl. Zamračila se, když to okamžitě nezvedl. A pak se jí žaludek stáhl, když hovor spadl do hlasové schránky.

Stalo se něco strašného? Měl snad nehodu? Její hovory nikdy nenechával spadnout do hlasové schránky. Ne že by mu během dne volala nějak často. Věděla, kolik má práce, a nechtěla působit dojmem, že je na něm moc závislá nebo že by ho každou chvíli potřebovala. I když to přesně takhle bylo. Potřebovala ho. Potřebovala svého manžela.

Úzkost ji svírala stále víc, zatímco dál pozorovala, jak jídlo chladne. Měla by se najíst.

Ať se on nají sám, jestli a až dorazí. Nepřipouštěla si, že by mohl být zraněný a potřeboval pomoc, zatímco tu na něj čeká.

Když uplynula hodina, kousek od ní se zastavil číšník. Bylo zřejmé, že očekával, že odejde. Tohle byla velmi oblíbená restaurace a měli plno rezervací. Hodina byla víc než dost, aby se najedla a vychutnala si i dezert, a přesto její manžel nedorazil. Ležely před ní dva talíře studeného jídla a navíc měla žaludek příliš stažený, než aby do sebe dostala alespoň sousto. Bála se, že kdyby okusila předkrm, zvracela by.

V očích ji pálily slzy. Strach se mísil se vztekem. Jedinou omluvou za to, že měl už hodinu zpoždění, když říkal, že přijde jen o dvacet minut později, by bylo, kdyby měl nehodu nebo se stalo něco podobně strašného.

Zalovila v kabelce, aby spočítala hotovost, a modlila se, aby to stačilo. Neměla čas, ani nechtěla čekat další drahocenné minuty, než si číšník převezme její platební kartu, než se zadá platba a podepíše účet.

K její úlevě měla v hotovosti dost, aby to stačilo i na spropitné, přestože číšník neudělal

nic víc, než že jí přinesl jídlo. Nesnědené jídlo. Hodila peníze na stůl a rychle vyrazila ke dveřím. Z Tateovy zrady ji v očích pálily slzy.

Pak pocítila osten viny, protože mohl mít nehodu. Mohl být někde v nemocnici, ale proč by jí v tom případě nezavolali?

Skoro klopýtla, když elegantní běhoun přešel v kluzký mramor, který pokrýval podlahu podél baru až k východu. Byla už u dveří, když koutkem oka zahlédla něco, co upoutalo její pozornost.

V naprostém šoku, s ústy pootevřenými zírala na??Tatea. Seděl v baru s cizí ženou,

popíjel drink a široce se na ni usmíval. A ta žena byla okouzlující. Vysoká, štíhlá, elegantní. Očividně byla bohatá. A dotýkala se Chessyina manžela. Její ruka zlehka, a přesto intimně spočívala na jeho paži.

Bože, on byl s cizí ženou ve stejné restauraci, v níž měl slavit výročí s manželkou. Jak se opovažoval přitáhnout tu ženskou do této restaurace, do jejich restaurace?

Přes slzy neviděla. Chystala se otočit na patě, když Tate vzhlédl, ve tváři výraz

naprostého šoku. Ne viny. Spíš výčitek. Viděla, že zaklel, rychle pohyboval rty a zadíval se přitom na hodinky.

Pak k ní vykročil. Přinutila se k pohybu, přestože nohy měla paralyzované smutkem a ponížením. K východu skoro běžela a bylo jí jedno, že do restaurace přijela taxíkem, protože předpokládala, že domů pojede s Tatem. Měla u sebe klíčky od jeho auta. Pokud jde o ni, ať si on jde domů klidně pěšky.

Chvěla se zuřivostí, přestože se jí po tvářích valily slzy a rozpíjely jí vidění. Na parkovišti proběhla kolem hlídače směrem k Tateovu escalade.

„Chessy!”

Trhla sebou, když uslyšela, jak Tate volá její jméno. Běžela ale dál, díkybohu si vzala páskové sandály místo vysokých podpatků, jinak by se pěkně ztrapnila, kdyby se tady na parkovišti rozplácla jak dlouhá, tak široká.

„Chessy! Zatraceně, stůj! V tomhle stavu nemůžeš řídit. Prosím, zastav se a vyslechni mě. Prosím!”

Chessy doběhla k jeho vozu a stiskla tlačítko dálkového odemykání. Prudce otevřela dveře právě ve chvíli, kdy je chytil i Tate a natáhl se po její ruce.

Otočila se, slzy jí stékaly po tvářích. Tate nenáviděl, když plakala. Kdysi ho ničilo

z hloubi duše, když viděl její pláč. Dnes večer ale vypadal jenom zoufale a ve tváři se mu zračila upřímná lítost. Teď už ale bylo pozdě čehokoli litovat. Překročil čáru a už nebylo cesty zpět. Pro ni to byla poslední kapka.

„Nedotýkej se mě,” sykla.

Nikdy Tateovi nic nepřikazovala. Nikdy. To byl jeho úkol. Ona byla jeho subinka. On byl dominant. Teď ale měla pocit, že se role obrátily. To ona přikazovala, a k čertu s tím, co chtěl on.

Pokusila se vklouznout za volant, ale Tate ji vytáhl a opatrně ji objal, jako by čekal, že se bude zmítat. Ona však měla dost hrdosti, aby na veřejném parkovišti nezpůsobila ještě horší scénu. Ztuhla, a zatímco obcházeli vůz ke straně spolujezdce, kde ji usadil

do sedadla a úsečnými pohyby jí zapnul bezpečnostní pás, ani se na něj nepodívala. Když se jí pak Tate zahleděl přímo do očí, pohled měl tvrdý a neústupný. Pohled, pro který by

i zemřela a po kterém tak dlouho toužila. Proč jen musel začít uplatňovat svou dominanci teď, když to celé pokazil a jí už to bylo jedno?

„Ani se nehni,” zavrčel.

Obvykle ji takový tón rozechvěl slastným očekáváním. Byl to tón, kterým jí rozkazoval. Vlastnil ji. Využíval její tělo jako své vlastní. Bral si ji. Dělal s ní, co chtěl. Ale teď? Teď byla tak naštvaná, že mu měla sto chutí říct, aby s tím šel přímo do hajzlu.

Zatímco se dívala přímo před sebe, Tate jí opatrně sebral z ruky klíčky a zavřel dveře.

Za několik vteřin už seděl za volantem a startoval vůz, skoro jako by se bál, že mu vyskočí z auta. Nad čímž docela vážně uvažovala, ale pak by se stejně nějak musela dostat domů, což znamenalo, že by musela požádat, aby jí z restaurace zavolali taxi, nebo by volala Joss nebo Kylie. Nevyhnula by se tomu.

A pak by musela čelit ponížení, protože by její nejlepší kamarádky zjistily, v jakou katastrofu se celá oslava výročí zvrhla. Zatraceně, vždyť si možná už dávno myslely, že to celé bude od začátku jedna velká hrůza. Dávaly přece najevo, jakou mají o Chessyin upadající manželský vztah starost.

Tate vyjel z parkoviště.

„Prosím, neplakej, Chessy,” zašeptal. „Moc se omlouvám. Úplně jsem zapomněl na čas.”

„Kdo byla ta žena?” zeptala se Chessy odměřeně a ignorovala jak jeho slova, tak jeho omluvu. Slova v tuto chvíli už pranic neznamenala. Činy mluvily hlasitěji než slova, a co se jí týkalo, jeho slova byla v tuto chvíli zavrženíhodná.

Tate se na ni překvapeně zadíval. „Je to potenciální klientka. Velmi důležitá potenciální klientka. Jedna z těch, které bych chtěl mít u sebe, jak nejrychleji to bude možné. Chtěla se setkat tváří v tvář, a tak jsem s ní domluvil schůzku v tom baru, abych, až skončíme, mohl povečeřet s tebou.”

„Ano, no, večeři nám přinesli, vychladla a tys ani po hodině nedorazil,” opáčila Chessy mrazivě.

„Co se to s mojí holčičkou děje?” zeptal se Tate tiše. „V poslední době jsi jiná.”

Obdařila ho pohledem, který jasně říkal: „No, nepovídej,” a potom se na něj pronikavě zadívala. „Páni, ty máš ale vážně skvělý pozorovací talent, Tate. Jsem jiná už víc než rok, a ty sis toho všiml až teď? Když jsi nestihl naši výroční večeři, protože jsi oblboval

nějakou bohatou rajdu v baru restaurace, v které jsme měli slavit. Zamysli se na chvíli, Tate, a představ si, kdyby se naše role prohodily a tys seděl nad chladnoucími předkrmy a pak bys mě viděl v té samé restauraci, jak tam sedím s cizím chlapem.”

Oči se mu zatvrdily, skoro zavrčel. „žádný chlap se tě nikdy nedotkne, pokud mu to sám nepřikážu.”

Chessy se chtělo plakat při pomyšlení, co ztratili. Teď musel vytáhnout hrátky, které si oba užívali, ale kterým se neoddávali už dva roky. Dva dlouhé roky. A za poslední rok

do jejich ložnice nepřinesl ani zdání své dominance. Jako by do jeho těla pronikl někdo cizí a její Tate byl pryč.

„Nejsem šťastná,” řekla a konečně tak vyslovila to, co tížilo její srdce. „Už dlouho nejsem šťastná.”

Tate vypadal šokovaně. Naprosto a upřímně šokovaně. „Co mi to říkáš?” zeptal se

chraplavě. „Chceš naše manželství ukončit?”

Vypadal tak vyděšeně, že se v ní na krátký okamžik probudila jiskřička naděje, pak si ale vzpomněla na všechny promeškané schůzky, na všechny ty večery s přáteli, odkud předčasně odešel, protože mu někdo zavolal. A teď nepřišel ani na jejich výroční večeři, protože dal přednost potenciální klientce.

Potenciální klientce, no jasně. Ta ženská byla na lovu, to Chessy moc dobře poznala. Sama jako žena jasně rozpoznala signály, které ta klientka vysílala. A Tate neudělal nic, čím by tomu zabránil. Nevyhýbal se jejím dotekům. Sám by viděl rudě zuřivostí, kdyby měl někdo tu drzost a dotkl se Chessy, pokud by mu to Tate sám nepřikázal. Aby ji potěšil, zatímco by se sám díval. Moc měl vždy v rukou on. Už si ani nevzpomínala, kdy naposledy zašli do Sídla.

Sídlo bylo místo, kde se lidé oddávali všem svým vášním a představám, aniž by je za to kdokoli odsuzoval. Patřilo Damonu Rocheovi, velmi bohatému podnikateli, který všechny členy pečlivě vybíral. Chessy ani netušila, jestli jejich členství vůbec ještě platilo, nebo je Damon ze seznamu hostů vyškrtl, protože tam nebyli celé dva roky.

Zhluboka se nadechla. K čertu, takhle si rozhovor s Tatem nepředstavovala. Chtěla si užít překrásnou výroční večeři, po které by následovala noc plná milování. Ani jí nesešlo

na tom, zda by na ní uplatnil svou dominanci. Chtěla se jen znovu intimně sblížit se svým manželem.

A pak, po nádherném víkendu bez telefonátů, pracovních schůzek či čehokoli jiného, chtěla opatrně nadnést, že je stále nespokojenější.

Proklínala ho za to, že po tom debaklu v restauraci neměla chuť držet se plánu a celé to ze sebe vychrlila.

„Nechci naše manželství ukončit, Tate. Chci ale, aby se něco změnilo,” prohlásila odhodlaně, hrdá na to, že byla schopná to oznámit, aniž by se jí chvěl hlas nebo propukla v pláč.

Tate se na ni opět zadíval naprosto zmateně a pak zaklel, když málem vjel

do vedlejšího pruhu. Trhl volantem, srovnal kola a zabránil srážce??jen tak tak.

„Prostě jeď,” řekla unaveně. „Tohle bychom neměli probírat v zatraceným autě.

Promluvíme si, až dojedeme domů.”

Chtělo se jí plakat nad tím, že to byla ona, kdo mu říká, co má dělat. Teď rozkazovala ona. Takhle jejich vztah neměl fungovat, a on ji přesto nutil, aby vzala moc do svých rukou. Cítila, jak se misky vah moci v jejich vztahu překlápějí, a to jí nepřinášelo pražádnou radost.

3. kapitola

Tate zabočil na příjezdovou cestu k jejich domu, který stál v bohaté soukromé čtvrti

na předměstí Houstonu. Úkosem se zadíval na Chessy, což dělal po celou cestu domů i navzdory jejímu příkazu, aby si všímal jen řízení a že si promluví později.

Její tváře brázdily stopy po slzách - nejen těch z restaurace, což znamenalo, že plakala i po cestě domů. To pro něj bylo jako rána na solar, na kterou nedokázal zareagovat.

Kdykoli Chessy plakala, netušil, co má dělat. Příčilo se mu vidět ji nešťastnou, pohnul by nebem i zemí, aby napravil to, co ji trápilo.

Ale, krucinál, teď byl příčinou jejího neštěstí zřejmě on. Co by s tím měl sakra udělat?

Její výbuch ho naprosto zaskočil. Na jednu krátkou děsivou chvíli si pomyslel, že ho požádá o rozvod.

Nedokázal ani dýchat z hrůzy, která ho opanovala. Představa, že by někdy byl bez Chessy? Ani na to nedokázal pomyslet.

„Pojď dovnitř, promluvíme si, miláčku,” řekl tiše, téměř prosebně. Zatraceně, on prosil.

Skoro žadonil.

Dívala se přímo před sebe, skrz čelní sklo, ani na vteřinu neuhnula pohledem. Jako by hleděl na ledovou sochu.

„Chessy,” naléhal. „Prosím, pojď se mnou dovnitř. Moc tomu teď nerozumím.

Potřebuju, aby se mnou moje holčička mluvila, a já to mohl napravit.”

Pomalu se otočila, v očích tolik bolesti, až měl Tate pocit, jako by ho kolem krku sevřela neviditelná ruka a stiskla. Skoro nedokázal dýchat. Kdy se to všechno tak pokazilo? Jak to mohl nevidět?

Ano, všiml si, že byla za poslední rok jiná, ale ani nenaznačila, že by byla nešťastná nebo s ním nebyla spokojená. Vždycky se zářivě usmívala a v její tváři se zračila láska, kterou k němu cítila. Měla pochopení, kdykoli mu zavolali ohledně práce, a nemohli proto být spolu. Myšlenky na to, jak se změnila, rychle zahnal její rozzářený úsměv a neochvějná podpora.

Bylo to celé jenom lež? Nebo byl úplně slepý a neviděl, jak je jeho manželka nespokojená?

„Chceš to vůbec napravit?” zeptala se vyzývavě. „Vážně, Tate. Záleží ti na tom vůbec? Chceš to napravit, nebo jen chceš, aby všechno šlo dál jako dosud? Budeš dál předčasně odcházet z večeří s přáteli? Budou ti dál klienti volat i po večerech - po pracovní době?

Kvůli tomu zatracenýmu telefonu se už spolu ani nemilujeme. Jsi k němu tak připoutaný, jako by sis myslel, že když ho na chvíli odložíš, svět dospěje do záhuby.”

Tate se nad hořkostí v jejím hlase prudce nadechl. Ve tváři se jí zračila bolest a jemu

z jejího prohlášení krvácelo srdce. Nebo spíš z její otázky. Chtěl to napravit? Samozřejmě že ano. Ale nejprve musel zjistit, co má sakra vůbec napravovat.

Natáhl se, aby ji vzal za ruku, a napůl se bál - no, dobrá, hodně se bál - že se odtáhne a že se ho nebude chtít ani dotknout. Trhla sebou, ale ruku neodtáhla. Palcem jí rozevřel prsty a propletl je se svými, naklonil se k ní a zvedl její ruku ke rtům.

„Poslouchej mě, lásko. Miluju tě. Znamenáš pro mě celý svět. Vždycky jsi pro mě znamenala celý svět. Jestli to chci napravit? Samozřejmě že ano. Ale nejprve musím

vědět, proti čemu stojím. A to znamená, že musíme jít dovnitř a ty mi to budeš muset

říct. Uděláš to, prosím?”

Jeho slova jí nepřipadala správná. Celé jeho vystupování od chvíle, kdy se jejich večer rozpadl na padrť, to nebyl on. Ani to nedokazovalo, jaký vztah s Chessy mají. Byla jeho. V každém smyslu toho slova. Naprosto se mu podřídila a on, coby její dominant - a muž, který ji miloval celým srdcem - měl za úkol ji hýčkat a ochraňovat její dar a zajistit, aby byla šťastná.

Měl pocit, že ji zklamal. Dnes večer to nebyl on, kdo byl dominantní. To Chessy měla v rukou moc, rozkazovala mu tak, jak byl on zvyklý dávat instrukce jí. Tak jejich vztah fungoval. Vždycky to tak bylo.

Ale dnes večer? Kruci, když se nad tím zamyslí, nešlo pouze o dnešní večer. Kdy naposledy na ni opravdu uplatnil svou dominanci? Kdysi ovládal každý aspekt Chessyina života. Vnějšímu pozorovateli to možná přišlo extrémní, ale jim to tak vyhovovalo. Chtěl, aby se mu podřídila, a ona toužila, aby ji ovládal. Nikdy se jeho kontrole nad sebou nevzpouzela. Nikdy nic nenamítala. Nikdy ani nenaznačila, že není v jejich vztahu šťastná.

Ale kdy naposledy uplatnil svou dominanci?

Bylo smutné, že si ani nevzpomínal. Nedokázal přijít na jediný den za poslední rok, kdy jednal jako její dominant.

Pomalu se v jeho mysli dávaly dohromady kousky skládačky a jemu se ani trochu nelíbilo, co v nich viděl. Příčilo se mu pomyšlení, že Chessy zklamal. A těžce. Byla nešťastná, a jeho holčička vždycky bývala šťastná. Ozařovala každou místnost jako milion paprsků slunečního svitu. Měla něžné, milující srdce a svou lásku rozdávala všem, s kým s esetkala.

Lidé se s Chessy cítili uvolnění. Právě proto ji bral na večeře s potenciálními

i stávajícími klienty, protože Chessy je dokázala uvolnit. A oni se jí otevírali. Byla jako magnet, lidi k sobě přitahovala svou veselou povahou. Později se ale začal obávat, že je toho na ni moc, a nechtěl, aby měla pocit, že na ni jeho práce doléhá. To musel vytrpět on. Ne ona. Proto jí řekl, že by už neměla na večeře chodit. že by měla spíš trávit čas se svými kamarádkami a neplánovat v jednom kuse společenské večeře.

A teď se z jejích překrásných očí ten jas vytratil. Jenom kvůli němu, protože jí nedal, co potřebovala.

Stiskl Chessyinu ruku ještě silněji, chtěl, aby mu odpověděla. Dávala si příliš načas, vraštila obočí, jako by v duchu sváděla boj sama se sebou. Bože, ať už šlo o cokoli, hlavně ať s ním začne mluvit.

„Promluvíme si,” přikývla Chessy nakonec.

Její hlas zněl ale fatálně. Jako by se už rozhodla, jak to celé skončí, bez ohledu na debatu o jejich vztahu nebo o důvodech, proč je tak nešťastná. Copak v něj ztratila víru? To pomyšlení ho ničilo.

„Ale musí to být na neutrální půdě,” pokračovala. „S tou zdí, co teď mezi námi stojí, nemám na sex vůbec náladu a nechci, aby naši diskusi jakkoli ovlivnilo to, že se přitahujeme.” Sklopila zrak, ve tváři vepsaný zármutek. „Tedy za předpokladu, že mě pořád ještě chceš,” dodala smutně. „Už je to dlouho, co jsi sám inicioval sex, takže je

celkem rozumné domnívat se, že už se ti nelíbím.”

Tate se skoro zadusil, jak se mu na jazyk vyhrnuly všemožné námitky. Zatraceně, to, co tu prohlašovala, bylo špatné v tolika směrech, že ani netušil, kde začít.

O jejich milování nikdy nemluvili jako o sexu. Nikdy. Sex byl pro lidi, kteří k sobě necítili to, co k sobě cítili Chessy a Tate. Alespoň v tomhle domnění dosud žil.

A že ji nechce? Nedostávalo se mu slov. Co sakra provedl, že do její mysli zasadil tak směšnou myšlenku? Pro něj byla tou nejkrásnější ženou na světě. Jiné ženy?

Neexistovaly. Jak by mohl chtít něco víc, když se každý den vracel domů za svou nádhernou, milující, štědrou, něžnou a submisivní manželkou?

Dobře, tak se nějakou dobu nemilovali. Dlouhou dobu. V duchu sebou trhl, když se pokusil si vzpomenout, kdy naposledy se spolu opravdu pomilovali.

Měli pár rychlovek. Neplánovaných. Bez jakékoli předehry. Z jeho strany to bylo naprosto sobecké, protože si s ní užil sex a pak odjel do práce nebo na schůzku s klientem.

Ano, právě slovem sex popsal jejich milování. Protože, no, nic jiného to ani v poslední době nebylo. Jen sobecký sex. Neohlížel se na její potřeby. Neuplatňoval na ni svou dominanci. Nedával jí, co nejenže chtěla, ale také potřebovala. Což byla další položka na stále rostoucím seznamu jeho chyb.

„Promluvíme si, o čemkoli budeš chtít,” řekl přes knedlík v krku. Předával jí svou moc. Naprosto přehodil role. Ani trochu se mu to nezamlouvalo, a podle toho, jak se Chessy tvářila, ani ona z toho nebyla nadšená.

Ale co měl v téhle situaci dělat? Bylo by od něj podlé, kdyby se najednou začal ohánět dominancí a vyžadoval od ní podřízenost a pak svého postavení využil, aby s ní manipuloval.

K čertu s tím. Chtěl, aby tuhle situaci měla pevně v rukou ona. Nechtěl, aby měla pocit, že ji zahnal do kouta. Otevře se jí, položí se jí k nohám, pokud by to znamenalo, že mu řekne vše, co potřebuje říct. Bylo zřejmé, že je jejich manželství v krizi a že Chessy není šťastná už delší dobu.

To ho ničilo.

„Pojďme tedy dovnitř,” navrhl neutrálním hlasem, přestože srdce i celé tělo mu svíral strach - podivný pocit. V okamžiku, kdy v restauraci spatřil Chessy a v jejích očích uviděl ten zničující pohled, ho zachvátila panika. V tu chvíli pochopil, že co udělal, bylo přes čáru. Která žena by se jí divila? Dnešního večera měla být jeho pozornost upřena čistě na ni, měli slavit další rok manželství, a on se na ni vykašlal kvůli potenciální klientce.

Teď si uvědomoval, jak jí celá ta situace musela připadat. Usmíval se a okouzloval krásnou ženu jen několik metrů od místa, kde na něj čekala jeho manželka, aby si s ním vychutnala výroční večeři. Jídlo vychladlo a ona to vzdala, a to jen proto, že přestal vnímat čas a smlouva s klientkou mu byla přednější než cokoli jiného. Jo, podělal to,

a teď musel poskládat kousky toho, co zbylo. Protože nešlo pouze o dnešní noc, ačkoli si uvědomoval, že to pro ni asi byla poslední kapka. Její nespokojenost rostla už delší dobu a on byl vůči tomu slepý. Nebo možná to někde v hloubi duše věděl a jenom si to nechtěl přiznat, protože pak by si musel přiznat i to, že ji zklamal.

Nečekala, až vystoupí a otevře jí dveře. Sama rychle vystoupila a vydala se k domu, pak překotně odemkla dveře a ani jednou se na něj neohlédla. Nebyla ale tak rychlá, aby

neviděl slzy, které jí stékaly po tvářích.

Sakra.

Vyběhl za ní, protože se bál, že si to rozmyslí, nebude s ním chtít mluvit a zcela se před ním uzavře. A zčásti se také bál, že šla dovnitř, aby si sbalila věci. Nebo aby sbalila jeho věci. Přece věděla, že by jí nikdy nedovolil, aby se odstěhovala. Tohle byl její dům, její bezpečný přístav. Pokud by měl někdo odejít, bude to on, a, bože, nechtěl ani pomyslet na to, že by k tomu mohlo někdy dojít.

Ať už se mezi ním a Chessy pokazilo cokoli, udělá všechno, co bude možné, aby to napravil, nebo se o to sakra pokusí. Znamenala pro něj celý jeho svět. Jak to jenom mohla nevědět?

Protože jsi jí to v poslední době nijak nedokazoval, pitomče.

Setřásl tu myšlenku a vešel do obývacího pokoje se stropem šest metrů nad zemí.

Ke své úlevě Chessy spatřil. Stála u skříňky s alkoholem a nalévala si??Co si to sakra nalévala? Chessy nikdy moc nepila. Občas si s děvčaty dala sklenici vína. To měly s Kylie společné. Nikdy moc nepily. Kylie kvůli dětství, které strávila v područí svého otce, alkoholika a misogyna, ale Chessy pocházela z jiného prostředí. Vyrůstala s vědomím, že je nechtěná. Její rodiče ji netýrali fyzicky, ale z dětství si přinesla pocit nejistoty z toho, kam patří. A on přísahal, že s ním se nikdy nebude cítit tak, jak se cítila se svými rodiči. A teď se musel postavit čelem skutečnosti, že tento slib porušil.

Chessy do sebe hodila drink, polkla velký lok a pak se rozkašlala. Tate k ní okamžitě přiskočil, v nosu ho zašimrala její vůně.

Šaty, které měla na sobě, si zcela jasně vybrala proto, aby ho v nich svedla. Věděla, že až dorazí na večeři, nebude schopný z ní spustit zrak. že jejich večeři uspíší, aby byli co nejrychleji doma a on z ní ty šaty mohl strhnout a pak si ji vzít tak, jak si dominant bere svou subinku.

Naplánovala si, jak jejich výročí bude probíhat. Cestou do obývacího pokoje zahlédl koutkem oka jejich ložnici, kde byly na posteli vyskládány všechny pomůcky, co kdy použili. Aby si zvolil, kterou dnes večer použije. A pak to Tate královsky podělal, když dovolil, aby noc, která měla být pro jeho holčičku tak výjimečná, skončila, jak skončila.

Jak to jen bude moct napravit?

Když se znovu rozkašlala, z očí jí stékaly slzy, jak se snažila dostat pití do té správné trubice.

Tate ji okamžitě začal plácat po zádech a kroužil jí po nich dlaní, masíroval ji. „Jsi v pořádku, Chessy? Co to sakra vlastně piješ?”

Pokrčila rameny. „Prostě jsem popadla první láhev, která mi přišla pod ruku.” Tate se natáhl a zvedl láhev, kterou do skříňky vrátila.

„Ježíši, Chessy, nepotřebuješ panáka na kuráž, když si se mnou chceš promluvit. Víš, kdo jsem? Tvůj manžel, ale především jsem tvůj nejlepší přítel. Kdy naposledy sis potřebovala dodat odvahu alkoholem, aby sis se mnou dokázala promluvit? To je to tak špatné?”

Říhla si a okamžitě si ústa zakryla rukou. To Tatea pobavilo. Chessy byla ztělesněním zdvořilosti a vybraného chování. Zděsila by se, kdyby se jí tohle stalo na veřejnosti. On si ale myslel, že je roztomilá, jelikož to nikdy ani zdaleka nebyl zvuk, po kterém by se

roztřásly okenní tabulky.

„Protože to, co ti chci říct, není hezké,” řekla tónem, po kterém mu bylo jasné, že ta pořádná dávka alkoholu už zapracovala a rozvázala jí jazyk. Nebo v to alespoň doufal. Ale zároveň si uvědomil, co řekla, a celého ho polil ledový pot. Naprosto ho to paralyzovalo, jazyk měl náhle suchý, jakoby nateklý, nedokázal promluvit.

Protože to, co ti chci říct, není hezké.

Ta slova mu rezonovala v uších, donekonečna se opakovala, znovu a znovu, až musel skoro potřást hlavou, aby tu smyčku zastavil.

„Pojď, posadíme se na gauč, Chessy. Nemusíš tu stát, když jsi do sebe hodila ten alkohol. Vyřešíme to, zlato. Jen musíš vědět, že svou holčičku miluju víc než cokoli jiného na celém světě. Ať se děje cokoli, slibuju, že to vyřešíme.”

Jeho slova ji zasáhla. Vstřebávala je. Úplně viděl, jak se jí v hlavě protáčejí kolečka, v očích se jí zračila nejistota, a co bylo horší, pochyby. Její překrásné oči zastřely pochybnosti, a to ho bolelo, protože v nich dosud viděl jen naprostou víru v něj. V jejich manželství a vztah.

Tohle bylo pro něj neprobádané území, což se mu ani trochu nelíbilo. V ostatních aspektech života si byl jistý, věděl, co dělat, a neváhal. A až do dnešního večera věřil, že je stále Chessyiným dominantem a že se stará o všechny její potřeby.

„Chessy?” naléhal tiše a pokusil se jí dotknout.

Trhla sebou a odtáhla se a on v duchu zaklel. Kdy dospěla do bodu, že nesnesla jeho dotek? To jí opravdu ublížil tak moc, že teď s ním ani nedokáže být v jedné místnosti?

Otočila se a na nejistých nohou zamířila k pohovce. Ani si nedovolil povzdechnout si úlevou z toho malého vítězství, protože věděl, že jakmile si sednou a Chessy mu vylije své srdce, bude muset zdolat celou horu.

Pokud to tedy Chessy vůbec udělá.

Posadila se na pohovku, celá se schoulila, v očích se jí zračila únava. Jako by přišla o veškerou sílu.

Došel k ní a posadil se vedle ní. Ničilo ho, že mezi nimi musí zůstat prostor, ale bál se, že kdyby se jí znovu dotkl, zase by ho odmítla.

„Mluv se mnou, miláčku,” vybídl ji tiše. „Prosím. Dej mi šanci, abych to napravil.” Do očí jí znovu vhrkly slzy, ale nakonec se k němu otočila a zadívala se na něj.

„Nevím, jestli to jde napravit,” řekla hlasem sevřeným emocemi. „Myslela jsem si, že by to bylo možné. Byla jsem si jistá, že všechno bude v pořádku. Říkala jsem si, že stačí být trpělivá. Dát věcem volný průběh. že se pak všechno vrátí do normálu, až zabezpečíš firmu. Ale už mě unavuje čekat, když uvnitř krvácím. Příliš dlouho jsem předstírala, až se

to stalo mou druhou přirozeností, a teď to už nedokážu. Prostě už nemůžu.”

Smutek v jejím hlasu se mu zabodl do srdce. Zatajil dech, nevěděl, co má říct. Tohle nebude tak snadné napravit. Nebylo to něco, co by se dalo vyřešit za jeden nebo dva večery. Jejich vztah procházel hlubokou krizí a on si teprve až teď začal uvědomovat, jaké důsledky jeho činy za posledních několik let vlastně měly.

„Mé kamarádky se na mě dívají s lítostí v očích,” pokračovala a ani se na něj nedokázala podívat.

Upírala pohled přímo před sebe, v její tváři se zračilo tolik bolesti, až ho to fyzicky

ničilo.

„Vědí, že nedokážu předstírat štěstí. Vidí přímo skrz mě a vědí, že jsem nešťastná.

Vědí, že to mezi námi není dobré. Dokonce i Dash a Jensen už o tom se mnou mluvili! Je to tak ponižující. A já nevím, jak to napravit. Teď ani nevím, jestli to vůbec dokážu.”

„Chessy, miláčku, to neříkej. Všechno se dá napravit. Společně to zvládneme, slibuju.”

Trhla hlavou a zadívala se mu přímo do očí. „Kvůli potenciální klientce ses na mě vykašlal na naše výročí. Hodinu jsem tam seděla nad studeným jídlem, protože jsi slíbil, že dorazíš, že budeš mít jenom dvacet minut zpoždění, a lhal jsi,” prohlásila vyčítavě.

Tate se odtáhl. Mračil se. „V čem jsem ti lhal?”

Zrak se jí zamlžil opovržením a doutnající zuřivostí.

„Ty to prostě nechápeš, co?” vyštěkla. „Zavoláš mi z práce a řekneš, že ses zdržel a že dorazíš za dvacet minut. Neřekl jsi, že se máš sejít s klientkou - s nádhernou ženskou, která po tobě celá divá jela - navíc ve stejné restauraci, kde seděla tvoje manželka

a čekala na svého muže. Lhal jsi mi. Zatajování faktů je taky lež. Chtěl jsi přede mnou zatajit, že máš na naše výročí schůzku s klientkou, a zůstal jsi s ní v baru, smál ses a bavil se, zatímco já seděla pár metrů od vás a pomalu mi docházelo, že se na mě a na naše výročí můj muž vykašlal. V den, který pro tebe kdysi i něco znamenal. A nyní? Nemám tušení, jak si u tebe stojím, Tate.”

„Jak dlouho to už takhle cítíš?” přešel tiše přímo k jádru věci.

Potřeboval se vzchopit, než celý večer skončí ještě hůř, a zjistit, co udělal špatně. Povzdechla si, ztěžka a unaveně. „Celou věčnost? Nebo tak mi to alespoň připadá.

Vzpomínám si, jaké to kdysi bylo, a to mě asi štve nejvíc. Vím, jaký vztah jsme měli, ale za poslední dva roky jako by ses ode mě odtahoval čím dál víc. Kdysi jsem u tebe byla na prvním místě, a teď nevím, jestli bych se vešla alespoň do první pětky. Nechováš se tak, jako bych pro tebe byla alespoň trochu důležitá.”

Otočila se k němu, v očích se jí zračil strach. Obavy. Jako by se připravovala na to, co chce ještě dodat.

Prudce vydechla a narovnala ramena, pak se mu upřeně zadívala do očí.

„Podvádíš mě, Tate? Proto všechny ty ‚pracovní hovory’? Jsi s nějakou jinou, místo abys byl se mnou?”

Její otázka ho tak šokovala, že chvíli nebyl schopný ničeho, prostě na ni s pusou dokořán zíral. Pak už toho měl dost. Tohle musí skončit. Jen tak nečinně sedět, zatímco ona se vedle něj trápí, ho kousek po kousku ničilo. Její bolest a agonie ho uvnitř sžíraly. Ani za nic už nedovolí, aby dál trpěla všemi těmi svými mylnými představami.

Její následující slova ho ale přimrazila na místě, panika ho zasáhla jak rozjetý vlak.

Zvedla hlavu, v jejích očích nebyla ani stopa života. Byly prázdné, poražené, jako by už měla dost boje, o němž ani netušil, že ho svádí. V koutcích očí ho pálily horké slzy. Čelist měl zaťatou. A její slova ho zasáhla do srdce jako šíp.

„Chci z toho ven, Tate. Takhle už to dál nedokážu.”

4. kapitola

Chessy si s výrazem hrůzy ve tváři přitiskla dlaň na ústa, z nichž vyhrkla ta strašlivá slova. Spatřila v Tateových očích šok a zničující pocit, které ho zasáhly jako rána pěstí.

Zatraceně, přece to nemyslela tak, jak to vyznělo! Takhle to znělo, jako by žádala

o rozvod. V jednu chvíli se plně soustředila na to, jak všechno napravit - Tate se soustředil na to, jak ten problém napravit - a najednou mu povídá, že z toho chce ven.

„Chceš se rozvést?” zeptal se Tate tiše a oči se mu leskly slzami. „Bože, Chessy, to jsi tak zoufale nešťastná, že mi ani nechceš dát šanci to mezi námi napravit? Podělal jsem

to. To přiznávám. Ale ty to s námi nesmíš jen tak vzdát. Leda?”

Odmlčel se, ve tváři se mu zračila bolest, jako by myslel na něco tak strašného, že to ani nedokázal vyjádřit slovy.

Prohrábl si vlasy, pak si rukou přejel po tváři a setřel z očí slzy.

„Leda že mě už nemiluješ. že mě už nechceš,” zašeptal. „Tak jsem to nemyslela,” prohlásila Chessy zoufale.

Bože, celé to byla naprostá katastrofa. Nic nevyšlo tak, jak si to naplánovala.

Na druhou stranu za poslední dva roky nešlo podle plánu nic.

„Tak co jsi myslela?” zeptal se Tate opatrně a díval se přímo na ni.

Zvedla ruce a pak je zase nechala bezmocně klesnout do klína. Kousla se do rtu

a zavřela oči, snažila se ovládnout zvířené emoce. Nervy měla napjaté k prasknutí. Kvůli alkoholu se jí točila hlava. Chtěla jít do postele a zabořit hlavu pod polštář.

Nejradši by dnešek úplně předělala. K čertu, nejradši by předělala celé poslední dva roky.

„Chessy?”

Otevřela oči a pokusila se zahnat slzy. Nechtěla být ještě obviněná z toho, že se jím snaží manipulovat tím, co ze všeho nejvíc nesnášel: slzami.

„Myslela jsem tím, že chci ven z celé naší současné situace. Nenávidím to!”

Ruce se jí třásly na stehnech, zabořila si nehty do masa, přes látku sexy šatů, které si na večer s manželem oblékla. Šatů, kterých se rozhodl si nevšímat. Zbytečně za ně utratila peníze.

Tate ji vzal za ruce a přitáhl si ji blíž k sobě. Zadíval se na ni vážným, rozhodným pohledem.

„Miluju tě, Chessy. Nevím, jak moc tomu právě teď věříš, ale miluju tě. Vždycky jsem tě miloval. To se nezměnilo. A nikdy se to nezmění. Ale musím vědět, jestli mě stále miluješ. Jestli jsem tvou lásku ke mně svou lhostejností nepohřbil.”

Znovu zavřela oči. Neměla by po jeho vášnivě pronesených slovech pocítit úlevu?

Nebylo tohle to, co chtěla? Potvrzení, že ji miluje? že ji pořád chce?

Ale zároveň se vyhnul otázce, jestli jí byl věrný, možná proto, že na něj vyhrkla něco závažnějšího. V jeho očích spatřila čirý šok, když oznámila, že chce z toho všecho ven a že to už dál nesnese.

Možná se tím odsunulo stranou vše, co bylo řečeno, a teď se bála po něm chtít odpověď.

„Vždycky jsem tě milovala,” řekla unaveně. „Ale milovat někoho nestačí, když ti to ten

druhý na sto procent neoplácí. Mám pocit, jako bych jenom dávala a ustupovala, a možná to bude znít sobecky, ale tak to prostě cítím. Asi to není spravedlivé, ale tak to prostě je

a už se s tím nic nedá dělat.”

„Miláčku,” pronesl něžně, „já to napravím. Jenom mi musíš dát šanci. Nikdy nechci žít bez tebe. Omlouvám se, pokud jsi v poslední době měla takový pocit.”

„Jsem unavená a vyčerpaná, než abychom to dál dneska večer řešili,” prohlásila. Ramena jí poklesla. „Chci do postele. Nemůžu o tom mluvit, když mi to ani pořádně nemyslí, protože cokoli řeknu, by se nejspíš klidně dalo překroutit, protože jsem naštvaná, a to není dobré ani pro jednoho z nás.”

Viděla, jak je otrávený a jak se v něm zvedá napětí, ale potlačil to a na její slova nezareagoval. Nebo nejspíš pochopil, že kráčí po tenkém ledě, a nechtěl, aby se ten led probořil.

Pustil její ruce a napůl se od ní odvrátil, zrak upřený přímo před sebe, takže viděla jeho profil.

„Pokud to tak chceš,” řekl tiše. „Ale zítra si promluvíme, Chessy. Už to nebudeme dál odkládat. Odkládalo se to už moc dlouho a mně je jasné, že je to moje vina.”

Zvedla se z pohovky dřív, než stihl cokoli říct nebo mohl něco udělat, aby změnil její názor, a zamířila do ložnice, aby se připravila ke spánku.

Tate se díval za svou ženou, jak odchází z obývacího pokoje do ložnice. Úlevně vydechl.

Alespoň ji ještě dnes v noci bude moct objímat. Ale, zatraceně, ještě se mu nechtělo jít spát. Tolik toho zůstalo nevyřčeno, nevyřešeno. Nebyl z těch, co věci odkládají. A jít spát, zatímco celá jeho budoucnost visí na vlásku? To se mu ani trochu nelíbilo.

Nemohl si ale dovolit Chessy do čehokoli tlačit. Bylo jasné, že její trpělivost je u konce. Doufal, že se před ním Chessy neuzavře a že nebude v posteli jenom nehnutě ležet, nebo - což by bylo horší - plakat, dokud neusne. Srdce měl na cáry.

Když došel ke dveřím ložnice, skoro do ní narazil, protože právě vycházela ven, v náruči pyžamo a toaletní potřeby. Zamračil se, na páteři ho zamrazilo.

„Kam jdeš?” zeptal se.

Zvedla bradu a vzdorně se mu zadívala do očí. Alespoň že neplakala. V nic lepšího doufat nemohl.

„Dneska v noci se vyspím v pokoji pro hosty,” odpověděla tiše. „Potřebuju být chvíli sama. Abych si všechno promyslela, než si zítra promluvíme.”

Jako by mu někdo vrazil pěst do žaludku. Prošla kolem něj a vydala se k pokoji pro hosty na druhém konci haly. Jako by mu někdo sevřel plíce, nedokázal se nadechnout.

Stál tam a bezmocně se za ní díval. Věděl, že by se za ní měl vydat, a zároveň pochopil, že mu dává určité ultimátum. Ruce pryč. Potřebuju čas.

Otupěle vešel do jejich ložnice a věděl, že dnes v noci se nevyspí. Jak by mohl, když Chessy bude spát na opačném konci haly a jejich manželství je v ohrožení?

Nikdy nespali odděleně. Ne pokud byli v jednom domě. Byl na několika pracovních cestách mimo město, většina z nich se uskutečnila v posledních letech, a to byly jediné okamžiky, kdy spali odděleně. Ale i pak jí volal a dlouho spolu mluvili po telefonu. Protože mu chyběla. Chybělo mu mít ji u sebe v posteli a radši obětoval tolik důležitý spánek,

který by mu dodal sílu na následující rána, kdy ho čekaly důležité schůzky. Copak to se

nepočítalo?

Hluboko v nitru mu tichý hlas našeptával, že by se měl také zlobit. Podstoupil mnoho obětí, aby ženě, kterou miloval víc než svůj život, složil k nohám celý svět. A přesto se kál, když pochopil, jak je Chessy nešťastná.

Chessy, která rozzářila každou místnost pouze tím, že do ní vkročila. Chessy, jež se usmívala tak, že to dokázalo srazit na kolena každého muže na míle daleko. Chessy,

která byla vždy a za všech okolností milá, chápavá a usměvavá, plná podpory. Podporoval ji ale on stejně, jako ona podporovala jeho? Měl pro ni stejné pochopení?

Na všechny tyto otázky si okamžitě odpověděl rozhodným „ne”. Věděl, že to pokazil a že svou vinu nemůže svalit na ni, protože ona ho milovala a za všech okolností ho podporovala, přestože jí odpíral vše, po čem toužila a co chtěla.

Podrbal se na zátylku a bezmocně přecházel po ložnici. Nedokázal se ani přinutit jít

do sprchy nebo se alespoň převléknout do postele. Viděl před sebou jen prázdnou postel, v níž by měla Chessy právě teď ležet, a měl by cítit její vůni, která ho ukonejší do spánku.

Cítil se s ní v bezpečí. Byla jedinou jistotou v jeho světě, v němž bylo vše ostatní nejisté. Považoval ji za samozřejmost a poslední dva roky na ni v podstatě kašlal a ani si neuvědomoval, co to vlastně dělá. To až nyní.

Porušil svou přísahu: teď se kvůli němu cítila nechtěná. Neviditelná. Tak, jak se celé dětství cítila kvůli svým rodičům. Užíral ho odpor k sobě samému, pohlcoval po kusech jeho srdce i duši.

Jaká by ho bez ní čekala budoucnost? Ta představa ho vyděsila. Bál se tak jako nikdy v

životě, strach mu pevně svíral hrdlo.

Nikdy, nikdy nezapomene na výraz v jejích očích, když vzhlédl od své potenciální klientky??Kruci, jak že se to vlastně jmenovala? Nedokázal si vzpomenout. Jako

ve smyčce se mu před očima objevovala jen Chessyina zničená tvář plná bolesti, když ho spatřila u baru s jinou ženou. Na jejich výročí, při kterém Chessy odešla od studené večeře a musela čelit ponížení z toho, že se na ni vykašlal. Na jejich výročí.

Bože, zeptala se, jestli ji podvádí, a on jí ani neodpověděl. I on musel přiznat, že to pro něj nevypadá dobře. Byl s jinou ženou ve stejné restauraci, v níž na něj čekala jeho žena.

Co to je za hrozného parchanta, když jí tohle udělal? V tu chvíli si myslel, že je to ten nejlepší způsob, jak zabít dvě mouchy jednou ranou. Sejde se s potenciální klientkou

na čtvrt hodiny nad drinkem a pak přejde pár metrů za svou překrásnou manželkou, která na něj bude čekat, aby mohli odstartovat jejich oslavu výročí a pak strávili dva dny milováním.

Ležela teď v posteli v pokoji pro hosty celá utrápená a přemýšlela, jestli jí byl nevěrný?

Nedokázal to pomyšlení už ani chvilku snést. Chtěl tam dojít, všechno si s ní vyříkat a vyřešit to, aby se jim oběma spalo dnes v noci o něco lépe.

To ale jen vystrkovala hlavu jeho sobecká, bezohledná stránka, přestože bylo jasné, že se sobecky choval až moc dlouho. Požádala ho o čas a bez ohledu na to, jak ho to ničilo,

bez ohledu na to, že se v noci nevyspí, jí zatraceně dá ten čas, o který požádala. Ale ráno? Ráno si všechno vyříkají.

Na druhou stranu si uvědomoval, že jediný rozhovor nebo několik hodin promluv do duše to nevyřeší. Jenom čas a úsilí z jeho strany mu navrátí její ztracenou důvěru?

a její lásku. Tyhle dvě věci podle něj vždy šly ruku v ruce. Ve všech pevných manželstvích to tak bylo. Láska a důvěra. Jedno nemohlo existovat bez druhého. Na jeho otázku, zda ho stále miluje, mu neodpověděla. Řekla jen, že ho vždy milovala. Minulý čas.

To ho k smrti vyděsilo.

život bez Chessy si nedovedl představit. Miloval ji celým svým srdcem a duší. Ale už dlouho jí svou lásku nedokázal a činy vždy mluví hlasitěji než slova. A on jen čas od času utrousil: „Miluju tě.” Využíval její lásky a ji přitom odstrčil na druhou, možná třetí i čtvrtou kolej. Za to se v hloubi své duše styděl a věděl, že ho tato chyba bude pronásledovat po zbytek jeho dní.

5. kapitola

Do oken Chessyiny a Tateovy ložnice probleskovaly paprsky vycházejícího slunce a Tate už seděl v obývacím pokoji zařízeném Chessyinou milující rukou a s jejím smyslem pro detail. Jejich dům byl díky ní nejen pouhým bydlištěm, ale místem pro život. Byl to domov, v němž se cítil příjemně a uvolněně, jakmile po dlouhém dni v práci prošel vstupními dveřmi. Protože ten dům nesl její stopu. Každý kousek nábytku. Každá

dekorace a obraz. Všechno tu představovalo ji. Jen být v pokoji, který vyzdobila, bylo jako být s ní, přestože v té místnosti právě fyzicky nebyla, a to Tatea okamžitě ukonejšilo.

Víc než to, návrat domů byl nejlepší částí každého dne. A přesto jí to už dlouho nedal najevo. Předpokládal, že to ví. A tato domněnka ho teď uvrtala do pěkného maléru.

Vyšel z ložnice po noci, kterou strávil přemýšlením o tom, jak nejlépe zaútočit. To bylo špatné slovo, ale čekala ho bitva. Byl by blázen, kdyby si nemyslel, že to bude největší bitva jeho života, takže si to podle toho naplánoval.

Prošel po špičkách chodbou a neslyšně pootevřel dveře do pokoje pro hosty, aby zahlédl Chessy. Spatřil ji na posteli, přikrývky odkopnuté na hromádku u nohou, jako by v noci spala neklidně. Pohledem přejel k její tváři, kterou k němu byla natočená, a trhl sebou, když na ní zahlédl stopy po slzách. Ježíši, uplakala se do spánku, pokud navíc neusnula teprve před chvílí.

Pod očima měla kruhy, temné stíny pod bledou, překrásnou pokožkou.

Tiše vycouval a zamířil do kuchyně, aby přichystal snídani, první fázi svého „útoku”, jak tomu pro nedostatek vhodnějších pojmenování říkal. Okouzlit ji? Získat si ji? Znovu v ní probudit pocit, že je milována a výjimečná? Jo, tohle všechno dohromady.

Za normálních okolností by jí naservíroval snídani do postele, ale ona neležela v jejich posteli. A on nechtěl, aby se tam skrývala celý den, odmítala se postavit jemu a jejich manželství a nepokusila se ho zachránit, protože, sakra, on to nehodlal vzdát bez pořádného boje.

Hra započala. Většinu noci strávil tím, že myslel na všechny chyby, kterých se dopustil. A teď měl v plánu dát všechno do pořádku.

Rychle připravil snídani, její oblíbenou. žemli s krémovým sýrem a na něm míchaná vajíčka se šunkou a sýrem. Vydatná snídaně.

Pro sebe si také připravil jídlo, přestože neměl vysloveně hlad. Chtěl ale nastolit zdání normálního dne, až ji půjde vytáhnout z postele. Nejspíš mu bude vzdorovat, bylo ale načase, aby do svých rukou opět převzal vládu a moc nad jejich vztahem tím jediným způsobem, který znal. Musí znovu uplatnit svou dominanci, v čemž v poslední době zoufale selhával. Jen se modlil, aby nebylo příliš pozdě.

Nechtěl, aby jídlo vychladlo, proto položil talíře na stolek, u kterého snídávali, a rychle přešel chodbou k pokoji pro hosty. Když otevřel dveře, viděl, že je už vzhůru, ale zírá unavenýma očima z okna, pod očima temné stíny.

„Chessy,” oslovil ji tiše.

Zamrkala a otočila se k němu, viditelně překvapená, že ho vidí.

Vešel do ložnice, přešel k posteli a posadil se na okraj blízko ní. Pohladil několik pramenů vlasů, které ležely rozcuchané na polštáři.

„Udělal jsem nám snídani. Potom si promluvíme. Vstávej. Oblékat se nemusíš. Jen pojď do kuchyně, abychom se mohli najíst,” prohlásil rozhodným hlasem a ona nad jeho příkazem vytřeštila oči.

Jako by jela na autopilota, okamžitě se začala zvedat z postele, aby uposlechla jeho příkaz, pak ale zaváhala a sklopila zrak, ve tváři smutek.

„Chessy, vstaň,” nařídil jí ještě přísněji. „Snídaně ti vychladne.”

Když znovu zvedla hlavu, v očích se jí zračilo tolik naděje, až mu to téměř zlomilo srdce. Právě tohle jí už dlouho nedal. Svou dominanci, svou lásku, svůj hluboký obdiv k této ženě. Radši by se zabil, než aby jí způsobil jakoukoli bolest. Teď ale mohl jenom posbírat střepy a pokusit se je zase slepit.

Nabídl jí ruku, aby jí pomohl vstát z postele. Rychle, poplašeně na něj pohlédla, zvedla však váhavě ruku a vklouzla dlaní do jeho.

Paží mu probleskla horkost, touha mu projela páteří a rychle mířila až do rozkroku. Penis se mu napjal až na hranici bolesti. Zatraceně, pořád to mezi nimi jiskřilo. Proč se podle toho v poslední době vůbec nechoval? Těch několik sobeckých nocí sexu, kdy jen bral, ale nedával, se těžko dalo považovat za milování, jaké si zasloužila.

Pozorně ji sledoval, četl v řeči jejího těla, když vstávala z postele, ruku pevně v jeho. Jako by se bál, že ji ztratí, chtěl mít jistotu, že se tak nestane, a především jí nehodlal dovolit, aby odešla.

Hrudí se mu rozlil pocit vítězství, když přes tenkou látku pyžamové košile spatřil napjaté bradavky a viděl, že tváře má zrůžovělé stejnou touhou.

Měl naději. Stále po něm toužila. To byl začátek.

Mlčky ji vyvedl z ložnice do kuchyně. Slova, která tak moc chtěl vyřknout, musela

počkat. Měl plán. Nejdřív si spolu vychutnají snídani, to nabudí pocit normálnosti, a pak jí vše vyjeví. Položí se jí k nohám a odhalí jí svou duši.

Pousmála se, když na stolku spatřila talíře, a uvědomila si, že jí připravil její oblíbené jídlo. Nevydala ale ani hlásku, když si sedala ke stolku, ramena svěšená, pohled upřený přímo dolů. Vyhýbala se jeho očím. Jako by mu zatím nedokázala čelit.

„Najez se, lásko,” pobídl ji tiše, když se také posadil.

Ačkoli jeho slova zněla něžně, slyšela za nimi jistý příkaz. Jeho autoritu. Takovou, jakou má dominant vůči své subince.

Plaše, nejistě na něj pohlédla, v její tváři ale opět spatřil naději. Bojovala snad sama se sebou, jestli má jeho gesta přijmout? A to ještě se svým útokem ani nezačal. Pokud se domnívala, že se chystal vše urovnat pouhou snídaní - její nejoblíbenější - a několika příkazy, pak se mýlila. Moc dobře si uvědomoval vážnost jejich situace a připravil si všechno, co jí chtěl říct.

Uřízla si kousek žemle a vložila si sousto do úst. Vzhledem k velikosti porce potřebovala příbor.

Pustil se do vlastní žemle a ztěžka sousto polkl. Ani její chuť necítil, sousto mu uvízlo v krku. Chtěl to nechat nedojedené, ale sotva tu mohl jen tak sedět, zatímco ona jedla, aniž by se sám najedl. Chtěl ji u jídla uklidnit, aby byla na nastávající rozhovor připravená.

Pohrávala si s vidličkou, uřezávala malá sousta žemle a on poznal, že se jí do toho

nechce o nic víc než jemu.

„Nechceš jíst, zlato?” zeptal se něžně.

Vůbec poprvé od chvíle, kdy začali jíst, k němu zvedla oči. Zračila se v nich úpěnlivá prosba. Zavrtěla hlavou.

„Nechci,” odpověděla tiše. „Jako bych měla místo žaludku kus olova.”

„Já také, holčičko. Co kdybychom vyhodili snídani a pak si sedli v obývacím pokoji a promluvili si? Chci ti toho tolik říct a to čekání mě ničí.”

Vylekaně se na něj podívala a překvapením pootevřela ústa. Kruci, copak si vážně myslela, že pro něj to nebylo peklo? že ona byla jediná, kdo trpěl?

Vstal od stolu a odstrčil talíře. Umyje je později. Nabídl jí ruku, jako to udělal už

v ložnici, a čekal, až ji přijme, aby spolu mohli dojít do obývacího pokoje a promluvit si. Konečně si o všem promluvit. Měl toho na srdci hodně a slova ho pálila na rtech, prosila, aby je konečně osvobodil.

Když došli do obývacího pokoje, chtěla se mu vytrhnout a posadit se do měkkého křesla, které měla nejradši. On jí ale ruku pevně sevřel a místo toho ji odvedl k pohovce. Posadil ji na jeden konec, aby se mohla opřít o područku a mít pohodlí, a pak usedl vedle ní. Viděl jen její profil.

„Podívej se na mě, Chessy.”

Pomalu k němu pootočila bledou tvář, v jejích krásných očích spatřil strach. Ztěžka polkl, protože teď nebyl čas zaváhat nebo vycouvat. Teď se do toho musel vrhnout po hlavě.

„První, co ti chci říct, je něco, co jsem ti včera večer neřekl.”

Zmateně se na něj zadívala, ale alespoň už měl její plnou pozornost.

„Nikdy jsem ti nebyl nevěrný, Chessy,” prohlásil jasným, neochvějným hlasem plným upřímnosti. „Nikdy mě nic takového ani nenapadlo. Miluju tě. Jsi jediná žena, s kterou chci být.”

Chessy se prudce, roztřeseně nadechla. Dlouze se na něj zadívala, upřeně pozorovala jeho tvář, jako by se chtěla ujistit, že se v jeho slovech skrývá pravda.

„Tak kdo byla ta žena včera večer?” vydechla přiškrceně. „Na naše výročí, kdo byla ta

ženská, co do tebe byla celá žhavá v restauraci, v které jsme se spolu měli najíst?”

Trhl sebou, když uslyšel hořkost v jejím hlasu. Nečekal, že by v jejich manželství došlo k něčemu takovému. Nejenže zpochybňovala jeho věrnost, ale zpochybňovala celé jejich manželství. A myslela na všechny jeho chyby a omyly, kterých se za poslední dva roky dopustil.

„Byla to potenciální klientka,” řekl a díval se jí přitom přímo do očí. „Nevím, co si myslíš, že jsi viděla, ale já do ní celý žhavý nebyl. Dal jsem si s ní drink a probrali jsme možnosti převodu jejího portfolia ke mně. Získat ji by byl úspěch. Její manžel zemřel

a zanechal jí hodně peněz. Většinu v cenných papírech a dluhopisech a finanční poradce jejího manžela se jí nezamlouval. Takže ano, dal jsem si s ní pár drinků. Řekl jsem jí, že se s ní můžu sejít jen krátce, protože jsem měl už své plány. Zdržel jsem se. Přestal jsem vnímat čas. Nemám tušení, kolik času uplynulo, zlato. Nikdy bych ti vědomě neublížil.

Tomu věř.”

„Ale tys mi ublížil,” zašeptala. „Mnohokrát, znovu a znovu. Nedokážu spočítat ani

na prstech obou rukou, kolikrát ses na mě vykašlal kvůli klientovi. Když jsme byli s přáteli, s Dashem a Joss nebo s Kylie a Jensenem. Když jsem byla o víkendu sama doma, protože ty jsi musel jít na golf s klienty nebo s nimi zajít na večeři. Beze mě. Dřív jsi mě brával

na večeře i na večírky, ale pak jsi přestal. Stydíš se za mě? Zklamala jsem tě nějak?”

Její slova ho šokovala. Bože, jakou bolest to v sobě musela nést. Všechno se to hromadilo, až to předchozího večera explodovalo??i teď. Roztrhlo mu to srdce vedví, v nitru krvácel ze všeho, co této úžasné ženě způsobil.

„Bože, ne, Chessy! Jestli jsi mě zklamala? Jestli se za tebe stydím? Jsi pro mě ta nejkrásnější žena na světě. Rozzáříš každou místnost, jen do ní vejdeš. Stydět se? Kriste Ježíši. Jenom jsem nechtěl, aby ses tím zatěžovala. Viděl jsem, jak tě unavovalo pořád něco organizovat, pořád chodit ven nebo někoho zvát sem a o vše se do detailů postarat. Viděl jsem, jakou daň si to na tobě vybírá. To jsem nechtěl. Chtěl jsem tě finančně zabezpečit, abys mohla ve svém volném čase dělat, cokoli bys chtěla. A nemusela se ničit kvůli mým povinnostem a závazkům. To byla moje starost.”

„Mně to nevadilo,” řekla sotva slyšitelně. „Cítila jsem se tak pro tebe důležitá. Jako bychom byli tým. Chtěla jsem tě podporovat. Být tu pro tebe. A navíc to byl jediný způsob, jak s tebou trávit čas, protože jsi byl pořád pryč, neustále jsi visel na telefonu a nikdy jsi tu se mnou doopravdy nebyl. A pak jsem ztratila i to. Ztratila jsem tebe.”

„Mě jsi neztratila, zatraceně! Chessy, miluju tě. Nedokážu vypovědět, jak moc. Ani nedokážu říct, jak moc mě to mrzí. Kéž bych mohl říct, že jsem poznal, že jde všechno od desíti k pěti, ale ono se to nabalovalo postupně a já bral jako samozřejmost, že tu vždycky budeš. Jsi moje žena. žena, kterou miluji.”

„Tohle na mě neházej,” vykřikla a v očích, dosud otupělých, naplněných zármutkem, zaplál oheň. „Neopovažuj se mi tu tvrdit, že jsem tu pro tebe nebyla. Byla jsem tu každý zatracený den. Čekala jsem, až se můj manžel vrátí domů. Až tu bude. Aby mi dal, co potřebuju. Máš být můj dominant, Tate! A dokonce i mé kamarádky a jejich partneři vidí, že neplníš sliby, které jsi mi dal, když jsem se ti podřídila.”

Tate pevně stiskl rty. „Co tím sakra myslíš, že Dash a Jensen něco vidí?”

Chessy se na něj unaveně zadívala. „Jsou to dominanti a s Joss a Kylie jednají, jako by to byly královny. Mnohokrát jsem od nich slyšela, že na oplátku za dar mého podřízení bys měl stavět mé potřeby nade vše ostatní. že bys mě měl hýčkat a můj dar opatrovat.

Jak si myslíš, že se asi cítím, když se mé manželství rozpadá a ještě ho mé kamarádky a jejich manželé odsuzují, nebo spíš manžel a milenec, v případě Kylie.”

Tate tiše zavrčel. „Nemají právo cokoli odsuzovat. To je jen a pouze naše věc. Naše manželství není téma pro veřejnou diskusi. Nikdy.”

Chessy na něj vyčítavě pohlédla. „Kdybys plnil svoje sliby a choval se jako opravdový dominant, natož manžel a milenec, nikdo by na tvoje provinění poukazovat nemusel.”

Skládačka do sebe zapadla a jemu se na několik dlouhých okamžiků nedostávalo slov.

Měla pravdu a to bolelo tak, že na to neměl co říct. Neměl žádnou výmluvu.

„V tomhle vztahu jsme jenom ty a já,” řekl nakonec pevným hlasem. „Přiznávám, že jsem to královsky podělal, ale mám to v úmyslu napravit. Počínaje dneškem. Máme výročí a já ho chci oslavit.”

Dlouze se na něj zadívala, v očích jiskru naděje. „Jak?” zašeptala.

„Nebude to jen víkend,” pokračoval a na její otázku neodpověděl. „Musím toho hodně napravit a jeden víkend na to stačit nebude. Musím začít znovu, od začátku, a dát jasně najevo, že už tě nikdy nezklamu. Odteď budeš už vždy na prvním místě, Chessy.

Nečekám, že mi ihned uvěříš. Musím opět získat tvou důvěru a, bože, doufám, že i tvou lásku. Nenechám tě odejít bez boje.”

Chessyin výraz zněžněl a ona se na něj poprvé po dlouhé době usmála. Nevzpomínal si, kdy naposledy se usmívala, a to ho zabolelo. Nedokázal si vzpomenout na jediný takový okamžik. A teď si uvědomil, jak dlouho už byla tak zoufale nešťastná. Neviděl to.

Nevšímal si znamení. Potom, co jeho partner odešel, ho naprosto pohltila práce a jeho rostoucí společnost. A všechno za cenu jediného člověka, kterého miloval nejvíc na celém svět ě.

„Miluju tě, Tate. Moc tě miluju. A nikdy jsem tě nepřestala milovat.”

„Díkybohu,” zašeptal horečně. Zaplavila ho úleva.

„Nechci tě opustit,” řekla stejně důrazně jako on. „Nikdy mě to ani nenapadlo. Doufám,

že jsi takový dojem nezískal. Bože, to je vůbec to poslední, co bych kdy chtěla. Nedovedu si představit život bez tebe??bez tvé lásky. Jen chci zpátky ‚nás’. To je vše. Tvou

dominanci, tvou lásku, tvou pozornost. Nechci toho snad tolik, ne? Nejsem sobecká? Dva roky jsem bojovala sama se sebou, cítila se provinile - a sobecky - za to, že jsem toužila po tvé pozornosti a lásce, když jsi přitom tak tvrdě pracoval, aby ti firma rostla. Ale už to dál nezvládnu. Je mi jedno, jak sobecky to možná zní. Chci nás zpátky!”

Přitáhl si ji do náruče a modlil se, aby mu nevzdorovala. Pevně ji objal, sevřel ji pažemi a přitiskl si ji k sobě, až se o něj opírala, měkké tělo těsně u jeho. Nakonec se uvolnila, napětí ji zcela opustilo. Tiše vydechla a opřela se mu tváří o hruď.

„Nejsi sobecká,” řekl pevně. „Všechno, co jsi zmínila, bych ti měl dát. Je to moje vina, ne tvoje. Přísahám ti, Chessy, odteď bude všechno jinak. Vím, že jsem to na naše výročí podělal, ale chci to změnit. Začneme znova. Tenhle víkend bude jenom náš. Ten zatracený telefon vypnu. Práce je mi ukradená. Neznamená nic, pokud nemám tebe.”

Něžně ji od sebe odtáhl, aby se jí mohl zadívat do očí a vidět, jak se rozhodla. V očích se jí zračila naděje??a úleva.

„Zlato, vím, že pouhý víkend nenapraví všechno. Vím, že musím obnovit tvou důvěru a víru ve mě, a to potrvá déle než pár dní, ale přísahám ti, že pokud mi dáš šanci, budeme mít to, co dřív. To přece chceš, ne?”

Pomalu přikývla.

„Takže na tom teď začnu pracovat,” přislíbil. „To - a ty - bude moje priorita číslo

jedna. Vím, že chvíli potrvá, než se přesvědčíš, že to myslím upřímně, ale nedám ti žádný důvod pochybovat o tom, že jsi pro mě to nejdůležitější.”

Pak se usmála a on zapomněl dýchat. Její zářivý úsměv rozjasnil celý pokoj. Jeho stará Chessy, která jiskřila a zářila, byla zpět, i kdyby jen na okamžik. Světlo, které pohřbil, se tak opět na chvíli rozzářilo. Bože, chtěl ji vzít do postele a pomilovat ji.

„Nic víc nechci, Tate,” zašeptala. „Jenom tebe. Nic víc. Peníze a finanční jistota jsou mi ukradené, pokud si je nebudu moct užít s mužem, kterému patří moje srdce.”

S mužem, kterému patří moje srdce.

Důležitost toho prohlášení ho skoro zahanbila. Téměř před ní klesl na kolena, aby ji

prosil za odpuštění.

„Polib mě,” zašeptal tak přiškrceně, až ta slova skoro nedokázal vyslovit.

Něžně vzala jeho tvář do dlaní a on se k ní sklonil, opájel se její sladkostí a tichým povzdechem, který mu vydechla do úst.

Polaskal ji po tvářích, pohladil ji, neschopen přestat se jí dotýkat. Zabořil ruce do jejích kadeří.

„Pomiluješ se se mnou, Chessy? Teď a tady? Dovolíš mi stvrdit můj slib?”

Zhluboka se nadechla a zvedla k němu zrak zastřený touhou, zorničky měla rozšířené. Díkybohu ho stále chtěla. Ve svém velkém srdci našla místo pro odpuštění. Nedělal si iluze, že by od něj jiná žena dávno neodešla. Jeho holčička ale měla srdce velké jako země, v níž žili.

„Chci to,” zašeptala a opřela se mu do dlaně, jako by potřebovala cítit jeho dotek.

„Tolik to chci, Tate.”

Jednou paží ji vzal pod koleny, druhou kolem pasu a zvedl si ji do náruče.

Dlouze se jí zadíval do očí a nasával do sebe pocit, že ho znovu přijala, jako do sebe poušť po mnoha měsících sucha nasává déšť.

A pak pomalu vykročil k jejich ložnici.

6. kapitola

Chessy se přitiskla k Tateovu tělu, opájela se jeho silou, jeho pevnou, vypracovanou postavou, zatímco ji nesl do jejich ložnice. Spočinula hlavou na jeho rameni a přejížděla prsty po jeho hrudi těsně pod hrdlem.

Kolik týdnů - měsíců - právě po tomhle toužila? Po milování s manželem, ať s prvky

dominance, nebo bez. Srdce, tělo i duše ji touhou po něm bolely. Po spojení tím nejintimnějším způsobem, skrze nějž svými těly vypoví vše, co pouhá slova nedokážou.

Téměř se bála, že každou chvíli zazvoní telefon. Jen s největším vypětím vůle potlačila nutkání po něm zapátrat, zjistit, jestli ho nemá v pouzdře u opasku, jak ho vždy nosíval.

Přinutila se nemyslet na něj a vychutnávat si slib, že konečně, konečně se soustředí jen

na ně dva. A nebude se zabývat prací nebo klienty - potenciálními ani stávajícími. Teď se tu oba pokusí znovu vybudovat to, co ztratili.

Něžně ji položil na postel a postavil se nad ni, v očích jas. Měřil si ji pohledem dravce, svlékal ji, aniž by se jejího pomačkaného pyžama zatím dotkl.

Její tělo zachvátil jemný třas. Nádherné očekávání. Touha i nedočkavost ji zachvacovaly tak, až se bála, že vybuchne.

Pak se sklonil, zahákl palce za pas jejích pyžamových kalhot a pomaloučku je stáhl z jejích nohou. Odhodil je stranou, opatrně rozepnul každý knoflíček její košile a pak rozevřel látku a odhalil její ňadra svému pohledu.

Zvedl ji jen natolik, aby jí mohl košili svléknout. Letěla za kalhotami a zmizela

z dohledu. Nyní zbývaly jen krajkové, tenoučké kalhotky, jež si na sebe vzala už večer předtím v nedočkavosti z oslavy výročí.

Tate na ni shlížel, oči mu potěšeně zářily, hltal pohledem její téměř nahé tělo, které před ním leželo na posteli.

„Jsi tak krásná,” zašeptal. „Jsi pro mě ta nejkrásnější žena na celém světě.”

Byla si jistá, že sama září, když se na něj usmála, jak jeho slova pronikla hluboko

do jejího srdce. Zvedla paže, vyzvala ho tak, aby k ní přilehl. Svlékl se a bez jakýchkoli protestů její tichý příkaz vyplnil.

Zakryl ji svým tělem a ona ucítila mezi stehny jeho penis. Přejel jí rty po hrdle a pak si prolíbal stezičku až na její ňadra, klesal níž po jejím těle, hodoval na něm.

Obkroužil jazykem bradavku, navlhčil ji a vsál mezi rty. Olízl ten tvrdý vrcholek, zuby ji

škrábal na hebké pokožce. Svíjela se pod ním, nedokázala dýchat rozkoší.

Hladila ho po ramenou, vychutnávala si pevnost jeho těla, pod špičkami prstů cítila provazce jeho svalů.

Pak sjel ještě níž. Poté, co polaskal obě ňadra, ucítila jeho ústa na bříšku. A pak zabořil rty do měkkých kudrlin mezi stehny a palcem polaskal vlhkou kundičku. Rozevřel hebké záhyby a olízl ji od vstupu do jejího těla až po klitoris.

Vyklenula boky, ze rtů jí unikl tichý sten. Tate věděl moc dobře, jak ji polaskat. Každým svým dotekem. Každým polibkem. Každým pohlazením. Znal její tělo lépe než ona sama. Vždy vycítil, co potřebovala, dřív než to věděla ona sama, a okamžitě jí dal vše, co chtěla. Nikdy o to nemusela žádat.

Pronikl do ní jazykem, laskal její vlhkou pochvu. Sál a pak se odtáhl a ona se celá

roztřásla, nechtěla, aby to nádherné laskání ustalo.

Vklouzl dlaněmi pod její zadeček a pevně půlky uchopil, aby ji nadzvedl a mohl si ji tak lépe vychutnat ústy. Už teď cítila, jak se jí nitro chvěje, nechvalná známka nastupujícího orgasmu.

„Moje holčička už bude,” zašeptal jí Tate proti klitorisu, jeho dech polaskal citlivé místečko. „Chceš se udělat teď, nebo mě chceš v sobě?”

Jako by snad neznal odpověď. Vždy ho chtěla v sobě. Chtěla, aby vrcholu dosáhli společně.

„V sobě,” vydechla. „Potřebuju tě, Tate.”

Přesto ji laskal a mučil ještě chvíli, přiváděl ji těsně k okraji propasti a pak se stáhl

a ona s ním. A právě když už si myslela, že se frustrací rozkřičí, zvedl se nad ni, rozevřel jí nohy a ulehl mezi ně. Laskal jí ňadra, pohrával si s nimi a potom konečně pronikl hluboko do ní.

Zatajil se jí dech, nedokázala přinutit plíce pracovat. Musel bojovat s menším odporem, protože chvíli trvalo, než se mu její tělo přizpůsobilo.

„Přijmi mě,” zavrčel.

Tohle jí přikazoval často, pokaždé ji to rozechvělo. Byla to jejich hra. Jako by snad váhala, zda ho přijmout celého, když do ní chtěl proniknout.

Odtáhl se, pak tvrdě přirazil, hluboce až po kořen, a místností se rozlehlo, jak zalapala po dechu.

„Celého,” přikázal. „Přijmi mě celého.”

„Ano,” zašeptala. „Vezmi si mě, Tate. Patřím ti.”

Znovu se odtáhl a potom přirazil, jeho boky se tiskly k jejímu tělu, jak se do ní zcela pohroužil.

„Kolik dokážeš přijmout, Chessy?” Jeho slova ji pohladila v uších, vyslala do jejího těla nekontrolovatelný třas. „Nebudu mít slitování. Vezmu si tě tvrdě. Chci, aby ses udělala. Teď.”

A pak začal přirážet, tvrdě, prudce. Její smysly naplnilo jenom pleskání těla o tělo. Celé tělo se jí napjalo, a jak v ní rostl orgasmus, kolem ní propuklo peklo.

Místnost kolem ní zmizela, slyšela jen, jak křičí jeho jméno. Ale přesto přese všechno viděla jeho tvář, jeho pohled, který upíral do jejích očí a vyžadoval, aby se mu podrobila. A ona ráda uposlechla. Tomuto muži by dala vše, co by chtěl.

Jeho tělo se na ni zhroutilo, pouze předloktími se zapíral do matrace. Jeho boky sebou stále zmítaly, zvedaly se a klesaly. Jejich dech se promísil, jeho ústa nalezla její a políbil ji tak, až nemohla dýchat. Jazykem imitoval pohyby svého ptáka, miloval se s jejími ústy tak, jak se penisem miloval s jejím tělem.

Nadzvedla boky, aby ho do sebe mohla přijmout ještě hlouběji. Objala ho nohama kolem pasu, přitiskla se k němu a přijala každý jeho výpad, vyklenula se do jeho přírazů a společně se pohybovali v dokonalém souladu.

„Miluju tě,” zašeptal jí Tate do rtů. „Vždy tě budu milovat, Chessy. Věř tomu.”

„Také tě miluji,” vydechla.

Pak zavřela oči, tělo tak napjaté, až se skoro lámalo. Jeho slova spolu s hlubokými přírazy ji rozmotávala rychlostí zvuku.

Chytila ho za ramena, zabořila mu prsty do pevných svalů.

„Přesně tak, miláčku. Dej mi to,” vybízel ji Tate uklidňujícím hlasem.

A pak už vybuchla. Rozkoš se v ní vzdouvala a vybuchovala. Její tělo jako by se náhle rozlétlo do stovky různých směrů.

Lapala po dechu, zoufale se snažila nasát do hladovějících plic čerstvý vzduch. A pak se Tate nad ní napjal, tvář zkřivenou ve výrazu, který téměř hraničil s bolestí. Tvrdě přirazil, pak zase a náhle znehybněl, jenom jeho boky dál narážely do jejího těla.

Zaplavilo ji jeho vyvrcholení, horké, hedvábné. Zasténal a jeho boky sebou zacukaly, každý výtrysk spermatu ho znovu a znovu rozechvěl.

A pak konečně sklonil hlavu, opřel se čelem o její čelo a jejich nosy se o sebe otřely.

„Bože, chyběla jsi mi, miláčku,” řekl Tate lítostivě. „Tolik se omlouvám. Tak zatraceně moc se omlouvám.”

„Pššš,” zašeptala. „Teď ne. Ne, když je teď všechno tak dokonalé. Teď nechme minulost za sebou, kam patří. Tolik toho máme před sebou.”

Dlouze ji políbil, jejich jazyky tančily, provokovaly.

„Odteď budeš vždy na prvním místě,” přísahal. „Už nikdy nebudeš muset pochybovat o tom, že jsi v mém srdci a v mé duši.”

7. kapitola

Kylie Breckenridgeová shlížela na svůj mobil, obočí svraštěné nerozhodností, oči upírala na Chessyino telefonní číslo. Přemýšlela, jestli zavolat přímo Chessy, nebo nejdřív Joss, zda se Chessy ozvala alespoň jí. Věděla ale, že kdyby Joss cokoli zjistila, ihned by Kylie zavolala. A, no, Kylie nechtěla riskovat, že by Chessy při čemkoli vyrušila, kdyby všechno dobře vyšlo a ti dva byli ještě teď pohrouženi do oslav výročí. Jakkoli jí její instinkt napovídal, že měsíce hromaděné nespokojenosti se nedají napravit za jedinou noc.

Povzdechla si a odolala pokušení stisknout tlačítko a Chessy přece jenom zavolat.

Kolem ramen ji objaly teplé paže a ona se okamžitě spokojeně rozechvěla. Ruce následovaly hebké rty, polaskaly ji po krku, až tiše zasténala a vyklenula se vstříc Jensenovým ústům.

„Proč jsi tak ustaraná, miláčku?”

Pootočila hlavou, aby se ohlédla na Jensena, který seděl na posteli vedle ní. Nakláněla se k nočnímu stolku, na němž měla ještě před chvílí položený mobilní telefon, jednu nohu na okraji postele, druhá jí visela přes okraj.

Soustředěním se kousla do rtu a znovu se zadívala na telefon, pak ho upustila na matraci.

„Bojím se o Chessy,” přiznala. „Včera večer byla z oslavy výročí tak nadšená, čekala jsem, že se dnes ráno ozve, ale??nic. Ani slovíčko. Napadlo mě, že bych zavolala Joss, ale ta by mi určitě dala vědět, kdyby něco věděla. Bojíme se o ni a teď se neozvala??No, prostě mi to dělá starosti.”

Jensen se na ni láskyplně a s naprostým pochopením usmál. Naklonil se k ní a opřel

čelo o její, koutky rtů povytažené pobavením.

„Kdybych slavil výročí já, ještě teď bych ležel v posteli se svou ženou, a buď se s ní miloval, nebo bychom právě skončili. Děláš si zbytečně vrásky, miláčku. Jestli hádám dobře, právě si vynahrazují všechen ztracený čas, a pokud se mu Chessy svěřila se všemi svými obavami, jak jsi mi řekla, že má v plánu, nedovedu si představit, že by si je Tate nevzal k srdci a nezačal uvažovat, jak přeorganizovat čas, aby pro něj byla Chessy vždy na prvním místě. To, že se ti neozvala, je dobré znamení. Přemýšlej. Kdyby se něco pokazilo, už by se ti ozvala. To, že to neudělala, znamená, že se soustředí jenom sami na sebe, což taky měli udělat. Což Tate měl udělat.”

Kylie si znovu povzdechla, ale uvolnila se, napětí a obavy jí po Jensenově věcném a logickém vysvětlení z ramen spadly.

„Máš pravdu. Vím, že máš pravdu. Jen si nemůžu pomoct a musím si dělat starosti. Chessy se v poslední době cítila hrozně,” řekla tiše. „A to se mi nelíbí. Chessy??září. Když zrovna není nešťastná. S Joss jsme byly bez sebe starostmi, protože vidíme, jak je nešťastná. A pro ni to musí být ještě těžší. Vždyť se podívej třeba na Joss. Je k zešílení šťastná. Čeká první dítě. Dash ji miluje. A pak jsme tu??my.”

Jensen sebou trhl, tvář mu zvážněla. „My? Tak tohle chci slyšet.”

Kylie se začervenala, ale škádlivý tón jeho hlasu jí vykouzlil úsměv na tváři. „To jen, že jsme tak??šťastní. A na druhé straně je tu Chessy. Musí pro ni být obtížné nás všechny

vidět a být přitom sama tak nešťastná.”

Výraz v jeho očích zněžněl. Nadzvedl jí bradu a přejel jí rty po ústech, pak je zlehka olízl jazykem. Když se odtáhl, pohled měl zastřený, v temných očích se mu zračila taková touha, až jí z toho naskočila husí kůže.

„A ty jsi šťastná?” zeptal se vážným hlasem.

Zjihla, když uslyšela v jeho hlasu nejistotu, kterou se pokusil ukrýt, ale ona ho znala dobře. Stále se učili, jejich láska byla pořád mladá, nová a vzrušující.

„Jsem moc šťastná,” zašeptala. „Předtím mě ani nenapadlo, že jsem nešťastná.

Rezignovala jsem, to ano. Ale nešťastná, to ne. Myslela jsem, že jsem přijala své místo v životě. že mám několik nejlepších kamarádek. Hlavu v písku. Nechtěla jsem se měnit, zůstala jsem v minulosti. Ale ty jsi mě naučil, abych se dívala dopředu. Abych

s optimismem vyhlížela budoucnost. Za to tě budu navždy milovat.”

Spokojeně se pousmál, uchopil ji za zátylek, přitáhl si ji k sobě a hluboce ji políbil.

Spadla na něj, rukama se zapřela o jeho mohutnou hruď, prsty zabořila do pevných svalů.

Hladově ji líbal, krmil se z jejích úst. Volnou rukou jí vyjel po boku až k ňadru, bradavky měla ztuhlé a citlivé, toužily po jeho doteku, po jeho rtech.

„Nemáš tušení, co pro mě tvé štěstí znamená,” prohlásil, když se od ní odtáhl. „že tě dokážu učinit šťastnou??Kylie, nedovedeš si představit, jak vděčný jsem. že mi

důvěřuješ. Po tom, co jsem udělal?”

Tvář se mu stáhla bolestí a výčitkami. Kylie mu ihned přitiskla prsty na rty.

„Jensene, ne. To už je za námi. Ty bys mi nikdy neublížil. To vím. A ty to přece víš také. Musíš tomu věřit, jako tomu věřím já. Věř si, jako ti věřím já. Miluju tě,” řekla něžně.

„Nikdo ti nedůvěřuje víc než já. Kéž by sis důvěřoval stejně. Nechci tě na noc

přivazovat k posteli, protože se bojíš, že bys měl noční můru a ublížil mi. To mně ubližuje, že to musím dělat. že vidím v tvé tváři ten pohled, když ti přivazuju ruku k čelu postele.

Bolí mě to. Já vím, že to není nutné. Ale dokud tomu neuvěříš i ty, dokud si nebudeš věřit tak, jak ti věřím já, udělám, cokoli bude potřeba, abys se mnou zůstal. V posteli, v životě

i v mém srdci.”

Po jejích plamenných slovech zůstal úplně oněmělý, ústa pootevřená, v očích jiskru naděje - opravdové naděje. že by konečně dosáhla do jeho nitra? Prodrala se skrz jeho oslepující strach, že by jí v nějakém nestřeženém okamžiku byl schopný fyzicky ublížit?

„Budu na tom pracovat,” přislíbil chraplavě. „Máme domluvenou schůzku s terapeutem.

Vím, jak těžké to pro tebe je. Jak obrovský krok pro tebe znamená, že jsi ochotná odhalit svou duši někomu jinému než mně nebo svým kamarádkám. Já jen můžu udělat to samé, Kylie. Pokud to dokážeš ty, jestli dokážeš sebrat odvahu a vyhledat pomoc, pak po té cestě půjdu s tebou. Slibuju.”

Přitulila se k němu, ruku přehodila přes jeho tělo a on si ji k sobě přivinul. Přitiskla rty k jeho hrudi a políbila ho přímo na srdce.

„Pořád mám o Chessy obavy, ale počkám ještě den a pak teprve jí zavolám. Jak znám Joss, bojí se o Chessy stejně jako já, ale možná máš pravdu. Možná si to už vyřešili a teď tenhle víkend slaví. Později z ní dostanu všechny pikantní detaily,” dodala s úsměvem.

Jensen zasténal. „Já radši nic vědět nechci. Existuje určitá mez, kolik toho jsem schopný slyšet o jiné ženě a jejím manželovi. Mnohem radši bych se soustředil spíš na to, co mám ve své náruči.”

„Dobře,” přikývla Kylie domýšlivě. Sebevědomí získala teprve nedávno. Dal jí ho až tento muž. „Protože bych ti dala co proto, kdyby sis začal představovat jinou ženu.”

Hruď se mu roztřásla smíchem.

„Ty mi naprosto stačíš, miláčku. Přísahám, že jsi pro mě jako stvořená. Nikdo se k sobě nehodí víc než my dva.”

Kyliino srdce se rozechvělo spokojeností. Přivinula se hlouběji do Jensenovy náruče.

Ano, budoucnost se zdála jasná a zářivá, navzdory jejím obavám o kamarádku a její manželství.

Jensen měl ale nejspíš pravdu. Chessy a Tate si teď zřejmě užívají víkendu, jak v to Chessy doufala.

Joss Corbinová zabořila prsty nohou hlouběji do prostěradla. Ležela tak nehybně, jak jen to bylo možné, a doufala, že tím utiší rozbouřený žaludek.

Pohlédla na mobil položený na posteli a zamračila se. Bylo už pozdě odpoledne. Čekala, že se jí do téhle chvíle Chessy ozve se zprávou o tom, jak se výroční večer s Dashem vydařil.

S Kylie si předchozího večera vyměnily záplavu textovek plných obav, jestli se Chessyin večer vydařil, jak si to naplánovala. Ticho ji ničilo. Ticho mohlo být dobré znamení. Nebo také špatné. A jí se příčilo myslet na to nejhorší, tedy že Chessy sedí doma, nešťastná

a neochotná vyhledat podporu svých dvou nejlepších kamarádek, protože ji příliš ovládá pocit viny nebo studu.

Jen bůh ví, že Chessy si obojího užila v poslední době do sytosti.

Do ložnice vešel Dash, v rukách tác se suchým chlebem a sklenicí jablečného džusu. Z pomyšlení na sladkou šťávu se jí však žaludek obrátil naruby. Dokonce i teď, když ho pozorovala, jak se blíží k posteli, se jí žaludek kroutil. Musela dýchat nosem, aby potlačila nutkání rozběhnout se na toaletu.

Dash se posadil na okraj postele a položil jí tác do klína, zatímco si Joss přesouvala polštáře, aby se mohla opřít o čelo postele. Oči měl potemnělé obavami a starostí. Vzal ji za ruku a políbil ji do dlaně.

„Cítíš se trochu lépe, zlato? Už se ti žaludek uklidnil?”

Vklouzl rukou pod tác, aby se dotkl jejího stále ještě plochého bříška. Nasála do sebe teplo z jeho dlaně, které s jejím žaludkem rozbouřeným ranní nevolností dělalo zázraky. Takhle trpěla od chvíle, kdy bylo její těhotenství potvrzeno.

Zavolala i do ordinace svého porodníka a jedna ze sester jí se smíchem řekla, že není tak neobvyklé, aby žena trpěla ranní nevolností teprve od chvíle, kdy bylo těhotenství potvrzeno. V Jossině případě tedy šlo z devadesáti pěti procent o psychologickou záležitost. Nebo možná bylo do té doby příliš brzy na to, aby ranní nevolnost vystrčila svou odpornou hlavu.

Jiné příznaky se objevily od samého začátku. Byla unavená a prsa měla tak citlivá, až bylo téměř nemožné se jich dotýkat. Při milování musel být Dash velice opatrný.

Usmála se na něj tak něžně, jak jen toho byla vzhledem k tomu, jak mizerně se cítila, schopná, a když ji políbil do dlaně, dotkla se jeho tváře.

„Je mi lépe,” ujistila ho po pravdě. „Obvykle nevolnost do hodiny od probuzení odejde a po zbytek dne je mi už dobře. Moc hezky se o mě staráš a hlídáš, abych jedla, a to mi

pomáhá se s tím vypořádat.”

„Nemusíš se bát. Budu s tebou na každém kroku té cesty a budeš ve mně mít naprostou podporu,” slíbil hlubokým hlasem.

Usmála se ještě víc. „Miluju tě. Jsem z toho tak nadšená, Dashi. Nedovedeš si představit, jak jsem šťastná, že čekám to miminko. Jako by se mi splnil sen. Ty. My. Náš syn nebo naše dcera. Nikdy by mě ani nenapadlo, že bych někdy mohla být zase šťastná. Tolik jsi mi toho dal.”

Jeho oči zářily teplem - a láskou. Něžně jí pohled oplatil. „Jsem tak šťastný, že se

někdy musím zastavit a připomenout si, abych byl vděčný za tak vzácný dar, kterým pro mě jste ty a naše dítě,” přiznal. „Také tě miluju, Joss. Vždy jsem tě miloval. Stále tě budu milovat. A přestože se nemůžu dočkat, až se dítě narodí a naše rodina se rozroste a děti nám budou růst před očima, chci si vychutnat každý okamžik tvého těhotenství. Chci

vidět, jak rosteš naším dítětem. Na tyhle okamžiky nikdy nezapomenu. Den, kdy jsi mi řekla, že mě miluješ, a den, kdy se naše dítě narodí, budou těmi nejvzácnějšími okamžiky celého mého života. O tom nepochybuj.”

„Nikdy,” přísahala. „Nikdy na to nezapomenu, Dashi. Jen doufám, že ani ty nikdy nezapomeneš, jak moc tě miluji.”

Pohladil ji po tváři a pak kývl na její telefon.

„Chessy se ještě neozvala? Vím, jaké si o ni děláte s Kylie starosti. A, no, přiznám se, že sám mám už menší obavy. Nemám tušení, co se to s Tatem sakra děje, ale doufám, že už se k tomu postaví jako chlap.”

Joss se zašklebila a také se zadívala na mobil. „Zatím nic. Což může být dobře i špatně.

Doufám, že dobře. Doufám, že si o všem popovídali a že mu Chessy konečně řekla, jak je nešťastná. Chci pro ni to nejlepší, Dashi. Vím, jak těžké pro ni bylo, když jsem jí řekla, že jsem těhotná. Skoro jsem jí to neřekla, ale to by jí ublížilo ještě víc a začala by přede mnou svoje problémy s Tatem zatajovat.”

Přejel jí rukou od břicha přes vnitřní stranu stehna až ke koleni, které stiskl.

„Udělala jsi dobře, Joss. Chessy by si nepřála, abys před ní z obav o ni tajila tak skvělou zprávu. A máš právo být šťastná. To by ti vždy přála.”

„Já vím,” řekla Joss tiše. „Mám ji ráda a moc si přeju, aby s Tatem vyřešili všechny problémy, aby mohla být zase šťastná. Jako Kylie a já.”

Dash se usmál. „Bude šťastná. Jako její nejlepší kamarádky. Teď zkus sníst ten chleba, zlato. Potřebuješ něco dostat do žaludku, abys mohla vstát. Napadlo mě, že bychom to dneska vzali zlehka. Jenom si užili společný víkend. Možná si poseděli na gauči, ležela bys mi v náručí a mohli bychom se podívat na nějaký film. Večer nám uvařím večeři, jestli se budeš cítit na něco výživnějšího.”

Spokojeně si povzdechla. „Tak dobře se o mě staráš, lásko. Za to tě miluju.”

Naklonil se a políbil ji na nos, pak ji poplácal po stehně. „Najez se. Musím do sprchy, ale nejprve se chci ujistit, že jsi schopná sníst ten toust.”

8. kapitola

Chessy se probudila, když oknem do jejich ložnice proudilo světlo odpoledního slunce. Byla obklopená teplem a sílou. Tateovo tělo se kolem ní ovíjelo, objímal ji pevnými pažemi, jednu nohu majetnicky přehozenou přes její, hlavou spočívala na jeho širokém rameni.

Nehlasně povzdechla, nechtěla ho probudit a zničit tento okamžik dokonalé spokojenosti, jakou necítila už tak dlouho. Svět byl opět krásným místem. Nebyla ale hloupá, aby si myslela, že odteď bude všechno jako zázrakem v pořádku, ale byl to začátek.

Jejich milování bylo spojením dvou ztracených duší. Nebo alespoň donedávna ztracených. Musela se bez něj obejít příliš dlouho a nevzpomínala si, kdy naposledy se probudila v jeho náručí, ani kdy spolu naposledy strávili v posteli většinu dne.

Každé ráno spěchal do práce, sotva ji políbil na čelo a jen zamumlal: „Doufám, že se bude mít dnes moje holčička dobře,” a už byl pryč a ona netušila, kdy ho zase uvidí.

Bylo těžké nemyslet na ty nijak pěkné chvíle, přestože se teď a tady zdálo vše

dokonalé. Rozhodně to trefil, když řekl, že se jejich vztah nedá zachránit za jediný víkend, ale optimistická část jejího já věděla, že to už něco znamená. že byl ochotný dát jí něco, co jí odpíral už přes rok. Sebe. Svou pozornost a lásku v nejtemnějších okamžicích, kdy se

cítila ztracená. Byl k ní ale v noci a dnes ráno upřímný, zvláště dnes ráno, kdy už nebyli naštvaní a rozcitlivělí. Věděla, že se Tateovi nezamlouvá, aby si šli lehnout dřív, než to mezi sebou vyřeší, také ale věděla, že má právo vyhlásit pauzu, aby oba měli celou noc na přemýšlení o tom, co a jak říct.

„Je moje holčička už vzhůru?” zabručel Tate a ona se usmála do jeho hrudi, na níž měla přitisknuté rty.

„Usmíváš se,” poznamenal.

Usmála se ještě víc. Tohle byl její starý dobrý Tate. Vědomý si neustále každého jejího pohybu, každé její myšlenky. Zavřela oči a vychutnávala si tento okamžik, opájela se jím. Skoro jí vyhrkly slzy, zakázala si ale plakat, protože se bála, že by to pochopil špatně a pak by se ocitli zas na začátku.

Namísto toho jen přikývla a potvrdila tak, co už věděl. Pevně ji k sobě přivinul a láskyplně ji políbil na temeno.

„Ne že by se mi nelíbilo mít tě v náruči nahou, ale slíbil jsem, že dnes napravíme výroční večeři, a pokud to máme stihnout, musíme vstát. Musím se umýt. Přemýšlel jsem, že bychom si dali sprchu ve dvou, abych si tě mohl umýt i hýčkat. Potom zajdeme

na večeři, a až se vrátíme domů, pomiluju tě.”

„Hmmm,” vydechla do jeho hrudi. „To zní skvěle, Tate.”

„To jsem rád,” řekl. „Dlužím ti toho mnohem víc, ale slibuju, že odteď ti to budu dávat bez ustání.”

Zvedla se na lokti, aby se mu mohla zadívat do spokojených ospalých očí, které ji pozorovaly.

„Věřím ti,” zašeptala.

V jeho očích spatřila úlevu, plamen, který nahradil i poslední zbytky ospalosti. „Za to ti

děkuji, Chessy. Nemáš tušení, jak moc pro mě znamená, že jsi ochotná mi odpustit a dát mi další šanci.”

Láskyplně vzala jeho tvář do dlaně a palcem ho pohladila po ostře řezané lícní kosti. Pak se sklonila a políbila ho. Pro jednou držela v rukou moc ona, ovládala ho, převzala iniciativu.

Jeho ruce okamžitě zabloudily k jejímu týlu a zabořily se do vlasů. Dával si ale pozor, aby jí nebránil vést polibek tam, kam chtěla ona. Byl opatrný, jako by se brodil neznámými vodami. Kéž by tušil, že tohle je to poslední, co by si přála. Chtěla, aby převzal moc on - aby nad ní uplatnil svou dominanci. Toužila po tom celým srdcem a duší.

Byla pro tohoto muže jako stvořená. Stvořená, aby byla jeho subinkou a on jejím dominantem. Taková touha se vzpírala rozumu. Některé věci jednoduše byly, a pro ni byl takový jejich vztah. Příčilo se jí mluvit o něm jako o manželství, protože to slovo znělo příliš??tradičně, starosvětsky a překonaně. To, co mezi sebou měli, sahalo daleko

za hranice důvěry a víry, jež mezi sebou měla většina manželských párů. To, co Tateovi nabídla, to, co od ní požadoval, by mnoho vnějších pozorovatelů, neznalých vztahu dominantů a submisivů, jejich hlubokého emočního propojení a vzájemných pout, mohlo jednoduše velmi špatně pochopit. Ano, měla na prstu obrovský diamantový prsten, ale to z ní Tateovu holčičku nedělalo.

Doslova vložila svou bezpečnost i blahobyt do Tateových rukou. A na oplátku se z ní stala snad ta nejopečovávanější žena na světě. Tedy, když to mezi nimi bylo ještě

v pořádku??Jejich vztah se vymykal konvencím a oběma jim to bylo naprosto ukradené. To oni

tvořili pravidla. Nikdo jiný. A většinu těch pravidel tvořil Tate.

Neexistovala žádná příručka na téma „Jak se stát správným dominantem”. Tate by se uchechtal při představě, že by snad potřeboval nějakou takovou příručku, aby mohl žít se svou ženou a svou subinku uspokojit. Možná takové soupisy rad fungovaly u jiných párů, a pokud ano, je to jen dobře. Ale mezi Tatem a Chessy to takhle nikdy nefungovalo. Nikdy.

Tate tvořil pravidla a bylo mu jedno, jestli to odporovalo nebo naopak vzdávalo hold jiným, kteří žili stejným stylem.

Na počátku jejich vztahu dal Tate jasně najevo, co chce, a řekl Chessy, že jejich vztah nemusí být takový, jak čekala, ale k čertu s ním, jestli by měl coby dominant jednat podle nějakého manuálu. Jen přes svou vlastní mrtvolu by dovolil jiným, aby řídili vztah s jeho vlastní ženou! Své subinky si vážil.

„Na co moje holčička myslí?” zeptal se tiše, když spatřil její zadumaný výraz.

„že ty na tom, jak náš vztah momentálně vypadá, neneseš vinu sám.” Okamžitě chtěl začít něco namítat, ona mu ale přitiskla prsty na rty, aby ho utišila.

„Před chvílí jsi byl vděčný za to, že tě stále miluji, že jsem ti odpustila a že jsem ochotná dát ti druhou šanci. Ale, Tate, to platí i obráceně. A měla jsem ti to říct mnohem dřív. Měla jsem k tobě být upřímná už dávno. Asi bych tě měla také požádat o odpuštění

a o druhou šanci to mezi námi napravit. Dovolila jsem, aby se mezi námi vystavěly zdi. Ano, máš na tom svůj podíl viny. Ale já jsem měla sebrat odvahu a poprosit o to, co jsem chtěla - požadovala - od tebe, stejně jako ty jsi měl požadovat něco ode mě. Já se ale

jednoduše??bála,” řekla hlasem stále tišším, až se jí téměř vytratil.

„Bála čeho, miláčku?” zeptal se něžně.

Zvedla k němu zrak a nervózně polkla. „Bála jsem se, že kdybych na tebe tlačila, napadlo by tě, že mě už asi nechceš. že mě nepotřebuješ. že jsem pro tebe pouze přítěží

- nechtěnou přítěží. Bála jsem se, že odejdeš. A tak jsem se snažila mít pochopení a nic nechtít, přestože jsem uvnitř pomalu umírala. A pak už toho bylo moc a já už to dál nedokázala. Musela jsem zariskovat, protože odměna za to, že bych neriskovala, se nedá považovat za odměnu. Bylo by to peklo.”

Prohlásila to tak neúprosně, až se Tate musel prudce nadechnout. Bylo to pro něj jako rána do žaludku.

„Máš tušení, jak mě bolí slyšet, co sis o mně myslela? O mně! O svém manželovi, dominantovi a milenci! Když se podívám zpět, uvědomuju si, že pro tebe vlastně ani nebylo možné se na mě obrátit s tím, že jsi nespokojená. Jak bys mi to mohla říct, když jsem ani nebyl ochotný naslouchat?”

Zvedl se na lokti, zabořil ho do polštáře, aby si viděli do očí.

„Nikdy od tebe neodejdu, Chess. To se nestane. Netuším, proč jsi vlastně už dávno neodešla ty ode mě. žádná jiná žena by mě nemilovala, dál by mě nemilovala, kdybych jí to tak dlouho neoplácel. Celé odpoledne, kdy jsi spala vedle mě, jsem děkoval bohu, že mě stále miluješ a že jsi mi odpustila to, že jsem skoro zničil to nejcennější v mém životě. Tebe, miláčku. Tebe. A já tě opravdu téměř zničil. A tím i sebe. Protože si nedovedu představit svůj život bez tebe. Nechci si představovat život bez tebe. Pokud do toho budu mít co mluvit, pak spolu my dva zestárneme a budeme milovat každou vteřinu našich životů. Tate bez Chessy neexistuje, a já sakra doufám, že ani Chessy neexistuje bez Tatea.”

Usmála se poetickému podání jejich vztahu. Tak prosté, a přesto elegantní a krásné.

Není Chessy bez Tatea a není Tatea bez Chessy. Sedělo to na to, jak smýšlela o muži, kterého si vzala a kterého milovala celým svým srdcem.

„Miluji tě, ” vyznala se s myšlenkou - ne, s vědomím - že to znovu potřebuje slyšet.

Jakkoli emocionálně křehká byla několik posledních měsíců, nyní si uvědomovala, že on je teď stejně emocionálně křehký. Když konečně pochopil, co všechno mohl ztratit.

Otřel se čelem o její a jen tak spočinul. Jejich dech se promísil. Zavřeli oči a vychutnávali si intimitu toho prostého gesta.

„Také svou holčičku miluju,” vydechl. „A teď ji hodlám vzít do sprchy a omyju ji tak, že na to hodně dlouho nezapomene, od hlavy až po paty a zvláště se hodlám věnovat všemu mezi tím.”

9. kapitola

Později, po sprše a orgasmu, který v ní vyvolal Tate pozorností, již věnoval místečku mezi jejími stehny, se Chessy posadila ke svému toaletnímu stolku a Tate jí začal pročesávat kadeře. Ještě se celá chvěla dozvuky mocného vyvrcholení. Musela se posadit, protože

její nohy po sprše její tíhu neunesly. Výsledkem byla malá louže vody na podlaze v místě,

kde stekla z jejího těla a z vlasů, ale to bylo to poslední, na co myslela.

Usmála se na Tatea v odrazu v zrcadle a pak zavřela oči a vychutnávala si jednu

z oblíbených věcí, kterou Tate během let často dělával. Česal jí vlasy. Chessy na sobě ráda cítila doteky a zbožňovala, když jí někdo česal vlasy nebo si s nimi pohrával.

V prvních letech manželství by nespočítala, kolikrát s Tatem leželi na pohovce, ona s hlavou v jeho klíně, zatímco ji vískal ve vlasech a společně se dívali na film. Takové okamžiky patřily k jejím nejkrásnějším vzpomínkám.

Zamrkala a na okamžik jí úsměv z tváře zmizel. Než se stihla ovládnout, Tate už se na ni mračil, v očích tázavý výraz.

„Co se děje, miláčku? Ublížil jsem ti? Nejsem k tvým vlasům dost něžný?”

Zasmála se. „Ale jsi. Ty jsi mistr v česání dámských vlasů. Kdyby tě někdy přestalo bavit finanční poradenství, můžeš si otevřít salon. Na ty tvoje ruce by ženské stály frontu.

Ale nezapomeň, že ty ruce patří mně. Radši bych ti je usekla, než aby se dotkly jiné

ženy!”

Na okamžik vypadal omráčeně, potom zvrátil hlavu a rozesmál se. Pak ale zvážněl a zadíval se jí do očí.

„Tak proč ses zamračila?”

Pohrávala si s věcmi na stolku, nechtěla otevřít nepříjemné téma. Tate jí ale nehodlal dovolit, aby se otázce vyhnula. Mlčky ji obrátil, aby k němu byla otočená čelem. Pak před ní poklekl a vzal její tvář do dlaně.

„Pověz mi to.”

Povzdechla si. „Vím, že bych o to neměla žádat. Tak totiž náš vztah nefunguje a já nechci, abys získal dojem, že ho chci změnit. že už nechci tvou dominanci a abys činil všechna rozhodnutí. Ale?”

„Povídej, miláčku,” vybídl ji něžně. „Řekl bych, že si oba uvědomujeme, v jak křehkém bodě se nyní naše manželství nachází, a pravidla se můžou dočasně změnit. Musejí.

Protože potřebuju vědět, co chceš a po čem toužíš. Chtěl bych to vědět, ať by to bylo před dvěma lety, nebo nyní. Vždycky jsem si přál, abys mi říkala, co si přeješ. Jak jinak bych tvá přání mohl naplnit?

Ano, je mou povinností coby tvého dominanta, abych znal tvá přání a touhy dřív než ty sama, a je mojí povinností ti to vše dát. Ale v poslední době jsem se choval jako naprostý idiot a výsledkem bylo??A bolí mě to přiznat, jsem však schopný přijmout fakt, že jsem selhal??Nevím, po čem toužíš. Příčí se mi to říct, ale teď mi budeš muset pomoct,

abychom náš vztah vrátili do původních kolejí. To, jak otevřeně jsme si nedávno popovídali v posteli? Tak to musí odteď být.”

Přikývla a vydechla úlevou. Vyřeší se to. Cítila to. Tate byl na muže zvyklého ovládat každý aspekt svého života až extrémně ochotný ustoupit. Měl ale pravdu. Ztratili nad

svým vztahem kontrolu a čekala je dlouhá cesta, než opustí tyto neznámé vody.

„Jen jsem chtěla vědět, kam chceš zajít na večeři,” řekla tiše. „Nechci??nechci jít tam, kde jsme byli včera. Nemyslím, že bych to zvládla. Včera večer jsem se cítila tak ponížená. Nechci na to ani vzpomínat. Radši bych šla někam jinam a začala nanovo.”

Jeho pohled plný lásky, porozumění a sebeobviňování ji zasáhl hluboko v nitru, až musela polknout knedlík, který ji dusil v hrdle.

Naklonil se a přitiskl rty na její čelo a chvíli je tam ponechal. Pak se odtáhl, vzal její obličej do dlaní a zadíval se jí do očí.

„To bych nikdy neudělal, holčičko moje. Napadlo mě, že bychom mohli jít někam, kde jsme ještě nikdy nebyli. Slyšel jsem na ten podnik jen samou chválu. Už jsem nám zarezervoval stůl. Ráno jsem udělal online rezervaci, ještě předtím, než jsem tě vzbudil. Taky chci začít nanovo. Bude to úplně nový začátek se vším všudy.”

žilami se jí rozlila úleva a láska. K jejímu zděšení jí po tváři stekla slza až k jeho ruce.

Zatraceně, nechtěla plakat. Toho si v noci užila dost. Taky jí při přípravě na večeři potrvá, než make-upem zamaskuje tmavé kruhy pod očima. Dnes večer ale chtěla vypadat dokonale. A stejně jako nebudou jíst v té samé restauraci, tak si ani ona nevezme na sebe totéž, co si oblékla předchozího večera.

Tate podle všeho chápal, že se nezlobila. Jeho výraz ještě víc zněžněl. Naklonil se k ní a slíbal cestičku, kterou po sobě zanechala ta jediná slza, která mu stekla do dlaně.

„Miluju tě, Chessy. Prosím, nezapomínej na to.”

„Také tě miluji,” zašeptala. „A teď už běž, abych se mohla připravit. Kolik mám času?”

Zadíval se na hodinky, pak jí pomohl vstát a zlehka ji plácl po zadečku. „Pětačtyřicet minut, než budeme muset jít, tak si pospěš, miláčku. Půjdu se převléknout a sejdeme se v obývacím pokoji.”

Obdařila ho zářivým úsměvem, takovým, z kterého ji skoro bolely tváře, a odměnou jí byl jeho úsměv, který jí bral dech. V tom úsměvu bylo tolik příslibů, až se jí z toho téměř zatočila hlava. Ke skříni s oblečením málem hopsala. Potřebovala si vysušit vlasy, ale na to se vrhne, až si vybere, co na sebe. Nejprve vlasy a make-up a pak se oblékne.

10. kapitola

Tate nespustil oči z Chessyina širokého úsměvu, když se usazovali k rohovému stolu

v nové restauraci na předměstí Houstonu, kde bydleli. Podnik se nacházel sotva pět minut jízdy od jejich domu, a přestože se už velmi dobře obeznámili s většinou restaurací

v rychle rostoucí čtvrti Woodlands, tento podnik se otevřel teprve před pár měsíci, a už, soudě podle počtu návštěvníků prostorné restaurace, zaznamenal úspěch.

Tíha, která mu svírala srdce, trochu polevila a on měl nyní, co se budoucnosti s Chessy týkalo, mnohem lepší pocit. Měl v úmyslu napravit své konání, začít se své překrásné ženě zase věnovat a postavit ji na první místo svého žebříčku priorit. Nic menšího si nezasloužila, protože už před pěti lety, kdy mu dala své srdce - a svůj slib podřízenosti - jí slíbil, že její dar bude nade vše opatrovat.

To, že ji zklamal, bylo břemeno, které s sebou ponese až do hrobu, ale ještě nebylo pozdě. Nebylo nic, co by nebyl ochoten udělat, aby získal zpět její lásku a důvěru.

Pohlédl do jejích rozzářených očí a v mysli se mu objevil obraz, představa, v níž byla svázaná v podřízené pozici, na sobě ruce cizího muže, které ji laskaly pod bedlivým dohledem Tateových očí. Jiný muž, který by ji ovládal na rozkaz Tatea, připravoval ji na okamžik, kdy si ji Tate podmaní.

Tyto hrátky si oba užívali, a právě kvůli nim pravidelně navštěvovali Sídlo, tedy

předtím, než Tatea zcela pohltila jeho práce. Pak šlo Sídlo i jiné aktivity stranou. To měl ale Tate v úmyslu nyní napravit.

Nejprve však bude muset upevnit jejich vztah. Ujistit ji o své lásce, aby ve svém srdci věděla, že v jeho srdci patří na první místo. A pak jí dá noc plnou čiré dekadence. Noc, kdy se soustředí pouze na Chessy a její rozkoš. To jí dá. Jako dar.

„Ach, ne,” zašeptala Chessy, oči náhle vytřeštěné.

Její slova a výraz ve tváři vytrhly Tatea z erotického zasnění. Zamračil se, když pochopil, že ji něco rozrušilo.

„Co se děje?” zeptal se a rozhlížel se, aby zjistil, co se stalo.

„Kylie a Joss už musí mít strach,” řekla Chessy hlasem staženým úzkostí. „Ví, co jsme měli v plánu na výročí, měla jsem jim dnes ráno zavolat. Úplně jsem na to zapomněla.”

Tate se usmál, ačkoli rysy měl ztuhlé. Joss a Kylie byly Chessyiny nejlepší kamarádky, a proto předpokládal, že si říkaly naprosto vše. Víc, než by se Tateovi líbilo. Bylo zřejmé,

že na jeho manželství s Chessy dohlížely pozorně nejen nejbližší kamarádky jeho ženy, ale i Dash a Jensen. To se Tateovi vůbec nezamlouvalo. Pečlivě si chránil své soukromí, proto mu představa, že o jeho osobním životě mluví někdo jiný, natož že ho soudí, nešla pod nos.

Ale v tomto případě pravda bolela, a kdyby se necítil provinile za to, že tak dlouho odsouval svou ženu na druhou kolej, pak by ho fakt, že jeho známí dohlížejí na jeho manželství, tolik neštval. Byl to kříž, který musel nést. Ale k čertu s ním, pokud před Chessyinými - svými - přáteli svěsí hlavu. Vždyť se sám vložil do Dashova vztahu s Joss, když to tehdy Dash málem královsky podělal. Tate byl na Dashe naštvaný, přímo zuřil, a právem, ovšem to evidentní pokrytectví mu lezlo na nervy.

S Dashem se znali už dlouho. Oba se přátelili s Carsonem, Jossiným prvním manželem.

Jensen byl v jejich partě nový, ačkoli vše zatím ukazovalo na to, že se od jejich uzavřené skupinky jen tak neodtrhne. Kylie s ním byla šťastná, a ze všech lidí na světě si Kylie zasloužila štěstí nejvíc.

„Jsem si jistý, že se o tebe nebojí,” uklidňoval ji Tate. „To, že ses jim neozvala, je dobře, nemyslíš? Zavolala bys jim, kdyby to mezi námi dopadlo špatně. Jsem si jistý, že

to berou jako dobré znamení. Nejspíš si myslí, že jsme stále ještě v posteli, a nebýt toho,

že jsem ti slíbil druhou večeři, právě tam bychom teď byli.”

Tváře jí zrůžověly, v očích jí probleskla touha. V tu chvíli ji zatoužil okamžitě vytáhnout z restaurace a zastavit se až doma, v posteli, kde ji bude mít nahou a pod sebou.

„Máš pravdu,” přiznala. „To jen že si o mě dělaly starosti.” Tvář se jí zkřivila, ušklíbla se vlastnímu doznání. „Bůh ví, že jsem jim k tomu dala pádné důvody. Opravdu jsem si myslela, že moje manželství skončilo.”

Tateovi se sevřel žaludek a stálo ho hodně úsilí, aby zůstal sedět na místě, zdánlivě klidný, zatímco ona tu naprosto věcným hlasem přiznávala, že se bála o osud svého manželství. Nedokázal odolat, natáhl se po její ruce, zvedl si ji ke rtům a něžně ji políbil do dlaně.

„To nikdy, miláčku. Můžu pouze říct, jak moc mě mrzí, že jsi pro mě nebyla ta nejpřednější. Ale tu chybu už znovu neudělám.”

„Nechci to zase otevírat,” prohlásila odhodlaně. „Je to už za námi, kam to patří.

Začneme znovu, teď a tady.”

„To zní moc dobře,” řekl spokojeně. „Chceš si dát zákusek? Vím, co chci já, a to v této restauraci nenabízejí.”

Znovu se začervenala a spustila ruku. Pak potřásla hlavou. „Radši bych šla domů,” zašeptala.

Tate zvedl ruku, aby přivolal číšníka, ještě než stihla domluvit. Podal mu svou kreditku a sledoval, jak muž rychle odkráčel, aby vyřídil účet. Netrpělivě bubnoval prsty do desky stolu, zatímco čekali, než se číšník vrátí. Ve chvíli, kdy se objevil, mu Tate věnoval spropitné, pak rychle podepsal účtenku, odstrčil ji a vstal.

Poté pomohl na nohy i Chessy, která si už sbírala kabelku, a pak ji odvedl k východu a na parkoviště, kde ji ve svém vozu usadil na sedadlo spolujezdce.

Okamžitě se potom natáhl po její ruce, svíral ji nad řadicí pákou mezi oběma předními sedadly. Něco tak malého a zdánlivé nedůležitého jako její dotek mu chybělo. A až nyní si uvědomil, jak moc mu chybělo vidět ji, mluvit s ní, dotýkat se jí. žádné peníze ani finanční jistota nestály za to, aby ztratil její lásku.

„Miluju tě,” řekl a krátce na ni pohlédl.

Její vřelý, ryze šťastný úsměv mu vzal dech.

Večer už měl naplánovaný. Věděl, že by chtěla, aby nad ní uplatnil svou dominanci, ale pro něj to bylo těžké. Protože správně by měl na kolenou klečet on a prosit ji za odpuštění, místo aby ona klečela před ním na znamení, že se mu podřizuje.

Jeho dominance ale nebylo něco, co by pouze chtěla. Potřebovala to. Oni oba. A vrátit se ke kořenům jejich vztahu bylo něco, co museli udělat už pro klid duše jich obou. Bylo důležité, aby se Chessy cítila v bezpečí a jistá si svým manželstvím. A Tate měl v úmyslu udělat vše, co bude potřeba, aby byla šťastná.

Když zabočili na vybetonovanou příjezdovou cestu, Tate zastavil před garáží, kde parkoval Chessyin terénní mercedes, a vypnul motor.

Když chtěla otevřít dveře, aby vystoupila, chytil ji za ruku a zastavil ji.

„Jdi do ložnice. Svlékni se a klekni si na koberec u krbu. Tam na mě počkej,” přikázal autoritativním tónem.

Oči se jí rozšířily, v její tváři jako požár zaplála naděje a pak se jí zrak zastřel doutnající touhou, která nahradila chvilkové překvapení. Tiše vzdechla, úlevně, jako by čekala, až k tomuto okamžiku dojde. K okamžiku, kdy se opět chopí vlády nad jejich vztahem. Krk mu ztuhl studem a ten pocit se rozlil do jeho hrudi, sevřel ji, až skoro nemohl dýchat.

žádná manželka, ať už současně subinka, nebo ne, by nikdy neměla čelit selhání svého manžela.

Když pustil její ruku a mlčky ji tak vybídl, aby šla, rychle si rozepnula bezpečnostní pás a vystoupila. Následoval ji po krátkém chodníku až ke dveřím domu, odemkl a otevřel, aby mohla vejít.

Schválně nespěchal, aby měla čas dojít do ložnice a připravit se. A, no, i on se musel v duchu připravit na to, co je čekalo, protože pro něj bylo obtížné přikazovat a vést, když

jediné, po čem toužil, bylo hýčkat ji, zaplavit ji něhou a vymazat veškerou bolest, kterou jí způsobil.

Sice jí dokázal poroučet a těšit se z její podřízenosti, ani za nic ale nehodlal poznamenat její pokožku bičíkem či svou rukou. Dokonce i krása příjemné bolesti ztratila na svém půvabu a on teď nedokázal ani pomyslet na to, co jim dříve přinášelo nezměrné potěšení. Dnes večer nebude stírat hranici mezi rozkoší a bolestí. Dnes večer jí hodlal přinést pouze rozkoš. Chtěl skrze fyzické pouto mezi nimi znovu nastolit emocionální spojení.

Když uplynula delší chvíle a on si byl jistý, že se už pro něj stihla připravit, pomalu šel do ložnice se zatajeným dechem v očekávání, co uvidí. Chessy, překrásnou, nahou. Klečící, podrobenou, čekající na něj a jeho příkazy.

Tep se mu zrychlil. Doširoka rozevřel dveře a pak ji konečně spatřil.

Dlouze vydechl, nohy náhle nejisté. Sevřel zárubně dveří, až mu klouby zbělaly, a pomalu přejel pohledem její nádherné tělo.

Byla zosobněným naprosté podřízenosti. Klečela na koberečku před krbem, její tělo ozařovalo světlo z koupelny. Jeho žena tam klidně spočívala, čekala na něj. Na jeho rozkazy. Jemu se ale nedostávalo slov. Sotva dokázal dát dohromady souvislou myšlenku, natož ji popsat slovy.

Dlouhé vlasy jí spadaly po zádech, jeden pramen se jí rafinovaně rozléval po rameni a hrál erotickou hru na schovávanou s tmavě růžovou bradavkou. V ústech mu vyschlo, když si představil, jak ty vrcholky líbá. Jak je objíždí jazykem a saje, dokud nejsou tvrdé a bolavé touhou.

Téměř slyšel její tiché steny rozkoše. A díky tomu si uvědomil, jak dlouho už neslyšel její steny uspokojení. Jak dlouho jí odpíral rozkoš, kterou si zasloužila.

„Odpusť mi, Chessy,” zašeptal tak tiše, že to ani nemohla slyšet. Ne že by si podle něj nezasloužila jeho prosby o odpuštění, byl ale nyní odhodlaný jít dál a už jí nepřipomínat, jak moc ji zklamal. Ne dnes večer, když jí slíbil, že to napraví. že to konečně napraví.

Jako by vycítila jeho tiché váhání, zvedla hlavu a zadívala se mu do očí. Jejich pohledy se střetly, její se chvěl touhou a vášní. A jeho byl stejný.

„Jsi překrásná,” řekl tak, aby to slyšela.

V jejích očích bylo patrné, jak moc ji jeho slova potěšila.

„Jsem ráda, že se ti líbím,” odpověděla a její hlas se nesl k jeho uším a hlouběji do jeho těla.

„Pochybuješ snad o tom?” zeptal se, ačkoli věděl, že by se na to neměl ptát. Jak by mohla věřit, že ji i po pěti letech manželství shledává krásnou, když jeho činy hovořily

o pravém opaku?

Jednal by muž, který stále miluje svou manželku a považuje ji za tu nejkrásnější na celém světě, se svou partnerkou tak, jak s ní jednal Tate?

Ano.

Jeho rychlá odpověď ho samotného překvapila. Ale ano, stále svou ženu miloval, a ano, považoval ji za tu nejkrásnější na celém světě, a ano, jednal s ní tak, jako by nic z toho nebyla pravda.

„Ne,” odpověděla bez zaváhání. „Veškeré pochyby, jestli po mně stále toužíš nebo se ti stále líbím, jsi už vymazal. Když se na mě díváš tak, jak se díváš právě teď, cítím se krásná.”

Rychle překonal vzdálenost, která je dělila, a něžně zapletl prsty do jejích vlasů, hladil je, rozléval prameny mezi prsty, jako by to bylo to nejjemnější hedvábí.

„Jsem rád, že se cítíš krásná, Chessy. Protože jsi. A to, jak se na tebe dívám, by nemělo být měřítkem pro to, zda se cítíš krásná. Jsi nádherná v nitru i navenek. Neznám žádnou jinou ženu, která by byla tak plná lásky a štědrosti, jako jsi ty. A jsi moje,” prohlásil

s naprostým uspokojením. „Nikdy ti nedovolím odejít. Nikdy nepochybuj o tom, jestli tě považuju za krásnou ženu. Je na tebe nádherný pohled. Tvá laskavost a soucit září

z hlubin tvé duše. Nezasloužím si tě. Nikdy jsem si tě nezasloužil. Ale díkybohu jsi přesto moje.”

Zvedla hlavu a opřela si tvář do jeho dlaně. Něžně hladil prsty jemnou pokožku a těšil se z toho, jak reagovala na jeho dotek. Byla tak vnímavá. Tak citlivá. Nic před ním netajila. Právě to byla jedna z věcí, které na ní miloval nejvíce.

Neměla žádné zábrany. život nejen žila. Ona si ho užívala plnými doušky. Pokud měla

z něčeho radost, radovala se s takovou chutí a zápalem, který k ní ostatní přitahoval. Lidé se k Chessy vždy upínali, její osobnost působila jako magnet. I z toho důvodu ji

na počátku svého podnikání brával na pracovní večeře. Než se začal cítit provinile za to, že ji využívá, aby se mu v práci dařilo. Takhle to ale znělo hůř, než jak to bylo. Využívat nebylo hezké slovo. On však profitoval z její schopnosti k sobě přitáhnout lidi - zvláště

pak muže - kteří jí pak zobali z ruky. Ne že by Chessyina vřelá a upřímná povaha nepřitahovala také ženy. Ale nebyl hlupák. Věděl, jak jeho manželka působí na opačné pohlaví. Stejně tak věděl, že nikdy, ani za milion let, jeho manželka nesejde z cesty. Jeho holčička ne.

Dokázala lidi uvolnit. Vzbudit v nich pocit, jako by ji znali odjakživa. Vyzařovala teplo, které se nedalo předstírat. V jejím těle nebyla ani špetka neupřímnosti.

A byla jeho.

Sklonil se, aby ji políbil na temeno, a zhluboka se přitom nadechl vůně jejích vlasů.

V žilách mu bouřila touha. Cítil se jako opilý, omámený její samotnou podstatou. Byl tím nejšťastnějším mužem na světě. Přijal to, věděl, že to tak je. Většina mužů v jeho pozici by nikdy nedostala druhou šanci. Příležitost napravit, co pokazili. A on nehodlal promrhat jedinou vteřinu. Chytne ji za pačesy a padne na kolena, vděčný a zahanbený odpuštěním své ženy.

„Pověz mi, co by sis dnes večer přála,” zašeptal jí do ucha.

Pak ji na ucho políbil a něžně ji na jemné pokožce poškrábal zuby a vsál do rtů její lalůček.

Zachvěla se a on ztvrdl ještě víc, jeho pták mu napínal kalhoty. Takto to mezi nimi bylo vždy. On, dominant, se ptal své subinky, jak ji uspokojit. Ano, měl nad ní naprostou kontrolu, ale v podstatě on byl její, jeho rozkoš byla její, toužil po tomtéž, po čem toužila ona.

„Chci mít ruce??za zády,” zašeptala a zavřela oči, když jí jazykem objel ucho. Dech se jí zadrhl a

on se usmál a odtáhl se, aby mu neunikla ani ta sebemenší nuance jejího výrazu.

„Chci být na všech čtyřech??a chci mít tebe za sebou,” pokračovala stydlivým, chvějícím se hlasem.

Líbilo se mu, že jakkoli nespoutaná byla v posteli, stále byla tak rozkošně stydlivá, když měla popsat své představy. Byla dokonalou hodnou holčičkou, která se v ložnici dokázala proměnit v dračici.

„Chci, aby sis mě vzal tvrdě,” pokračovala bez dechu. „A nezastavil se, ani kdybych prosila o slitování. Abys odmítl uposlechnout, kdybych řekla ne. Chci, abys mě chytil za vlasy, až do mě pronikneš. Chci, abys mi přikázal, ať se ani nehnu a přijmu všechno, co mi chceš dát.”

Zavřel oči. Dlouze se nadechl, aby uklidnil splašený tep. Všechna krev v jeho těle se mu vlila do slabin, penis měl tvrdý až na hranici bolesti. Nemohl se ani pohnout, protože látka spodního prádla se otírala o citlivý vrcholek penisu, který už nyní pokrývala kapička

vlhkosti. Představoval si, jak se boří hluboko do ní, přiráží a bojuje, aby se dostal ještě hlouběji. Představoval si, jak ji drží, aby se ani nepohnula a musela přijímat jeho výpady. Představoval si, jak zaplétá ruku do jejích vlasů a nutí ji přijímat vše, co jí hodlá dát.

Byla to jedna z her, které se při sexu oddávali. Měli bohatý a velice rozmanitý milostný život. Líbilo se jim vše, co si dokázali představit. Věděl, že má velké štěstí, že našel tak báječnou milenku. Manželku. Nejlepší přítelkyni. Bylo to klišé, ale v jeho případě bylo naprosto pravdivé.

„Líbí se mi, jak moje holčička myslí,” řekl chraplavým, vášní zastřeným hlasem.

„že by se můj muž chystal dát své holčičce, co chce?” zeptala se a v očích jí zářila

škádlivá světélka.

Špičkou prstu jí zvedl bradu a otřel rty o její. „Řekl bych, že to zvládnu. Je to sice utrpení, já však tuto oběť hodlám podstoupit.”

„Dobře,” zašeptala mu do rtů. Pak přejela rukou po jeho stehně výš, až ke vzpínající se erekci. „Nerada bych, aby tohle přišlo nazmar.”

11. kapitola

Chessy přejela prsty po Tateově penisu, který pod jejím dotekem ztvrdl ještě víc. Její manžel byl velmi štědře obdařen. Ne tak, aby byl styk nemožný, ale dost na to, aby si v této oblasti nemusela nikdy na nic stěžovat. Příliš velký a ženu by to vyděsilo. Příliš malý a následovalo by zklamání.

Svého muže měla ráda takového, jaký byl, a na jeho schopnosti v posteli, natož na jeho dominanci si vůbec nestěžovala. Nemohla se dočkat, až nad ní Tate zase

převezme moc. Až vezme do svých rukou její tělo a zcela ho ovládne. Nikdo ji neznal lépe než on. Ačkoli před Tatem neměla moc milenců, měla dost zkušeností, aby poznala, že právě v něm našla dokonalý protějšek. Dávno, když byla ještě mladá a beznadějně

naivní, spílala, že Tate nebyl její první. Měla romantickou představu, že by právě on měl získat nejen její podřízenost, ale také její panenství. Teď byla ráda, že nebyl její první, protože vůbec nepochybovala o tom, že je větší než všichni, s nimiž byla předtím.

Také byla potají, vlastně ne až tak potají, nadšená, že podle Tateových slov ještě nikdy neměl ženu - subinku - která by se k němu tak hodila. Jako by si byli souzení. A bylo jí jedno, že to znělo jako velké klišé. Její vztah a manželství jí ale nepůsobily rozpaky. Byla hrdá na to, kdo a co je, když je s ním. Nikdy jí nedal důvod stydět se za své touhy a za to ho hluboce milovala. Pokud šlo o její touhy a potřeby, vždy ji jen povzbuzoval.

„Zlato, ty mě ničíš,” zasténal. „Dnes v noci ti chci dát vše, co budeš chtít. Bude mi ctí - a privilegiem - dát ti vše, po čem zatoužíš. Svou lásku. Svou kontrolu. Cokoli, díky čemu

se budeš cítit v bezpečí a milovaná.”

Jeho slova ji zasáhla přímo do srdce. Přímo do té části její duše, kterou dlouho ignoroval. Hrdlo se jí sevřelo emocemi, nedokázala dýchat. Pod víčky ji pálily slzy, ale zahnala je. Byla odhodlaná nedat mu možnost ani na vteřinu zapochybovat o své ochotě - a touze - pohroužit se dnešní noci do naprosté dekadence.

„S tebou se opravdu cítím v bezpečí a milovaná, Tate. Prosím, se mnou se ovládat nemusíš. Nejsem z cukru. Chci tě. Chci nás. Potřebuju, aby bylo všechno zase jako dřív. Potřebuju tvou kontrolu, chci se s tebou cítit v naprostém bezpečí.”

Vzal její obličej do dlaní a znovu ji políbil, tentokrát dlouze, jeho ústa si ji majetnicky brala. Jako by se od sebe nikdy nevzdálili a nezačínali právě tam, kde přestali v den, kdy se od ní začal vzdalovat.

Vzal její ruce do svých a něžně ji vytáhl na nohy.

„Tak jdi do postele. Lehni si na břicho, ruce natáhni k čelu postele. Lehni si tak pohodlně, jak jen to půjde. Já zatím dojdu pro provaz, kterým tě přivážu.”

Celé tělo se jí rozechvělo, hluboko v jejím nitru se probudila zoufalá potřeba. Klopýtla, jako by byla opilá, a vykročila k posteli.

Tate byl celou dobu s ní, pomohl jí uložit se na postel, jak si to přál. Položila se na břicho, tvář si opřela do měkké matrace. Oběma nohama se pevně zapřela o zem, palce zkroutila do huňatého koberečku v nohách postele. Pak ji opustil. V jeho

nepřítomnosti jako by se cítila prázdná, nemohla se dočkat, až se vrátí i s pouty, která ji ponechají bezmocnou a zcela mu vydanou na milost.

Nemusela dlouho čekat. Jako by se stejně jako ona nemohl dočkat, až si znovu

vychutná tuto část jejich vztahu. Zavřela oči a pod jeho trpělivým dotekem se uvolnila.

Nejdřív jí natáhl jednu ruku a něžným hlasem se ujišťoval, jestli je jí to pohodlné.

Obtočil jí provaz kolem zápěstí, vyzkoušel pevnost uzlu a pak druhý konec přivázal k čelu postele. Pak totéž zopakoval s druhou rukou, až Chessy ležela na posteli doširoka rozkročená, ruce natažené nad hlavou a vypínající se k čelu postele.

Byla zcela zranitelná, neschopna pohybu. Mohla se jen zvednout na špičky a protáhnout si v případě potřeby nohy. Vyzkoušela sílu svých pout a pak se slastně rozechvěla, když zjistila, že se nemůže pohnout o více než pár centimetrů.

„Jsi tak překrásná,” řekl zastřeně. „Krásnější než před pěti lety, kdy jsem si tě bral.

Vím, že jsem ti měl říkat, jak krásná - a důležitá, velmi důležitá - jsi, ale s každým dnem jsi pro mě ještě krásnější. žádná jiná žena pro mě nikdy nebude ani existovat, Chess.

Není nikdo jiný, komu by patřilo mé srdce a duše tak jako tobě.”

Hrozilo, že pokud Tate ihned nepřestane mluvit, Chessy prohraje bitvu se svými slzami.

Slova, která jí říkal, pocházela z jeho srdce. Byla oknem do jeho duše.

Kousla se do rtu a zavřela oči. Nechtěla vidět, co nyní udělá. Snažila se svými smysly vycítit, co přijde příště. Bude ji mučit? Vyžene její rozkoš až na vrchol? Nebo do ní ihned pronikne, tvrdě a silně, a okamžitě si podmaní její tělo, aby mezi nimi obnovil ztracené pouto?

Bylo toho tolik, co mohli ztratit. O této noci. Nešlo o pouhý sex, kterým by uspokojili své chutě. Dnes večer došlo k obratu v jejich manželství a záleželo jen na nich, zda nad ním znovu převezmou kontrolu, nebo se jejich vztah zcela změní.

Trhla sebou, když ji políbil do prohlubně zad a prolíbal si cestu přes její zadeček.

Jazykem přejel po mezírce mezi půlkami, až se Chessy celá chvěla touhou.

Udělá jí to do zadečku? Nebo pronikne do její kundičky, tvrdý a pulzující? Možná obojí.

Anální sex se jí nejen líbil. Považovala ho za erotický a ráda uspokojovala všechny své temné touhy. Nestyděla se za ně a nikdy necítila potřebu před Tatem tajit, co ji vzrušuje. Ať vyzkoušeli jakékoli hrátky, vrhala se do nich naplno a s chutí. To, že byl její dominant, neznamenalo, že by ona v posteli pasivně ležela. Právě naopak.

Zvedl z ní svá ústa a nahradil je prsty. Přejížděl jimi přes jemné křivky, bez milosti ji mučil, až téměř žadonila. Ale ne aby přestal. Chtěla prosit, aby nepřestával. Aby ukončil tu zoufalou cestu za sexuálním uspokojením.

„Rád bych ti celou noc přinášel rozkoš,” řekl Tate napjatým hlasem. „Zasloužila by sis to. Ale sám jsem už blízko vrcholu. Jakmile do tebe proniknu, nevydržím déle než pár vteřin.”

„Prosím, nenech mě čekat,” žadonila. „Nenech nás čekat. Tolik tě chci, Tate. Nevím, jak dlouho já sama vydržím, jakmile do mě pronikneš!”

Pobaveně se uchechtl a jeho ruce začaly prozkoumávat její tělo s novou energií. „Moje holčička je dnes nenasytná. To se mi líbí.”

Frustrovaně zasténala, protože jeho slova ji vyhnala téměř až na vrchol, přesto si dával načas, než jí dovolí dojít k nevyhnutelnému cíli.

Neušlo jí, že místo aby její záda poznamenal důtkami, pokryl každý centimetr jejího těla polibkem svých rtů namísto kůže. Dlouze povzdechla. Dnešní Tate byl úplně jiný, jí to ale ani zdaleka nevadilo. V srdci věděla, že se nedokázal přinutit zvednout důtky, protože

jí chtěl dokázat svou lásku a něhu docela jinak. A ona s tím byla naprosto spokojená.

Jeho zuby ji poškrábaly v prohlubni zad, okamžitě jí vyskočila husí kůže. Pak zuby vystřídal jazyk, až se začala v poutech netrpělivě vzpínat.

A pak, konečně, právě když už chtěla začít prosit, aby její trápení ukončil, jí roztáhl půlky, zvedl ji, aby k ní měl lepší přístup, a přitiskl penis ke vstupu do jejího těla.

Cítila, jak ji rozevírá, centimetr po centimetru. Pak se zastavil a jí se z hrdla vydral výkřik touhy.

„Moje holčička to chce?” zeptal se škádlivě.

Částečně z ní vystoupil a ona na protest zasténala.

„Pověz mi, co chceš,” přikázal jí chraplavým hlasem.

„Tebe,” vydechla. „Jenom tebe. Prosím, Tate. Potřebuju tě.”

Odměnil ji mocným přírazem, zabořil se do ní až po kořen. Na stehnech ucítila jeho boky. Dlouho v ní zůstal a jeho steny plné rozkoše se mísily s jejími.

„Bože, Chessy,” ucedil přiškrceně. „Jsi tak zatraceně příjemná.”

Hluboko v hrdle zavrněla. Na nic jiného se nezmohla. Nedokázala dát dohromady ani slovo, její tělo zachvátila nepopsatelná rozkoš. Prsty sevřela v pěst, pevně se držela provazů, které ji poutaly k čelu postele.

Pomalu z ní vystoupil. Její tělo ho nechtělo pustit, snažilo se ho v sobě udržet jako nenasytná pěst. Pak znovu přirazil, tak silně, až zvedla nohy ze země. Zalapala po dechu tím pocitem plnosti. Byl tak hluboko. Byl tvrdý jako skála, rozpínal ji až na maximum.

Zabořil prsty do jejích boků, nadzvedl ji, aby do ní mohl proniknout ještě hlouběji.

Zavřela oči a zcela se poddala extázi, jež otřásala jejím tělem. Přesně věděl, jak ji

potěšit, jak ji mučit tou lahodnou, bolestnou rozkoší. A stejně tak věděl, jak blízko ji může přivést k vrcholu, aby jí ho zapřel a její vyvrcholení tak bylo ještě silnější, bouřlivější, ještě více zničující.

Bylo pro ni záhadou, jak dokázal vydržet tak dlouho. Cítila, jak blízko byl svému vrcholu. Jeho prsty pevně svíraly její tělo, jeho přírazy byly stále divočejší, ale přesto zpomalil a oba ještě nechal čekat.

Její touha byla stále zoufalejší. Téměř plakala rozkoší, jež zahlcovala její smysly příslibem něčeho nádherného a stravujícího.

„Řekni moje jméno,” přikázal chraplavě. „Tate!” vykřikla.

„Komu patříš, Chessy? Komu patříš?” „Tobě,” vzlykla. „Jenom tobě, Tate.”

„Tak se pro mě udělej.”

Přirazil tvrdě, mocně, tvrději než dřív a přivedl ji tak až na okraj její příčetnosti. Byla bez sebe, vzpínala se proti poutům, která ji pevně věznila. Zabořila tvář do matrace a křičela, když ji jako požár sežehl orgasmus.

I on dosáhl orgasmu, zaplavil ji svým vyvrcholením. Díky svému semenu do ní nyní pronikal mnohem snadněji. Bylo to nemožné, ale nořil se do ní stále hlouběji, její tělo se otevíralo a vítalo ho jako dlouho ztraceného milence. A tím v podstatě byl. Tohle bylo obnovení jejich svazku. Opětovné shledání dvou duší.

Napjal se, jeho boky divoce a rychle přirážely, ale jinak se ani nepohnul. Zvedl z ní

ruce, přejel jí po páteři a uklidňoval ji tak po tom zničujícím vyvrcholení. A pak se sklonil, penis měl však stále ještě hluboko v ní.

Zakryl ji svým teplem a sílou. V prohlubni zad cítila bušení jeho srdce, rychlé a zběsilé.

A pak na ni položil i svou tvář. Uvěznil ji mezi sebou a matrací. Srdce jí divoce tlouklo.

„Jsi moje holčička, Chessy. O tom nikdy nepochybuj,” zašeptal a ta slova se obalila kolem jejího srdce a zaplnila ji láskou a znovunabytou nadějí.

Byli zpět!

„Chci to slyšet, lásko.”

„Jsem tvoje holčička,” řekla poslušně.

„A kdo mou holčičku miluje?”

„Ty,” odpověděla. „Jen ty.” „Komu patříš?” zavrčel.

Pronikl hluboko do ní. I navzdory vyvrcholení byl stále tvrdý. Rozechvěla se, naběhla jí husí kůže.

„Tobě,” zašeptala.

„Kdo tě miluje?” zeptal se něžně.

Srdce jí přetékalo. V očích ji pálily slzy. Musela na chvíli zavřít oči, aby je zahnala.

„Ty.”

„Kdo ví, že jsi celý jeho svět? Komu jsi darovala svou podřízenost?”

„Tobě, Tate. Jen tobě.”

Znovu ji políbil na kůži a v tichém vyznání jí zašeptal do pokožky:

„Miluju tě, Chessy. Jenom tebe. Pamatuj, že jsi moje holčička.”

„Také tě miluji, Tate.”

Musela se odmlčet, protože slzy se jí už valily po tvářích a máčely matraci, na níž spočívala.

„Chess?”

Když zaslechla jeho ustaraný hlas, otřela si slzy do matrace. Právě teď si ze všeho nejméně přála zhroutit se.

Opatrně z ní vystoupil, nechtěl jí ublížit. Pak jí okamžitě rozvázal ruce a odhodil provaz stranou.

„Chessy?” zeptal se znovu, když se posadil na postel vedle ní. „Mluv se mnou, lásko. Co se děje? Ublížil jsem ti?”

Přitáhl si ji do náruče, uložil ji na bok a svou paží jí podložil hlavu. Potom přejel prsty po vlhké tváři a setřel jí slzy. Sklonil se a slíbal všechny kapky slz, pak ji vzal za bradu a zvedl její obličej, aby se na něj musela podívat.

„Co se děje, lásko?”

Obavy v jeho očích ji téměř zničily. Hrozilo, že se opět rozpláče. Tiše škytala, hruď se jí napínala, jak se snažila udržet své emoce na uzdě.

Když vzhlédla ke svému manželovi, opět jí z očí vytryskly potoky slz. Byli zpět. Jako by poslední dva roky neexistovaly, jediné, na čem záleželo, bylo teď a tady. Ležela mu v náručí. A on ji opět ovládl.

„Chessy, začínáš mě děsit. Co se to krucinál stalo? Mluv se mnou.”

„Nic se nestalo,” odpověděla nakonec roztřeseným hlasem. „Všechno je v pořádku.”

Úlevně vydechl a opřel se čelem o její. „Skoro jsem dostal infarkt, lásko. Myslel jsem,

že jsem udělal něco špatně. Nebo že jsem ti ublížil.”

Zavrtěla hlavou a on jí z tváře znovu setřel cestičku po slzách. „Tolik tě miluju, Tate.

Na tohle jsem čekala tak dlouho. Přijde mi, jako bych čekala celou věčnost. A teď jsi zpět. Tolik jsi mi chyběl. Tohle mi chybělo.”

Pevně ji objal a pak ji něžně políbil. „Mě jsi měla vždy, Chess. Vím, že to tak nevypadalo. Nechoval jsem se tak. Nedal jsem ti, co jsi potřebovala - co sis zasloužila. Ale přísahám, že to se odteď změní. Nechci tě ztratit. Nedokážu si představit budoucnost bez tebe.”

Přivinula se do jeho náručí a uložila si hlavu pod jeho bradu. „Nikdy mě neztratíš, Tate.

Ani já bez tebe nechci být. Obávám se, že ti zůstanu na krku.” Uchechtl se a ten zvuk jí zavibroval pod tváří. „To moc rád přetrpím.”

12. kapitola

Chessy vstoupila do Lux Café se širokým úsměvem na tváři a při chůzi téměř

poskakovala. Kylie tu už byla, ale Joss jako obvykle, kromě jejich posledního společného oběda, měla zpoždění. Kylie povytáhla obočí, když Chessy do jejich boxu skoro vtančila. V jejích očích se však zračila úleva, když vstala, aby Chessy objala.

„Díkybohu,” ulevila si Kylie procítěně. „Tolik jsme se s Joss bály, Chessy. Neslyšely jsme o tobě celý víkend! Jensen sice říkal, že je to dobré znamení, já si ale až doteď nebyla jistá. Ty však celá záříš!”

V tu chvíli je přerušila Joss, která právě dorazila. Stejně jako Kylie i v její tváři se zračily obavy, ale když pohlédla na usmívající se Chessy, nadšeně se usmála.

„Jsem tak šťastná, Chessy!” zašeptala jí Joss.

„Posadíme se,” navrhla Chessy. „Nechci, aby celá restaurace slyšela všechny ty pikantní detaily o mém výročním víkendu.”

„Ó, pikantní, ano?” protáhla Kylie, když se usadila za stůl a pokynula Chessy, aby se posadila doprostřed a byla tak mezi ní a Joss.

Chessy poslechla a vedle ní se pak nasoukala Joss.

„Nemůžeme se dočkat, až nám to všechno povíš,” řekla Joss. „Když jsme o tobě neslyšely, věděla jsem, že je to dobré znamení, protože kdyby se něco pokazilo, určitě bys nám zavolala.”

Chessy se usmála a přikývla. Pak si toužebně povzdechla. „Ach, holky, byla to nádhera.

Jako za starých časů. Můj starý Tate se vrátil.”

„Takže sis mu vylila srdíčko?” zeptala se Kylie. „Neříkej, že jsi vycouvala a nic mu neřekla.”

Chessy zavrtěla hlavou. „Ne, nevycouvala jsem,” zašeptala. „Vlastně to celé začalo jako naprostá katastrofa.”

Joss otevřela pusu dokořán a Kylie přimhouřila oči. „Jak to mohla být katastrofa?” vykřikla Joss.

Chessy sebou trhla. „Nepřišel na naši večeři. Byla jsem na odchodu a v tu chvíli jsem ho uviděla, jak sedí v baru s jinou ženou.”

„Pane. Bože. Můj,” vydechla Kylie, v hlase potlačovanou zuřivost. „Jak to sakra mohl udělat? Na vaše výročí!”

„Nebylo to hezké,” přiznala Chessy. „A já si hned představila to nejhorší a odešla. On

šel za mnou a pak jsme se strašně pohádali.”

„To se vsadím,” podotkla Joss.

„Ovšem teď už je to v pořádku,” pokračovala Chessy. „Vím, že je to hodně zkrácená verze, ale radši bych to znovu neotevírala. Ta žena byla potenciální klientka. Sešel se s ní v baru, aby pak mohl jít rovnou na večeři, ale zapovídali se. Když jsem mu řekla, že už

s ním nejsem šťastná, vyděsil se. Milionkrát se mi omluvil. A slíbil, že odteď už budu vždycky na prvním místě.”

„Věříš mu?” zeptala se Kylie tiše.

Chessy přikývla. „Myslel to upřímně. Byl tak rozrušený a vyděšený. Bál se, že ho opustím. Upřímně, holky, vyděsilo ho to k smrti. Díky tomu jsem pochopila, že mě stále

miluje a stále mě chce. A, no, zbytek víkendu se snažil, aby mi to dokázal.” Do tváří se jí rozlila barva, pokožka jí zrůžověla. Joss s

Kylie si vyměnily vědoucí mrknutí.

„Zlomil plácačku?” zeptala se Joss pobaveně.

Kylie se zatvářila vyděšeně, což Chessy rozesmálo. Kylie stále nedokázala pochopit, že se Chessy a Joss takové hrátky líbily, ale přijala to jako fakt, přestože si sebe

v podobném vztahu nedokázala představit. Potřásla hlavou a střelila po Joss vyčítavým pohledem.

„To jsi řekla schválně, abys viděla, jak zareaguju,” řekla Kylie kysele. Chessy se rozesmála a Joss se zatvářila spokojeně.

„Dneska úplně záříš,” poznamenala Joss. „Jako bych viděla tu starou Chessy. Jsem moc ráda, že jsi zpátky, zlato. Nelíbilo se mi, jak nešťastná jsi byla. Jsem tak ráda, že jste si to s Tatem vyříkali. Je dobře, žes mu to všechno vypověděla. Nevím, jestli bych k něčemu takovému sama sebrala odvahu.”

Kylie si odfrkla. „Říká ženská, která sjela Dashe, když se sám zachoval jako idiot.”

Chessy se znovu zasmála a pak se k ní přidaly i její dvě kamarádky. Bože, bylo příjemné se znovu cítit tak lehká. Tíha posledních dvou let jako by z ní opadla. Říct Tateovi, jak byla nešťastná, ji osvobodilo.

„Dobře, takže nezlomil plácačku,” pronesla Joss s jiskrou v oku. „Tak co udělal? A chci to do detailu.”

Kylie protočila panenky a zacpala si obě uši. „Na tohle jsem příliš nevinná.”

Chessy si odfrkla. „Ale prosím tě. Jako byste s Jensenem nepředváděli vlastní pornopředstavení. Víš, co se říká o tiché vodě? Tak přesně to jsi. Na tebe je třeba dávat si pozor.”

Kylie se začervenala a Joss propukla v smích. „Teď jsi to trefila, Chessy. Podívej se na ni. Takhle se tváří kočka, co slízla smetanu.”

Chessy se zakuckala tak, až jí voda, kterou právě pila, málem vystříkla nosem.

„Panebože, ty jsi opravdu řekla smetanu. Já umřu.”

Kylie zavrčela: „Bože můj. Přestaňte už. To s vámi musí opravdu všechno mít sexuální podtext?”

„Ano!” odpověděly Chessy a Joss jednohlasně.

Ihned se ztišily, když k nim přistoupil číšník, aby převzal jejich objednávky. Jakmile odešel, okamžitě se zase rozesmály. Slzy se valily po Jossině tváři, setřela si je ubrouskem.

„Vy dvě jste prostě nepolepšitelné,” postěžovala si Kylie. „Co kdybychom z toho můj milostný život vynechaly?”

„To je mi novinka,” dobírala si ji Chessy. „To, že máš milostný život. Ještě před několika měsíci by se ti jen ta představa hnusila. Bylo načase, že ses do toho taky pustila.”

Kylie sklonila hlavou a bouchla čelem o stůl. „Co jsem komu udělala?”

„Hm, takže bych řekla, že se Jensen umí odvděčit,” poznamenala Joss se zasněným výrazem ve tváři.

Kylie se vědoucně pousmála. „No, o tom se s tebou přít nebudu. Mohly bychom ale

přejít k jinému tématu? Chessy nás pořád ještě nezasvětila do všech šťavnatých detailů.”

Chessy se zakřenila. „Řekněme, že mezi mnou a Tatem to začíná být jako za starých časů. Zprvu se ke mně nechtěl zachovat dominantně. Nejspíš se bál, abych mu neutekla. Po tom hrozném večeru na naše výročí do toho ale šlápl. Miloval se se mnou??páni.

Vůbec nebyl dominantní. Byl tak něžný. Bylo to tak krásné, až mě z toho bolelo u srdce. Ale zároveň jsem chtěla, aby byl ke mně dominantnější. Nechci, aby se náš vztah změnil. Jen jsem chtěla, aby se vrátilo, co jsme mívali, víte?”

„Ano, vím,” řekla Joss tiše.

„Chápu to,” přiznala Kylie. „Jensen je dominantní ve všech aspektech kromě našeho milostného života. V něm??předal veškerou moc mně. Ale jednoho dne??chtěla bych být schopná mu jednoho dne předat moc. Oba chodíme na terapii. Doufám, že mi to pomůže, abych mu dokázala víc důvěřovat. To zní tak hrozně. Věřím mu. V srdci vím, že by mi

nikdy neublížil. Ale je to těžké. Ovšem nejen já tomu musím věřit. I on musí věřit, že by mi neublížil.”

Chessy se natáhla a stiskla Kylie ruku. „Naprosto ti rozumím, zlatíčko. Dojdete k tomu.

Ani Řím nepostavili za den. Jensen se k tobě dokonale hodí. Je trpělivý a chápavý. A to, že byl ochotný se vzdát jakékoli kontroly v ložnici, je báječné. Jen to dokazuje, jak moc tě miluje, když byl ochotný si část sebe odepřít.”

Kylie vhrkly slzy do očí. „Ale já nechci, aby si odepíral, po čem touží. Vadí mi to. Chci, aby měl nade mnou kontrolu, ale ještě jsem k tomu nedospěla.”

„Jednoho dne k tomu dospěješ,” ujistila ji Joss. „Dej tomu čas. Jste spolu teprve krátce.”

„Takže Tate tě??neovládl?” zeptala se Kylie. Slova zněla přiškrceně, jako by nevěděla, jakými

slovy Chessyin vztah s Tatem popsat.

Chessy se něžně pousmála. Pak jim číšník přinesl jejich předkrmy, a Chessy proto Kyliinu ruku pustila. Až když odešel, odpověděla na její otázku.

„Nejprve ne. Nejspíš to nepovažoval za vhodné. Pokořil se přede mnou. Jako by v tu chvíli on byl submisiv a já ta dominantní, což je k smíchu, protože já mám do dominy hodně daleko. Nejspíš se hlavně nechtěl hned vrhnout do toho, jak to bylo předtím. Chápu to jako jeho omluvu. Byl tak opatrný, uctivý. Bylo to krásné, to mě nechápej

špatně, ale já chtěla - potřebovala - aby mě ovládl. A brzy po naší druhé výroční večeři?

to udělal.”

„Jsem za tebe moc ráda,” řekla Joss upřímně. „Trápilo mě, když jsem viděla, jak jsi nešťastná, Chessy. Teď, když už Tate ví, jak se cítíš, s tebou začne jednat jinak.”

Chessy sebou trhla. „Jak jsi to teď podala, to neznělo hezky. Jako by mě týral.”

„Nevšímavost je jen jiný druh týrání,” poznamenala Kylie tiše. „To víš lépe než kdo jiný.”

Chessy se při vzpomínce na své dětství sevřelo srdce. Netýrali ji, jenom ji nechtěli.

Nevěděla, co je horší. Ničemu z toho by rodiče nikdy neměli své děti vystavit. To bylo neomluvitelné. Celé dětství ji ignorovali, nevšímali si jí, nemilovali ji. Pro své rodiče, kteří nikdy nechtěli děti, byla pouze nepříjemnou přítěží.

Tate o jejím dětství věděl. Byl první, komu se s tím svěřila. A jakmile jí bylo osmnáct, odešla z domova a při vysoké škole pracovala. Její rodiče se ani neobtěžovali přijít

na předávání maturitního vysvědčení, ani se neukázali na předávání diplomů, když ukončila studium na vysoké.

Telefon jí cinkl a oznámil tak příchozí zprávu. Byla za to vyrušení vděčná, protože nechtěla dál na své dětství myslet. Zalovila v kabelce a otevřela si zprávu. Byla od Tatea.

V 16.30 mám důležitou schůzku s klientem. Do 18 h. jsem doma. Slibuju. Přinesu večeři.

Miluju tě, holčičko.

Chessy pokleslo srdce, hruď se jí sevřela zlou předtuchou. Když vzhlédla, její kamarádky se na ni dívaly s obavami v očích. Chessy se přinutila k úsměvu. Koneckonců kdy naposledy jí napsal, co má v plánu, natož že ji miluje a že se postará o večeři? Na to se upnula a zahnala paranoidní myšlenky. To poslední, co by chtěla, bylo zničit krásný den, zvlášť když poslední dva dny byly tak dokonalé.

„Ach, Tate mi jenom napsal, že domů koupí večeři.”

Zbytek vynechala, protože nechtěla v kamarádčiných očích spatřit ten vědoucí pohled.

13. kapitola

Pět minut po šesté Chessy nervózně přecházela po obývacím pokoji a každou chvíli kontrolovala hodinky. Mračila se. Přece by nepřišel pozdě hned první den po jejich tak nádherném víkendu, kdy oslavili výročí.

Zhluboka se nadechla a pokusila se vysvětlit si to. V půl páté měl schůzku s klientem.

Pak vrcholila dopravní špička. A navíc měl v plánu vyzvednout objednané jídlo. Existovala celá řada důvodů, proč by teď mohl mít několik minut zpoždění.

Znovu se zadívala na hodinky. Měl tu být už před sedmi minutami. Přece nenastal

konec světa. Neměla by být tak paranoidní. Dokáže se přizpůsobit. Přece po něm nebude chtít, aby jí volal každých pár minut, ani by se jí neměl zpovídat za to, že dělá svou práci.

Přesto si dělala starosti. Co když se po tom víkendu vyděsil a všechno, co udělal a řekl, bylo jen proto, aby neodešla? Co když neměl v úmyslu cokoli změnit?

V hrudi ji bodl pocit viny, když zaslechla, jak před domem zastavuje auto. Jak jen

o něm mohla pochybovat? Ke dveřím šla úmyslně pomalu. Neměla v úmyslu dát najevo, že se tak přehnaně bála.

O chvíli později se vchodové dveře otevřely a v nich se objevil Tate s plastovou taškou plnou krabiček s objednaným jídlem, v druhé ruce měl kabát a kufřík, takže do dveří musel kopnout, aby je za sebou zavřel.

Chessy k němu přispěchala, aby vzala tašku, a pak se zvedla na špičky, aby ho políbila na tvář.

„Omlouvám se za zpoždění, zlato,” řekl a lítostivě při tom vraštil obočí. „V restauraci popletli moji telefonickou objednávku, musel jsem čekat, až to napraví. Přinesl jsem ti, co máš nejraději.”

Srdce jí zjihlo, když v jeho očích spatřila opravdový strach. Cítila se provinile, že o něm pochybovala a že se bála, jestli dodrží slovo.

Odnesla tašku s krabičkami ke stolku v rohu kuchyně, kde už připravila talíře a příbory. Tate cestou přehodil sako přes opěradlo pohovky.

„Chceš víno?” zeptala se. „Už jsem láhev vyndala, ale jestli chceš něco jiného, donesu ti to.”

Popadl ji v pase a políbil na rty. „Dám si, cokoli jsi vybrala. Řekl jsem ti někdy v poslední době, jak jsi krásná?”

Potěšeně se zachvěla. Srdce jí v hrudi dělalo přemety, když k němu vzhlédla. Objala ho a přivinula se k němu.

Zasněně se usmála, v srdci se jí rozlila láska. „Toho se nikdy nenabažím.”

„Hm, co kdybych řekl, že tě miluju a že jsi moje holčička?”

Povzdechla si. „To je ještě lepší. Sedni si, naliju ti sklenici vína. Povíš mi, co jsi celý den dělal a jak to šlo na schůzce s klientem. Dopadlo to dobře?”

Ve tváři se mu mihl znepokojený výraz, když usedal do židle. Když k ní ale vzhlédl, žádné znepokojení se mu v tváři nezračilo, takže ji napadlo, že si to celé jenom představovala.

„No, jako obvykle,” začal Tate zlehka. „Setkal jsem se s potenciálním klientem, který uvažuje, že převede své rozsáhlé portfolio pod mou firmu. Kdyby to vyšlo, bylo by to

terno.”

Postavila před něj sklenici s vínem a usadila se vedle něj. „To je skvělé, Tate. Pracuješ tak tvrdě. Nepřekvapuje mě, že se na tebe obracejí stále movitější a movitější klienti.”

Chytil její ruku a posadil si Chessy do klína. Zabořil jí ruku do vlasů a přitáhl ji k sobě, aby ji políbil. „Tvá podpora a důvěra pro mě znamenají všechno. To, že za mnou stojíš,

mi dává pocit, jako by mi patřil celý svět.”

Usmála se, vzala jeho obličej do dlaní a polibek mu oplatila. „Nepochybuji, že dokážeš, cokoli si usmyslíš.”

„Raději bych, kdybys mi patřila ty.”

„Já ti patřím, Tate. Jsem tvoje. Navěky. Srdcem, duší, tělem i myslí.”

„Mám pro tebe překvapení,” řekl. „No, vlastně jsou dvě.”

Na tváři se jí objevil široký úsměv, kterému nedokázala zabránit. Milovala překvapení

a Tate to dobře věděl. Nezáleželo na tom, jak prostá nebo složitá byla. Cokoli, co jí Tate dal, přijala s radostí.

„Pověz mi to!” vykřikla a začala mu na klíně nedočkavě poskakovat.

Zasmál se a poplácal ji po boku. „Seskoč, ať ti můžu dát to první. Mám ho v kapse saka.”

Svezla se mu z klína a posadila se na svou židli, kde nedočkavě sledovala, jak jde k pohovce, na kterou předtím hodil sako. Zalovil v kapse a vytáhl krásně zabalenou krabičku se stříbrnou mašlí. Vytřeštila oči a skoro vyskočila ze židle, když se k ní vrátil.

Krabičku k ní přes stůl posunul, až ležela přímo před ní.

„Všechno nejlepší k našemu výročí, holčičko moje,” promluvil chraplavě. „Chtěl jsem ti to dát už v pátek večer, ale pak??k tomu nedošlo.”

Už už se začala mračit, pak se však zarazila. Pomyšlení na jejich výroční večer, plný bolesti a emocí, by jí nyní zkazilo veškerou radost. Takže se místo toho soustředila na tento okamžik a na skutečnost, že se jí manžel vrátil.

Pomalu, téměř zbožně rozbalovala krabičku, dávala si na čas, aby papír neroztrhala.

Usmíval se, když ji pozoroval, a potřásal přitom hlavou.

„Nikdy nepochopím, proč ten papír prostě neroztrhneš. Je to jenom papír, Chess.”

„Ale krásný papír,” opáčila. „Nerada bych zničila něco tak pěkného.”

Znovu se zasmál, ale pak ztichl, když se dostala ke krabičce pod papírem. Roztřesenými prsty zvedla víčko a vyndala z ní sametové pouzdro na šperky. Prudce se nadechla, když spatřila, co se skrývá uvnitř.

Ležel tam nádherný třpytící se diamantový náramek, který odrážel světlo a mihotavě se leskl. Zvedla ho, fascinovaně na něj pohlédla a do očí jí vhrkly slzy, až se jí náramek před očima rozpil.

„Kruci, Chess, neplakej.”

Pousmála se a popotáhla. „Nemůžu si pomoct. Je překrásný, Tate! Zbožňuju ho. Zapni mi ho, prosím. Ruce se mi třesou tak, že bych to sama nikdy nedokázala.”

Zasmál se, ale uposlechl a opatrně jí náramek na zápěstí zapnul. Cítila se tak dekadentně, na prstu skvostný diamantový svatební prsten a na zápěstí nyní neméně skvostný diamantový náramek. Měla pocit, že musí zářit jako vánoční stromeček.

Když byl hotov, zvedla ruku a začala jí otáčet a fascinovaně sledovala, jak se jí šperk

třpytí a mihotá přesně jako vánoční stromek, na který před chvílí pomyslela.

Pak se znovu usadila do jeho klína a vášnivě ho políbila. „Zbožňuju ho,” vydechla. „Moc se mi líbí! Děkuju ti. Díky tobě to byl naprosto dokonalý výroční víkend a pondělí!”

Přes tvář mu přelétl stín, nebylo pochyb, že si vzpomněl, jak neslavně jejich výročí začalo. V očích se mu mihly smutek a lítost, ona ho ale znovu políbila a bolestnou vzpomínku zahnala.

Když se odtáhla, vzpomněla si, že mluvil o dvou překvapeních. „A co je to druhé překvapení?” zeptala se ještě nadšeněji.

Usmál se a něžně jí stáhl pramen vlasů z tváře. „Nedostaneš ho hned, je to spíše překvapení, které jsem přichystal pro nás pro oba.”

„Líbí se mi, že říkáš pro nás pro oba,” řekla zasněně. „Co je to? Povídej! Povídej!” Uchechtl se. „Moje holčička je netrpělivá.”

Naoko ho chytla kolem krku, jako by ho chtěla uškrtit, a divoce se mračila. „Tak už to přestaň tajit a povídej!”

Políbil ji na špičku nosu a pak se odtáhl, aby se jí mohl zadívat do očí.

„Vím, že je to už dlouho, co jsme byli v Sídle. Proto jsem pro nás dva naplánoval večer. Za dva týdny, v pátek večer. Už jsem i vybral muže, který se na tom bude s námi podílet.”

Tep jí okamžitě poskočil, nedokázala ovládnout hříšné očekávání, které jí jako plamen olízlo pokožku. Vzpomněla si na všechny dřívější večery plné vášně a rozkoše, kdy se jí dotýkal cizí muž a přinášel jí potěšení, zatímco Tate pouze přihlížel. Přikazoval, ovládal a vkládal se do toho, až když se Chessy přiblížila vrcholu. Její vyvrcholení patřila jemu.

Byla to jedna ze dvou věcí, o něž se s jiným mužem nikdy nedělil. Ta druhá věc byly její rty, jiný muž se jich nesměl ani dotknout. Někdo by si mohl myslet, že je to zvláštní

„pravidlo”, Chessy mu ale naprosto rozuměla.

Líbání na rty bylo intimnější než líbat jiné části těla. Znamenalo emocionální propojení, a to sdílela jedině s Tatem.

„Je to někdo, koho znám?” zeptala se tiše. „Tedy, je to někdo, koho jsi vybral na některý z předchozích večerů?”

Pohladil ji po tváři. „Moje holčička má strach? Nemusíme to dělat, Chess. Chci ti dát něco výjimečného. A tohle se v minulosti líbilo nám oběma. Mrzí mě, že uplynula tak dlouhá doba, kdy jsem ti nebyl schopný dát to, co přináší rozkoš nám oběma.”

„Ne, o to nejde,” namítla. „Byla jsem jen zvědavá. Pokud bych se neměla ptát nebo nechceš, abych to věděla, to nevadí. Ale kdy jsi měl, pro všechno na světě, čas to domluvit? Naplánoval jsi to už před naším výročím?”

Byla upřímně zvědavá, jestli to domluvil před, nebo po tom debaklu, v nějž se proměnila oslava jejich výročí.

„Máš právo vědět o všem, co se tě týká,” prohlásil rozhodně. „Abych odpověděl na tvou otázku, tak ne, není to nikdo, s kým jsme si už někdy hráli. Mluvil jsem s Damonem a on mi doporučil několik mužů, kterým by nevadilo dělat dominanta, přestože ve skutečnosti

bych všechno řídil já. Dnes ráno jsem si s nimi domluvil schůzku. Právě proto jsem se s klientem sešel až pozdě odpoledne. Kéž bych mohl říct, že jsem to naplánoval ještě

před naším výročím. Mělo mě to napadnout, omlouvám se. Ale vybral jsem muže, který ti podle mého přinese nejvíce rozkoše a který mi dovolí vymezit, co má a nemá dělat. Když

jsem mu ukázal tvoji fotografii, měl jsem pocit, že každou chvíli spolkne vlastní jazyk.” Zasmál se a Chessy se usmála.

„Takže se mu líbilo, co viděl?” zeptala se nevinně.

„To ano. Líbilo.”

Něco ji napadlo, něco, z čeho zčervenala až po kořínky vlasů. Celou tvář měla v jednom ohni.

„Tate, prosím tě, řekni mi, žes mu neukázal tamty fotky,” zašeptala.

Na těch fotografiích ji Tate zachytil ve všemožných milostných polohách a různě oblečenou i neoblečenou. Se svázanýma rukama i nohama. Na některých ležela nahá, se svázanýma rukama i nohama roztaženýma do všech směrů.

Byly to krásné fotografie, erotické, ale určené jenom pro Tateovy oči. Možná to znělo pokrytecky, že byla ochotna dovolit cizímu muži, aby se jí dotýkal. Aby jí naplácal, poznamenal její pokožku, přinesl jí rozkoš. Tak proč nechtěla, aby mu Tate ty fotografie ukázal?

Protože ty fotky byly osobní a byly určené pro oči jejího manžela. Možná to nedávalo smysl, ona tomu ale naprosto rozuměla.

Tate zvážněl. Zvedl jí bradu a palcem ji něžně pohladil po tváři.

„Nikdy bych nezradil tvou důvěru,” řekl rozhodně. „Ty fotografie jsou určené jen

a pouze pro mě. Jamesovi, tomu muži, jsem ukázal jednu ze svých oblíbených fotografií, na které jsi na naší dovolené v Karibiku. Tu, na které máš na sobě ty sexy letní šaty

a tvůj úsměv září víc než slunce. Na světě není muž, který by nechtěl mít na kolenou ženu jako ty. A to včetně mě. Jsi moje,” řekl spokojeně.

Usmála se. Cítila se hrozně, že ji něco takového vůbec napadlo. Tenhle zvrat v jejich vztahu ji děsil. Děsilo ji, jak často o něm pochybovala.

Nikdy dřív to nedělala. Vždy a bez zaváhání respektovala jeho rozhodnutí. Přijímala je, ať šlo o cokoli. Tak proč s tím teď začala? Kousla se do rtu, protože věděla přesně, proč

o něm začala pochybovat, přestože to doteď otevřeně nepřiznala. Nedokázala ze sebe setřást ten pocit zrady, přestože se Tate snažil, seč mohl, aby to napravil. Možná tyhle

věci potřebují víc času. Oběma bylo přece jasné, že bude trvat déle než jeden víkend, aby napravili dva roky nespokojenosti a strachu, které zaplevelily jejich manželství.

„Omlouvám se,” zašeptala.

Překvapeně k ní vzhlédl. „Za co se omlouváš, lásko?”

„Za to, že o tobě pochybuju. že ti nevěřím.”

Jeho tvář zněžněla, v očích se zračilo teplo. Jednou paží ji objal a začal ji hladit po zádech.

„Máš pro to pádný důvod,” přiznal. „Za poslední dva roky jsem se nechoval jako někdo, komu bys mohla věřit. To já bych se ti měl omlouvat, ne naopak.”

„Ale už ses mi omluvil. Víc než dost,” opáčila rozhodně. „A moje omluva nadále platí.

Než jsme se vzali, dala jsem ti svou plnou důvěru. Když jsem si tě vzala, dala jsem ti svou lásku, svou podřízenost i svůj život. A nikdy toho nebudu litovat, Tate. Chci, abys to věděl. Pokud jde o mě, minulost je minulost. Je to za námi a já ti nyní zcela věřím, že dostojíš svému slibu a odteď u tebe budu vždy na prvním místě.”

„Máš to nejštědřejší, nejláskyplnější srdce,” řekl hlasem sevřeným emocemi.

„Nezasloužím si tě. Nezasloužím si tvé odpuštění a naprosto jistě si nezasloužím tvou důvěru. Vždyť jsem tě ve všech ohledech zklamal.”

Než mohl pokračovat, položila mu prsty na rty, aby ho utišila.

„Raději bych teď slyšela o tom večeru, který jsi mi slíbil,” promluvila svůdným hlasem.

„Nebo to zatím nemám vědět?”

Také se na ni usmál, stíny z jeho očí zmizely. V tu chvíli měl pocit, že je vše jako za starých časů. Seděla mu na klíně, povídali si, škádlili se a jen??byli. Zdálo se to naprosto dokonalé.

„Povím ti jen to, že osobně vyberu, co si do Sídla oblečeš, a předem tě varuji, že to bude hříšně sexy. Alespoň dokud to budeš mít na sobě,” řekl s ďábelským leskem v očích, který ji rozechvěl až do morku kostí.

„Tedy až na boty,” zašeptal toužebně. „Musím zjistit, kde Kylie koupila ty rajcovní lodičky, protože ti je taky koupím. Až si tě vezmu, na sobě budeš mít jenom ty boty. Mí

‚pomocníci’ mi tě podrží, abys byla naprosto bezmocná vůči čemukoli, co s tebou budu chtít udělat.”

Pomocníci? V hlavě se jí přehrávaly všemožné scénáře. Za ty roky přivedli v Sídle

k životu všemožné představy, ale pokaždé při tom byli jenom ona a Tate a občas i cizí muž, který jim v tom vypomohl, ale tím to vždy končilo. Pouze Tate a jím vybraný muž, který si podle něj zasloužil tu výsadu, se mohl dotýkat toho, co považoval za svůj majetek. A nyní použil množné číslo. Pomocníci. To znamenalo víc než jeden!

„Hm, Tate, vím, že jsem se právě omluvila za to, že jsem o tobě pochybovala nebo ti nevěřila, ale mohl bys mi o tom večeru v Sídle povědět ještě něco? Zmínil jsi pomocníky, tedy více než jednoho, ale také jsi řekl, že James bude jediný, kdo se mě dotkne

a poznamená mou kůži, až bude krásně zrůžovělá, takže až si mě vezmeš, uvidíš ty stopy, které mi sice nezpůsobíš ty sám, budou tam však na tvůj příkaz. Vím, že ti to přinese potěšení.”

Tate přikývl.

„Ale víc mužů než ten James? Co přesně jsi pro mě - pro nás - naplánoval? Nebo je to přísně tajné a já to zjistím, až tam dorazíme?”

„Pokud se bojíš nebo si nejsi jistá, nemusíme do Sídla jít. Tečka. Ani za nic bych tě nenutil do něčeho, do čeho se ti úplně nechce, ale až tam budu, až mě uvidíš a v srdci budeš vědět, že jsem tvůj jediný skutečný dominant, myslím, že tě mé plány pro ten večer plně uspokojí.”

„Proč mě tak mučíš?” zasténala. „Chci vědět víc! Umírám touhou znát všechny detaily.”

Uchechtl se, ovšem bylo na něm vidět, že se rozmýšlí, jestli jí o tom má prozradit ještě něco. Jenže by nakonec mohla skončit jako uzlíček nervů a očekávání.

Jediné slovo, kde jí ani na okamžik nepřešlo přes mysl, natož přes ústa, byl strach.

Nikdy se nebála, pokud byl Tate s ní, i když byl několik metrů od ní. Měl sice kancelářskou práci, ale pokud šlo o fyzičku, nebral ji na lehkou váhu. Neustále si ho dobírala, že je ten nejpohlednější, skvěle oblečený muž, který chodí každé ráno do kanceláře a se svými klienty mluví po telefonu.

Věděla ale, že jeho práce obnáší mnohem víc. Jen ji takto zlehčovala. Věděla, že chodí na důležité večeře, obědy, drinky po práci a i dlouho po pracovní době přijímá hovory

od klientů. Zpočátku jí to nijak nevadilo. S každým jeho úspěchem na něj byla čím dál víc pyšná. Ale časem - jak se snažil vypořádat s odchodem partnera - to začalo zabírat stále více jeho času a Tate musel obětovat veškeré volné chvíle a energii, aby jeho firma prospívala. Nekonečné obědy, večeře, golfová odpoledne. Schůzky po práci. Zabíralo mu to všechen čas.

„Do hlavního sálu tě přivedu na obojku.”

Ruka jí ihned vystřelila ke krku, jenž zdobil jemný náhrdelník.

„Nechal jsem ti vyrobit jiný, speciálně pro ten večer. Tento týden bude hotový.

Vyzvednu ho, až pojedu zároveň vyzvednout i to, co si toho večera oblečeš na sebe. A taky ty boty. Ty jsou první položka na seznamu.

Každý muž v Sídle bude vědět, že jsi moje. Vodítko jsem také nechal vyrobit, je to další položka, kterou musím vyřídit. No, a pak je tu i spodní prádlo, které jsem své holčičce koupil, protože když jsem si na tobě představil to, co měla na sobě ta figurína, půl hodiny jsem nemohl pořádně chodit, jak mi ztvrdl!”

Chessy už déle nedokázala zadržet smích. Otřásal jí, chichot tlumila do jeho košile.

Tate ale zůstal vážný. „Mám dokonalé náušnice a náhrdelník. Mám v úmyslu tě celou pokrýt šperky a ničím jiným. Oči všech v místnosti budou upřené jen na tebe. Vlasy budeš mít rozpuštěné. Zbožňuju tvé kadeře. Ani by ses nemusela malovat, protože ti zaručuju, že než bude po všem, po tvém make-upu nezbude ani stopa.”

To poslední doprovodil zamrkáním, které jí prozradilo, že mu jejich hra přinese stejnou rozkoš jako jí.

Jedna z jeho nejoblíbenějších představ byla dívat se, jak si ji jiný muž bere do zadečku, zatímco jí Tate proniká do úst. A ano, to dokáže zničit jakýkoli make-up, a pokud měla před sebou noc plnou rozkoší, velmi ráda zapomene na jakákoli líčidla.

Znovu se zasnila. Vzpomínala si, jakou to Tateovi přinášelo rozkoš, když se stala pouhou hračkou pro potěchu mužů, jako by úplně bez ohledu na její potřeby. A to rozhodně nebyla pravda.

Tate, přestože byl mocný dominant, byl také jemný a něžný, dokázal číst v řeči jejího těla dřív, než sama poznala, co jí její tělo napovídá. Vždy přesně věděl, kdy chtěla přidat.

Nebo ubrat. Nebo co ji rozdivočí touhou a potřebou. Byl na její tělo naladěný. Co víc, byl naladěný na samotné její myšlenky. Na druhou stranu jí i její kamarádky řekly, že se v ní dá číst jako v otevřené knize.

Když byla šťastná, zářila. Přinášela do každé místnosti světlo a teplo. Ale když byla nešťastná? Bylo to zřejmé zrovna tak. Světlo, které ji jinak obklopovalo za všech okolností, najednou zhaslo. Pod očima měla temné stíny a ze stresu a obav se jí na čele dělaly vrásky.

„Víc už vědět nepotřebuji,” řekla měkce. „Věřím ti, Tate. To mě jenom moje zvědavost vždycky přemůže. To přece víš. Moc ráda si počkám. Nechci zničit překvapení, zvláště když jsi dnes strávil převážnou část dne, abys to nachystal.”

„A jak se díváš na to, že tam půjdeme, Chessy? A chci upřímnou odpověď. Jsi z toho vyděšená nebo nervózní?”

Okamžitě zavrtěla hlavou. „Ne, pokud tam se mnou budeš po celou dobu. Pokud to budeš ty, kdo bude rozkazovat. Dokud vím, že máš plnou moc ty, tak ano, rozhodně ano,

chci jít. Nebojím se, ani nejsem nervózní. Ne, když mám tebe.”

„Bože, já tě miluju,” vydechl jí do rtů. ,,A slibuji ti, že na naši noc v Sídle nikdy nezapomeneš.”

14. kapitola

Chessyina nadcházející noc v Sídle se u Joss a Kylie setkala s naprosto opačnou reakcí. Kylie se opravdu snažila potlačit zmatek a skutečnost, že nerozuměla způsobu života, který si její dvě nejlepší kamarádky vybraly.

Joss byla v Sídle prozatím spíše nováčkem, toužila však po něm už několik let. Byla to

jedna z věcí, které jí její zesnulý muž nedokázal dát, a Joss ho příliš milovala, než aby

na něj tlačila. Takže její touhy zůstaly nenaplněny. Dokud nepřišel Dash. Nejlepší přítel jejího mrtvého manžela.

Joss naprosto chápala Chessyino nadšení z plánovaného večera v Sídle. S Dashem tam chodili často, než Joss zjistila, že je těhotná. Dash by nikdy neudělal nic, co by ohrozilo zdraví jejich dítěte. Ne že by byl schopný ublížit Joss, byl vůči ní nadále dominantní, avšak byl také nadmíru opatrný. Tate s Dashem měli v tomto stejný přístup.

Chessy a Tate sbírali kousky svého vztahu a byli odhodlaní střepy zase poskládat dohromady. Nic víc žádat nemohla. Chtěla jen, aby Tate přehodnotil své priority a plně se jí oddal. I ona se jejich závazku oddala s novou energií. Nyní byl silnější. Trvalejší. Tentokrát se mezi ně už nic nepostaví.

Kamarádky se sešly na pozdní oběd den před nadcházejícím večerem, který si Chessy a Tate naplánovali strávit v Sídle. Chessy sršela nadějí a optimismem. Nikdy se ani

nepodívala na jiného muže s pomyšlením, že by mohl vyplnit trhlinu v jejím manželství s Tatem. Právě naopak. V prvních letech manželství chodili do Sídla poměrně často.

Oběma se to líbilo a také to upevňovalo jejich vztah. Jiným párům by něco takového jistě zasadilo do jejich vztahu klín. Pokud se k páru přidá někdo jiný, vždy může vystrčit své rohy žárlivost. Ale ona ani Tate nikdy na druhého nežárlili - na druhou stranu se Chessy nikdy nemusela vypořádávat s tím, že by se k nim připojila jiná žena. Byla sama k sobě upřímná a přiznala si, že by nejspíš k zešílení žárlila, kdyby se Tatea jiná žena jenom dotkla. Pokud ale věděla, Tatea něco takového nikdy ani nenapadlo. Zdál se naprosto

spokojený se současným stavem. Také se zdálo, že z jejich her čerpal stejně tolik rozkoše jako Chessy. Nebylo náhodou, že - jak se domnívala - se trhlina mezi nimi rozšiřovala od chvíle, kdy přestali prozkoumávat tu temnější stránku svých tužeb.

Pokud se z manželství ztratilo emoční i fyzické pouto, na řadu nepřišly hrátky, které se jim oběma líbily. Na řadu přišel boj o přežití. O přežití jejich lásky a manželství.

Jakmile jim číšník přinesl objednané předkrmy a ponechal jim soukromí, Chessy položila otázku, která - jak si byla jistá - už musela do Jossiny hlavy propálit díru. Chessy vzala Kylie za ruku a stiskla ji.

„Jak to šlo s Jensenem na vaší první schůzce u terapeuta?”

Kylie se okamžitě uzavřela a odvrátila se. Potom, jako by si uvědomila, že Joss

a Chessy jsou její nejlepší kamarádky a důvěrnice, vzhlédla, v očích se jí však zračila zranitelnost.

Chessy jí pevněji stiskla ruku a Joss ji uchopila za druhou.

„Nemusíš nám to říkat,” ujistila ji Joss tiše. „Nechceme, aby ses cítila nepříjemně. Obě jsme si dělaly starosti a bylo nám jasné, že když jde o první schůzku, věci nemusí jít tak, jak bys ráda. Řekni nám jen tolik, kolik sama chceš. Máme tě s Chessy rády. Jsi pro nás

jako sestra. Jen chceme, abys věděla, že nám můžeš říct cokoli a my to nikdy nikomu nepovíme. Ani Dashovi nebo Tateovi.”

Jak Joss mluvila, pohlédla na Chessy, jako by se chtěla ujistit, že mluví za ně za obě a

že s ní Chessy souhlasí.

Chessy okamžitě přikývla. „Přesně tak. Jen chceme, abys věděla, že tě milujeme a že si o tebe děláme starosti. Ty a Joss jste mé nejlepší kamarádky a bůh ví, že jste mi mnohokrát pomohly, když mi bylo nejhůř a jen jsem se litovala.”

Kylie se pousmála, měla ale na krajíčku, proto jí Joss ihned podala ubrousek. Všichni věděli, jak Kylie nenávidí pláč. Zvláště na veřejnosti. Vyděsila by se k smrti, kdyby věděla, že někdo viděl, jak se v místnosti plné lidí hroutí.

Kylie přijala ubrousek a roztřesenou rukou si otřela tváře. „Alespoň že dneska nejsem namalovaná,” poznamenala smutně.

„Jsi krásná sama o sobě, nepotřebuješ make-up,” prohlásila Joss rozhodně. Chessy se souhlasně usmála.

Kylie se zasmála, slzy nahradil smích. „Obě plácáte, ale stejně vás za to zbožňuju.” Pak okamžitě zvážněla a povzdechla si. „Na terapii to šlo dobře. Tedy když pominu fakt, že jsem při tom měla pocit, jako by mi pouštěli žilou. Terapeutka se s námi chce před další schůzkou sejít individuálně. V pondělí k ní jde Jensen a pak nejspíš terapeutka projde svoje poznámky a pokusí se dát dohromady kousky skládačky, nebo se alespoň pokusí pochopit, proč se vůbec dali dohromady dva lidi, co jsou oba úplně stejně v háji.”

Chessy se zamračila. „Doufám, že to měl být buď sarkasmus, nebo nějaký zvrácený pokus o vtip, protože ty a Jensen se k sobě dokonale hodíte.”

Kylie se usmála. „Možná v tom kapička sarkasmu byla.”

Joss si odfrkla. „Myslíš? No tak. Chceme vědět, jak to doopravdy šlo. Pokud to tedy není příliš osobní a radši bys o tom nemluvila.”

Kylie protočila panenky a potřásla hlavou. „Myslím, že jak jde o vás dvě, nemám žádné osobní zábrany. Vzpomínám si, jak zrovna nedávno jsme ležely v Jossině obýváku úplně namol a já mlela o tom, jaký je Jensen pitomec, a pak jsem vám řekla, že se ho chystám svést a pomilovat se s ním a pak ho přivázat k posteli. Pokud jsem přežila to, že jsem vám řekla tohle, pak sezení u terapeutky je procházka růžovým sadem.”

Chessy a Joss se rozesmály.

„Má pravdu,” přiznala Chessy. „Dokonce i Dash si ten tvůj výlev nechal pro sebe. Byl to ale skvělý plán. To ti musím nechat.”

Kylie zasténala a rychle si ukryla obličej v dlaních. „Musela jsi mi připomenout, že Dash viděl, jak jsem se tam opilá úplně ponížila?”

„Hele, fungovalo to, ne?” připomněla jí Joss. „Řekla bych, že ti ten plán dokonale vyšel.”

Kylie se spokojeně pousmála a všechny předchozí nepříjemné pocity jí z očí zmizely.

„Ano, vyšlo to,” souhlasila Kylie vzdáleným hlasem, který oběma kamarádkám prozradil, že si právě před očima promítá mládeži nepřístupné vzpomínky.

Pak potřásla hlavou, jako by právě sestoupila z obláčku, a znovu zvážněla.

„Probírali jsme moje dětství a to, že nejsem schopna - nebo tedy že jsem nebyla schopna, dokud jsem nepoznala Jensena - vztahu s muži. A také to, že jsem se konkrétně

bála dominantních, silných mužů. Připadala jsem si s ní??normální.”

To poslední vyřkla tak udiveně, jako by se nikdy za normální nepovažovala.

„Zlatíčko, samozřejmě že jsi normální,” opáčila Chessy. „Po tom, čemu jsi byla vystavená od svého otce, bych řekla, že bys nebyla normální, kdyby to nijak nepoznamenalo tvůj dospělý život. Popřemýšlej nad tím. Jediný muž, kterému jsi jako malá měla věřit nadevše, jediný, kdo tě měl za každou cenu chránit, tě tak strašlivě zradil. Týral tě. žádná žena - a bylo by mi jedno, i kdyby to byla Superžena - by nedokázala takové hrůze uniknout bez šrámu na duši.”

„Mimoto co se mužů týče, jsi spíše náročná,” prohlásila Joss rozhodně. „To ale neznamená, že nejsi normální. Vybíravá, to možná ano, ovšem všechny ženy by měly být vybíravé, pokud jde o muže, kterému budou nadevše důvěřovat a kterému dají své srdce. Dokážeš si nyní představit svůj život bez Jensena? Co kdyby ses dala dohromady s jiným mužem? Neměla bys, co máš teď, tak se sakra vykašli na normálnost.”

Chessy i Kylie na ni pohlédly s otevřenými ústy. Pak se Chessy rozesmála, až jí vytryskly slzy. Rozkašlala se a zasípala do ubrousku, zatímco je Joss zmateně pozorovala.

„No, i tak se to dá říct,” souhlasila Kylie. „A odpovídá to tomu, co řekl i Jensen. Myslím,

že jeho přesná slova byla ‚kašli na normálnost’.”

„Vždycky jsem věděla, že je ten chlap chytrý,” prohlásila Joss domýšlivým tónem a stejně domýšlivě se i zatvářila.

„Je docela vtipné slyšet zrovna tebe mluvit takhle,” prohlásila Chessy se smíchem. „Ne že bys to předtím nedělala. Jen to u tebe není obvyklé.”

Joss obrátila oči v sloup. „Jako byste si myslely, že jsem nějaká slušňačka.”

„Ale ne, moc dobře víme, že právě ty z nás tří nejradši zlobíš,” opáčila Kylie. „Kdysi jsem tě opravdu považovala za tu hodnou holku, ale to bylo předtím, než jsi nám při obědě řekla, že se chystáš jít do Sídla, aby sis našla dominantního muže. S klidem bych tedy mohla říct, že jsme na tebe obě přehodnotily svůj předchozí názor.”

Joss zrůžověly tváře a Kylie i Chessy se okamžitě rozesmály.

„Přesně tak!” přikývla Chessy.

Kylie se otočila na Chessy, aby změnila téma hovoru, a obrátila pozornost

na kamarádku. Také už nechtěla, aby se řeč točila kolem ní. Taková Kylie prostě byla. Jistě ušla dlouhou cestu, ale to neznamenalo, že by se jí nyní líbilo stát ve světle reflektorů. Ani mezi svými nejbližšími.

„Takže, hm, už jsi kdysi tak nějak naznačila, co s Tatem děláváte v Sídle, ale abych byla upřímná, neposlouchala jsem. Vím, že to zní hrozně, jenže moje panenské uši to prostě nesnesly!”

„Ach, pro lásku boží,” vydechla Joss. „Tohle říká ženská, která přivazuje svého přítele k posteli. Jediný rozdíl je v tom, že naši manželé přivazují k posteli nás.”

Chessy ztlumila smích do dlaně. „Přesně tak, zlato. Na to se nedá nic říct.”

„Tak už to prozradíš, nebo ne?” trvala na svém Kylie a jejich dobírání si nevšímala.

„Řekla bych, že dnešek je dnem morbidní zvědavosti, protože se přiznám, že nedokážu pochopit, že je Tate ochotný podělit se o tebe s jiným mužem. Přestože za sebou máte složité období, pořád je a vždycky byl vůči tobě velice majetnický.”

Chessy byla odhodlaná nedat najevo žádnou vnitřní nejistotu. Ne, tohle nebyl rozhovor,

který by byla ochotná vést s jen tak někým, ale Kylie a Joss nebyly jen tak někdo. Byly její nejlepší kamarádky. Její sestry, jak to Joss tak výmluvně řekla. A ani zdaleka se nestyděla za to, co se jí a Tateovi v ložnici líbilo.

„Zní to složitěji, než jaké to ve skutečnosti je,” začala Chessy. „V podstatě Tate vybere muže, který mi bude dělat dominanta, ale tomu muži ve skutečnosti bude dělat dominanta Tate.”

Dokonce i Joss překvapeně zamrkala a v tu chvíli si Chessy uvědomila, jak to vyznělo.

Zasténala. „Dobře, takhle jsem to nemyslela.”

„Tohle musím slyšet,” prohlásila Kylie suše.

„Tate vybere muže, který by za normálních okolností dělal dominanta a nepřijímal žádné instrukce, zvláště ne od jiného dominantního muže. Úkolem toho muže je? potěšit??mě. Tate mu řekne, co a jak má dělat. A Tate pak ustoupí a bude se jen dívat.

Ačkoli to je jen obrazně řečeno. Nikam nepůjde, bude se mnou a dohlédne na všechno, co se bude dít. Cokoli se ale stane, bude na jeho příkaz.”

Kylie se zamyšleně zamračila, však Chessy nepřerušila.

„Ten druhý muž se mě bude dotýkat.”

Chessy se rozhlédla, aby se ujistila, že poblíž nich nesedí nikdo, kdo by je mohl zaslechnout, a ztišila hlas.

„Ten muž mě na Tateův rozkaz pomalu svlékne. Od toho okamžiku se stane cokoli, co si Tate bude přát.”

Kylie se zamračila. „A jak je to s tím, co si přeješ ty?”

„Ach, ano,” usmála se rozzářeně Chessy. „Tate ví přesně, co mám ráda a co se mi bude líbit. Ale rád mě překvapuje. Nikdy mi dopředu neřekne, co mám čekat. To ještě zvyšuje moje očekávání. Někdy mi přiváže ruce i nohy k posteli. Naplácá mi důtkami nebo plácačkou. Jindy mě připoutá k lavici a poté, co mě ten muž ‚náležitě připraví’, se do toho vloží Tate a vrhne se na mě, ještě když mám kůži horkou od bičíku.” Červenala se i

na krku, zatímco to popisovala.

Kylie se podezíravě zadívala na Joss. „Nevypadáš nijak překvapeně ani šokovaně. Co to s Dashem provádíte?”

„No, v podstatě totéž,” prohlásila Joss vesele. „Jen bez toho třetího, a, no, od chvíle, co jsem zjistila, že jsem těhotná, už neprovádíme vlastně nic.”

Kylie potřásla hlavou. „Z nás tří jsem tu očividně ta nejnudnější.”

Chessy se pobaveně usmála. „No, já nevím, přivazovat chlapa k posteli by se těžko dalo považovat za nudné.”

„Vy toho nikdy nenecháte, že?” postěžovala si Kylie s přehnaným povzdechem.

„Ne!” prohlásila Joss a pořádně se u toho křenila.

„Řekla bych, že terapii potřebujete vy dvě,” odtušila Kylie. „Přijdu si tu stále

‚normálnější’.”

Joss pohlédla na hodinky a pak vzhlédla ke svým kamarádkám. „Omlouvám se, že se najím a hned zmizím, ale musím jít, jestli chci stihnout prohlídku na gynekologii.”

Chessy mávla rukou. „Jen jdi. Dneska je oběd na mě.”

Joss se už zvedala, pak se ale zarazila a upřeně se na Chessy zadívala. „V sobotu chceme s Kylie slyšet všechny pikantní detaily. A jestli o tobě neuslyšíme, prostě za tebou

pňjederm.”

15. kapitola

Chessy zazvonil telefon. Podle melodie vyzvánění poznala, že volá Tate, a proto hovor rychle přijala. V tuto hodinu už Tate obvykle odcházel z práce a ona doufala, že jí nechce sdělit, že se zpozdí.

„Ano?”

Tateův hlas byl ochraptělý, ztěžklý touhou.

„Až dorazím domů, chci, abys nahá klečela v obývacím pokoji.”

Tep se jí zrychlil, nedokázala se nadechnout a ani pořádně odpovědět.

„Budu čekat,” zašeptala.

„Miluju svou holčičku.”

„Také tě miluju.”

„Uvidíme se za sedm minut,” rozloučil se.

Chessy ukončila hovor a rozběhla se do koupelny. Věděla, že nemá moc času. Pročesala si vlasy, jak nejlépe dovedla. Dnes byla vlhkost vzduchu obzvlášť vysoká, a proto se její vlasy kroutily a cuchaly víc než obvykle. Na druhou stranu Tate její kudrny miloval.

Kritickým okem se prohlédla v zrcadle. Chtěla vypadat co nejlépe. Nanesla si lesk na rty, ačkoli bylo hloupé domnívat se, že se jí do několika minut po Tateově příjezdu nesmaže.

Svlékla se, odhodila oblečení do koše na prádlo v koupelně a rychle se vrátila do obývacího pokoje a poklekla na kobereček před krbem.

Čekání se zdálo nekonečné, pak ale uslyšela, jak před domem zastavuje Tateovo auto.

Zatajila dech a dlouze, roztřeseně vydechla.

Druhého dne je čekalo Sídlo, proto nyní přemýšlela, co měl Tate v plánu na dnešní večer.

Vchodové dveře se otevřely a pak se Tate objevil v obývacím pokoji, sako v jedné ruce, kufřík v druhé.

Jeho pronikavý pohled plný nedočkavosti ji celou rozechvěl. Oči mu zářily chtíčem.

Skutečnost, že i po tolika letech manželství se na ni díval se stejnou touhou v očích, s jakou na ni hleděl, když se brali, ji naplňovala čirým uspokojením. Nikdy však nepochybovala o tom, že ji Tate chce.

Pomalu uložil věci na pohovku a ihned si povolil kravatu. Avšak nechal si ji, neodložil ji jako své ostatní věci.

Pomalu a lenivě k Chessy vykročil, jako by si každý krok vychutnával. A když byl

konečně na dotek od ní, zabořil jí prsty do vlasů a hlavu jí zvrátil. Tvrdě ji políbil, hladově se krmil z jejích rtů.

„Dnešní večer ber jako předehru k tomu, co na nás bude zítra čekat v Sídle,” zašeptal. Krev se jí vařila, bradavky jí ztvrdly.

„Musím tě varovat, dneska na to půjdu tvrdě,” prohlásil. „Nezapomeň na svou stopku.”

„Nezapomenu,” zašeptala.

Dal jí ruce za záda, stále však klečela. Kravatou jí svázal zápěstí. Pak ji obešel, nedočkavě si rozepnul kalhoty, a aniž by je svlékl, vysvobodil z nich svůj penis.

„Otevři,“přikázal.

Zabořil jí ruku do vlasů, zvrátil jí hlavu a volnou rukou sevřel svého ptáka. Hned uposlechla, pootevřela rty a on do nich okamžitě pronikl. Byl drsný a ona to přivítala. Spokojeně povzdechla, protože se vraceli k základům jejich vztahu. Konečně.

„Uvidíme, kolik toho zvládneš,” řekl chraplavě.

Začal přirážet, tvrdě, špičkou penisu cítil její hrdlo. Tváře se jí chvěly, dýchala rychle a nosem. Byla ale odhodlaná přijmout vše, co se jí rozhodl dát.

„Velmi dobře,” pochválil ji, ovšem dál přirážel a tak hluboko, jak jen dokázal.

Na jazyku ucítila první kapky jeho tekutiny, díky nim jeho přírazy lépe přijímala. Jeho chuť jí naplnila ústa. Hladově sála, chtěla ještě víc. Chtěla, aby jí vystříkl do hrdla a zaplavil její tvář.

On měl ale zřejmě jiné plány.

Právě když si myslela, že jí ejakuluje do hrdla, prudce vystoupil z jejích úst a vyvrcholil jí do vlasů.

„Vrátím se pro tebe,” řekl hlubokým hlasem. „Ani se nehni.”

Poslušně přikývla. Odešel a ona dumala nad tím, co si pro ni přichystal. Když řekl, že tohle je předehra pro to, co se bude dít v Sídle, naplnilo ji to nervózním očekáváním.

Po chvíli se vrátil. A byl zcela nahý, jeho erekce se vypínala vzhůru, dotýkala se jeho podbřišku. Ať plánoval cokoli, byl z toho stejně vzrušený jako ona.

Sklonil se, aby jí rozvázal ruce, a pak jí k jejímu překvapení kravatou zavázal oči, takže nic neviděla. Vzal ji za ruce a zvedl na nohy.

Když si byl jistý, že stojí pevně na nohou, objal ji kolem pasu a odvedl do ložnice. Chvíli poté, co vstoupili, ucítila, že stojí u něčeho, co musela být speciální konstrukce, kterou používali na plácání a již měli uloženou ve volném pokoji.

Tlačil ji, dokud neležela předkloněná přes kůží potaženou prohlubeň. Pak jí kolem zápěstí uvázal provaz a připevnil ho k noze zařízení. Totéž udělal i s jejím druhým zápěstím a potom se přesunul ke kotníkům.

Přivázal jí nohy tak, že byla zcela bezmocná a neschopná pohybu. Až v tu chvíli jí sundal kravatu, aby viděla - alespoň tam, kam dokázala otočit hlavu.

„Můžeš rozhodnout jen o tom, čím ti naplácám,” řekl chraplavým hlasem, který ji pokaždé vzrušil.

Tohle byl její Tate. Její dominant. Dával jí to, co jí v posledních letech nejvíc chybělo: jeho dominance a její naprostá podřízenost. A přestože byl vždycky v každé oblasti jejich vztahu opatrný, nyní byl drsný a neoblomný a nutil ji posouvat vlastní hranice.

„Kůže,” zašeptala. „Kožený opasek.”

Chtěla dnes večer pocítit ostrou bolest. Nechtěla, aby se k tomu něžně propracoval.

Chtěla vše a hned.

„Moje holčička je dnes večer odvážná,” poznamenal tiše. „Ať je to tedy kůže.” Brzy nato pocítila smyslný dotek kůže, když jí opaskem přejel po páteři a pak

po hýždích. Pohrával si s ní, nechtěl jí ihned dát, po čem toužila. Pokračoval v tom mučení, přejížděl tím kouskem kůže po nohou a přes mezeru mezi půlkami.

Když přišel první úder, byl to pro ni šok. Prvotní něžný dotek ji utišil, takže první zásah kůže jí vzal dech. Zadeček jí zaplál ohněm a ona skoro vykřikla. Nebyla však až tak nedisciplinovaná. Prudce se nadechla a zarazila se dřív, než stihla hlasitě odpovědět,

a pak čekala, až se dostaví ta nevyhnutelná vlna rozkoše, která pokaždé následovala.

Zavřela oči, když pálení ustalo a přeměnilo se v intenzivní rozkoš. Na další ránu byla už připravená lépe a úder jen zesílil teplo, které ji obklopovalo a vítalo ji do své náruče. Dával jí, jak ji také předem varoval, vše, co mohla přijmout. Kůže líbala její pokožku, znovu a znovu, až měla záda a zadeček v jednom ohni. Poddala se tomu a potom už se

nechala unášet na obláčku, mlhou, která ji obklopovala.

Zoufale toužila po tom, aby si ji podmanil, čekala na okamžik, kdy odhodí opasek a tvrdě a rychle si ji vezme. On byl ale odhodlaný nechat ji čekat a přiváděl ji až na pokraj sil.

Když dopadla poslední rána, ani si to neuvědomila. Až když ji chytil za vlasy a zvedl jí hlavu, probrala se z příjemného snění.

„Komu patříš, Chessy?”

Hlas měl zhrublý, zněl téměř krutě a ona se s radostí těšila na každé slovo.

„Tobě, Tate.”

Na vteřinu ji překvapilo, že je vůbec schopná mluvit.

„Kdo tě ošuká do tvého krásného zadečku?”

Ach, bože. Pouhým pomyšlením na to, co přijde, skoro vyvrcholila.

„Ty,” zašeptala chraplavě.

„To máš sakra pravdu,” řekl s uspokojením.

Vklouzl dvěma prsty mezi její půlky a nanesl mezi ně lubrikační gel. Pronikl do ní jedním prstem a nanesl ještě více gelu. Pak přidal další prst a přivedl ji tím téměř k šílenství.

Po několik dlouhých chvil do ní pronikal jen svými prsty, nakonec ji však shledal připravenou. Právě když si myslela, že jí dá to, po čem nejvíc toužila, znovu jí na pokožku dopadla kůže a probrala ji z její nedočkavosti.

Kůže rychle a tvrdě dopadala na její zadeček. Věděla, že ho má nejspíš už pěkně zarudlý. Přesně takový, jak ho měl rád, než se do něj pohroužil. Byl to test její výdrže a tu

tenkou hranici mezi bolestí a rozkoší bylo jistě potřeba vyzkoušet, Tate však znal ji i její tělo. Věděl, jak daleko může zajít, aniž by tu hranici překročil.

Než se dostala do bodu, kdy by vykřikla svou stopku, údery kůže přestaly a on jí drsně rozevřel půlky a pronikl mezi ně jediným mocným přírazem.

Její tělo se tomu vpádu vzepřelo, snažilo se ho ze sebe vypudit. On to ale nedovolil.

Sevřel její boky, maličko z ní vystoupil a pak opět přirazil až po kořen. Na zadečku ucítila jeho podbřišek.

Bože, byl v ní celý, úplně celý. Její tělo proti jeho vpádu s křikem protestovalo. A přesto to byl příjemný pocit, pálivý, rozpínavý, tak krásný a příjemný.

Jeho ruce jí sklouzly po zádech, hladily a zklidňovaly pálení po opasku, v ostrém kontrastu k drsnosti, s jakou s ní jednal před chvílí.

A pak začal nemilosrdně přirážet. Uši jí naplnilo pleskání těla o tělo. Chvěla se, napínala se proti poutům. Celá konstrukce se otřásala pod jeho mocnými přírazy.

„Chce moje holčička dva ptáky?”

Ach, bože, udělá se dřív, než ji k vrcholu přivede.

Přesto zašeptala zoufalé ano. Věděla, že by udělal cokoli, aby ji potěšil.

Vystoupil z jejího rozbolavělého těla a o vteřinu později už cítila, jak do její kundičky proniká lubrikačním gelem pokrytý vibrátor. Vkládal ho do ní něžně, jemně si nacházel cestu do jejího těla. A když byl konečně celý v ní, Tate přiložil špičku penisu znovu ke vstupu do jejího zadečku. Přirazil do ní tak, až jí to vzalo dech.

Pocit plnosti, který jí přivodil mohutný vibrátor v její kundičce a obrovský penis

v zadečku, byl na ni už moc. Blížila se k vrcholu a ani netušila, jestli ho bez jeho svolení smí dosáhnout.

Kousla se do rtu a zavřela oči, připomínala si svou výchovu. A pak, konečně, řekl ta slova.

„Udělej se, Chessy. Chci být v tvém zadečku, když vyvrcholíš.”

Při jeho následujícím přírazu divoce vyvrcholila, celé její tělo se vzepjalo. Prudce z ní vystoupil a rozlil se jí po půlkách a zádech. Pak zase pronikl do jejího zadečku a přirazil, zatímco z něj tryskaly poslední kapky jeho orgasmu.

Propadala se, svět kolem ní vybuchoval. Nejspíš i na okamžik ztratila vědomí, protože když začala opět vnímat, Tate ji právě rozvazoval a zvedal do náruče.

Odnesl ji do koupelny, pustil sprchu a i s ní vstoupil pod proud vody. Omyl každý centimetr jejího těla a potom i sebe. Když skončil, přinutil ji zase pokleknout.

„Jsem pořád tvrdý,” řekl zhrublým hlasem. „Stačí, že dýcháš, a už tě chci. Saj mě Chessy. Chci se ti udělat do pusinky.”

Jednou rukou jí zvrátil hlavu, druhou jí přitiskl penis ke rtům. Neškádlil ji, ani neváhal.

Bylo zřejmé, že chce vyvrcholit, jak nejrychleji to bude možné.

Pronikal jí do úst, znovu a znovu krátkými trhavými pohyby, jako by byl stále přecitlivělý z předchozího orgasmu.

Za pár okamžiků však zasténal a pak jí ústa naplnilo jeho semeno, stékalo jí ze rtů a po bradě a mizelo v proudech vody.

Do otevřených úst dopadly poslední kapky jeho vyvrcholení. Potom opatrně pronikl až do jejího hrdla a na okamžik tak zůstal.

Hladil ji po tvářích, po vlasech, uklidňoval ji. A když už se ocitla v bodě, kdy se nutně potřebovala nadechnout, konečně z ní vystoupil. Zvedl ji na nohy, oba je zase opláchl a pak vodu vypnul.

Ze sprchy vyšel první a rychle se osušil. Potom vyvedl ze sprchy ji a zabalil ji do ručníku a osušil každý centimetr jejího těla. Ručníkem jí osušil i vlasy a pak ji něžně políbil na

čelo.

„Líbilo se ti to?” zeptal se chraplavě. Přikývla a ponořila se do jeho náruče.

„Dobře. Je to jen špička ledovce, který nás čeká.”

16. kapitola

Chessy věnovala svému oblékání extrémní péči, aby zcela vyhověla Tateovým požadavkům. Před několika hodinami jí kurýr přivezl několik krabic a pak jí volal Tate a řekl jí, ať je připravená, než dorazí z práce.

Natáhla si punčochy a vychutnávala si na pokožce dotek hedvábí. Pak rozepnula obal

na oblečení a vytáhla z něj kousek od známého módního návrháře. Byly to pouzdrové

šaty bez ramínek, pošité modravými korálky, které se ve světle třpytily.

Nejistě na šaty pohlédla, protože jí přišly moc malé. A krátké. Sotva by jí zakryly zadek. A Tate jí důrazně řekl, aby si neoblékala žádné spodní prádlo. Chtěl, aby si na sebe vzala jen ty šaty, punčochy, lodičky a šperky, jež jí doručil kurýr spolu s oblečením.

Náhrdelník, který zatím neviděla, jí měl Tate v plánu zapnout až těsně před odjezdem do Sídla.

Když se dostala k botám, zatajila dech a zkoumavě je v rukách převracela, aby si nádherné lodičky na jehlovém podpatku prohlédla ze všech stran. S těmi šaty, šperky a botami se cítila jako Popelka, která se chystá na erotický bál. Ačkoli si nedokázala

představit, že by princ z té pohádky Popelku spoutal a uprostřed tanečního sálu ji ošukal.

Ta představa ji nahlas rozesmála. Pak nad svou pošetilostí potřásla hlavou.

Vklouzla do šatů a všemožně se kroutila, aby je dokázala přetáhnout přes plná ňadra.

Díkybohu za klín elastické látky našitý mezi lopatkami, protože šaty jí seděly jako rukavice a napínající se látka jí nadzvedala prsa.

Skepticky se prohlédla v zrcadle a pustila se do krocení svých kadeří, protože Tate chtěl, aby si nechala vlasy rozpuštěné. A čím déle hleděla na ženu, jež jí pohled oplácela, tím spokojenější se svým vzhledem byla. Vypadala??překrásně. Dokonce by řekla i sexy.

Ale bude tak připadat i Tateovi?

Měl dokonalý vkus, což dokazovaly i šaty, které jí pro dnešní večer vybral. Perfektně jí padly, a kdyby měla hádat, napínající se látka výstřihu v nich byla použita záměrně, aby ňadra nositelky opticky zvětšila. A pro ty šperky by mnoho žen zabíjelo. Ani nechtěla vědět, kolik stály.

Poté co si upravila vlasy ke své spokojenosti, se vrátila do ložnice, aby si nazula boty, které nechala na otomanu vedle hlubokého ušáku, jemuž Tate přezdíval její hnízdečko na čtení.

Měla jen pět minut, než se Tate vrátí domů. Nařídil jí, aby na něj čekala v obývacím pokoji, kde jí připne na krk náhrdelník. V duchu sebou trhla. Význam toho obojku jí připadal krásný, byl symbolem jejich vztahu, ona ale dávala přednost označení náhrdelník, nebo ještě jednodušeji znamení, že mu patří. Obojky byly pro domácí mazlíčky, předpokládala však, že někteří dominanti považují své submisivy za stejné mazlíčky, v tom nejlepším smyslu slova. Dokonce kdysi v Sídle slyšela muže, který svou subinku oslovoval „můj mazlíčku”, ale z jeho tónu bylo patrné, že to bylo oslovení plné lásky. Neponižoval ji tím, to ani v nejmenším. Jí osobně to ale nevyhovovalo. Mnohem radši byla Tateova „holčička”, jak jí říkal, což sice možná znělo dětinsky, ale vkus nezná hranice. Je to, jak to je.

Posadila se na okraj pohovky, aby počkala na Tatea, a za chvíli už se dveře otevřely

a on vešel do obývacího pokoje. Ve chvíli, kdy ji spatřil, se zarazil.

„Vstaň,” přikázal zastřeně.

Poslechla a postavila se, nyní byla díky podpatkům mnohem vyšší.

Dlouho nic neřekl. Jen se opájel tím pohledem. Ticho se protahovalo, až se v duchu začínala ptát, jestli něco nepokazila nebo nevypadá tak dobře, jak si myslela.

Pak přešel místnost, zvedl jí bradu, ke které měl teď mnohem blíž, protože byla vyšší, a přitiskl svá ústa na její. Líbal ji, jako by jedině ona mohla utišit jeho hlad. Všechny pochybnosti se rozplynuly, když přes látku jeho kalhot ucítila pevný důkaz jeho vzrušení.

Když se odtáhl, oči měl potemnělé vášní. „Vypadáš úchvatně,” řekl chraplavým hlasem.

„Děkuji,” zašeptala. „Ale vybral jsi to ty, takže musím říct, že máš velmi působivý vkus.”

„Lásko, v těch šatech by žádná jiná žena nevypadala tak smyslně jako ty. To ty. Ne ty

šaty. Jsi to na sto procent ty.”

Jeho upřímný kompliment jí vyvolal na tváři úsměv. Pak sáhl do kapsy a vyndal z ní sametovou taštičku se zatahovací šňůrkou s vyšitým jménem známého klenotníka.

„Posaď se,” přikázal tiše.

Usedla na gauč a on z taštičky vytáhl jemný kožený náhrdelník s akvamaríny v barvě jejích šatů. Fascinovalo ji, kolik času věnoval tomu, aby dnešního večera vypadala dokonale. A ještě více ji udivilo, kolik toho zvládl v tak krátkém čase.

Náhrdelník jí přiložil k hrdlu. V kůži byla vypálena slova „Moje holčička”.

Zatraceně, přece se teď nerozpláče. V poslední době vyplakala mnoho slz, smutku i radosti. Nezničí jim přece večer dřív, než začal.

„Je překrásný, Tate,” zašeptala.

„Opravdu se ti líbí?”

Jeho zranitelnost ji překvapila. Nikdy by ji ani nenapadlo, že by se bál, zda se jí jeho dárek bude líbit. Cokoli jí dal, pro ni bylo drahocenné. Nejlepší dar, který jí kdy dal, byl vš akonsám.

Zvedla hlavu, aby ho políbila, pak ho laškovně kousla do čelisti. „Nelíbí se mi. Zbožňuju ho.”

Tomu se usmál a možná si to jen představovala, ale jako by se mu ramena uvolnila úlevou.

„Vidím, že si moje holčička chce dnes večer hrát. To je dobře, protože dnes večer si budeme hrát. Jen se rychle převléknu a vyrazíme.”

„Budu čekat,” ujistila ho.

O hodinu později vyjížděl Tate po klikatící se příjezdové cestě k Sídlu, které stálo na kopci a shlíželo na travnatou krajinu. Sídlo už od pohledu křičelo bohatstvím a privilegii, přestože členství nevyžadovalo ani jedno. Majitel Sídla Damon Roche byl nicméně ztělesněním obojího. A pokud šlo o schvalování členů, byl velice kritický.

O všech členech si před jejich schválením zjistil co nejvíce informací. Kromě přísné kontroly každého potenciálního člena věnoval Damon svou pozornost i zabezpečení. Dokonce i v soukromých pokojích, kam se členové mohli uchýlit, pokud nechtěli být ve velkém sálu, byly nainstalovány kamery a bezpečnost všech zúčastněných byla náležitě hlídána. Ačkoli neveřejné prostory skýtaly iluzi soukromí, každý, kdo do nich vkročil, byl pod přísnou bezpečnostní kontrolou.

Tate zajel na parkoviště, vypnul motor a pak se pootočil na Chessy. „Je moje holčička připravená?”

„Ach, ano,” vydechla.

Stiskl jí ruku a otevřel dveře. Věděla, jak to teď bude. Počkala, až obejde auto a otevře dveře. Sklonil se, do očka v obojku zapnul diamanty posetý řetízek coby vodítko a pak jí nabídl ruku, aby jí pomohl vystoupit.

Klopýtla, když se jí podpatek zasekl v prasklině asfaltu, a Tate ji okamžitě chytil kolem pasu, aby neupadla.

„V pořádku?” zeptal se.

„Ano. Jen se mi zadrhl podpatek.”

Odvedl ji ke dveřím, kde jim muž v drahém obleku pokynul, aby se podepsali, a Tate ukázal svůj průkaz. V Sídle byli naposledy tak dávno, že Chessy nového uvaděče ani nepoznávala. Klidně tu mohl pracovat už nějakou dobu.

Tate sevřel vodítko a položil jí ruku pod vlasy, které jí spadaly do půli zad. Nechtěl, aby bylo vodítko, které vlasy skrývaly, ihned vidět. Odvedl ji do společenské místnosti, kde se scházeli lidé, popíjeli drahé víno a ukusovali výborné jednohubky. Zde si návštěvníci domlouvali schůzky. Nezadaní hledající noc plnou dobrodružství nebo prostě lidé, kteří

přišli hledat někoho, kdo sdílí stejnou chuť na sexuální hrátky.

„Dala by sis víno?” zeptal se Tate, když vešli do místnosti.

Chessy zavrtěla hlavou a opájela se pohledem na návštěvníky. Uchváceně je sledovala.

Když ještě kdysi jezdívali do Sídla, ráda hrávala sama se sebou hru, při níž odhadovala, co má který návštěvník rád, přestože neměla jak zjistit, jestli se mýlila, nebo ne. Ale bavila se tím.

Docela se jí ulevilo, když v místnosti nespatřila nikoho známého, protože pak by se nevyhnula otázkám, proč tu s Tatem tak dlouho nebyli. Po pár minutách, kdy s Tatem procházeli rozlehlým luxusním sálem, ji Tate odvedl pryč. Věděla, že ve společenské místnosti zůstali jen proto, aby se s ní, jak jí sám řekl, pochlubil. Vždy byla pyšná na to, že svému manželovi připadá krásná, že ji ve svém rámě vede s hrdostí a že tak veřejně dává najevo, komu patří.

„Na schodech buď opatrná, lásko,” řekl, když vykročili po schodišti. „Koupil jsem ti ty boty, protože se tě v nich chci zmocnit, ale rozhodně nechci, abys spadla a zlomila si vaz.”

Tiše se zasmála. „Chytil bys mě, Tate. O tom nepochybuji.”

Přitiskl si ji k sobě ještě blíž a společně se vydali do schodů. Jakmile se dostali

na vrchol, něžně vyvlékl ruku zpod jejích vlasů a vytáhl vodítko, aby přitáhl pozornost

k jejímu náhrdelníku. A aby dal jasně najevo, že on je její dominant a ona jeho subinka.

Jakmile vešli do společné místnosti, zahltily ji zvuky a světla. Ve vzduchu se vznášela těžká vůně sexu. Rychle se rozhlédla, aby zjistila, jestli tu není někdo známý, viděla však jen cizí obličeje. Až na Damona Rocheho, který stál v protějším rohu, se sklenkou nejspíše hodně drahého alkoholu v ruce, a mluvil s nějakým mužem.

Bylo neobvyklé, že tu je, zvláště bez své manželky. Ačkoli stále Sídlo spravoval,

od svatby svůj volný čas věnoval především své ženě Sereně, a Dash se zmínil o tom, že se Damonovi a Sereně právě narodila holčička.

Damon vzhlédl, jako by vycítil její pohled, a kývl jí i Tateovi na pozdrav. Pak něco

pověděl muži vedle sebe, omluvil se mu a vydal se přes místnost k Chessy a Tateovi.

„Rád vás tu oba vidím,” pozdravil je Damon vřele. Sklonil se a políbil Chessy na tvář, pak si s Tatem potřásl rukou. „James čeká u lavice. Vše je nachystané, jak jsi chtěl.

Doufám, že budete mít příjemný večer.”

Damon, jako vždy skvělý hostitel, je doprovodil přes místnost k vysokému pohlednému tmavovlasému muži v džínách a polokošili. V žaludku se Chessy rozlétli motýlci, když muž zvedl na pozdrav bradu.

Tak tohle byl James. Muž, kterého Tate na dnešní večer vybral. Dávala si pozor, aby nedala příliš najevo svůj obdiv, protože to by bylo vůči Tateovi neuctivé. Její manžel však zvolil opravdu dobře. James měl široká ramena a vypracovanou postavu, svaly se mu pod krátkými rukávy nadouvaly. Ve tváři se mu jasně zračila dominance. A přesto přenechal moc Tateovi. Dnes zde bude pouze jeho prostředníkem.

Podobným hrátkám se už kdysi oddávali, ale žádný z mužů, které Tate dříve zvolil, nepůsobil tak??dominantně. James jí nepřipadal jako muž, jenž by snadno předal moc

jinému. Na páteři ji mravenčilo, upřeně ho pozorovala. Hruď se jí sevřela úzkostí, potom se ale v duchu okřikla. Tate by nikdy nedovolil, aby jí kdokoli ublížil.

„Jamesi, rád tě opět vidím.” Tate mu obřadně předal vodítko. „Toto je má překrásná subinka Chessy. Pro dnešní večer je tvoje, abys s ní jednal tak, jak nařídím,” pokračoval formálním hlasem. „Její stopka je ‚déšť’. Dobře se o ni postarej. Její ústa patří jen

a pouze mně. Očekávám, že s ní budeš jednat s náležitým respektem.”

James netrpělivě naslouchal Tateovým instrukcím, jeho oči však už Chessy hladově hltaly. Jako by už chtěl mít formálnosti za sebou a vrhnout se rovnou do akce.

James zvedl Chessyinu ruku, políbil ji na hřbet a zašeptal: „Bude mi ctí poskytnout ti rozkoš, zatímco se bude tvůj manžel dívat.”

Znovu se rozechvěla, motýlci v břiše se třepetali. Proč ta nervozita? Tohle pro ni nebylo nic nového, přestože už uplynul nějaký čas od chvíle, kdy se tomu oddávali naposledy. Možná jen chtěla, aby byl tento večer naprosto dokonalý a aby si s Tatem stvrdili svůj vzájemný závazek.

Tate ji vzal za volnou ruku a na ten krátký okamžik stála mezi dvěma muži, svým manželem a druhým dnešním dominantem. Tate jí ruku povzbudivě stiskl, ale neřekl nic z toho, co spatřila v jeho očích.

„Ostatní nebudou nijak zasahovat,” oznámil Tate tiše. „Až a pouze až bude čas, aby se přidali, pak teprve je spatříš. Užij si můj dar, holčičko. Já si rozhodně užiju každý

okamžik.”

Pak se obrátil na Jamese. Chessy zamrkala, protože Damon se diskrétně vzdálil a ona to ani nezaregistrovala.

„Pomalu ji svlékni,” přikázal Tate. „A pak ji připrav, jak jsem ti řekl.”

Tateův neústupný hlas vyslal do jejího těla záchvěvy rozkoše. Sevřela ruce v pěst, aby nebylo tak zřejmé, že se jí třesou. Svářily se v ní nervozita s nedočkavostí.

James zatahal za vodítko a přitáhl si ji tím k sobě, dál od Tatea. Ten o krok ustoupil, nespouštěl však z Chessy zrak, zatímco jí James začal pomalu svlékat šaty.

„Nádhera,” zašeptal James, když před ním stála jen v punčochách a lodičkách. Pohladil ji po zadečku, pak jí bez ostychu vzal do dlaně ňadro. Palcem jí přejel

po bradavce, která se ihned napjala do tvrdého vrcholku.

Dech se jí zadrhl a tiše povzdechla, když sklonil hlavu k jejím prsům a vsál bradavku do úst.

„Lahodná,” zašeptal. „Chutnáš stejně dobře, jako vypadáš.”

Pokožka jí zahořela. Zvedla zrak, aby vyhledala Tatea. Chtěla vnímat jenom jeho, přestože namísto něj jí rozkoš působil cizí muž.

Jejího činu si však James všiml. Trhl za vodítko a přinutil ji, aby k němu obrátila oči. Zdál se podrážděný.

„Dnes večer jsem tvůj pán já. On se jen dívá. Budeš se dívat pouze na mě a budeš poslouchat mé rozkazy.”

Okamžitě chtěla začít namítat, že tohle není ten případ. Nikdo kromě Tatea by se nikdy nenazval jejím pánem. Stejně to bylo hloupé označení. To slovo ona ani Tate nikdy nepoužívali. Něco v Jamesových očích však její námitky umlčelo. Zachvěla se. Chtěla se podívat na Tatea, zjistit, jestli s tím souhlasí nebo zda bude proti Jamesově příkazu protestovat, znovu se však ohlédnout neodvážila.

James ji pohladil po čelisti, pak ji otočil tak, aby byla k Tateovi zády. Efektivně jí tak zabránil poddat se pokušení a vyhledat pohledem svého manžela. Zmátlo ji, že Tate dovolil, aby s ní ten muž takto jednal.

James ji položil na lavici, která měla vypolstrovaný výřez, aby ji netlačila do břicha. Pak natáhl její ruce a jedno zápěstí přivázal ke sloupku před lavicí. Poté přivázal i druhé, takže ležela na lavici, zadeček ve vzduchu, obě paže pevně připoutané před sebou. Když za svá pouta zatahala, provazy nepovolily.

James jí zmizel z dohledu, potom ucítila, jak se jí kolem kotníků ovíjejí kožené pásky a připoutávají jí tak k lavici i nohy. Byla doširoka rozkročená, nejzranitelnější část jejího těla lehce přístupná.

„Začni koženým bičíkem,” nařídil Tate.

Okamžitě ji uklidnilo, když zaslechla hlas svého manžela. Předchozí nervozita ustoupila, připomněla si, že Tate má situaci pevně v rukou. Uvolnila se a v duchu se připravila na první polibek ohně.

„Deset ran, ale ne na jedno místo, aby byla její pokožka hezky červená,” pokračoval Tate. „Až skončíš, náležitě ji pochval a pak ji rukama a ústy přiveď na pokraj orgasmu. Pak bičík vyměň za kožený pásek a naplácej jí s ním, aby měla pokožku v jednom ohni než si ji vezmeš do zadečku. Jak jsem řekl, její ústa patří mně a já si je vezmu, zatímco ty ji ošukáš do zadku. Znovu nedojde vrcholu, dokud jí nenaplácáš a nerozvážeme ji. A pak nám ji podrží čekající muži.”

Zavřela oči, když se jí hlavou přehnala jeho slova jako lesní požár. V mysli jí vířily dekadentní, hříšné představy a už nyní cítila, jak se její tělo blíží vrcholu. A to ještě ani nezačali.

Zalapala po dechu, když jí na zadek dopadla první rána. Tak se pohroužila do představ, které Tate popsal, že se ani nepřipravila.

Otevřela oči, ale neviděla ani jednoho z mužů. Ani Jamese, ani svého manžela. Před sebou měla jen zeď. Byla odvrácená od celé místnosti. Klidně ji teď mohli všichni pozorovat. Nevadilo jí to. Už dávno se zbavila studu z vědomí, že je nahá před samými

cizinci. Ale nelíbilo se jí, že nevidí na Tatea. Věděla, že tu je, jen na něj neviděla.

Chtěla vidět v jeho očích souhlas a pochvalu. Chtěla se mu zadívat do očí a sdílet s ním osobní pouto. Zapomenout, že existuje ještě někdo jiný kromě nich dvou, přestože její podřízenost nyní patřila jinému muži.

Zaťala zuby a trhla sebou, když dopadla další rána. James při tom nebyl tak opatrný jako Tate. Na Jamesově jednání se jí pořád něco nezdálo. Jako by neměl s podobnými hrátkami příliš zkušeností. Nebo to byl spíše sadista, kterému záleželo jen na vlastním potěšení, a ta tenká hranice mezi bolestí a rozkoší mu byla ukradená.

Nechválil ji, ani nedával najevo své uznání, jak po něm Tate chtěl. Ani jí nepřinášel rozkoš, jak mu Tate nařídil. Kde byl sakra Tate? Proč Jamese nenapomíná za to, že neposlouchá jeho příkazy?

Mezi bičíkem a páskem pak neměla ani vteřinu oddechu. Po kůži se jí rychle šířil oheň.

Musela se kousnout do rtu, aby nevykřikla bolestí. Tohle už dávno nepřinášelo žádnou rozkoš. Alespoň jí ne.

A pak ucítila na zadečku tlak a uvědomila si, že se do ní James snaží proniknout, aniž by předtím nanesl lubrikant. Takhle mu to Tate přece neřekl. Proč ho Tate nezastavil?

„Uvolni se, sakra,” zavrčel James a prsty zabořil hluboko do jejích boků. Věděla, že bude mít modřiny. „Ošukám tě a je na tobě, jestli to bude po dobrým, nebo po zlým.”

Vykřikla, šokovaná jeho silou a tím, že Tate nijak nezasahuje. A pak, jako by ji chtěl

za její vzdor potrestat, ji uhodil James koženým řemenem mezi lopatky a přirazil do jejího vzdorujícího těla.

Po tvářích jí stékaly slzy, z hrdla se jí vydraly vzlyky. „Ne! Přestaň! Tohle nechci,” ozvala se zlomeným hlasem.

Její pojistka. Bože, jakou to měla pojistku? Hlas měla zastíněný oparem strachu a bolesti.

„Déšť,” vykřikla. „Déšť!”

17. kapitola

Tate právě předal Jamesovi poslední instrukce, když mu na boku zavibroval mobilní telefon. Ze zvyku ho rychle povytáhl z pouzdra jen natolik, aby se podíval, kdo mu volá, měl však v úmyslu hovor ignorovat.

Tiše zaklel, pak vzhlédl a viděl, že James Chessy podruhé plácl bičíkem. Byl to důležitý

hovor, ale proč musel přijít zrovna teď? Tabitha Markhamová ho celé týdny napínala, zda k němu převede portfolio svého zesnulého manžela - své dědictví -, a on od ní každým dnem čekal konečné rozhodnutí. A očividně se ho rozhodla zpravit o výsledku právě teď.

Vyřídí to rychle.

Zvedl telefon, pohlédl na Chessy, která od něj byla odvrácená, a pak krátce pozdravil.

„Tate? Kde jste? Sotva vás slyším.”

Do ucha mu dolehl Tabithin zvučný hlas. Neměl náladu na povídání. Chtěl jen znát její rozhodnutí, aby se mohl zase začít starat o důležitější věci. Jako například o svou manželku a záchranu svého manželství.

Poodstoupil o několik kroků do kouta, kde bylo trochu tišeji, ale odkud mohl zároveň dohlédnout na Chessy.

„Už mě slyšíte?” zeptal se.

„Ano, mnohem lépe. Volám vám, protože mám trochu obavy. V poslední době je velmi těžké vás dostihnout a od svého finančního poradce vyžaduji, aby byl neustále

k zastižení.”

Tate se zamračil a odvrátil se od Chessy a Jamese. Pěstí udeřil do zdi.

„Mohu vás ujistit, že pro své klienty jsem neustále k zastižení,” odpověděl napjatě.

„No, to se teprve uvidí, že? Pokud je těžké vás zastihnout ještě předtím, než se stanu vaší klientkou, pak sotva mohu věřit tomu, že to bude snazší poté, co smlouvu s vámi podepíšu.”

Tate netrpělivostí zaťal pěst a pak zvedl ruku k druhému uchu, aby si ho zakryl a slyšel ji o něco čistěji.

„Podívejte, buď ke mně své portfolio převedete, nebo ne,” vyhrkl. „Právě teď nemůžu mluvit, protože jsem se svou ženou a je po pracovní době. Pokud byste chtěla své obavy prodiskutovat, můžete mě kontaktovat v pondělí kdykoli během pracovní doby.”

V tu chvíli vzduch prořízl výkřik, z kterého Tateovi ztuhla krev v žilách.

„Déšť! Déšť!” slyšel Chessyin chraplavý výkřik.

Upustil telefon a ihned se otočil směrem, odkud křik přicházel. Pak spatřil, jak se jí po tvářích valí slzy a James ji pevně drží za boky. Rozběhl se, ale než se k nim stačil dostat, už Jamese strhli Damon a dva jeho hlídači. Tate se po Jamesovi natáhl.

„Co jsi jí to udělal, ty hajzle?” zařval.

Praštil muže do brady, poslal ho k zemi, a když se pak otočil, se srdcem v krku sledoval, jak Damon rozvazuje Chessyina pouta. Chessy se zhroutila na podlahu, sbalila se

do klubíčka a nekontrolovatelně vzlykala.

Poklekl vedle plačící Chessy a nevšímal si tří párů očí, které ho vyčítavě sledovaly.

Všichni se na něj dívali, v očích odsouzení. Udělal něco neodpustitelného. Porušil nepsané pravidlo všech dominantů. Neochránil svou subinku.

„Co se sakra stalo?” zeptal se Tate.

Damon se na něj znechuceně zadíval. „Neměl bys to vědět? Kde jsi sakra byl, když křičela svou stopku? Jak jsi jí to mohl udělat, Tate? Tohle??tohle je neodpustitelné. Myslím, že je jasné, že tady jsi skončil.”

Tate se váhavě natáhl po Chessy a dotkl se její ledové kůže. Chtěl se hlavně ujistit, že je v pořádku. Ale samozřejmě že nebyla.

Trhla sebou a očividně se od něj odtáhla.

„Nedotýkej se mě,” přikázala hlasem ochraptělým od pláče. A křiku.

Damon štěkl na jednoho z přihlížejících, aby donesl deku. Tatea zničilo, když

v Chessyiných očích spatřil tak zdevastovaný výraz. Horší byl strach, který ho přemohl. Podělal to. Jak řekl Damon, udělal něco neodpustitelného. Nepostaral se, aby jeho žena byla v naprostém bezpečí. To se nedá odpustit.

Donesli deku, a když se ji Tate pokusil do ní zabalit, stejně jako před chvílí se i nyní trhavě odtáhla. Damon si deku vzal a něžně do ní třesoucí se Chessy zabalil. Pak si její zhroucené tělo nabral do náruče, postavil se a přitiskl si ji k hrudi.

„To bude dobré, Chessy,” šeptal jí Damon. „Odnesu tě do své kanceláře. Tam budeš

mít soukromí. Nechám ti donést šaty, aby ses mohla obléknout. Jsi zraněná? Potřebuješ do nemocnice?”

Opět se tiše rozplakala. Každá slza byla jako dýka, která se zabodávala Tateovi do srdce.

Damon si ho nevšímal. Opatrně vynesl Chessy z velkého sálu a Tate šel za ním. V zádech cítil znechucené pohledy všech ostatních hostů.

Bezpečí, souhlas, opatrnost. V jediném okamžiku se mu podařilo porušit tři hesla dominantně-submisivních vztahů. A teď za jeho chybu zaplatila jeho překrásná žena. Byla to další položka na dlouhý seznam věcí, v kterých ji za pět let manželství zklamal. Pokud šlo o ni, očividně nedokázal nic udělat správně, což nedávalo smysl vzhledem k tomu, jak mocji miloval.

Damon snesl Chessy ze schodů, pak ramenem otevřel dveře do své kanceláře, kde ji uložil na koženou pohovku a pevně kolem ní ovinul deku, aby zakryl její nahotu. Boty ztratila a nyní bosá a jen v punčochách a pod dekou působila velice křehce.

Tate vedle ní padl na kolena a pokusil se vzít ji za ruce, ona mu je ale vyškubla, sbalila je v pěst a schovala je pod dekou, aby ji za ně nemohl chytit. Ani se na něj nedokázala podívat, ale to jí sotva mohl vyčítat.

„Chessy, je mi to moc líto,” šeptal. „Bože, tak moc mě to mrzí. Otočil jsem se jen na pár vteřin, abych zvedl telefon. Hned jsem to položil, když jsem uslyšel tvůj křik.”

Když se na něj zadívala, její ledový pohled by dokázal ve vteřině zmrazit i samo peklo.

„Takže tohle jsi dělal, zatímco mě znásilňoval muž, kterého jsi pro mě vybral? Přijal jsi telefonát od nějakého zatraceného klienta?”

Její slova ho ochromila. Až nyní si uvědomil, jak hluboce ji zradil. Odvrátil se od ní, zatímco jí ublížil muž, kterého sám vybral, aby si intimně pohrál s jeho ženou.

„I já nesu svůj díl viny,” ozval se Damon několik kroků od pohovky. „To já dal Tateovi seznam mužů, kteří se k tomu podle mě hodili. Nic na Jamesově dřívějším chování nenaznačovalo, že by byl něčeho takového schopen. Bezpečí mých klientů - všech mých

klientů - je pro mě na prvním místě, a dnes večer jsem tě zklamal.”

Chessy divoce zavrtěla hlavou. „Ne,” opáčila důrazně. „Tvoje vina to není, Damone,

a nedovolím, aby sis to jakkoli vyčítal. Na vině jsem tu jen já, protože jsem věřila svému manželovi, že jsem pro něj prioritou. Věřila jsem jeho slibům, že se změnil. Nikdy jsem neměla dovolit, abych se dostala do této situace, a můžeš si být jistý, že znovu se to už nestane.”

Tate nemohl dýchat. Jako by ho kolem krku sevřela něčí ruka a mačkala, dokud se mu hlava nezačala točit nedostatkem kyslíku. Její slova zněla tak??definitivně. Nic jiného si ani nezasloužil, a přesto se mu nervy chvěly panikou. žít bez Chessy? Nemyslitelné.

O chvíli později se ozvalo zaklepání na dveře. Damon se vrátil s Chessyinými šaty. Znechuceně na ně pohlédla. Jasně jí připomínaly, že Tate naplánoval celý večer, a ona přitom nyní nechtěla nic jiného než na všechno zapomenout.

Rty se jí chvěly. Zavřela oči a svraštila obočí snahou se ovládnout.

„Pověz mi, co chceš dělat, Chessy,” vybídl ji Damon něžně. „Řeknu svému řidiči, aby tě odvezl, kam budeš chtít. Máš někoho, komu bys chtěla zavolat?”

Tate se naježil a měl co dělat, aby nevybuchl. Otočil se na Damona. „Svou ženu odtud odvezu já,” prohlásil mrazivě.

„Nevzpomínám si, že bych se tě ptal na tvůj názor,” opáčil Damon. „Tohle právo jsi ztratil v okamžiku, kdy ses zřekl zodpovědnosti coby Chessyin dominant a dovolil jsi, aby jí bylo ublíženo.”

Na to neměl Tate jak odpovědět, což ho naštvalo o to víc. Ruce se mu neovladatelně chvěly. Byl otřesený až do morku kostí, přitom každou situaci vždy řešil s chladnou hlavou.

„Pojedu domů s Tatem,” ozvala se Chessy tak tiše, až si Tate nebyl jistý, jestli ji slyšel dobře.

Bál se doufat nebo z jejích slov vyčíst víc, než v nich bylo. Stále se na něj odmítla podívat. Jako by nedokázala pohled na něj snést.

„Pomůžu ti se obléct, lásko,” nabídl Tate něžně. „O boty se nestarej. Do auta tě odnesu.”

Zavrtěla hlavou. „Dokážu se obléct sama. Jen mě teď nech chvíli být. Vyjdu, až budu hotová.”

Tate ztuhl. „Chci si být jistý, že jsi v pořádku. Musím vidět, co ti ten hajzl udělal.”

„Tebe to zajímá?” odsekla hořce.

Zaťal zuby. „Samozřejmě že mě to zajímá. Sakra, Chessy.” Mávla rukou, jako by chtěla, aby už bylo po všem.

„Počkám venku,” oznámil Damon. Z jeho tónu bylo jasné, že hodlá počkat, zda si Chessy rozmyslí, jestli nechce odjet ze Sídla ve voze s jeho řidičem.

Jakmile Damon odešel, Chessy ze sebe nechala spadnout deku, ale pak se ihned předklonila, jako by nechtěla, aby ji Tate viděl. Tate ji pootočil a pak zaklel, když spatřil na jejích zádech podlitiny. Na bocích se jí začínaly rýsovat další v místech, kde ji ten parchant svíral.

„Jak daleko to zašlo?” zeptal se nakřáple. Lhostejně pokrčila rameny. „Dost daleko.”

Frustrovaně si prohrábl vlasy. Chessy do něj zabořila pohled, v očích obvinění

a zoufalství. „Ach, to mě moc mrzí, Tate. Naštvala jsem tě? Bylo ode mě sobecké chtít po tobě, aby sis mě všímal.”

Srdce mu pokleslo, když v jejím hlasu uslyšel těžký sarkasmus. Nenáviděl se tak, až se ta zášť stala živoucí, dýchající emocí, která mu nahlodala duši. Bylo mu ze sebe špatně.

Moc dobře věděl, že za to, co udělal - co dovolil, aby se jí stalo -, si její odpuštění nezaslouží.

Vstala a odstoupila od něj, aby se oblékla. Natáhla si šaty a pak na ně znechuceně shlédla.

„Můžu jít,” oznámila.

„Chess, určitě nepotřebuješ do nemocnice?” zeptal se Tate úzkostlivě. „Jak moc ti ublížil?”

Upřeně se mu zadívala do očí. „Ani zdaleka ne tak jako ty.”

18. kapitola

Cesta domů byla tichá a napjatá. Chessy se opírala o dveře spolujezdce, čelo tiskla

ke sklu a slepě sledovala ubíhající světla lamp. Byla podivně otupělá. Cítila se prázdná a zničená, necítila vlastně vůbec nic. žádný vztek, žádný smutek. Jen??prázdnotu.

Její manželství skončilo. Pokud šlo o ni, Tate překročil čáru, ke které se neměl nikdy ani přiblížit. A jakkoli by ji toto vědomí ještě před čtyřiadvaceti hodinami zničilo, nyní necítila nic než rezignaci.

Byla si vědoma, že ji pokradmu pozoruje, ale nedala na vědomí, že o tom ví. Namísto toho předstírala, že tu vůbec není, a plánovala budoucnost bez něj.

Když konečně zatočili ke svému domu, otevřela dveře dřív, než auto vůbec zastavilo,

a vystoupila. Beton jí potrhal punčochy na chodidlech. Neměla s sebou svoje klíče, takže musela počkat na Tatea, aby odemkl, ale jakmile to udělal, prošla kolem něj rovnou do jejich ložnice.

Nemarnila čas. Otevřela skříň a vytáhla z ní jeden ze svých velkých kufrů. Hodila ho na postel a rozepnula.

„Chessy, co to sakra děláš?” ozval se Tate ode dveří.

Nevšímala si ho. Vrátila se do skříně, strhala z ramínek oblečení a hodila ho do kufru, ani se nezdržovala s nějakým srovnáváním.

Jeho ruka se jí obtočila kolem zápěstí a ona ztuhla, když ji otočil, aby se na něj podívala. Tvář měl popelavou, na čele hluboké vrásky. V očích se mu zračily zármutek a lítost. Vypadal zmučeně.

To ale nebyl její problém.

Vykroutila ruku z jeho sevření a ustoupila. Když promluvila, s chladností jejího hlasu by si nezadal ani severák.

„Nedotýkej se mě.”

Okamžitě ustoupil, a když se otočila ke komodě, aby si sbalila kalhotky a podprsenky, zopakoval otázku.

„Co to sakra děláš? Kam si myslíš, že půjdeš?”

Zarazila se, náruč plnou spodního prádla. Pak se obrátila a zabořila do něj pohled, až znejistěl.

„Odcházím,” oznámila prostě. „Myslím, že to je víc než zřejmé. Ale jestli to potřebuješ podrobně, tak si sbalím věci, nastoupím do auta a pak od tebe odjedu co nejdál.”

Trhl sebou, úplně zbledl. „Chessy, prosím, neodcházej. Vím, že se zlobíš. Bože, máš

na to právo, o tom není pochyb. Ale prosím, neodcházej takhle rozrušená. Půjdu já. Tohle je tvůj dům. Půjdu do hotelu, zítra se vrátím, a pak si můžeme o všem promluvit.”

„A o čem všem chceš mluvit, Tate? O tom, že jsi mi lhal? že jsi mi zase dal slib, který jsi nebyl schopen splnit? Nebo možná o tom, že jsi zvedl telefon, zatímco tvoje žena byla bezmocná a nemohla se sama bránit muži, kterého jsi vybral a kterého jsi měl vést?

Řeknu ti to naprosto jasně. Není nic, co bys mohl říct a co bych já chtěla slyšet. Není cesty zpět. Na něco takového se nedá zapomenout. To, co se stalo, nemůžeš nijak odčinit. Rozhodl ses, a ne pro mě.”

Tate se zhroutil na kraj postele a svěsil hlavu. Ruce se mu viditelně třásly, ramena mu

poklesla. Bojoval s emocemi. Chessy hodila do kufru zbytek svého oblečení. Chtěla to mít co nejdřív za sebou, aby odtud mohla vypadnout dřív, než to nevydrží a zhroutí se.

Zpod umyvadla v koupelně vytáhla velkou tašku a rychle do ní naházela všechny svoje toaletní potřeby. Rozhodla se, že co nepobere teď, pro to se vrátí později. Nejlépe v době, kdy Tate nebude doma. Ať mu odteď dělají společnost jen ti jeho milovaní

klienti. Ona už nebude dál čekat, až jí hodí ždibet své pozornosti.

Taškou s toaletními potřebami mrštila na postel a zavřela kufr. Tate se ani nepohnul, jako by ztuhl šokem z toho, že od něj odchází. To ji nepřekvapovalo. Jejich vztah byl názornou ukázkou, jak to vypadá, když ona jen dává a on jen bere. Nikdy se jeho autoritě nevzepřela. Vždy následovala jeho přání a příkazy.

To ale dnes večer skončilo.

„Alespoň mi dovol, ať tě odvezu, kam budeš chtít,” řekl Tate tiše. „Mám o tebe strach, nechci, abys řídila, Chessy. Alespoň to mi dovol. Chci si být jistý, že jsi v bezpečí.”

Pohrdavě se na něj ušklíbla a zavrtěla hlavou. „To je vtipné. Chceš si být jistý, že jsem v bezpečí. Omluv mě, že mě pokrytectví toho prohlášení tak pobavilo.”

Tate zavřel oči a dlouze vydechl. „Zasloužím si, aby ses na mě zlobila. Zasloužím si tvé pohrdání, ale, bože, prosím, Chessy. Zůstaň, abychom to mohli vyřešit. Neodcházej.

Miluju tě.”

„Věřím, že mě miluješ,” odpověděla Chessy upřímně. „Jen mě nemiluješ dost

a nemiluješ mě tak, jako já miluju tebe. Dlouho mi to stačilo. Ale dál to už nevydržím. Zasloužím si něco lepšího.”

Strhla kufr z postele, tašku s toaletními potřebami si hodila přes rameno a zamířila

z ložnice, Tatea v patách. Přála si, aby ji nechal jít. Neměl šanci změnit její názor. Přece ji znal moc dobře a věděl, že když si něco usmyslí, nic ji od toho neodradí.

Dříve by ocenila, jak urputně se snaží zachránit jejich manželství, ale to bylo v době, kdy věřila, že jejich vztah funguje. Nyní od něj chtěla být co nejdál, aby ze sebe mohla dostat své zoufalství. Rozhodla se totiž, že před ním se nezhroutí.

Musela být silná. Odteď už její emoční stabilita nebude záviset na Tateovi. Bolestně otřásl její důvěrou a vírou. Nikdy by ji ani nenapadlo, že toho, co dnes večer udělal, je vůbec schopen. Ano, už kolikrát postavil práci na první místo, ale nikdy ne v situaci, kdy

bylo v ohrožení její zdraví a bezpečí. V srdci vždy věděla, že kdyby šlo do tuhého, ochránil by ji.

Jak jen se mýlila. A teď od něj odcházela se zlomeným srdcem.

Kopla do dveří, které zůstaly po jejich příjezdu pootevřené, a přetáhla kufr přes práh na zápraží. Tate se ji znovu pokusil chytit za ruku. Sevřel ji pevně, ale ne natolik, aby jí způsobil modřiny. Chtěl pouze přitáhnout její pozornost.

Zadívala se na něj a pak na jeho ruku. Mlčky mu tak přikazovala, aby ji pustil.

„Chessy, prosím, nedělej to,” žadonil zoufale. „Zůstaň. Alespoň pro dnešek. Ráno si

o všem promluvíme. Nepůjdu do práce. Půjdeme někam jinam, jestli chceš. Někam, kde budeme mít naprosté soukromí. Udělám, co bude potřeba, jen neodcházej.”

„Na to je příliš pozdě. Jít pryč nenapraví, co se stalo. Pouze to oddálí nevyhnutelné.

Nemůžu tě nutit, abys mě měl na prvním místě, a co víc, ani tě nechci nutit cítit něco, co necítíš. Pravda nakonec vždycky zvítězí. Dnešní večer to dokázal.”

„Pokud pravda nakonec zvítězí, pak tě získám zpět,” přísahal Tate. „Protože pravda je, že tě miluju a nenechám tě odejít. Udělám, co bude třeba, abych tě získal zpět, Chessy. Takže tě varuji. Nevzdám se a nedovolím ti odejít ode mě nebo z našeho manželství.”

„Ale ty jsi už z našeho manželství odešel,” opáčila smutně.

Pak se otočila, odvlekla kufr ke svému mercedesu a uložila ho na zadní sedadlo. Ani se na Tatea neotočila. Přinutila se otevřít dveře, usednout za volant a nastartovat. Ale když odjížděla, podívala se zpětným zrcátkem a spatřila, jak světlo na verandě ozařuje Tatea, který sledoval, jak se od něj vzdaluje.

19. kapitola

Chessy odjížděla z domova bez jasné myšlenky, kam zamířit. Měla tři možnosti. Mohla jít do hotelu, k Joss, nebo ke Kylie.

Okamžitě zavrhla hotel, protože to poslední, po čem toužila, byla samota. Takže

zbývala Joss nebo Kylie. Nakonec se rozhodla jet ke Kylie, protože ta byla blíž a Joss byla těhotná. Chessy ji nechtěla vystavit stresu, ani nechtěla, aby kvůli ní byla celou noc vzhůru. Mimoto Joss nemohla pít, ale Kylie ano a něco ostrého jí momentálně připadalo jako dobrý nápad.

Zatočila na Jensenovu příjezdovou cestu a zaparkovala vedle Kyliina auta. Chvíli tam seděla a snažila se utřídit si roztříštěné myšlenky. V tu chvíli to na ni padlo. Odešla od Tatea. Opustila ho. Její manželství skončilo.

Do očí se jí vedraly slzy, ale ona zalapala po dechu a ztěžka polkla, aby je zahnala. Pak se obrnila a vystoupila z auta. Vzala svoje tašky a došla ke dveřím. Ještě ani nezazvonila

a dveře se otevřely. V nich stál s ustaraným výrazem ve tváři Jensen. Pak shlédl na její kufr.

„Do hajzlu,” ulevil si. „Zabiju ho.”

To ji ihned rozplakalo. Jensen ji okamžitě objal, odhodil její tašku a zavřel za nimi dveře.

„Pojď dál,” vybídl ji. „Dojdu pro Kylie. Šla se právě osprchovat.”

Chessy popotáhla. „Děkuju ti. Omlouvám se, že jsem sem vtrhla neohlášená. Jen prostě nevím, kam jít.”

Jensen se na ni upřeně zadíval. „Tady jsi vždy vítaná, Chessy. A teď se posaď. Hned sem pošlu Kylie.”

Než se ale vůbec pohnul, do obývacího pokoje vešla Kylie, na sobě jen ručník.

„Jensene? Slyšela jsem otevírat dveře?” Při pohledu na Chessy se jí hlas vytratil.

„Ach, ne,” zašeptala Kylie. Ihned k ní vykročila a objala ji. „Co se stalo?” Jensen podal Chessy kapesník, ale vzala si ho Kylie a otřela Chessyiny slzy.

„Je po všem,” zašeptala Chessy zlomeně. „Odešla jsem od Tatea.”

Kylie s Jensenem si vyměnili překvapené pohledy. Jensen měl na tváři tak zmatený výraz, jako by nedokázal pochopit, proč jim Chessy sedí v obýváku a vykládá jim, že odešla od svého manžela.

„Co se stalo?” zeptala se Kylie znovu.

Chessy zavřela oči a pak jim všechno vypověděla. Než skončila, Jensen se tvářil, jako by měl chuť vraždit. Ve vlnách z něj sálala zuřivost.

„To snad do prdele není možný,” zaklel. „Zabiju ho,” opakoval to, co sliboval už předtím u dveří. „To, co provedl, je neodpustitelné. Jak to jen mohl dopustit?”

Kylie byla úplně pobledlá a šokovaně na kamarádku zírala. „Chessy, jsi v pořádku?

Chceš, abychom tě s Jensenem odvezli do nemocnice?”

Chessy zavrtěla hlavou. „Jsem v pořádku. Dobře, no, nejsem v pořádku, ale fyzicky mi nic není.”

„Ukaž nám záda,” vyhrkl Jensen. „Nebo jestli ti není příjemné, abych se podíval, ukaž je

alespoň Kylie. Pochybuju, že bys měla poraněnou kůži, ale radši bychom se na to měli podívat.”

Chessy si nevšímala bolesti na lopatkách, protože bolest v jejím srdci vše ostatní přehlušila. Pomalu se otočila ke Kylie a Jensenovi zády a pak nechala Kylie, aby jí povytáhla triko, do kterého se doma převlékla, aby si také prohlédla, co jí způsobil ten řemen.

Slyšela, jak se Kylie prudce nadechla a Jensen divoce zaklel. Trhla sebou nad těmi barvitými nadávkami.

„Jak zlé to je?” zašeptala Chessy.

„Dost,” odpověděl Jensen, ale on nikdy nepatřil k těm, co by fakta obalovali

do cukrkandlu. Chessy ho znala jen několik měsíců, ale zamlouvalo se jí, že vždy mluvil na rovinu.

„Kůži nemáš protrženou, díkybohu,” řekla Kylie v kontrastu s Jensenovou mnohem napjatější odpovědí. „Ale už se začínají vybarvovat modřiny a podlitiny.”

Kylie spustila Chessy triko. Ta se pak na ně zase otočila. Děsilo ji, že viděli, co jí Tateova nedbalost způsobila.

Kylie otevřela pusu a pak ji zase zavřela, bylo zřejmé, že jí není příjemné, co chce říct.

Potom se zadívala přímo na Chessy.

„Vím, že jsi nám vysvětlovala, co s Tatem??vyznáváte, ale je tohle??normální?” zeptala se roztřeseně. „Tohle ti dělá? Na Joss jsem nikdy žádné modřiny neviděla, ale možná jsem si jich jen nevšimla??Nejspíš prostě nejsem schopná pochopit, jak funguje ten typ vztahu, který ty a Joss máte se svými manželi.”

Jensen si povzdechl, položil Kylie ruku na rameno a stiskl ho. „Tohle se obvykle nestává, miláčku. Dominant má své subince zajistit naprosté bezpečí. Má ji střežit jako dar a opatrovat ji. Co Tate dnes večer udělal?” Odmlčel se a zmateně potřásl hlavou.

„Pořád to nemůžu pochopit. Co si myslel? To, že dovolil, aby bylo Chessy takhle ublíženo, je strašné.”

Chessy už měla zase na krajíčku. Jensen se okamžitě zatvářil kajícně, že ji ještě víc rozrušil.

„Ne, takhle to v našem vztahu nefunguje,” odpověděla Chessy na Kyliinu původní otázku. „Nikdy mi žádné modřiny nezpůsobil. Byl s plácačkou nebo důtkami vždy velmi opatrný. Nečekám, že pochopíš proč, ale hranice mezi bolestí a potěšením je tenká a dokáže pořádně vzrušit. Přinést rozkoš. A dneska v noci jsme nedělali nic nového.

Oběma se nám to líbí. Ale předtím se Tate vždy soustředil výhradně na mě. Dal si záležet, aby se mi to pokaždé líbilo a aby ten druhý muž nikdy nezašel příliš daleko. Dnes to ale nebyl ten případ. Byla jsem svázaná, bezmocná a vydaná tomu cizímu muži

na milost a on zvedl ten svůj zatracený telefon.”

Hlas se jí třásl vztekem, čím více vysvětlovala, tím hlasitěji mluvila. Ovládl ji hněv.

Čekala, že pocítí mnoho věcí, ale zuřivost ještě víc vybičovala její zoufalství.

„Chci tam jít a pořádně si ho podat,” prohlásil Jensen temně. Chessy se chabě pousmála. „Děkuji, ale to není nutné.”

„Tak moc mě mrzí, co se ti stalo, Chessy,” řekl Jensen upřímně. „Tate je naprostý hlupák. Nemůžu uvěřit, že si neuvědomil, jaký poklad v tobě má. Jsem ale rád, že jsi ho

opustila. Je načase, aby ses postavila na vlastní nohy.”

Povzdechla si. Věděla, že dělala rohožku až moc dlouho. Dokonce i její kamarádky to viděly a ona se cítila trapně, že to dosud sama nepoznala.

„Je mi hloupé vás o to požádat,” promluvila Chessy rozpačitě, „ale můžu tu dnes zůstat? Odešla jsem ve spěchu, ani jsem nepromyslela, kam jít nebo co mám dělat.”

Jensen se zamračil a Kylie zrovna tak.

„O tohle přece nemusíš žádat,” ujistil ji Jensen. „Zůstaneš tu, jak dlouho budeš potřebovat. Neboj se, že bychom tě hned ráno vyhodili. Teď potřebuješ přátele.”

Kylie souhlasně přikývla. „Zůstaň tu,” řekla neoblomně. „Vím, jaké to je, být zoufalá, a věř mi, není to příjemné.”

Jensen sebou trhl. Věděl, že poukazuje na dobu, kdy se rozešli a ona se cítila osamělá a nešťastná, protože to s ní Jensen ukončil.

„Ne, není to příjemné,” souhlasil. „A právě proto zůstaneš tady, mezi přáteli. Vždy jsi tu pro Kylie byla, za to ti budu navždy vděčný. Zůstaň tu. Alespoň tím ti můžu tvou laskavost oplatit. A ne neberu jako odpověď.”

„Děkuji vám,” řekla Chessy úlevně. Jakkoli se jí příčilo vpadnout mezi ně, když teprve budovali svůj vztah, právě teď opravdu své přátele potřebovala. Nyní víc než kdy jindy. Protože teď už může přestat předstírat. Kylie ani Joss už nebudou muset držet jazyk za zuby a tajit, co si samy myslí. Teď si můžou o Tateovi říkat, co si myslí.

Tohle pravidlo pocházelo z kodexu cti a etikety jižanských dam a dívek. Jedna

z hlavních zásad zněla, že kamarádky vás dostanou z vězení, ale VELMI dobré kamarádky budou v té cele sedět S VÁMI.

A nyní Chessy potřebovala vědět, jak se na jejího manžela dívají ostatní. Protože ona znala jen svou vlastní mysl a to, co dosud považovala za pravdu, byla ve skutečnosti lež. Bylo načase sundat klapky z očí a zjistit, co tak dlouho viděli ostatní.

„Hm, Kylie?” začala.

„Copak, zlatíčko? Potřebuješ něco? Co ti s Jensenem můžeme přinést?”

„Dochází nám víno. Moc rád zajedu do obchodu a doplním zásoby,” navrhl Jensen

s úsměvem. „Když se moje holky zapovídají, padne na to hodně láhví. Začínám si myslet,

že vy tři byste dokázaly vypít víc než horda vojáků.”

Jeho slova Chessy pobavila a potěšila zároveň. Moje holky. Prozrazovalo to, že už dávno přijal ji i Joss jako součást Kyliina života a že se mu to přátelství zamlouvalo. Nepovažoval je za hrozbu.

Pak ji ale přemohl smutek, protože právě Tate jí vždy říkal „moje holka” nebo „moje holčička” a pokaždé to pocházelo z hlubin jeho srdce. Zacelilo to rány po letech, kdy se cítila nechtěná a odmítaná. To on ty rány zacelil. A nyní? Jen to v ní vyvolalo vzpomínky na její dětství a na to, jak byla vychovávaná. Nechtěná. Nemilovaná. Protože přesně tak se momentálně cítila vzhledem k tomu, jak s ní Tate jednal.

„Myslím, že je to výborný nápad, miláčku,” odpověděla Kylie, a když ke svému milenci vzhlédla, oči se jí rozzářily teplem. Označení kluk jí připadalo příliš osmdesátkové a jako něco, co používali puberťáci.

„Hm, než půjdeš, ačkoli myslím, že šance jsou mizivé, ale přesto je tu pár věcí, které bych s vámi chtěla probrat,” řekla Chessy a brada se jí chvěla nervozitou.

Jensen se posadil vedle Chessy z druhé strany, aby věděla, že má jeho i Kyliinu plnou podporu.

„Kdybyste někdo z vás narazili na Tatea, prosím, nedělejte žádnou scénu. Kvůli mně

ne. Radši bych, kdybyste ho spíš přehlíželi. Ale je to i váš kamarád a já nepředpokládám,

že ho kvůli mně přestanete mít rádi jen proto, že se to mezi námi dvěma pokazilo.” Jensen si odfrkl, ale zůstal zticha.

„A to druhé, a vím, že to ode mě bude znít zbaběle, ale, Kylie, mohla bys ráno zavolat Joss a zasvětit ji do situace? Nevím, jestli jsem dost silná na to, abych si to celé zase připomínala. A nechci v tuhle hodinu nakráčet k ní domů a možná ji tak rozrušit.

V poslední době moc dobře nespala a ráno jí bývá špatně, takže bys možná mohla počkat, dokud se nebude zase cítit jako člověk, než na ni vybalíme, co se stalo.”

Kylie poplácala Chessy po ruce a pak ji stiskla. „Samozřejmě že to udělám. Nechci, aby ses musela o něco starat. Zítra pošleme Jensena pro zbytek tvých věcí. Jen mu dej seznam, aby přinesl všechno, co potřebuješ.”

„Můžu tam jet sama,” namítla Chessy tiše. „Musím jet. Možná že když přestěhuju svoje věci sama, bude pro mě snazší to uzavřít. Přijmout fakt, že moje manželství skončilo.”

„Tak na to zapomeň,” prohlásil Jensen důrazně. „Nechci, abys tam jela a musela mu

čelit sama.”

Chessy se smutně pousmála. „Neboj, on tam nebude. Určitě bude mít zase nějakou moc důležitou schůzku s klientem. Proč by jinak visel na telefonu, když měl věnovat svou pozornost mně?”

„Přesto si myslím, že bude lepší, když půjde Jensen s tebou,” namítla Kylie. „A já půjdu také.

Ve třech nám to nepotrvá dlouho. Dash může na jeden den obstarat práci sám. A až on a Joss zjistí, co se stalo, nepřekvapilo by mě, kdyby se tu Dash také ukázal.”

„Dobře,” ustoupila Chessy.

„Tak, chtěla by ses něčeho napít, nebo by sis šla radši lehnout?” navrhl Jensen. „Kylie určitě ráda zůstane vzhůru, jak dlouho budeš potřebovat, a jelikož jsem její šéf, nařídím jí, aby si zítra přispala a do práce nešla.”

Kylie protočila panenky. „Jen počkej, až dostanu to povýšení, Jensene. Pak uvidíme, kdo tu bude šéf.”

„Já vím,” opáčil Jensen. „S Dashem se pak budeme celé dny krčit pod stoly a schovávat

se před tebou.”

Chessy se rozesmála a potom, protože nechápala, proč a jak se může smát, když se celý její dosavadní svět hroutí, zabořila tvář do dlaní a rozeštkala se.

„Mohl bys ji odnést do postele?” slyšela Chessy Kyliin hlas. „Do naší postele. Nechci, aby dnes v noci spala sama. Mohl bys dneska spát v pokoji pro hosty?”

Chessy zvedla hlavu a okamžitě začala protestovat: „Ne. Rozhodně nevyhodím Jensena z jeho vlastní postele. Patří tam. K tobě, Kylie. Nikdy bych nechtěla, abyste kvůli mně něco ve vašem vztahu měnili.”

Jensen se usmál a láskyplně pohladil Chessy po vlasech. „Ujišťuju tě, že se náš vztah nerozpadne proto, že budeme jednu noc spát každý v jiné ložnici. Když dokážu přežít, že mě přivazuje k čelu postele, pak můžu s klidem říct, že náš vztah stojí na pevných

základech. Mimoto když budu spát v pokoji pro hosty, tak mě moje zvrácená přítelkyně

nebude muset přivazovat.”

„Jensene!” sykla Kylie. „Pro boha živého! Copak mezi svým mozkem a pusou nemáš nějaký filtr?”

„A právě to mám na něm ráda,” prohlásila Chessy pobaveně. „Řekla bych, že můj vkus na mužský přece jen není tak špatný.”

„Tak co kdybychom tě dostali do postele,” navrhl Jensen něžným hlasem. „Vypadáš, že se každou chvíli zhroutíš. Musíš si odpočinout. Zítra si můžete zajít s Joss na jeden z těch

vašich hrůzy??tedy, hm, chtěl jsem říct dámských obědů, kde proberete, jak sprovodit

mužskou populaci z povrchu zemského. Kdybych nebyl na toho idiota tak naštvaný, docela bych teď Tatea i litoval. Ale jak si ustlal, tak si lehne. Sám.”

„Víš,” začala Kylie zamyšleně.

„Aha. Tenhle tón znám,” opáčil Jensen suše.

„Vstaneme s Chessy, a až bude připravená, zajedeme k ní a pomůžeme jí sbalit, co bude potřebovat. Potom zavolám Joss, zalarmuju ji a pak se sejdeme zase tady. A ty můžeš být ten úžasný, báječný chlap, co nám donese jídlo, abychom všechny ošklivé detaily nemusely probírat na veřejnosti, v restauraci. A samozřejmě bychom tě přizvaly,” dodala Kylie škádlivě.

„To je sice dobrý plán a moc rád svým děvčatům přinesu něco k snědku, ale budete muset dát Joss vědět dřív, než tam zajedeme, protože musím zavolat Dashovi a oznámit mu, že zítra ani jeden z nás nepřijde do práce, a vysvětlit mu proč. A pak Joss něco tak důležitého zjistí od třetí strany, což ji raní a vyděsí se a okamžitě vyrazí na pomoc

s balením. Myslím, že se všichni shodneme, že k tomu nemusí dojít.”

„Takže domluveno,” řekla Kylie a znovu Chessy objala. „Teď už jdi do postele. Vypadáš hrozně, Chess. Ani si nedovedu představit, jak musíš být vyčerpaná. Zůstanu s tebou

a můžeme si povídat, jak dlouho budeš chtít.”

Ale když se Kylie vrátila z koupelny, kde si sundala ručník z vlasů a pověsila ho na sušák, viděla, že Chessy už usnula, ve tváři výraz čirého zármutku.

Kylie se sevřelo srdce. Věděla moc dobře, že láska dokáže ublížit i uzdravovat. Otázkou bylo, která z těch dvou věcí čeká Tatea s Chessy.

20. kapitola

Kylie stála v kuchyni s Jensenem a v rukách svírala hrneček s kávou. Chessy sice spala neklidně celou noc, zato Kylie nespala skoro vůbec. Jen ležela v posteli, dělala si starosti o kamarádku a trápila se za ni.

Jensen došel za ni a objal ji, přitáhl si ji k sobě, přitiskl si ji na hruď a políbil ji na ucho. „Jak se Chessy spalo?” zeptal se ustaraně.

Kylie si povzdechla. „Mnohem lépe než mně.”

Postavila hrnek na pult a pak se zavinula do Jensenova objetí. Položila mu tvář na hruď a povzdechla si.

„Co budeme dělat, Jensene? Tohle Chessy zničilo. Po té hrozné výroční večeři byla plná naděje a optimismu z toho, že Tate konečně pochopil, jak je nešťastná, a slíbil, že to napraví. A přesto při první příležitosti dovolil, aby mu v tom zabránila práce?”

„On to nejen dovolil,” opáčil Jensen temně. „Kvůli jeho zatracenýmu pracovnímu hovoru je teď Chessy zraněná. Měl nechat telefon doma a svou pozornost a energii věnovat jenom své ženě. Vím, že si děláš obavy kvůli tomu, co Chessy a Joss vyznávají, ale, zlato, věř mi, že to, co se včera večer stalo, se nikdy stát nemělo. S klidem můžu říct, že Dash a Tate by si radši uřízli ruku, než aby dovolili, aby někdo jejich ženám ublížil. Nevím ale,

co říct na to, co Tate udělal. Netuším, co si myslel. To, co udělal, je ovšem neodpustitelné, a teď se musíš připravit na možnost, že tohle byla pro Chessy opravdu ta poslední kapka. Teď bude tebe a Joss potřebovat víc než kdy jindy. Jsem hrdý na to, že se konečně Tateovi postavila. Bylo potřeba velké odvahy mu říct, že odchází.”

„Já vím,” přikývla Kylie smutně a srdce se jí pro její kamarádku svíralo. „Chessy je tak dobrý člověk, Jensene. Tohle si nezaslouží. Je tak štědrá a hodná. Má srdce ze zlata, ale už dlouho nebyla šťastná. Kéž bych mohla říct, že jsem netušila, že to přijde, ale po pravdě jsme to s Joss čekaly, ačkoli jsme netušily, že k tomu dojde za těchto

okolností. Stejně jako ty jsem nečekala, že by Tate někdy dopustil, aby Chessy někdo ublížil. Bez ohledu na to, jak dlouho schovával hlavu do písku, mě nikdy ani nenapadlo, že by něco takového dovolil. A za to ho nenávidím,” řekla a v hrudi jí zabublal vztek.

Jensen ji ještě jednou pevně stiskl, pak ji políbil do vlasů. „Ani já mu zrovna nefandím.

Nejradši bych ho za to, co udělal, nakopal.”

„To bych ráda viděla,” zašeptala Kylie. „Možná bys ho mohl držet, zatímco já bych ho kopla do koulí.”

Jensen se uchechtl. „Líbí se mi, když takhle mluvíš. Je to sexy.” Zakřenila se. „Miluju tě.”

Její vyznání ho očividně potěšilo. Tvář se mu rozzářila láskou. Políbil ji, dlouze a sladce.

„Také tě miluju,” pronesl hlasem sevřeným emocemi.

Náhlý zvuk ode dveří do kuchyně přinutil Kylie zvednout hlavu. Spatřila ve dveřích Chessy. Dívala se, jak se s Jensenem líbají. Vypadala, jako by jí někdo vrazil facku, oči měla ztěžklé smutkem.

„Omlouvám se za vyrušení,” řekla tiše.

„Vůbec se neomlouvej,” odpověděl Jensen zlehka a Kylie pustil. „Jak se dnes ráno cítíš?”

„Posaď se, připravím ti kávu,” navrhla Kylie, došla k Chessy a pokynula jí ke stolu.

„Cítím se??otupělá,” odpověděla Chessy zmateně. „Jako bych si to pořád ještě neuvědomovala. Probudila jsem se a pomyslela si, že jsem doma, a automaticky se natáhla po Tateovi.”

„To je pochopitelné,” uklidňovala ji Kylie.

Kylie postavila před Chessy kouřící šálek, ale ona ho jen vzala do dlaní, jako by se do sebe snažila nasát jeho teplo.

„Kolik je vlastně hodin?” zeptala se Chessy unaveně.

„Skoro deset,” odpověděl Jensen. „Kylie zavolá Joss a pak zajedeme k tobě domů, aby sis mohla sbalit, co potřebuješ.”

Chessy přikývla, v očích opět slzy. „Co budu dělat? Byla jsem na Tateovi úplně závislá.

Chtěl to tak. Nepřál si, abych pracovala. Trval na tom, že se o mě finančně postará. A co teď z toho mám? Nemám manžela, domov ani peníze.” Zabořila tvář do dlaní a ramena jí poklesla.

Kylie úzkostně pohlédla na Jensena, nejistá, jak by mohla svou kamarádku utišit.

Jensen krátce potřásl hlavou a pak si přiložil prst ke rtům.

Došel k ní a zašeptal jí do ucha, aby ho Chessy neslyšela.

„Jen jí dej čas. Několik dní bude rozrušená. Hlavně tu pro ni buď a nech ji, ať se ti vypláče na rameni. Pak vymyslíme, co dál. Pokud se s Tatem rozvedou, dostane půlku jeho majetku, takže bude finančně zabezpečená.”

Kylie sebou trhla. že by se Chessy a Tate rozešli? Sice věděla, že jejich manželství má problémy, ale nikdy ji ani nenapadlo, že by to došlo takhle daleko. že jednoho dne bude Chessy sedět v její kuchyni uplakaná, protože právě od Tatea odešla.

„Zavolám Joss, zlatíčko,” řekla Kylie Chessy. „Co kdyby sis zašla do sprchy? Budeš se pak cítit lépe.”

Chessy si povzdechla, ale přikývla a vydala se ke koupelně pro hosty. Kylie počkala, až se za Chessy zavřou dveře, a vytočila Jossino číslo.

Jak předpokládala, Joss nevzala novinky moc dobře. Kylie sebou trhla při výrazech, které její kamarádka vypustila z pusy. Pokud i Joss klela jako starý námořník, bylo to hodně zlé.

„Nemůžu uvěřit, že to dovolil,” zuřila Joss. „Dash ho zabije.”

„To se bude muset postavit do fronty za Jensena,” opáčila Kylie suše.

„Chudinka Chessy,” povzdechla si Joss a v jejím hlasu byly slyšet slzy. „Co budeme dělat, Kylie?”

„No, až vyleze ze sprchy, vezmeme ji s Jensenem k ní domů, aby si mohla sbalit, co bude potřebovat. A potom? Zůstane tady. Klidně si na ni sednu, jestli budu muset.”

„Mám jít taky?” zeptala se Joss. „Sejdeme se až tam.”

„Myslím, že pro Chessy bude lepší, když dorazíš, až dobalíme. Bude to pro ni těžké a bude potřebovat přátele. Co kdybych ti napsala, až od ní budeme odjíždět, a pak bys přijela sem k nám.”

„To zní dobře,” odpověděla Joss. „Nemůžu tomu uvěřit, Kylie. Prostě tomu nemůžu uvěřit.”

„Já také ne,” odpověděla Kylie tiše.

21. kapitola

Chessy ztuhla, když Jensen zabočoval do ulice, kde stál její a Tateův dům. Sevřela ruce

v pěst a bojovala se slzami, které se jí vedraly do očí. Kylie se na ni přes rameno ohlédla a v očích se jí zračil soucit.

„Dokážeš to, Chessy. Jensen, Joss, Dash a já jsme tu pro tebe.” „Já vím,” zašeptala Chessy.

„Kruci,” zaklel Jensen, když zatočil k Chessyinu domu.

Chessy vzhlédla a píchlo ji u srdce, když u domu spatřila stát Tateovo auto. Co dělal doma? Proč tu byl?

„Co budeme dělat, Jensene?” zeptala se Kylie úzkostně.

Jensen zastavil a ohlédl se na Chessy. „Je to na tobě, zlato. Kylie a já jsme v tom

s tebou, ale pokud by ses sem radši vrátila, až tu nebude, moc rád tě sem zase přivezu.”

Chessy narovnala ramena a odpověděla klidným hlasem, přestože se cítila všelijak, jen ne klidně. „Ne. Uděláme to teď. Jednoho dne bych se mu stejně musela postavit.

A nedovolím, abych se kvůli němu bála vkročit do vlastního domu.”

„Tak dobrá, jdeme na to,” řekl Jensen a otevřel dveře.

Chessy vystoupila a na roztřesených nohách se vydala ke dveřím. Když byla v půli cesty, dveře se otevřely a v nich se objevil Tate, ve zmačkaném oblečení

a s rozcuchanými vlasy. Jako by celou noc nespal. Pak se mu ve tváři rozlila úleva.

„Chessy, díkybohu ses vrátila,” zašeptal ochraptěle.

A pak pohlédl přes její rameno, jako by se doteď tak moc soustředil jen a pouze na ni,

že si Jensena a Kylie vůbec nevšiml.

„Chessy? Co se děje?” zeptal se tiše.

„Jensen s Kylie mě sem přivezli, abych si mohla sbalit věci,” odpověděla tiše, hrdá, jak klidně - a odhodlaně - její hlas zněl.

Vypadal, jako by ho udeřila. Viditelně sebou trhl a pak si prohrábl rozcuchané vlasy.

„Ty se stěhuješ pryč?”

Bolest v jeho hlasu ji píchla u srdce. Ale obrnila se, nehodlala mu dovolit, aby jí emocionálně manipuloval. Tady nešlo o něj. Tady šlo o to, že se konečně odhodlala postavit se na vlastní nohy, což měla udělat už dávno.

Jensen k ní došel a postavil se vedle ní. Mlčky jí tak vyjádřil podporu a Tatea zpražil pohledem. V jeho tváři se zračilo jasné znechucení. Tate se mu ani nedokázal podívat do očí. V jeho očích spatřila provinilost a rezignaci. Ustoupil, aby Chessy mohla vejít dovnitř.

Prošla kolem něj, s Kylie v patách. Jensen ale zůstal stát a Chessy se hned za dveřmi otočila. Kylie na ni tázavě pohlédla, Chessy si však jen přiložila prst ke rtům a ukázala na pootevřené dveře.

„Co sis do hajzlu myslel, Tate?” vybuchl Jensen. „Jak jsi mohl dovolit, aby tvojí ženě

ublížili? Proč? Kvůli zasranýmu pracovnímu hovoru? Zešílel jsi?”

Chessy sebou trhla, Kylie naopak vypadala, jako by chtěla každou chvíli začít jásat.

„Tohle je mezi mnou a Chessy,” opáčil Tate ledovým hlasem. „Do našeho manželství ti nic není.”

„Někdo by ti měl do hlavy vecpat kus rozumu. Jen bůh ví, proč s tebou vůbec zůstala tak dlouho. Měl jsi tolik příležitostí to všechno napravit, a dokonale jsi to podělal.”

„Miluju ji,” řekl Tate. „Udělal jsem pár chyb. Kéž bych je mohl nějak odčinit. Ale nedovolím jí odejít. Budu o ni bojovat do posledního dechu. Nehodlám jen tak stát a přihlížet, aby mi odešla ze života, i když si právě tohle zasloužím.”

Jensen si znechuceně odfrkl. „Nechováš se jako muž, který miluje svou manželku. A ani u tebe není v žádné oblasti života na prvním místě.”

Chessy sklonila hlavu, v očích se jí zaleskly slzy. Věděla, že má Jensen pravdu, ale slyšet to od někoho třetího bolelo. že někdo cizí viděl, s jakými problémy se jejich manželství potýká, bylo ponižující.

„Pojď, Chessy,” vybídla ji Kylie tiše, vzala ji za ruku a vedla ji ode dveří pryč. „Slyšet to ti nijak nepomůže. Jen tě to ještě víc rozruší. Sbalíme ti a odjedeme odtud.”

Chessy jí dovolila, aby ji odtáhla do ložnice, kde začala mechanicky vyndávat oblečení ze skříní. Všechno vyházela na postel, pak prošla i komody a ze šatny vyndala krabice

s botami. Jensen přivezl několik kufrů, které jí za chvíli přinese, a co se do nich nevejde, naskládají na zadní sedadlo.

Co by si kromě oblečení ještě měla sbalit? Celý dům byl zaplavený vzpomínkami. Věcmi, které pro ni něco znamenaly. A měla tu fotografie. Z jejich svatby. Z líbánek. Ačkoli prohlížet si je nyní by jí způsobilo pouze další bolest, co kdyby to po čase bylo snazší? Chtěla by ty věci, nebo by je tu měla nechat, v minulosti, kam patřily?

Bože, neměla by si domluvit schůzku s právníkem? Opravdu chce rozvod? Srdce se jí svíralo, páteř jí tuhla panikou a žaludek měla jako na vodě.

„Co se děje, Chessy?”

Kyliin hlas prořízl opar smutku.

„Potřebuju právníka,” hlesla Chessy. „Nebo alespoň myslím, že ho potřebuju. Neměla bych požádat o rozvod?”

Kylie k ní došla a pevně Chessy objala. „Teď se o to nebudeme starat, zlatíčko. Máš dost času si to všechno promyslet. Teď ti jen sbalíme a odvezeme tvé věci ke mně. Pořád jsi v šoku, v tomhle stavu bys neměla dělat tak důležitá rozhodnutí.”

Chessy si povzdechla. „Já vím. Já vím. Máš pravdu. Prostě mě nikdy ani nenapadlo, že budu jednoho dne stát ve svojí ložnici a přemýšlet, jestli bych si měla najít rozvodového právníka.”

V tu chvíli na ni plnou vahou dopadla tíha celé situace a ona se zhroutila. Srdceryvně se rozvzlykala.

„Chessy?”

Trhla sebou, když k ní ode dveří dolehl Tateův hlas. A pak tu náhle byl, objímal ji, pevně ji svíral, zatímco jí otřásaly vzlyky.

Políbil ji do vlasů, jeho paže byly jako ze železa, vyzařovala z něj síla. Na chvíli se cítila??v bezpečí. Jak by se nic zlého nestalo. Jako by se jí to celé jenom zdálo a ona právě nestála v ložnici a nebalila se, protože se chystala opustit svého manžela.

„Prosím, neplakej, lásko,” šeptal Tate. „Všechno se vyřeší. Slibuju. Nemusíš to dělat.

Prosím, zůstaň, abychom si mohli promluvit. Udělám, cokoli bude potřeba. Přísahám na svůj život. Miluju tě.”

Zavrtěla hlavou a vyvlékla se z jeho objetí. O krok ustoupila a snažila se ovládnout.

„Nemůžu tu zůstat,” zašeptala. „Vybral sis, Tate. A ne mě. Kdyby se do toho nevložili ostatní, byla bych těžce zraněná. Byla jsem zraněná,” opravila se. „Porušil jsi svůj slib. Zase jsi ho porušil. Ale já už ze sebe rohožku dělat nebudu. Alespoň tolik sama sobě dlužím.”

„Nedovolím ti vykročit z těch dveří,” prohlásil Tate odhodlaně.

„To stačí, Tate,” ozval se Jensenův varovný, otevřeně nepřátelský hlas. „Odstup od ní,

a to hned. Nech ji dobalit, nebo zavolám policii a nechám tě odtud odtáhnout násilím, aby to mohla dodělat.”

Tate zbledl a pak zrudl, jak ho ovládl vztek.

„Ty se do toho do hajzlu nepleť,” zavrčel na Jensena.

„Jestli ji miluješ, nebudeš jí to dělat ještě těžší,” pokračoval Jensen. „Něco řekneš, ale pak uděláš něco úplně jiného. Jestli ji chceš získat zpět, takhle to nepůjde.

Manipulováním a výhrůžkami ničeho nedosáhneš. Použij hlavu, chlape. Teď na ni nesmíš tlačit. Jinak se zhroutí. To vidí každý, kdo má oči. Dej jí čas. A pak se k ní připlaz

po kolenou a pros o odpuštění.”

Konečně jako by jeho slova Tate uslyšel. Sklopil zrak, ve tváři se mu zračily rozpaky.

Pochopil, že to Jensen myslí vážně.

„Omlouvám se, Chess,” řekl upřímně. „Nechám tě, abys dobalila. Ale dvě věci musíš vědět. Zaprvé, miluju tě. Nikdy nebudu milovat nikoho jiného. A zadruhé, nevzdám to s námi. Udělám, co bude potřeba, abych tě získal zpět a vysloužil si tvou důvěru

a odpuštění, i kdyby mi to mělo trvat celou věčnost.”

Bylo nepopiratelně jasné, že svá slova myslí vážně. Než stihla Chessy odpovědět, Tate se otočil a pomalu se vydal pryč. O chvíli později bouchly přední dveře a pak zaslechli startování motoru jeho auta.

Kylie vytáhla rolety na jednom okně a vyhlédla ven. „Je pryč,” řekla tiše.

Chessy měla cítit úlevu, místo toho ji ale zaplavil smutek.

Jensen si ji k sobě přitáhl a pevně ji objal. „Hlavu vzhůru, holka. Tohle zvládneme. Vím,

že můžu mluvit i za Joss a Dashe. Pomůžeme ti, jak budeme moct.”

Chessy se pousmála. „Děkuju. Moc si toho vážím. Jste ti nejlepší přátelé, jaké bych si mohla přát.”

„Začnu nakládat věci do auta a vy tu s Kylie můžete dobalit. Joss dorazí k nám domů a pak nám všem připravím večeři.”

„Jestli nepřestaneš, zase se rozbrečím,” varovala ho Chessy a popotáhla. „Naprosto chápu, proč tě Kylie tolik miluje. Jsi tak milý a ohleduplný, Jensene.”

Usmál se. „Alespoň že Kylie vidí, že jsem dobrý úlovek.”

Kylie si odfrkla. „I kdyby ne, nepochybuji, že bys mi to každý den připomínal.”

„To máš sakra pravdu,” opáčil domýšlivě.

Pak nabral náruč Chessyina oblečení a vyšel z ložnice. O chvíli později se vrátil s kufrem, který s sebou přivezli, položil ho na postel a otevřel ho.

„Pokud je v tomhle domě něco, co si chceš vzít s sebou, řekni a já to odnesu,” navrhl Jensen.

„Upřímně nevím,” odpověděla tiše Chessy. „Před odchodem to tu projdu. Zabere to jen pár minut. Není důvod stěhovat tolik věcí dvakrát. Pro zbytek si přijdu, až si seženu vlastní byt. Stejně to teď nemám kam dát.”

Kylie ji povzbudivě pohladila po zádech.

Vlastní byt. Jak sterilně a osaměle to znělo. Tohle teď ale byla její realita. U Kylie a Jensena nebude moct zůstat navěky. Jejich vztah byl stále teprve v plenkách a to poslední, co potřebovali, bylo uplakané páté kolo od vozu.

Možná by se mohla porozhlédnout ve městě. Něco malého a útulného, nenáročného na údržbu. Ve Woodlands se dalo pořídit luxusní bydlení, ať už šlo o byty

v apartmánových komplexech, dvojdomky, nebo vily. Chtěla si nejprve něco pronajmout, než vymyslí, co dál. A bez ohledu na to, co by získala z rozvodu s Tatem, si chtěla promyslet, jaké má pracovní možnosti.

Měla titul z ekonomie a zkušenosti z marketingové firmy, ale posledních pět let, tedy od svatby s Tatem, nikde nepracovala. Bráno zpětně to od ní byl pěkně hloupý krok, zůstat závislá na podpoře svého manžela, ale v tu dobu jí přišlo romantické, že byl odhodlaný postarat se o všechny její potřeby.

Přestala myslet na rozvod a na svou závislost na manželovi a dobalila. Jensen vše naložil do auta, zatímco s Kylie procházela zbytek domu.

Na římse nad krbem spatřila fotografii sebe a Tatea. Vypadali na ní tak šťastní, až ji bolelo se na ni podívat. Váhala, chtěla si tu fotografii vzít, mít vzpomínku na dobu, kdy byli zamilovaní a tak bezstarostní. Než si práce přivlastnila veškerý Tateův čas a pozornost a Chessy už pro něj nebyla tak důležitá.

Zavřela oči. Přece mu nebude vyčítat, že chtěl dosáhnout úspěchu? Copak opravdu byla tak sobecká, že v sobě nedokázala najít víc pochopení?

Ne. Tak by to možná bylo před tím večerem v Sídle. Bylo však naprosto neomluvitelné, že od ní odešel, když byla nejzranitelnější a nemohla se sama bránit útoku druhého muže. Byla však i ona na vině za to, že souhlasila s hrátkami, které se jim oběma líbily

a kterým se tolikrát předtím oddávali?

Nakonec se rozhodla, opatrně zvedla fotografii, uložila si ji do podpaží a pak se natáhla do zabudované police vedle krbu, kde měla uložené svatební album.

Bylo tu mnohem více fotografií. Dovolené. Líbánky. Všemožné momentky. Zatoužila po těch časech, kdy bylo vše jednodušší, kdy se soustředili výhradně jeden na druhého a nestarali se o práci nebo kariéru, ale jen o svou lásku.

„Mám hotovo,” oznámila Chessy, když do Jensenových čekajících rukou uložila hromádku alb a fotografií. „Můžeme jet.”

Kylie ji objala kolem ramen a stiskla, aby jí dala najevo svou podporu. „Zavolám Joss a řeknu jí, že jsme na cestě. Určitě tam dorazí dřív než my.”

„Děkuju ti,” řekla Chessy tiše. „Moc vám oběma děkuji. Nevím, co bych si bez tak skvělých přátel počala. Kdybych na to byla sama?” Zavřela oči, nedokázala větu ani dokončit.

„Nikdy nebudeš sama, Chessy,” prohlásil Jensen odhodlaně. „Byla jsi tu pro Kylie, když jsem se choval jako blbec. Byla jsi tu pro Joss, když se choval jako blbec Dash. A teď se

jako blbec chová Tate. Pro Joss i Kylie to dopadlo dobře, takže snad zbyla naděje i pro

Tatea.”

Chessy se pokusila usmát, ale neuspěla. To, co udělali Dash a Jensen, v porovnání

s tím, co provedl Tate, bledlo. Chessy nikdy nepochybovala, že ti muži své ženy nade vše zbožňují, a i když to oba tak hloupě pokazili, věděla, že to nakonec dobře dopadne.

Před večerem v Sídle se Chessy dívala vstříc budoucnosti s Tatem optimisticky.

Upřímně věřila, že překonali drobný výmol na cestě ke svému „šťastně až navěky”. Ale pak se její muž otočil ke své ženě zády v okamžiku, kdy byla nejzranitelnější, aby přijal pracovní hovor. Co jiného by z toho mohla vyvodit než to, že její manželství doopravdy

skončilo?

22. kapitola

Přesně jak Kylie říkala, Joss už na ně u Jensenova domu čekala. Když zatočili ke garáži, Joss vystoupila z auta a vydala se k nim, vytáhla Chessy z vozu a ihned ji objala.

„Ach, Chessy, tak moc mě to mrzí,” pronesla Joss hlasem sevřeným slzami. „Když mi

Kylie řekla, co se stalo, nemohla jsem tomu uvěřit. Nejradši bych teď Tatea pořádně nakopala!”

Navzdory svému trápení se Chessy prostě musela jejímu zapálení usmát. Srdce se jí svíralo láskou k jejím nejlepším kamarádkám.

„Mám tě ráda,” řekla Chessy upřímně. „Díky, že jsi přišla. Jen to na tebe sypu nerada, když je ti mizerně a máš ranní nevolnosti.”

Joss se zamračila, obočí se jí svraštilo nesouhlasem. „Kdybys na tom nebyla tak bídně, teď bych nakopala tebe. Jsem tu, kdykoli mě budeš potřebovat. Bůh ví, že ty jsi tu pro

mě byla tolikrát, že to ani nespočítám.”

Otočily se, když zaslechly, jak k domu zabočilo další auto.

„To je Dash,” prohlásila Joss. „Zavolala jsem mu, když mi Kylie napsala, že jste už na cestě. Odešel kvůli nám z práce.”

Chessy si povzdechla. Bylo nevyhnutelné, že se všichni v jejich partě dozvědí, co se stalo s jejím manželstvím, ale vyčerpalo ji, že teď čelila všem naráz.

Dash vystoupil a mračil se, když se vydal k Chessy a Joss. Ani se nezdržoval s tím, že by nejprve pozdravil svou ženu. Ihned Chessy pevně objal a přitiskl si ji k sobě.

„Za tohle toho parchanta zabiju,” přislíbil Dash temně. „Ne. Nejdřív ho zabiju já,” opáčil Jensen.

Dash se odtáhl a pak Chessy zastrčil pramen vlasů za ucho. „Jsi v pořádku, zlatíčko?

Můžu pro tebe něco udělat?”

„Jsem v pořádku,” odpověděla Chessy tiše. „Kylie s Jensenem se o mě dobře postarali. Taky jsem se Kylie vybrečela na rameni. Teď už mi žádné slzy nezbyly. Mám pocit, že kdybych se ještě jednou rozbrečela, rozletí se mi hlava.”

V Dashových očích se zračila účast. „Mrzí mě, co se ti stalo. Kéž by si Tate už dávno uvědomil, jak ti ubližuje. To, co udělal, je naprosto neomluvitelné.”

„Já vím,” přitakala smutně. „Opustit ho bylo to nejtěžší, co jsem kdy udělala, ale nemůžu s ním zůstat. On se včera večer rozhodl, a ne pro mě. Jestli mělo naše manželství předtím nějakou naději, pak včera večer zemřela. Uvědomila jsem si, že mi příliš dlouho trvalo přijmout fakt, že naše manželství je odsouzeno k záhubě.”

„Ach, drahoušku,” vydechla Joss a objala Chessy kolem pasu. „Tak moc mě to mrzí.

Nevím ani co říct, aby ses cítila lépe.”

„V tuhle chvíli ani není co říct,” odpověděla Chessy unaveně. „Jak je to rčení? Čas vyléčí všechny rány? Doufám, že v mém případě to bude pravda. Kéž bych ale měla nějaké tlačítko, které by ovládalo čas, a já se mohla přesunout do budoucnosti, kde už mi bude dobře.”

„Pojďte dovnitř, dámy,” navrhl Jensen. „Stojíme tu venku, kde nás můžou všichni vidět.

S Dashem uvaříme večeři a vy si odpočinete v obývacím pokoji. Otevřu láhev vína, nebo něco silnějšího, pokud byste chtěly, a můžete se opít, jak vám bude libo. Tedy, krom

tebe, Joss,” dodal s úsměvem. „Nechceme přece opít miminko.”

Joss i Kylie objaly Chessy kolem pasu a společně zamířily k domu. Hned jak vešly, usadily Chessy na pohovku a Jensen s Dashem zmizeli v kuchyni, aby začali s přípravou večeře.

Jensen dostál svému slovu, otevřel láhev vína a nalil Kylie a Chessy sklenku. Pak láhev postavil na konferenční stolek spolu s další, neotevřenou láhví.

„Asi čeká, že se opravdu ztřískáme,” prohlásila Kylie suše.

„Já budu pít dost za sebe i za tebe, Joss,” poznamenala Chessy. „Tak jen dolej.” Joss vzala Chessy za volnou ruku - v druhé držela její kamarádka sklenku s vínem.

„Přemýšlela jsi, co budeš dělat? Víš, že u mě jsi kdykoli vítaná. Můžeš zůstat, jak dlouho budeš chtít. Máme volný pokoj.”

„Já nevím,” povzdechla si Chessy bezmocně. „Dneska jsem byla doma a přemýšlela, jak jsem slabá a závislá. Mám vzdělání a zkušenosti, ale ani jedno jsem za pět let manželství nevyužívala. Nevím, jak samu sebe zajistit, což je strašné hloupé, protože ani nevím, kde začít. Jsem ten nejubožejší příklad ženy na celé téhle planetě. Přitom bych byla první, kdo by jiné ženě poradil, aby nebyla plně závislá na svém muži, ale stála na vlastních nohách. A přesto jsem se všeho vzdala, protože jsem si myslela, že je tak krásné a romantické, že

se o mě chce Tate postarat. A tak jsem si na to zvykla, že mě nikdy ani nenapadlo, že bych potřebovala taky dělat něco sama pro sebe. Takže jsem nejen beznadějně naivní, ale i ta nejpitomější ženská na světě.”

„Nebuď na sebe tak tvrdá,” pokárala ji Kylie. „Pomůžeme ti postavit se zase na vlastní nohy. Nemůžeš čekat, že se všechno vyřeší za jeden den. Teď si především musíš dopřát trochu času. Spolehnout se na nás, pomůžeme ti. S Joss s tebou budeme na každém kroku a společně něco vymyslíme.”

„Rozhodně,” přitakala Joss. „Teď si na pár dní hodíš nohy nahoru a odpočineš si. Není kam spěchat. Sepíšeme seznam věcí, které je potřeba udělat. Dash zná rozvodového právníka. Pokud i za několik dní budeš chtít, domluvíme s ním schůzku. A až se rozmyslíš, jestli chceš požádat o rozvod, projdeme tvoje pracovní možnosti a najdeme ti i nějaké hezké bydlení, ačkoli u mě nebo Kylie můžeš zůstat, jak dlouho budeš chtít.”

Kylie souhlasně přikývla.

„Hlavně si musíš být jistá, že tohle chceš,” poznamenala tiše Kylie. „Rozvod je velký krok. Očividně Tatea miluješ. Nijak nepopírám fakt, že to královsky pohnojil, ale jsi si jistá, že se to mezi vámi neurovná? Vím, že toho je hodně, co musí napravit, ale také upřímně věřím, že tě miluje.”

„Já nepochybuju o tom, že mě miluje,” prohlásila Chessy tiše. „Ale láska někdy nestačí, víš? Jeho činy odporují jeho slovům. Tolikrát dal přednost něčemu jinému přede mnou. To

já v našem manželství jen dávám a on jen bere. Vždy jsem ho bezpodmínečně podporovala. Podřídila jsem se mu, dala jsem mu své srdce i duši. Co jiného mi zbývá, kromě odpuštění? A teď nevím, jestli to dokážu.”

„Máš pravdu,” přiznala Joss. „Nevím, co bych udělala, kdybych byla na tvém místě. Ale bez ohledu na to, pro co se rozhodneš, máš mou plnou podporu. Budu tu, ať budeš potřebovat cokoli.”

„A to samé platí i pro mě,” prohlásila Kylie rozhodně. „A Jensena. Ať se rozhodneš pro

cokoli, bez ohledu na to, jestli se mi to bude zamlouvat, nebo ne, budeme stát za tebou. Uděláme, cokoli budeš potřebovat. Pravé přátelství nemá žádné meze. Nezná žádné hranice. Pravé přátelství je bezpodmínečné. Mám tě ráda jako svou sestru - v srdci tě beru jako svou sestru - a nikdy nezapomenu na to, jak jsi mě podpořila, když můj vztah s Jensenem byl teprve na samém počátku. Celou dobu jsi mě držela za ruku. Nikdy ti to nezapomenu, ani ti tvou lásku a přátelství nikdy nebudu schopná oplatit.”

Chessy postavila poloprázdnou sklenku s vínem na konferenční stolek, vzala obě kamarádky za ruce a láskyplně je stiskla. „Obě vás mám tolik ráda. Nikdo na světě nemá tak báječné kamarádky, jako mám já vás.”

„Polévka je hotová,” oznámil Jensen ve dveřích obývacího pokoje. „Půjdete se, děvčata, najíst?”

Chessy neměla to srdce mu říct, že to poslední, na co má momentálně myšlenky, je jídlo, zvlášť když si dal tolik práce, aby ji povzbudil. S povzdechem se zvedla z gauče a následovala Kylie a Joss do kuchyně, kde Dash právě upravoval stůl.

Dash podržel Chessy židli, a když si sedla, láskyplně ji políbil na temeno.

„Tohle zvládneš, zlato,” řekl. „Vím, že ti to teď nepřijde, ale jsi krásná, silná, milující

žena. Přežiješ to.”

Na opačné straně města hleděl Tate zamračeně z okna svého obývacího pokoje. Věděl, že vyhlíží Chessy. Doufal, že se rozmyslí a vrátí se domů.

Nebylo pochyb, že ji Joss s Kylie i Dash s Jensenem zahrnuli svou bezpodmínečnou podporou. Jensen měl plné právo se na Tatea naštvat. V tu chvíli to nevzal dobře, přestože si uvědomoval, že Jensen má na svou reakci plné právo. Bylo těžké přijmout pravdu, bolestnou a nepopiratelnou. Zabodávala se mu přímo do srdce.

Opět Chessy zklamal. Znovu ji zradil. Kvůli němu se ocitla v ohrožení zdraví i života a to bylo neodpustitelné. Věděl to, a přesto nedokázal přijmout fakt, že mu Chessy neodpustila.

Bál se, že tentokrát zašel příliš daleko. že si vybral zásobu druhých šancí. Kruci, nejen druhých šancí. Spíš i třetích, čtvrtých a pátých šancí.

Unaveně si protřel obličej. Spánek se mu vyhýbal. Jen tu seděl s telefonem v ruce

a posílal jí jednu textovku za druhou a prosil, aby přijala jeho hovor. Aby s ním mluvila. Aby se vrátila domů a dala mu ještě jednu šanci.

Na žádnou z jeho zpráv neodpověděla. Když se jí naposledy pokusil dovolat, hovor spadl rovnou do hlasové schránky, takže pochopil, že telefon vypnula. Její odmítnutí ho bolelo.

Oči se mu zalily slzami. Netrpělivě si je protřel. Nechtěl se poddat zničujícímu zoufalství, které mu zaplnilo srdce.

Musel toho hodně napravit. Počínaje svou prací. Musel Chessy dokázat, že se na něj bude moct spolehnout. Ať to stojí, co to stojí. Zavolal několika finančním poradcům, kteří po odchodu jeho společníka projevili zájem o partnerství v jeho firmě.

Tehdy je odmítl jen kvůli své pýše. Chtěl solidní firmu vybudovat sám, ale nyní si uvědomil, že kvůli vlastní tvrdohlavosti obětoval to, co pro něj bylo nejdůležitější. Měl

dost klientů, aby přibral minimálně dva společníky, kteří by přivedli vlastní klienty, jež by si pak rozdělili mezi sebou. A on by tak měl dost času věnovat se Chessy a jejich

manželství. Pokud mu k tomu tedy dá příležitost.

Teď mohl pouze rozběhnout jednání o partnerství a doufat v nejlepší. Na slovech nesešlo, dokud nebudou podpořena činy. Bylo načase to Chessy dokázat než o tom jenom mluvit. Odmítl se vzdát a mlčky odejít a dovolit jí, aby jejich vztah ukončila.

Čekala ho největší bitva jeho života, byl na ni ale připraven. Tentokrát ho nic nezastaví, aby získal Chessy zpět. Ji, její lásku, víru, důvěru. Chtěl všechno. A na oplátku jí také dá vše, co bude mít.

23. kapitola

Následující týdny byly pro Chessy zkouškou odolnosti. Měla u sebe Kylie a Joss, stejně jako Jensena a Dashe a měla i jejich neutuchající podporu a bůh ví, že ji potřebovala, protože Tate dál vytrvale bojoval, aby ji získal zpět.

Každý den jí chodily květiny. S květinářkou, která je přivážela, si už Chessy začala

tykat. A stejně tak chodily i další dary. Náušnice - netajila se, že je do náušnic blázen -, jemné náhrdelníky i ručně psané vzkazy, v nichž jí připomínal jejich manželství.

Hrozilo, že se každou chvíli zhroutí. Tate jí zcela očividně vyhlásil emocionální válku.

Všechno, co dělal, působilo na její srdce i její city. Připomínal jí šťastné chvíle. Bylo

škoda, že stejnou snahu nevyvíjel už dřív, protože by tak teď nežili každý jinde.

Co jen měla dělat?

Kylie i Joss ji bezpodmínečně podporovaly, přísahaly, že Tatea zavraždí ve spánku, pokud s tím svým tažením nepřestane. Dostalo se to až do bodu, kdy se Chessy už příčilo otevírat každý den dveře, aby přijala jeho balíček. Možná by se už měla přestěhovat do vlastního a nedat mu adresu.

Sice jí to přišlo zbabělé, ale nebyla ještě připravena mu čelit. Od chvíle, kdy od něj před dvěma týdny odešla, ho neviděla. Ne že by se tedy nesnažil. Nejprve zajel k Joss

a Dashovi, protože si myslel, že bude tam. Joss pak ihned zavolala Kylie, aby varovala Chessy, že je pravděpodobně na cestě k nim. A to také byl. Když pak odhodlaně zazvonil u jejich dveří, přivítal ho - a okamžitě ho poslal pryč - zamračený Jensen.

To ho ale neodradilo. Vytrvale pokračoval v boji tak, až se Chessy začala bát, že kdyby opustila útočiště Kyliina domu, Tate by šel za ní a způsobil scénu. Ne že by to provedl úmyslně. Nikdy by ji neponížil. Ale nejspíš by ji začal prosit, aby mu dala ještě jednu šanci, a kdyby odmítla, vypadala by jako ta největší mrcha na světě. A na veřejnosti.

Takže se dál schovávala v Kyliině domě, protože se bála, že na Tatea někde narazí.

A to ji štvalo. Byla takový zbabělec. Ustrašená, bezcitná blbka, protože mu dovolila, aby ovládal každý její pohyb.

Bylo už načase, aby vzala svůj život do vlastních rukou a přestala se bát nevyhnutelného střetu s Tatem. Stejně by k tomu dřív nebo později došlo. Nemohla se mu vyhýbat navěky. Jenže se také nedokázala rozhodnout, co dál. V jeden den byla

rozhodnutá domluvit si schůzku u rozvodového právníka, kterého znala od Dashe, a hned druhý den si už říkala, že by tak velký krok zatím dělat neměla. Protože jakmile by to udělala, už by nebylo cesty zpět. Až by Tateovi dorazily rozvodové papíry, byla by to? konečná. Nebyla si jistá, jestli je na to připravená.

A navíc začala mít žaludeční potíže. Nedokázala se podívat na jídlo, aniž by ihned nezačala zvracet. Byla vyčerpaná, bez energie a v noci ani nemohla spát. A ve dne ji ničilo Tateovo tažení.

Její úzkost se postupně tak zhoršila, že si nakonec domluvila schůzku u lékaře, aby jí předepsal léky, které by jí pomohly. Nezamlouvala se jí ani pouhá myšlenka na to, že by musela na svůj emoční stav brát silné léky, ale zároveň toužila alespoň po zdání klidu.

Jelikož Kylie byla v práci, Joss navrhla, že ji k lékaři odveze. Chessy protestovala, protože nepotřebovala, aby ji tam někdo držel za ruku, ale Joss trvala na tom, že ji ani

za nic nenechá jet samotnou. Nakonec se Chessy jejímu naléhání podvolila, a teď tedy

čekala, až pro ni přijede.

Když Chessy uslyšela, jak u domu zastavuje auto, vyšla ven, aby kamarádku přivítala. Joss zrovna vystoupila a byla úplně zelená. Při pohledu na ni bodl Chessy osten lítosti.

„Joss, vypadáš hrozně, zlatíčko. Co kdyby ses vrátila domů a lehla si do postele?

K doktorovi přece můžu jet sama.”

Joss ale jen mávla rukou. „To nic není. Opravdu. Ráno je mi hrozně, ale nemůžu po celé těhotenství zůstat v posteli, ačkoli přesně to by si Dash přál. Je z něj úplná

kvočna. Jako by snad na celém světě nebyla nikdy žádná žena těhotná. Chová se, jako bych měla smrtelnou nemoc. Ačkoli musím přiznat, že nechat se neustále nosit na rukách je moc příjemné.”

Oči jí zářily a do tváří se jí začala vracet barva. Chessy ji pevně objala. Jen tak. Jossina dobrá nálada byla jednoduše nakažlivá. Byla tak milá a hodná, že bylo nemožné to od ní ihned nepochytit.

„Tak tedy děkuji,” řekla Chessy. „Jsem za tvou společnost vděčná. Měly bychom vyrazit.

Nechci přijít pozdě.”

Joss si odfrkla. „Jako by to snad byl takový rozdíl. Vždyť doktoři také nechávají své pacienty věčně čekat. Klidně bys mohla dorazit o půl hodiny později, a stejně bys ještě čekala.”

„To je pravda, ale víš, jak nerada chodím pozdě.”

Joss protočila panenky. „To má být pokus rýpnout si do mě, když já chodím všude pozdě?”

Chessy se zasmála a usedla do jejího auta na místo spolujezdce. „Copak bych něco takového udělala?”

„Ano!”

Do ordinace Chessyina lékaře jim to trvalo patnáct minut, přestože to bylo v podstatě za rohem. Ale po cestě bylo několik semaforů a na všech chytly červenou.

Půl hodiny nato už Chessy šokovaně zírala na svého doktora, který jí sdělil naprosto nečekanou zprávu.

„Jste těhotná, paní Morganová,” oznámil jí její lékař klidně.

„Cože?” vypískla.

Měla pocit, že omdlí. Zmocňovala se jí panika. Těhotná? Vždyť přece brala antikoncepci. Snažila se vzpomenout si. Vzala si tabletku i o tom víkendu, kdy slavili výročí a všechno šlo potom z kopce? Asi to bylo ono. S Tatem celý víkend promilovali. Tehdy to bylo poprvé po dlouhé době.

„Vypadáte rozrušeně,” prohlásil lékař ustaraně. „Je tu s vámi někdo? Mám ho zavolat?”

„Ne,” odmítla. „Budu v pořádku. To je jen tím překvapením. Brala jsem - beru - antikoncepci.” Pak si něco uvědomila a vyděšeně se na lékaře podívala. „Pořád ty prášky beru. Neublíží to dítěti?”

„Určitě byste v tom neměla pokračovat,” poradil jí. „Ale pochybuji, že by to na plod mělo nějaký vliv. Budete si muset domluvit schůzku se svým gynekologem, aby vás prohlédl a poslal na sono a stanovil předpokládaný termín porodu.”

Hlava se jí točila, jak se snažila tolik informací najednou pobrat. Těhotná. Odloučená

od manžela. Od manžela, kterému musí říct, že je těhotná.

O chvíli později vyšla do čekárny, kde na ni čekala Joss. Ta na ni pohlédla a ustaraně svraštila obočí. Došla k ní a obtočila kolem ní ruku, aby ji podepřela.

„Chessy, co se děje?” zeptala se Joss. „Co ti doktor řekl? Dal ti léky, které ti pomohou s úzkostí?”

Chessy zavřela oči. „Jen mi na úzkosti přidal.”

„Nechápu.”

„Jsem těhotná, Joss.”

Joss na ni zaraženě zírala, ústa dokořán. „Panebože, Chessy. Co budeš dělat? Vím, jak moc jsi chtěla děti, ale Tate chtěl, abyste počkali.”

„Neudělala jsem to schválně,” hájila se Chessy. „S Tatem jsme o tom před tou rozlukou mluvili. Ale je mi jasné, že dítě naše problémy nevyřeší. Nikdy bych schválně

neotěhotněla jen proto, abych napravila náš vztah.”

„To by mě ani ve snu nenapadlo,” uklidňovala ji Joss. „Ale, zlato, to načasování je strašné. Tate teď bude o to víc chtít, aby ses k němu vrátila.”

Chessy vhrkly do očí slzy. „Nechci, aby se vrátil jen kvůli dítěti. Chci, aby chtěl mě.

Abych pro něj byla na prvním místě. Nepochybuju, že by pro něj bylo přednější to dítě. Je to ode mě sobecké, že chci, abych pro něj byla důležitější?”

„Bože, to ne,” zamítla to Joss. „Máš právo chtít, abys u svého manžela byla na prvním místě. O tom nepochybuj. Jak mu to hodláš říct?”

Chessy si unaveně povzdechla. Vyšly z kliniky a zamířily přes parkoviště k Jossinu autu.

„Nevím. Musím si to promyslet. Tímhle se všechno mění, Joss.”

„Dobrá zpráva je, že teď jsme těhotné společně!” řekla Joss s úsměvem, když nastartovala.

Chessy se pousmála. „Naše děti budou nejlepší kamarádi. Jako my.” „Teď

už zbývá, aby se do jináče dostala Kylie, a máme to komplet!”

„Šetři dechem,” prohlásila Chessy pobaveně. „Pochybuju, že se Kylie chystá mít někdy v nejbližší budoucnosti děti. Pokud vůbec. A Jensen podle všeho její rozhodnutí respektuje.”

„Přitom by z ní byla tak skvělá matka,” povzdechla si Joss smutně. „Nelíbí se mi, že své rozhodnutí postavila jen na svém vlastním hrozném dětství. Bojí se, že by s dětmi jednala, jako její otec jednal s ní, ale to je směšné. Na světě není krásnější, velkorysejší duše.”

„S tím souhlasím,” přitakala Chessy. „Myslím ale, že je dobře, že čeká. Ne ve všech případech dítě doplní pár. Není nic špatného na tom, že se chtějí soustředit na sebe, upevnit svůj vztah, protože jakmile přijde dítě, priority se změní.”

Ach, bože. Ve chvíli, kdy to vypustila z pusy, si uvědomila, že takhle se museli cítit její rodiče. Jejich čas patřil jen jim a dítě jim to překazilo. Nechtěla, aby její dítě vyrůstalo odmítáno a nechtěno, jako se to stalo jí. A i kdyby se s Tatem dali zase dohromady, její dítě by pro ni bylo na prvním místě. Ne Tate.

„To máš pravdu,” uznala Joss. „Rozhodně máš pravdu. Dítě není podmínkou, aby lidé prožili šťastný život. Mimoto Kylie teď bude moct rozmazlovat hned dvě děti. Bude z ní tetička Kylie a nejlepší na tom je, že je na noc bude moct vrátit a vyspat se, na rozdíl

od nás.”

„Takhle mě nepřesvědčíš o tom, že je mateřství super,” opáčila Chessy suše.

„Promiň. Už neřeknu ani slovo. Pusu mám na zámek.”

„Kéž bych o tom mohla říct Tateovi,” povzdechla si Chessy toužebně. „Ne že bych to

před ním tajila. Ale teď je všechno jiné. To on měl se mnou zajet k lékaři. Měli jsme tam být spolu a měl by se se mnou radovat z té zprávy. Takhle jsem si nepředstavovala, že to bude, až budu čekat své první dítě.”

Joss se natáhla přes řadicí páku a vzala Chessy za ruku. „Vím, že takhle jsi to nechtěla, ale dítě je požehnání a z tebe bude skvělá máma, Chessy. Ty to dokážeš. Budeme spolu chodit na předporodní kurz. Půjčím ti všechny svoje knížky o těhotenství a můžeme spolu chodit ke stejnému porodníkovi a domlouvat si schůzku na stejný den.”

Její nadšení bylo nakažlivé. Chessy pocítila první jiskru nadšení od chvíle, kdy na ni v ordinaci lékaře dopadla ta příslovečná bomba.

Bude mít miminko.

Ne, načasování opravdu nebylo nejlepší, ale jak řekla Joss, dítě bylo požehnání

za všech okolností. Byl to kousek Tatea, který jí zůstane navěky. Ale dítě je také k sobě navěky připoutá, bez ohledu na to, jak to s jejich manželstvím dopadne. Co když se Tate znovu ožení? Její dítě by mělo nevlastní matku. Někoho, koho by Chessy musela přijmout jako další rodičovskou autoritu. V srdci ji bodlo bolestí.

Muž jako Tate nikdy nemusel hledat ženu dlouho. Byl to pohledný muž v dokonalé kondici a měl peníze.

Proč ji bodl osten žárlivosti jen z pomyšlení na to, že by si našel nějakou jinou? To ona přece od něj odešla. Ne on. On naopak celou dobu prosil, aby se k němu vrátila.

Teď to ale bylo nevyhnutelné. Protože se mu musela postavit tváří v tvář. Musela mu

říct, že čeká jeho dítě.

24. kapitola

S každým dnem, kdy se Chessy neozvala, byl Tate stále sklíčenější. Každý den pro něj znamenal ztrátu naděje. Přesto dosud nevytáhl své trumfové eso. Měl v úmyslu sejít se s Chessy, aby jí mohl dokázat, že je jeho prioritou číslo jedna.

Přijal za společníky dva finanční poradce a svoje klienty si rozdělili rovným dílem. Hned

následujícího dne se Morganovo finanční poradenství přejmenovalo na Finanční poradenství Morgan, Hogan a Letterman. Zkráceně MHL.

Dělal, co mohl, aby se všechno vyřídilo co nejrychleji. Stejně nedokázal spát, pracoval proto po nocích na smlouvách a vyřizoval papírování pro jejich novou firmu.

Měl hotovo. Zítra to bude oficiální, chtěl však, aby se o tom Chessy dozvěděla přímo od něj. Dnes večer. Než se to následujícího dne rozkřikne. Otázkou bylo, jak se k ní

dostat? Jensen se pasoval do role jejího osobního ochránce a nedovolil Tateovi ani vejít do dveří. Chessy neodpovídala na jeho textovky ani hlasové zprávy. A neozývali se ani ti, kdo bývali jeho přáteli - Dash, Joss a Kylie. Jensena moc dlouho neznal, ale ostatní?

Považoval je za své nejbližší přátele, oni se však postavili na její stranu. Nejenže zradil Chessy, ale přišel i o ně. Neztratil pouze manželku, ale také své přátele.

Zazvonil mu telefon a on ztuhl. Ruce se mu třásly, když vytahoval mobil z pouzdra na opasku. Bože, tohle vyzvánění měl uloženo na Chessy. Ona mu volala!

Zaklel, když nedokázal přístroj vytáhnout hned napoprvé. To poslední, co by chtěl, bylo promeškat její telefonát. Znovu by mu už možná nezavolala.

„Chessy, díkybohu,” vydechl, když hovor konečně přijal.

„Tate?”

Její roztřesený hlas mu proměnil krev v kus ledu. Zněla, jako by plakala.

„Chessy, co se děje?” zeptal se. „Jsi zraněná? Pověz mi, kde jsi, a já pro tebe přijedu.”

„Jsem v pořádku,” ujistila ho, ačkoli se jí třásl hlas. „Chtěla jsem se zeptat, jestli bys měl čas se se mnou dnes večer sejít. V našem??ve tvém??domě. Někde v soukromí.”

Myšlenky se mu rozběhly všemi směry. Jestli by se s ní mohl dnes večer sejít? Krucinál, vždyť by pohnul nebem i zemí, aby se s ní setkal, kdekoli by chtěla. Ale to, že se s ním chce sejít v soukromí, mu nehrálo. Jako by mu chtěla říct něco důležitého. Poví mu snad, že se chce rozvést, a podá mu formuláře? Nebo by se mohl odvážit doufat, že se s ním chce usmířit a vrátit se k němu?

Ať už ale šlo o cokoli, chce se s ním sejít. V jejich domě, kam patří. To už něco znamenalo. Protože až tam vejde, bude doma. Bude na jeho půdě a nebude tam Jensen, aby se postavil mezi ně. Ne, budou tam jen oni, Chessy a Tate, jak žádala. Budou mít soukromí.

„Pokud tedy nemáš něco pracovního,” dodala tiše. „Můžeme to odsunout na později.”

Trhl sebou, ale věděl, že si to zasloužil. „Dnes se mi to hodí. Rozhodně přijď k nám domů. Uvařím nám večeři a pak si promluvíme. Stalo se toho tolik, o čem nevíš a co vyjde na světlo už zítra, ale chci, abys to slyšela nejprve ode mě. Chtěl jsem zajet ke Kylie

a Jensenovi a vytáhnout tě odtamtud třeba za vlasy, jen aby ses vrátila domů a já s tebou mohl probrat změny, ke kterým došlo. Změny, které tě určitě potěší.”

„Takže to vypadá, že si budeme mít co říct,” prohlásila.

„Vyslechnu si všechno, co mi chceš říct. A jestli budeš spokojená s tím, co ti odpovím, probereme to, co pro tebe mám já. Je to hodně velký krok. Otevřel jsem zadní vrátka, mám investory.”

„Můžu rozhodnout, kdo bude mluvit první?”

Tate v jejím hlasu slyšel nervozitu. Působilo to na něj, jako by chtěla, aby mluvil první, než začnou probírat, jak by se k němu po takové době odloučení mohla vrátit.

„Rozhodně,” souhlasil.

„Dobře, tak poslouchej.”

Pobaveně povytáhl koutek úst. V duchu už procházel spíž a lednici, jestli není potřeba něco nakoupit. Byl si jistý, že má na přípravu jejich nejoblíbenějších jídel všechno.

„Najíme se a ty mi všechno povíš první. Až mi řekneš, co máš na srdci, tak ti povím, co mám na srdci já.”

Začínal si myslet, že večeře bude jedna velká pohroma. Jak by mohlo jediné jídlo znamenat olivovou ratolest? Jak by mohlo být prvním krokem k záchraně jejich manželství? Ale bude to tak? Nebo se mu Chessy chystá říct, že už je doopravdy po všem?

„V kolik mám přijet?” zeptala se Chessy tiše, jako by netušila, jestli bude vítaná.

Tate měl co dělat, aby se ovládl a nevyzněl jako naprostý kretén. Byly ale věci, které musely být řečeny.

„Lásko, ty se nemusíš ptát, jestli můžeš přijít do vlastního domu. Nezačnu vařit, dokud nedorazíš. Napadlo mě, že bys mohla sedět u kuchyňského ostrůvku, zatímco já se nám pokusím nezničit večeři.”

Tentokrát ve svém hlasu zaslechl i náznak úsměvu. Celou svou duší zatoužil po jediném jejím úsměvu. Aby se na něj podívala, jako by jí dokázal snést modré z nebe. Tak, jak se na něj dívala kdysi. Jako by ho nade vše zbožňovala. Dokázala k sobě přitáhnout lidi. Její

úsměv a pár milých slov je k ní lákaly jako můry k plameni. Muži i ženy od ní odcházeli s pocitem, jako by je přijalo samo Veličenstvo. A, no, to ona v podstatě byla. Byla jeho princeznou.

Všechno dělal jen pro svou princeznu. Chtěl, aby jeho žena nikdy nemusela o nic žádat.

Měla k dispozici kreditní kartu bez limitu a on ji často vybízel, aby ji využila a šla si pro sebe něco koupit. Ona se do toho ale nehrnula a pokaždé pro něj měla stejnou odpověď. Nic nepotřebuje. Tate jí dával vše, po čem kdy toužila. Jak jen miloval ta sladká slova, která vycházela z jejích sladkých rtů. Kterého muže by nefascinovalo, že jsou jeho ženě bohatství a materiální věci ukradené? Co chtěla nejvíc, byl??její manžel. To měl být ten nejlehčí úkol ze všech.

Stačilo, aby jí věnoval svou plnou pozornost. Když se nad tím znovu zamyslel, uvědomil si, že se tu klientku snažil zoufale získat, protože zvažovala i jiné možnosti. Ale kvůli ní nedával Chessy to, co si zasloužila.

Získat Tabithu Markhamovou by byl velký úspěch. Nepochyboval, že se ji k sobě snažili přetáhnout i jiní finanční poradci. Ale jakmile uslyšel Chessyin křik plný bolesti a hrůzy,

v podstatě jí řekl, ať táhne do háje. A teď mu bylo jedno, který poradce ji získal. I kdyby žil do sta, Chessyin křik ho bude pronásledovat až do smrti.

„Neměla bych tě už dál zdržovat. Musím se osprchovat a převléknout. V poslední době mi nebylo dobře a začíná to být vidět.”

Tate se okamžitě ustaraně zamračil. „Je moje holčička nemocná? Kdo se o tebe stará?

To je moje práce.”

Hněvalo ho to, ta bezmoc, že nemůže být se svou manželkou, když ho nejvíc potřebuje. Chessy nebývala nemocná. Na kontrolách u svého lékaře slýchávala, že je zdravější než většina jeho pacientů.

Ale čas od času ji nachlazení přece jen dostihlo a jednou se potýkala i se streptokokem. Tate byl však pokaždé po celou dobu s ní. Chtěla spát v pokoji pro hosty, protože se bála, aby ho nenakazila, on však o tom nechtěl ani slyšet.

Každou noc, nebo ve dne, když se rozhodla trochu prospat, ji odnesl do postele, uložil ji do přikrývek a načechral polštáře tak, jak to měla ráda. A také jí předal ovladač k televizi v ložnici.

A zatímco sledovala pořady o dekorování a renovacích, Tate měl pocit, že mu vybuchne hlava, ale dovolil jí, aby ho mučila ženskými pořady, protože věděl, že je má ráda.

A teď zněla unaveně, což ho znepokojilo ještě víc. Takže bůh mu pomoz, jestli za ním dnes nepřijede, zvlášť teď, když byl bez sebe starostmi. Vyrazil by k Jensenovi a nějaká policie by mu byla ukradená.

„Dnes večer ti všechno povím,” řekla. „Nechci to probírat po telefonu.”

Tateovi se sevřelo srdce. žaludek cítil až v krku. Musel se několikrát zhluboka nadechnout nosem, jinak by zešílel.

„V kolik tu budeš?” zeptal se.

„Hm, nemám nic v plánu. Takže asi můžu přijít kdykoli. Napadlo mě, že bych přišla, až by ses chtěl najíst.”

Tate se zadíval na hodinky. Vlastně by nemusel čekat tak dlouho. Než Chessy přijede, usadí se v kuchyni a on začne s přípravami, bude šest. Dokonalé načasování.

„Mohla bys vyjet už teď?” zeptal se. Chtěl udržet své nadšení na uzdě a znít co nejklidněji, přestože pokud šlo o Chessy, o cokoli, co se týkalo Chessy, klid neznal.

Nemohl se dočkat, až Chessy spatří poprvé od toho večera, kdy od něj odešla, tak zničená a tak křehká. Jako by se měla zlomit v okamžiku, kdy by na ni někdo jenom zle pohlédl. A přesto dovolil, aby se jí dotýkal a připravil ji pro něj ten surovec.

Chessy mohla skončit vážně zraněná. Prakticky vzato ji znásilnil. A to, že do ní ten bastard nepronikl, neznamenalo, že jí neublížil, přestože křičela svou stopku.

Myšlenky mu stále vířily, nemohl najít klid. Zatímco čekal na její odpověď, začal připravovat palačinky. Recept byl v podstatě jednoduchý a moc dobrý. Ale o to šlo. Tate nebyl z těch, kdo by se do písmene řídili recepty. Vždy improvizoval, přidával věci, které měl rád, a experimentoval, dokud jídlo nemělo chuť, jakou chtěl. On i Chessy byli vždy takovými pokusnými králíky a pak si navzájem svá jídla konstruktivně kritizovali. Nebylo

tam dost kajenského pepře. Bylo tam moc černého pepře. Humr i krab zaváněli a chutnali po „rybině”.

Pokud šlo o tento konkrétní pokrm, falešná skromnost šla stranou. S Chessy se ho nemohli nabažit, vždycky jedli, dokud skoro nepraskli. Bylo to jídlo typu: „Už si dám jen jeden kousek,” a pokaždé následovalo spokojené zasténání a další sousto a další??Dokud oba nesténali agonií a neodplazili se na pohovku v obýváku, kde jen leželi a dívali se

na bezduché reality show, aby vypnuli mozek a nevnímali tak bolest v plných žaludcích.

„Ano,” řekla Chessy nakonec. V jejím hlasu zazněl náznak nadšení, nebo to možná bylo pouze jeho zbožné přání. Pokud jí chyběl jen z půlky tak, jako mu chyběla ona, pak měl šanci. „Osprchuju se, převléknu a vyrazím. Kdybych tu čekala moc dlouho, někdo by mě chtěl odvézt, a jak jsem řekla, na to, co s tebou chci probrat, nechci mít diváky.”

Strach mu znovu sevřel hrdlo a pevně ho utáhl. „Pověz mi alespoň, že jsi zdravá. že se s tebou neděje nic vážného. Nenechávej mě tu s těmi nejhoršími obavami, Chess.

Neskutečně jsi mě vyděsila.”

„Jsem zdravá, Tate. Opravdu. Je to jen??komplikované. A právě proto s tebou chci mluvit tváří v tvář.”

Ať už ji domů, kam náležela, a na jakkoli krátkou chvíli dostalo cokoli, byl za to vděčný.

„Dobrá tedy. Přijeď sem. Já zatím začnu připravovat večeři.”

25. kapitola

Kylie a Joss, stejně jako Jensen a Dash, ustaraně Chessy sledovali, jak se připravuje na cestu??domů. Pořád ten dům považovala za svůj domov, přestože v něm několik posledních týdnů nebydlela. Možná ho bude za svůj domov považovat vždycky.

Navíc, když dům kupovali, vybírala ho s myšlenkami na rodinu. Jen pro ně dva byl moc velký. Čtyři ložnice, tři koupelny a v přízemí pokoj pro hosty, kancelář, dva obývací pokoje, jídelna, kuchyně s jídelním koutem a barovým ostrůvkem.

V duchu si ho dokázala představit plný dětí, které by v něm vychovávala. Většina párů nekupuje hned po svatbě dům, v němž by plánovali zůstat navěky, ale Tate byl finančně zabezpečený natolik, že si ho mohli dovolit. A jakmile ho uviděla - a představila si v něm jejich společnou budoucnost - okamžitě se do něj zamilovala.

O pět let později čekala jejich první dítě, po němž tak zoufale toužila, ale její manželství bylo v troskách a dům, v němž ve svých snech žila s rodinou, se nyní zdál na hony vzdálený. A i kdyby jí ten dům po rozvodu s Tatem zůstal, jak by mohla vychovávat své dítě někde, kde by jí to na každém rohu připomínalo Tatea?

„Nemyslím, že je dobrý nápad, abys tam jela sama,” prohlásil Dash.

S Jensenem stáli mezi ní a dveřmi jako nepřekonatelná zeď, paže měli oba založené na hrudi, ve tvářích neústupný výraz.

Kylie a Joss stály Chessy po boku, bylo však jasné, že s muži souhlasí.

„Měla bys mu říct, aby přijel sem. Na neutrální půdu,” navrhla Joss tiše. „Nebo ke mně

a Dashovi. Dáme vám soukromí. Neměla bys tam jet. Ublíží ti to. A teď, když jsi těhotná, jsi ještě zranitelnější. Jen se zeptej Dashe! Brečím kvůli každé hlouposti. Je ze mě úplná emocionální troska. S takovým těhotenským mozkem bych určitě nedokázala rozhodovat

o ničem důležitém.”

Dash se láskyplně usmál, když se na svou ženu zadíval. „Těhotná jsi nádherná. A nejsi

žádná hormonální troska. Miluju tě a nic bych na tobě nezměnil. Těhotná jsi k zešílení sexy. Nemůžu se dočkat, až narosteš ještě víc a já ucítím to první kopnutí.”

Chessy se dotkla svého břicha a do očí jí vhrkly slzy. Joss střelila po Dashovi káravým pohledem a Dash se okamžitě začal kát.

„Omlouvám se, Chessy. Nechtěl jsem tě ranit.”

Chessy zavrtěla hlavou. „Nemusíte se s Joss kvůli mně omezovat, protože by ses bál, že mi ublížíš. To by nebylo fér. Zaslouží si mít někoho, kdo vidí, jak je výjimečná.”

Jensen si povzdechl. „Dovolíš alespoň, aby s tebou někdo z nás jel? Joss má v jedné věci pravdu. Právě teď jsi zvláště zranitelná a to dává Tateovi výhodu. A až se dozví o tvém těhotenství, bude tě do usmíření tlačit o to víc.”

„Tak to nejspíš zjistíme, že?” opáčila Chessy zvesela. „Rozhodně se sem ještě dnes vrátím. Chystá mi večeři, prý mi chce něco říct. Možná chce rozvod. Ale je jasné, že musíme pročistit vzduch. Potřebuju??to uzavřít. Potřebuju vědět, kam tohle míří, protože takhle už to dál nejde. Musím promyslet, co bude dál se mnou a dítětem.”

„Zlato, chlap nikdy nevaří večeři pro ženu, se kterou se plánuje rozejít,” prohlásil Dash suše.

„Pojedu,” oznámila Chessy důrazně. „Tak mě, prosím, už nechte, ať nepřijdu pozdě.”

„Jen pokud nám slíbíš, že zavoláš, kdybys nás potřebovala,” řekl Jensen. „Někdo z nás tam okamžitě přijede, kdybys potřebovala pomoc nebo podporu.”

Zvedla se na špičky a políbila nejprve Jensena a pak i Dashe na tvář. Kylie a Joss objala a zamířila ke dveřím.

„Moc vám všem děkuju,” řekla upřímně. „Mám štěstí, že mám takové přátele.”

Co nejrychleji došla k autu, než by si to celé mohla rozmyslet a z večeře s Tatem zbaběle vycouvat. žaludek se jí svíral nervozitou a těhotenství jí nijak nepomáhalo. Jen doufala, že večeři zvládne bez toho, aby vyzvrátila obsah žaludku. To by určitě nebyl ten nejlepší způsob, jak Tateovi říct o tom, že bude otcem.

Bude šťastný? Rozesmutnilo ji, že vůbec netuší. To on chtěl počkat, když na počátku manželství zatoužila po dětech. Myslel si, že by měli být v lepší finanční situaci, než ten krok udělají.

Ale kdy by mu přišlo, že mají peněz dost? Zdálo se jí, že bez ohledu na to, kolik vydělával, a bez ohledu na množství získaných klientů, mu to vždy připadalo málo. Pořád říkal, že by měli počkat ještě rok. Nebo až dosáhne toho a toho počtu klientů. Věděla jistě, že minimálně třikrát svého cíle dosáhl. A přesto děti zatím odmítal.

Bylo možné, že její zprávu nijak dobře nepřijme. Možná skončí jako svobodná matka, jejíž dítě nebude mít otce.

Hruď se jí svírala pocitem viny, že něco takového předpokládá. Tate nebyl zlý člověk.

Byl by dobrý otec. Věděla to. Nezáleželo na tom, jestli tohle dítě plánovali, nebo ne. Bude ho milovat stejně jako Chessy.

Když dorazila k jejich domu, zastavila a vystoupila. Tate už na ni čekal ve dveřích. Vypadal, že má co dělat, aby ji okamžitě neobjal nebo se jí alespoň nedotkl. Namísto toho jen ustoupil a mlčky jí pokynul, aby šla dál.

Byla nervózní. Vešla dovnitř s pocitem, jako by vcházela do cizí země, a ne do domu, který pro ni byl posledních pět let domovem.

„Buď se mnou v kuchyni, dokud nedovařím. Už jsem začal připravovat palačinky.”

Úplně se jí sběhly sliny. „Palačinky s krabem a rakem?” Znal její slabiny a jeho úsměv to dokazoval.

„Je možné, že jsem ti chtěl udělat tvé oblíbené jídlo,” řekl suše. Povzdechla si. „Nehraješ férově, Tate.”

Jenom pokrčil rameny. „Varoval jsem tě, Chessy. Nevzdám se bez boje. Věřím v nás.

Miluju tě. Nedovolím ti odejít, dokud nevyčerpám všechny možnosti, jak tě u sebe udržet.”

No, to jí odpovědělo na otázku, jestli se chystal požádat o rozvod. Ta velká věc, o které mluvil - nechystal se jí prostě říct, že ji hodlá prosit za odpuštění? A jak dlouho ještě vydrží odolávat jeho prosbám, když ho milovala celým svým srdcem?

Milovala ho. To ano. Bez debat. Ale důvěřovala mu? Ne. Už nemohla říct, že by mu plně důvěřovala. Ne, když mnohokrát dal před ní přednost svým klientům a kariéře.

„Tak o tomhle jsi se mnou chtěl mluvit?” zeptala se.

„Je to jedna z těch věcí,” odpověděl klidně. „Ale není to to hlavní. Probereme to při večeři. Až budou palačinky v troubě, rád bych si poslechl, co je nového u tebe. V telefonu ses mi zdála rozrušená a řekla jsi, že ti není moc dobře.”

Zavrtěla hlavou. „Probereme to po večeři. Až mi povíš, co mi chceš říct.”

Vypadal, že ho její tvrdohlavost přivádí k zoufalství, ale netlačil na ni. Namísto toho otevřel láhev vína, nalil jednu sklenici a pak chtěl nalít druhou, ona však zvedla ruku.

„Ne, mně ne,” řekla rychle. „Nechci víno. Podráždilo by mi žaludek.” „Takže jsi nemocná,” prohlásil.

„Nejsem se svým manželem,” opáčila úsečně. „Čekáš snad, že budu zářit radostí? Je mi mizerně, Tate. Tohle jsem nikdy nechtěla. Stalo se to kvůli tobě, ne kvůli mně.”

Krev jí začala bublat vztekem, cítila, jak se jí zvedá tlak. Několikrát se nadechla, aby se uklidnila. Věděla, že by miminku nijak nepomohlo, kdyby se rozčílila.

Tateovy oči potemněly smutkem. Ruka se mu třásla, když se natahoval po sklenici s vínem.

„Já se pro rozchod nerozhodl,” řekl tiše. „To bych nikdy neudělal. Zvoral jsem to. To beru. Byla to ode mě hloupost. Jednal jsem bez rozmýšlení. Byla to chyba, za kterou budu platit po zbytek života. Doufám, že pro mě ve svém velkorysém, milujícím srdci najdeš odpuštění. že mi dáš šanci, abych to napravil. Nechci bez tebe žít, Chessy. Nedokážu na to ani pomyslet. Nechci žádnou jinou ženu. Chci tebe. A chci i všechno ostatní, ale

jedině s tebou.”

Srdce se jí nad upřímností v jeho hlasu sevřelo. Neměla sebemenších pochyb, že to všechno myslí vážně. Vůbec o tom nepochybovala. Jenže stejně upřímný byl i po tom večeru, kdy slavili výročí, a hleďme, kam je to dostalo. Nezáleželo na tom, jestli to, co říkal, myslel upřímně. Záleželo na tom, jak dlouho mu ta upřímnost vydrží. Týden? Měsíc? Nevěřila, že by pro něj někdy mohla být na prvním místě, a tu nejistotu už nehodlala déle snášet. Teď musela myslet na dítě, které si zasloužilo otce, jenž tu pro něj bude, a ne někoho, kdo bude věčně pryč a nikdy s ním neprožije důležité mezníky jeho života.

„Nevím, co říct??co si myslet,” řekla Chessy a tvářila se nešťastně.

„Jen řekni, že o tom budeš přemýšlet,” naléhal. „Nemusíš mi odpovídat dnes, ani zítra.

Jen mi slib, že to promyslíš a že to se mnou ještě nevzdáš.”

Zavřela oči, ale přikývla. Věděla, že jinou možnost nemá. Nemohla mu slíbit, co se stane, až jí poví, co jí chce říct, a ona mu oznámí, že čeká jeho dítě. Věděla, že až se

o dítěti dozví, bude o ni bojovat o to urputněji, ale neříct mu o tom nepřicházelo v úvahu. Zasloužil si vědět, že bude otcem, bez ohledu na to, jak ji zklamal coby manžel.

V jeho tváři se jasně zračila úleva. Oči se mu rozzářily a téměř se z nich vytratila hrůza.

„Přísahám, že toho nebudeš litovat, Chess,” slíbil ochraptělým hlasem.

Odvrátil se od ní a pootevřel troubu, aby zkontroloval bublající sýr, který právě začínal krásně hnědnout. Nasála lahodnou vůni v žaludku jí zakručelo. Dnes ještě nejedla,

protože pouhá představa jídla jí obracela žaludek naruby.

Vzal chňapky, vytáhl pekáč z trouby, položil ho na sporák a zavřel dvířka.

„Teď to necháme pár minut odpočinout a pak se pustíme do jídla,” prohlásil.

Zatímco mluvil, došel ke skříňce s talíři a dva vyndal. Pak ze zásuvky vytáhl nože

a vidličky a vše položil na stůl v jídelním koutě, kde spolu tolikrát snídali. Samostatnou jídelnu využívali jen při zvláštních příležitostech, kdy k nim přišli hosté nebo přátelé.

Odnesl stále kouřící pekáč ke stolku a pomocí naběračky rozdal porce pokrmu. Chessy přivoněla a prosila svůj žaludek, ať se nevzpouzí.

Při prvním soustu s úlevou zjistila, že necítí žádnou nevolnost. Palačinky přivodily jejím chuťovým pohárkům úplný orgasmus. Rozkoší zasténala. Tohle by se s klidem vyrovnalo dobrému sexu.

„Chutná?” zeptal se Tate s úsměvem. Věděl moc dobře, že je to skvělé.

„Je to výborné,” povzdechla si. „To nejlepší, co jsem za poslední týdny jedla.” Zamračil se. „Jedla jsi vůbec, Chess? Znám tě. A když jsi nešťastná nebo ve stresu,

nejíš, ani se o sebe moc nestaráš.”

„Nepovídej,” odvětila. „Jsem opravdu nadšená, že se mi hroutí manželství.”

Povzdechl si. „Oběma je nám mizerně, lásko. Copak to nechápeš? Milujeme se. Já tě miluju. Pokud jsme nešťastní bez toho druhého, jediný logický krok je vrátit se k sobě, abychom byli znovu šťastní, nemyslíš?”

„Jenže já se bojím,” vyhrkla. „Tolikrát jsi porušil svůj slib, Tate.”

Prudce se nadechl, na chvíli se odmlčel a pak odsunul svůj talíř. Opřel se lokty o stůl a upřeně se na ni zadíval.

„Pak tě moje novinky možná přesvědčí, že se snažím změnit??že se měním. Přibral

jsem dva společníky, kteří se mnou rozšíří firmu. Což znamená, že už v tom nejedu sám. Také to znamená, že už nemusím tolik času trávit v kanceláři nebo s klienty. Mám teď dva kolegy, s nimiž se o klienty postaráme. Udělal jsem to pro nás, Chessy. Protože jsem dovolil, aby moje kariéra dostala přednost před naším vztahem. Dovolil jsem, aby měla přednost před vším ostatním. To k tobě nebylo fér a já jsem připravený udělat, co bude potřeba, abych to napravil.”

Chessy na něj naprosto nevěřícně zírala. Tate vždy neoblomně odmítal byť i návrh, aby si po odchodu obchodního partnera přibral někoho jiného. Byl odhodlaný vybudovat svou firmu sám.

„Zítra to bude oznámeno i oficiálně,” pokračoval Tate. „Já jsem však chtěl, abys to slyšela ode mě. A abys věděla, proč jsem to udělal. Pro tebe. Abych ti, doufejme, dokázal, že ctím svůj závazek k tobě. K našemu manželství. Znamenáš pro mě víc než

moje práce, moje kariéra, peníze, majetek. To všechno pro mě neznamená nic, pokud se o to nemůžu podělit s osobou, jež je mi v životě nejdražší. S tebou.”

Čekala všemožné zprávy, ale tohle ne. Vyloženě ji šokovalo, jak věcně jí oznámil, že nepřibral jednoho, ale hned dva společníky. Tate byl, co se jeho klientů týkalo, velmi majetnický a sobecký. Patřil mezi ty, kdo nechtěli, aby někdo jiný vyřešil to, o co se mohli postarat sami. Nevěřil, že to ostatní nepokazí.

Tohle byl velký krok. Obrovský. Netušila, co na to říct. Jen na něj s pusou dokořán zírala.

„Doufám, že ti to alespoň trochu dokáže, jak moc tě chci získat zpět. Udělám cokoli, aby ses ke mně vrátila,” pronesl tiše. „A tohle je jen začátek, Chess. Už nebudou žádné hovory po pracovní době. žádné večeře s klienty, pokud se mnou nepůjdeš ty. Víkendy budou patřit pouze nám a taky si budu brát častěji dovolenou, abychom mohli cestovat.”

Zmateně potřásla hlavou. „Nechápu to. Proč teď? Když jsi to mohl udělat dřív, proč jsi to neudělal?”

Oči mu potemněly lítostí. A podezřele zvlhly, což ji ohromilo ještě víc. Nikdy neviděla

Tatea plakat. Nikdy. Vždycky byl ten silný, zatímco ona se nechávala přemoct emocemi.

Plakala u smutných filmů, u veselých filmů, u dojemných vánočních reklam. Plakala u reportáží ve zprávách. Plakala dokonce, i když byla šťastná. Ale Tate?

„Měl jsem to udělat už dávno,” přiznal. „Nemám pro to jinou omluvu, než že jsem tě bral jako jistotu. Bral jsem i tvou lásku jako jistotu. Firmě se dařilo a doma na mě čekala dokonalá žena. A přesto to nestačilo. Bez ohledu na to, jaký úspěch má firma zaznamenala, vždy jsem chtěl víc, až nic nezbylo.

Když jsem pochopil, co jsem provedl, co ti mé odmítání způsobilo, probral jsem se.

Odstoupil jsem a dovolil, aby ti jiný muž ublížil. Máš tušení, co to provedlo se mnou? Ani se na sebe nedokážu podívat do zrcadla. Vidím jenom tebe, jak se choulíš a pláčeš.

Slyším tě, jak křičíš svoji stopku. Každou noc v posteli si ten večer přehrávám v hlavě pořád dokola. Na něco takového nikdy nezapomenu, Chessy. Musím s tím žít po zbytek života.”

„Kéž bych ti mohla věřit,” hlesla toužebně.

Natáhl se přes stůl a chytil ji za ruku. „Jen mi dej šanci, Chessy. Ještě jednu šanci.

O další nikdy žádat nebudu. Pokud tě znovu zklamu, odejdu. Dům a všechno ostatní bude tvoje. Nikdy nebudeš muset o nic žádat. Tím si buď jistá.”

Zavřela oči a odmlčela se. „Něco ti musím říct, Tate. Něco, co jsem sama právě zjistila.

Proto jsem se také chtěla dnes večer sejít. Všechno se změnilo a já nevím, co mám dělat.”

Ustaraně se zamračil. Pevně stiskl její ruku. Zhluboka se nadechla a vyhrkla:

„Jsem těhotná, Tate. Čekám tvoje dítě.”

26. kapitola

Tate Chessy upřeně pozoroval, jako by si nebyl jistý, jestli slyšel správně. Ale strach

a obavy v jejích očích mu napověděly, že slyšel dobře. Spolu se šokem se dostavila čirá radost??a úleva. Tolik si bál, co mu chce Chessy říct. Právě proto jí nejdřív oznámil

všechny svoje novinky, aby ji přiklonil na svou stranu, protože nechtěl slyšet, že přijela, aby ho požádala o rozvod.

Stiskl jí ruku. Nedostávalo se mu slov. V očích ho pálily slzy. Jako ochromená sledovala, jak mu po tváři stéká slza. Nesetřel ji. Chtěl, aby věděla, jak silně na něj ta zpráva

zapůsobila.

„Chessy, to je báječné,” zašeptal.

„Ale ty jsi nechtěl děti,” řekla stísněným hlasem. „Chtěl jsi počkat. Kdykoli jsem to nadnesla, řekl jsi, že možná příští rok. Chci, abys věděl, že jsem to neudělala schválně. To poslední, co bych si přála, by bylo přivést dítě do nejistého manželství. Muselo se to stát o tom víkendu, kdy jsme slavili výročí. Zapomněla jsem si vzít prášek.”

Vzdálenost mezi nimi už nedokázal déle snášet. Tate vstal, obešel stůl a přitáhl si ji

do náruče. Pevně ji objal, ramena mu poklesla emocemi. Srdce i duši mu zaplavila láska. Zavřel oči a modlil se o další šanci, aby to napravil. Teď měl rodinu. Nejen sebe a Chessy. Měli dítě.

„Pojď do obýváku, ať si promluvíme,” vybídl ji něžně.

Dovolila mu, aby ji odvedl k pohovce, a společně se usadili. Přitáhl si ji do náruče

a děkoval bohu, že neodporovala. Vychutnával si ten pocit, že ji má zase u sebe. Poslední týdny pro něj byly učiněné peklo. Nemohl ji vídat, mluvit s ní, dotýkat se jí. A přesto ji viděl každý den, kdy vešel do svého domu. Stopy po ní nacházel v každé místnosti. Bylo nemožné se někam zadívat a nevidět tam její odraz.

„Nejprve chci říct, že mě ani nenapadlo, že bys otěhotněla schválně. Ale i kdyby ano, měl bych z toho radost. Za druhé jsme se už shodli na tom, jak hloupě jsem se choval. Věděl jsem, jak moc sis děti přála. I já je chtěl. Ale chtěl jsem počkat ze dvou důvodů. Zaprvé jsem byl sobec. Toužil jsem tě mít jenom pro sebe a věděl jsem, že kdybychom

měli děti, musel bych se o tebe dělit se svým synem nebo dcerou. Stydím se za to, co teď říkám, ale nebudu ti lhát. A zadruhé jsem si chtěl být jistý, že dokážu svou rodinu zabezpečit finančně. Ale, Chessy, jsem nadšený, že čekáš dítě. Proto ses necítila tak dobře?” zeptal se úzkostlivě. „Je všechno v pořádku? Byla jsi u doktora?”

„U gynekologa jsem ještě nebyla,” přiznala. „Zjistila jsem to pouze díky tomu, že jsem zašla ke svému praktickému lékaři, aby mi předepsal léky na stres a úzkost. Při krevních testech museli udělat i těhotenský test. Potom mi oznámil, že jsem těhotná. Bylo mi jasné, že ti to hned musím říct, a proto jsem tady.”

„Děkuju ti, žes to přede mnou netajila,” řekl. „Chci být po celé těhotenství s tebou. Rád bych s tebou šel na každou kontrolu u lékaře a viděl, jak v tobě naše dítě roste. Chci cítit,

jak poprvé kopne. A toužím vidět, jak se každým dnem zakulacuješ a krásníš stále víc.”

„Takhle to zní, jako by to těhotenství všechno vyřešilo,” poznamenala Chessy tiše. „Ale tak to není, Tate. Pořád toho musíme hodně napravit. Stále se rozmýšlím, jestli zajít

k rozvodovému právníkovi, nebo ne.”

Tateovi ztuhla krev v žilách, ochromil ho strach. Ale přinutil se uklidnit. Nemohl si dovolit říct něco špatně a navěky ji od sebe odehnat.

„Vím, že toho musíme hodně vyřešit, ale chci to zkusit. Chceš i ty?”

Nervózně se kousla do rtu, v očích měla nejistotu. „Nevím,” přiznala. „Je to pro mě složité. Nevím, jak se mám správně rozhodnout. Jen vím, že jak to bylo předtím, to už dál nepůjde. Naše dítě si zaslouží něco lepšího. Já si zasloužím něco lepšího.”

„Ano, zasloužíš si něco lepšího, než jsem ti dával,” souhlasil Tate a ani se nesnažil zakrýt pravdivost jejích slov. „A jsem odhodlaný ti to dát. Odteď budu na sto deset procent jenom tvůj. Ale nedokážu to, když nebudeme spolu. Potřebuju tě u sebe. Kde se budu moct o tebe i naše dítě postarat. Nejsi šťastná. Ani já nejsem šťastný. Když to zkusíme, co můžeme ztratit?”

„Nemůžu se rozhodnout takhle narychlo,” zašeptala. „Potřebuju čas, Tate. Musím si to promyslet. Zpracovat to. Sama jsem se o dítěti právě dozvěděla. Neměla jsem čas rozmyslet si, co je pro mě nebo naše dítě nejlepší. Natož pro nás.”

A přesto za ním přišla při první příležitosti. Nezatajila před ním, že je těhotná. To mu dávalo naději, že ještě není vše ztraceno. Důvěřovala mu natolik, že se mu svěřila. Na druhou stranu byla upřímná vždycky. Zatajování neměla v povaze. Byla to jedna z věcí, které na ní nejvíce miloval. Neskrývala své emoce ani náladu. Znal ji.

Chtěl ji získat zpět, ještě než se o dítěti dozvěděl, ale uvědomovala si to? Určitě ano.

Za ty poslední týdny, kdy se ji neúnavně snažil získat zpět, to určitě pochopila. Netušil však, co si myslí. Tohle pro něj bylo neprobádané, frustrující území. Vždy počítal s její předvídatelností. Vlastností, která by jiné muže asi nepřitahovala, ale Tate byl rád, že vždy ví, jak si u Chessy stojí. Uklidňovalo ho to. Jeho největší chybou bylo, že se s tím spokojil, spoléhal se na to, že její vztah k němu zůstane neoblomný jako skála.

Už ji nikdy nebude brát jako samozřejmost, nejdříve ale musí najít způsob, jak ji o tom přesvědčit. Slova byla pouhá slova a ta už pro ni nic neznamenala.

„Dám ti čas,” svolil nakonec. „Ale, prosím, neukrývej se přede mnou, Chess. Dovol mi vídat tebe i naše dítě. Dovol, abych tě doprovázel k lékaři. Nebudu na tebe tlačit, ani

po tobě nebudu chtít nic, co mi nebudeš ochotná dát. Ale dej mi šanci dokázat ti, že jsem se změnil, počínaje tím, že zítra bude ohlášeno, že jsem přijal dva společníky. Rád bych, abychom začali znovu. Udělám cokoli, abych získal zpět tvou důvěru.”

„Chceš se mnou randit?” zeptala se skepticky.

„Chci, abychom se vídali,” opravil ji. „Byl bych rád, kdybychom přitom nežili odděleně, ale pokud potřebuješ čas a prostor, dám ti je. Chci tě ale vídat, což znamená společné večeře v restauracích, nebo bys přišla sem a já bych ti uvařil. Jako dnes. Rád bych s tebou šel k lékaři, abych věděl, že je o tebe i dítě postaráno. Chci s tebou mluvit o jménech

a vybírat dětský nábytek i oblečky.”

Něžně se pousmála a jemu se zrychlil tep. Pomalu už ji nahlodával. To bylo vidět. Ale bylo by to ubohé vítězství, kdyby nezískal to, po čem nejvíc toužil. Aby se vrátila do jeho života, do tohoto domu, do jeho postele. Musel však doufat, že k tomu také dojde. Nic jiného nepřicházelo v úvahu.

„Promyslím si všechno, co jsi mi řekl,” přislíbila nakonec. „Ale teď už bych měla jít.

Kylie a Jensen si budou dělat starosti. Nechtěli, abych sem jela sama.”

Tateův výraz potemněl. „Myslí si snad, že jsem nějaký netvor, který by ti ublížil?”

„Ne,” opáčila Chessy tiše. „Ale bojí se, že mi ublížíš emocionálně. A já na tom nejsem nejlépe. Jak už jsem řekla, k lékaři jsem šla, abych ho požádala o léky na úzkost

a deprese. Namísto toho jsem zjistila, že jsem těhotná. Bojím se. Nikdy v životě jsem se tolik nebála. Tohle pro mě není snadné, Tate. Nejsem zvyklá zpochybňovat každé své rozhodnutí, ale vždy se rozhodnu špatně. To už si nemůžu dovolit, když teď musím myslet na dítě.”

Tate zavřel oči, z bolesti v jeho srdci se mu svírala hruď. „Kéž bys nejezdila. Byl bych rád, kdybys tady zůstala, abychom si mohli promluvit. O dítěti. O naší budoucnosti.”

„Zatím jsme se nedohodli, že bychom nějakou budoucnost měli,” poznamenala.

„Můžeme se vídat. Za mých podmínek, ne za tvých. Ale definitivní rozhodnutí je na mně, a já čekám, že ho budeš respektovat.”

Kousl se do jazyka, aby neodporoval. Aby se ji nepokoušel přemlouvat. Zastavilo ho jen to, jak křehce a vyčerpaně vypadala. To poslední, co potřebovala, by byl další stres.

Trpělivost. Tohle bude vyžadovat trpělivost. S tou moc zkušeností neměl. V životě nemusel nikdy na nic čekat. Když Chessy poznal, okamžitě věděl, že je ta pravá, a brzy nato ji získal.

A teď ji ztratil.

„Kdy tě tedy můžu vidět?” vyhrkl. „Zavolám ti,” odpověděla.

Netrpělivě vydechl. Pokud bude čekat na její zavolání, možná se nikdy nedočká.

„Já ti zavolám, Tate,” ujistila ho tiše. „Jenom mi dej pár dní. Musím si toho hodně promyslet. Možná bychom spolu mohli o víkendu něco podniknout.”

Stálo ho veškeré úsilí, aby zůstal sedět, když na něj jeho instinkty křičely, aby mezi nimi strhl zeď. Takto však zvítězit nechtěl. Chtěl všechno. Chessy. Jejich dítě. Její srdce, duši i tělo. A chtěl, aby mu to dala ze svobodné vůle. Ne proto, že ji zahnal do kouta.

„Počkám tedy na tvé zavolání,” svolil nakonec. „Ale slib mi, že kdyby se cokoli přihodilo, kdyby se objevil jakýkoli problém s dítětem, dáš mi vědět, abych s tebou mohl být.”

„Nemám v úmyslu před tebou cokoli tajit, Tate.”

Vstala z pohovky, on ji však chytil za ruku. Nechtěl, aby už odešla.

„Musíš jít hned teď?”

Přikývla. „Nechci, aby si Kylie s Jensenem nebo Joss s Dashem dělali starosti. Už tak se o mě v poslední době příliš báli.”

„Já se o svou holčičku také bál,” poukázal Tate tiše.

V jejích očích po těch slovech spatřil bolest. Nechtěl jí ublížit. Jen mu to vyklouzlo, to něžné oslovení.

„Pověz mi něco, Tate,” řekla a sklonila hlavu na stranu. „Chyběla jsem ti já? Nebo sis jen zvykl na to, že mě máš u sebe? Stačila by ti na to jiná žena? Nelíbí se ti samota?”

Prudce se nadechl. Její slova mu působila dutou bolest. Bolelo ho, že ji něco takového vůbec napadlo.

„Tebe mi žádná jiná žena nenahradí, lásko. Samozřejmě že mi chybíš. A nelíbí se mi být sám, ale to proto, že nejsem s tebou. Kdybych si měl vybrat mezi samotou a být s někým jiným než s tebou, vyberu si samotu.”

Věděl , že mu jeho odpověď vynesla pár plusových bodů, protože vůbec poprvé v jejích očích probleskla nejistota. Jako by začala pochybovat o svém rozhodnutí od něj odejít. Mohl pouze doufat, že brzy změní názor, protože každý den bez ní pro něj bylo peklo.

27. kapitola

Následujícího dne seděla Chessy v obývacím pokoji, v rukou noviny rozevřené

na ekonomické sekci, a přemýšlela o večeru s Tatem, když do dveří vpadly Joss a Kylie.

„Vidělas?”

Joss zmlkla, když spatřila noviny, které Chessy držela. „Aha, tak už jsi to nejspíš viděla,” dokončila Joss.

„Pokud myslíš ten článek o tom, že Tate přibral dva finanční poradce za své společníky, tak ano,” odpověděla Chessy. „Ale už jsem to věděla. Řekl mi to včera večer.”

„A tys nám to nepověděla?” podivila se Kylie.

„Když jsem se večer vrátila, byla jsem úplně vyčerpaná,” odpověděla Chessy. „Byla jsem moc zmatená, než abych o tom chtěla mluvit. Kruci, pořád jsem zmatená. Nemůžu přijít na to, co má v plánu, a to mě dohání k šílenství.”

Joss se posadila na pohovku vedle Chessy, oči plné lásky a porozumění. „Napadlo tě, že má především v plánu získat tě zpět za každou cenu, zlatíčko?”

„Ale o to jde. Tate chce jenom vyhrávat, ať v práci, nebo osobním životě, ale hlavně v práci. Jak mám vědět, že pro něj neznamenám jenom další vítězství? Jak mám vědět, jestli to se mnou myslí upřímně? Ne že by neměl jiné možnosti. Tak co se změnilo?

A na jeho obranu musím říct, že mi oznámil, že přibral dva společníky, aby mohl věnovat víc času našemu manželství, ještě než jsem mu o dítěti řekla.”

„Tak to možná tentokrát myslí vážně,” uznala Kylie.

Chessy se na ni překvapeně zadívala, protože dosud proti Tateovi brojila.

„Já vím, já vím,” dodala Kylie. „Nejsem zrovna jeho největší fanynka. Ale musím uznat, že je vytrvalý a zdá se, že i upřímný. Kdyby se to týkalo kohokoli jiného než mé nejlepší kamarádky, přemýšlela bych, jestli není blázen, že ho od sebe dál odhání. Ne že bych si

to o tobě myslela. Ty máš naprosté právo být opatrná, jestli mu znovu dát tu moc ti ublížit. Je důležité být opatrná. Dvakrát měř, jednou řež, jak se říká.”

„Myslím, že otázkou je, co chceš ty, Chessy?” zeptala se Joss tiše. „Protože je jedno, co si myslíme já nebo Kylie nebo Dash nebo Jensen. Tohle je tvůj život. Tvoje manželství.

Jen ty můžeš rozhodnout, co je pro tebe nejlepší a, což je ještě důležitější, co tě učiní

šťastnou. Odoláváš jen proto, že mu nedůvěřuješ, že ti znovu neublíží? Nebo odoláváš

kvůli své hrdosti a protože nechceš vypadat jako důvěřivý blázen, kdybys mu dala druhou

šanci?”

Chessy Jossina otázka zarazila. „Páni. Ty nemůžeš pokládat lehčí otázky, co?”

„Soudě podle tvého výrazu uhodila hřebík na hlavičku,” poznamenala Kylie.

„Bože, co když máš pravdu?” vydechla Chessy. „Je za tím jenom moje hloupá pýcha? že nechci vypadat jako hlupačka, kdybych ho vzala zpátky? Nebo mu opravdu nevěřím?”

Joss pokrčila rameny. „Možná trochu od obojího. Ať tak či tak, nedivím se ti. Já bych znovu takové ponížení ani bolest riskovat nemohla. Na druhou stranu jsem zažila něco podobného s Dashem a odpustila mu.”

„A já odpustila Jensenovi to, jak hloupě se zachoval,” dodala Kylie suše. „Myslím, že to mají všichni muži společné. Nějaký gen hlouposti, který podědili jen proto, že jsou to muži. ženy jsou mnohem chytřejší a uvažují víc logicky. Muži? Nijak zvlášť. Myslí svými

ptáky, pokud tedy vůbec myslí.” Chessy i Joss vybuchly smíchy.

„Ty v sobě nemáš kousek respektu, Kylie. A to na tobě zbožňuju,” dodala Chessy s úsměvem.

Kylie se jim s úsměvem poklonila. „Jsem vám kdykoli k službám. A teď zpátky

k tématu. Co chceš, Chessy? Zapomeň na to, co se stalo v minulosti. Zapomeň na to, jak bys vypadala před ostatními. Zapomeň na to, co si já, Joss, Dash nebo Jensen myslíme. Co opravdu chceš? Co by tě udělalo nejšťastnější na světě? Nemysli. Řiď se svým instinktem. Odpověz do tří vteřin.”

„Chci zpátky svého manžela,” vyhrkla Chessy. „Chci, aby moje dítě mělo matku i otce.

Chci, aby se mnou byl Tate po celé těhotenství. Chci svoje manželství.”

„No, tak tady to máš,” prohlásila Joss spokojeně.

„Bože můj,” zašeptala Chessy. „Je to opravdu tak jednoduché?”

„Ne,” zavrtěla hlavou Kylie. „Nic, co za to stojí, není nikdy jednoduché. Nebo tak to alespoň říká Jensen. Řekl mi to už na začátku. Já to tehdy nebrala vážně, protože jsem věděla, že to se mnou nebude mít snadné.”

Joss se uchechtla. „že to s tebou nebude mít snadné? Ale ne.”

„Nech si ten sarkasmus, nebo já nechám tebe,” pohrozila Kylie. „Jak jsem řekla, Chessy,” a vědomě ignorovala Jossino pomrkávání, „ne, není to jednoduché, ale může být. Abych znovu citovala Jensena??Přijde mi, jako bych byla jeho papoušek! Ale řekl mi,

že to může být tak snadné, nebo tak obtížné, jaké si to sami uděláme. Otázkou je, jaké to chceš mít ty.”

„Nechci, aby to měl snadné,” odpověděla Chessy váhavě. „Neměl by o nás trochu bojovat? Kdyby to měl moc jednoduché, dalo by mu to volnou ruku, aby mě znovu využil. Aby mě bral jako samozřejmost. A, no, asi budu znít jako strašný člověk, ale částečně ho chci za to, co udělal, potrestat. Zaslouží si potrestat.”

„Zlatíčko, myslím, že jsi mu život za poslední týdny pořádně ztížila. Ne že by si to nezasloužil. Ale ten chlap je na tom mizerně. Řekla bych, žes ho už pořádně vytrestala,” řekla Joss.

„Ach, ano,” souhlasila Kylie. „Jensen mi řekl, že ten chlap vypadal stále hůř, kdykoli se tu ukázal. A že vypadal jako nakopnuté štěně pokaždé, kdy mu Jensen řekl, aby vypadl.”

Chessy sebou trhla. „Uf. Nechci zlomit jeho hrdost. I když ho chci potrestat za to, jak hloupě se choval.”

„Tak co budeš dělat?” naléhala Kylie. „Jak já, tak i Joss jsme obě tehdy dospěly

do bodu, kdy jsme si uvědomily, jak hloupě se naši muži chovají, a kdybychom nevzaly věci do svých rukou, teď bychom byly obě nezadané.”

„Jinými slovy musím Tateovi vecpat do hlavy kus rozumu a slitovat se nad ním,” shrnula to Chessy suše.

„No, i tak se to dá říct,” přikývla Kylie. „Vím, že se budu opakovat, ale udělej to, jen pokud opravdu chceš. Ber, nebo nech být. Jestli ho máš dost, domluv si schůzku

s právníkem a jdi dál. Pokud chceš Tatea zpátky, seber odvahu a řekni mu to. Ať tak či tak, už to trápení ukonči. Protože právě teď předvádíš totéž, schováváš hlavu v písku

a nic neděláš.”

„V tom máš naprostou pravdu,” uznala Joss.

„Mám, že?” povytáhla Kylie obočí.

„Ano, ty vychytralá potvoro. Ty máš vždycky pravdu,” prohlásila Joss přehnaně důrazně.

Chessy se znovu zasmála a uvědomila si, že se směje vůbec poprvé od rozluky sTatem.

„Bože, já vás zbožňuju,” prohlásila. „Musím být ta nejšťastnější ženská na světě, když mám tak skvělé kamarádky. Nejlepší kamarádky.”

„Sestry,” opravila ji Joss.

„Ano, sestry, jen každou od jiné matky,” souhlasila Kylie. „A nechci na tebe nijak naléhat, ale potřetí se ptám, co budeš dělat? Nebo potřebuješ pomoct, abys na to přišla?”

Chessy pohlédla na noviny v klíně, otevřené na stránce, kde byl článek o tom, že Tate přibral společníky. Zamyšleně na něj hleděla a zkontrolovala hodinky.

„Jak dlouho myslíte, že vám potrvá mě dát kompletně do pucu? A tím kompletně myslím kompletně. Dokonalé šaty. Skvělé boty. Vlasy, make-up. Prostě celý balíček.”

„Když se do toho pustíme, moc dlouho ne,” pronesla Joss nadšeně. „Proč? Máš už plán?”

„No, teď je poledne a podle toho článku se od jedné do tří bude ve Woodlands konat recepce k příležitosti otevření investiční společnosti MHL. Bude to v jejich nových prostorách. Napadlo mě, že bych se tam stavila. Jen poblahopřát a tak.”

„Ach, vychytralý plán. To zbožňuju!” zavrněla Joss.

„Já také!” vykřikla Kylie. „Ďábelsky vychytralý. To osobně oceňuji. Obvykle jsem tu ta

ďáblice já.”

„Ráda ti ten post zase vrátím, až se toho nabažím,” uklidňovala ji Chessy.

„No, jestli tě máme vyšňořit, měly bychom si pospíšit. Nechci ranit tvé city, kamarádko, ale vypadáš příšerně,” prohlásila na rovinu Joss.

„No páni, děkuju. Hned se cítím lépe, když chci oslnit svého manžela.”

„Neposlouchej ji. Dej nám pětačtyřicet minut a bude z tebe zase kočka. Hlavně na té recepci nikoho nepozvracej,” dodala Kylie s ďábelským úsměvem.

28. kapitola

Dělicí stěna mezi dvěma konferenčními místnostmi byla odsunuta, aby vznikl jeden velký prostor. Ten byl nyní téměř k prasknutí naplněný lidmi, kteří přišli na recepci ke vzniku společnosti Finanční poradenství MHL. Tate z toho měl být nadšený, jeho srdce však nic necítilo.

Usmíval se, když to bylo vhodné, vyměňoval si zdvořilostní fráze a prázdně tlachal

s hosty. Odpovídal na hloubavé otázky, proč by si měl potenciální klient zvolit právě jeho firmu namísto konkurence. Všechno šlo jako po másle. Tak proč nebyl nadšený? Kvůli tomuhle přece tak tvrdě pracoval, ne?

Jenže tu s ním nebyla ta, na níž mu záleželo nejvíce.

S povzdechem se zdvořile omluvil páru, s nímž si povídal, a vydal se k číšníkovi, který obcházel hosty s tácem plným sklenic vína. Tate si dal záležet, aby nabízel jen to nejlepší. Dobré víno, dobré šampaňské, najal prvotřídní cateringovou službu a ani na jídle nešetřil.

Právě když zvedal sklenici vína ke rtům, spatřil ji. Skoro se udusil. Rozkašlal se, aby víno nevdechl do plic.

Chessy stála na opačné straně sálu, tak překrásná, až mu to bralo dech. Zářila. A nebyl jediný, kdo si toho všiml. Lidé se zastavovali a obraceli k ní svůj zrak, přitahováni Chessyinou září. Usmívala se a vřelýma očima se rozhlížela po davu. Koho hledala? Jeho? Přišla sem za ním? Bál se doufat. Ale proč by tu jinak byla? Jak se o téhle akci vůbec dozvěděla?

Vlasy měla rafinovaně vyčesané, podél krku jí spadaly uvolněné kadeře. Měla jednoduché, přesto elegantní diamantové náušnice, jež jí dal na jedno z předchozích

výročí, ale co mu bralo dech, byl její náhrdelník. Ten, který, pokud věděl, na sobě neměla od té osudné noci v Sídle.

A její boty. Bože, ty boty. Chtěl se vydat přes sál, odtáhnout ji do nejbližší kanceláře a pomilovat ji přímo na stole. Její šaty, přestože střídmé, obepínaly její křivky

a zdůrazňovaly každý dokonalý detail její úchvatné postavy. V ústech mu vyschlo tak, že nedokázal polknout.

Když ho v davu spatřila, jejich pohledy se do sebe zaklesly. A pak se usmála.

Nádherným, vlídným úsměvem, který ho málem srazil na kolena. Vydala se k němu, prodírala se mezi lidmi. Konečně se vzpamatoval. Vkročil do davu, odhodlaný setkat se s ní na půli cesty.

A pak se setkali. Tate si ji okamžitě přitáhl k sobě a bylo mu jedno, že se ostatním pletou do cesty. Držel ji, oči zavřené čirou radostí z toho, že ji konečně svírá ve svém náručí.

„Jsem tak rád, že jsi přišla,” zašeptal. „Ale jak jsi to věděla?”

Odtáhla se a s něžným úsměvem k němu vzhlédla. „Četla jsem o tom v novinách. Proč jsi mi o tom neřekl ty?”

„Nevěděl jsem, jestli bys chtěla přijít,” přiznal.

„Pokud je to důležité pro tebe, je to důležité i pro mě,” pokárala ho tiše. Srdce se mu sevřelo nadějí. Nadějí, v niž se bál doufat.

„Promluvíme si o tom později,” zašeptala. „Teď bys mě mohl představit svým novým společníkům. Máš tu klienty, kterým se musíš věnovat. Počkám, dokud to tu neskončí. Pak pojedeme domů a promluvíme si.”

Tateovi hrozilo, že se tady, přímo uprostřed zaplněného sálu, zhroutí. A bylo mu to fuk. Objal ji kolem pasu, majetnicky si ji přitiskl k boku a vydal se mezi lidi. Představil ji nejen novým společníkům, ale také několika klientům.

Vidět, jak Chessy svým přirozeným šarmem a nespoutanou energií oslňuje návštěvníky, bylo jako spatřit kouzlo. Uchvátila je a oni jí pak zobali z ruky. Proč ji vlastně přestal brávat na večeře a večírky s klienty? Tehdy jí nechtěl přidělávat starosti, ale nyní už chápal, že to brala jako odmítnutí. Přitom právě opak byl pravdou.

Byl na ni tak hrdý. Viděl, jak závistivě se na ni dívají ostatní muži v místnosti, a právě proto se od ní nehnul ani na krok. Veřejně ji tak prohlásil za svou. Je moje. Ruce pryč.

Když se večírek začal chýlit ke konci a hosté se začali vytrácet, Tate se obrátil ke svým dvěma společníkům. „Zůstaňte tu, dokud všichni neodejdou. Já teď pojedu domů se svou ženou.”

Ani jim nedal příležitost cokoli namítat. Zamířil s Chessy ke dveřím, jak nejrychleji

mohl, a nevšímal si jejího udiveného pohledu. Nebyla zvyklá, že by dával přednost jí před prací, ale měla by si na to začít zvykat, protože takhle to odteď bude.

Bohové silnic stáli dnes na jeho straně, domů se dostali za sedm minut. Tate ji vzal

za ruku, aby si to nerozmyslela a neodmítla s ním vejít do domu. Jakmile prošli vstupními dveřmi, oblečení z nich přímo padalo.

Netrpělivě tahal za její šaty, roztrhl zip, který se nechtěl ihned rozevřít. Byla stejně netrpělivá jako on, odervala mu knoflíky košile. Prudce mu stáhla kravatu a odhodila ji. Roztrhl jemnou krajku její podprsenky, pak jí z nohou stáhl kalhotky.

Jakmile osvobodili penis z jeho kalhot, zvedl ji a přirazil až po kořen. Objala ho nohama kolem pasu a vyklenula se proti němu. Kráčel k pohovce, stále zabořen hluboko do jejího těl a.

Držel ji pod zadkem, zvedl ji a pak ji pomalu spustil na svou erekci. Oba zasténali rozkoší. Jejich touha byla zoufalá, živoucí, dýchající entita, jež zaplňovala celou místnost. Hladově mu svírala ramena. Vyklenula se, vycházela vstříc jeho přírazům.

Na pohovku to nestihli.

Vystoupil z ní jen na tak dlouho, aby ji položil na přepychový kobereček, a pak už byl opět v ní, pronikal do ní a přirážel, zoufale se s ní chtěl propojit tím nejintimnějším způsobem.

Jeho ústa vychutnávala každý centimetr její pokožky, kam jen dosáhl. Sál její ňadra, dráždil jejich ztuhlé vrcholky. Vyjel ústy nahoru, zanechával jí na krku vlhkou stezičku. Vsál mezi rty jemnou kůži pod jejím uchem, pak jí olízl ucho a mezi zuby něžně sevřel její lalůček.

Divoce se rozechvěla, blížila se vrcholu. Poznal to podle toho, jak pevně ho v sobě svírala. Náhle pocítil ještě větší vlhko, zalilo ho sladkým teplem. Jako by se koupal v saténu. Byla tak horká. Tak těsná.

Ztratil se v ní. Bezmyšlenkovitě přirážel, dokud mu k uším nedozněl její výkřik. Potom si sám dovolil vyvrcholit. Nedokázal myslet, natož mluvit. Tolik toho chtěl říct, ale nevěděl

jak.

Zůstal v ní. Hruď se mu prudce zvedala, když na ni dolehl, jejich potem zvlhlá těla

žhnula žárem.

„Nevadí, že jsme to udělali?” zeptal se úzkostně. „Nechci ublížit miminku.”

Chessy se zasmála, ten zvuk byl pro jeho uši jako rajská hudba. „Na takové obavy je už trochu pozdě. Ale ne, neublížil jsi miminku. Naše malá je v pořádku. Stejně jako její máma.”

Zavřel oči a vychutnával si krásu toho okamžiku. Kdy zavládl mír a konečně bylo všechno, jak má.

Věděl, že je na ni moc těžký, takže z ní pomalu vystoupil. Byl stále tvrdý, chtěl víc.

Sklonil se však, vzal ji do náruče, zvedl ji a přitiskl si ji k hrudi. Vešel do ložnice, položil ji na postel a pak se k ní vrátil s vlhkou žínkou, aby je oba otřel.

Potom konečně ulehl do postele vedle ní a přitáhl si ji k sobě. Nechtěl ten krásný

okamžik zničit, věděl však, že musí. Nesnesl by, kdyby to byl jen falešný poplach nebo by si myslel něco, co není pravda.

„Chessy, znamená to, že se vracíš domů?”

Zvedla hlavu, oči měla lesklé všemi emocemi. Láskyplně vzala jeho obličej do dlaně a pohladila ho po rašícím strništi.

„Pokud mě chceš zpátky, tak ano.”

„Pokud tě chci zpátky?” zopakoval chraplavě. „Zlato, klečím před tebou na kolenou a prosím tě, aby ses vrátila. Proč sis to ale rozmyslela? Nechápu to.”

„Hodně jsem o tom uvažovala,” přiznala. „Je mi mizerně. Tobě je mizerně. Zdá se, že jedinou naší šancí na štěstí je vyřešit to mezi námi. Jsem ochotná odpustit a zapomenout, pokud jsi ty ochotný udělat totéž.”

Ohromeně na ni hleděl. „Lásko, já ti nemám co odpouštět. To ty mi musíš odpustit, co jsem udělal.”

„Navrhuju, abychom si navzájem odpustili bolest, kterou jsme si způsobili, a začali nanovo.”

Objal ji a převalil ji na sebe. „Tolik tě miluju, Chessy. Jsem tak zatraceně vděčný, že jsi ochotná mi dát další šanci, přestože jsem to už tolikrát podělal.”

Vklouzl rukou mezi jejich těla a rozprostřel dlaň na jejím břiše, v němž rostlo jejich dítě.

„Čekáš moje dítě,” řekl jí. „Máš tušení, jak moc to pro mě znamená?”¨

Neklidně na něj pohlédla. „Máš z toho miminka opravdu radost, Tate? Vím, že jsi na to ještě nebyl připravený.”

Políbil ji na svraštělé obočí. „Myslím, že už jsme do detailu probrali, jaký jsem byl hlupák. Nenapadá mě nic krásnějšího, než že čekáš moje dítě. Představuju si tě se všemi našimi dětmi a z toho mi pokaždé roztaje srdce. Budu dobrý táta a manžel, Chessy.

Tentokrát to udělám správně.”

Usmála se na něj tak zářivě, že by dokázala zastínit i slunce. Oči se jí naplnily láskou, teplem a spokojeností. „To vím. Věřím ti, Tate. Každé manželství někdy musí projít trním. Ale my se tím naším proklestili. Za deset let si na to všechno vzpomeneme a doufám, že budeme mít víc než jedno dítě. Chci velkou rodinu. Chci to, co jsem sama jako malá neměla. Ale až si na to všechno vzpomeneme, budeme se smát tomu, jak hloupí jsme

byli a jak šťastní jsme teď. Za nějaký čas se nám to bude zdát celé tak hloupé.”

Okamžitě zvážněl. „Už nikdy nedovolím, aby ses cítila nechtěná, Chess. Vím, jak těžké jsi měla dětství. A chci, abys věděla, že naše děti to nikdy nezažijí. Můj život se bude vždy točit jen kolem tebe a našich dětí. Bez ohledu na to, kolik jich budeme mít.”

Pevně ho sevřela a uložila si hlavu na jeho hruď. „Miluju tě, Tate.”

„A já miluju svou holčičku.”

29. kapitola

Následujícího dne si k Chessyinu překvapení vzal Tate volno z práce. Sice věřila, že tentokrát dodrží svůj slib a ona pro něj bude přednější než práce, ale nečekala, že si vezme vzácný den volna. Na to jí však řekl, že teď má společníky a že všichni se seznámili se všemi klienty společnosti MHL, takže kdyby nebyl jeden den k dosažení, ostatní se o jeho klienty postarají.

Tate odvezl Chessy ke Kylie, aby si mohla opět sbalit svoje věci. Tentokrát se však vracela domů. Chessy hned ráno zavolala Joss i Kylie, aby jim vypověděla, jak to večer probíhalo a že se k sobě s Tatem vracejí.

Obě kamarádky byly z novinek nadšené, avšak přesto opatrné. Chtěly, aby si Chessy byla svým rozhodnutím jistá. Když je ale Chessy ujistila, že je, byly za ni šťastné.

„Musím jim poděkovat,” řekl Tate, když táhl její kufry k autu. „Dobře se o mou holčičku postaraly a nenechaly ji samotnou.”

Usmála se. „Od toho přátelé jsou.”

„Musíš mě omluvit, když řeknu, že doufám, že už je v takovém případě nebudeš znovu potřebovat.”

„To také doufám,” pronesla procítěně.

„Nezvedej ten kufr,” okřikl ji Tate ostře, když se Chessy sklonila k úchytu jednoho z objemných zavazadel. „Vždyť jsi těhotná, proboha. Nezvedej nic těžkého.”

Chessy se zasmála, ale jeho opatrnost ji potěšila. Byla tak šťastná, že ho chtěla obejmout a už nikdy nepustit.

„Ráda bych k nám Joss, Dashe, Kylie a Jensena pozvala někdy na večeři,” oznámila, když do jejího mercedesu naskládali všechny věci. „Chci jim tak poděkovat a také chci, aby viděli, že je už mezi námi všechno vyřešené.”

Tate zvážněl. „A je to mezi námi vyřešené, Chessy?” „Ano,” odpověděla s úsměvem.

Natáhla ruku, propletla s ním prsty a povzbudivě je stiskla.

„Už je to za námi, Tate. Odjedeme odtud, ano?”

„Příliš snadno odpouštíš,” prohlásil chraplavě. „Ale za to také každý den děkuji bohu. Ne každá žena by byla ochotná odpustit, co jsem ti udělal. Ty ano, ovšem ujišťuji tě, že já sobě nikdy neodpustím.”

„Přestaň se mučit,” pokárala ho něžně. „Nemá cenu myslet na minulost. Teď se můžeme těšit na to, co je před námi. Na miminko.”

Široce se usmála, když si představila okamžik, kdy své děťátko spatří vůbec poprvé. Na porodním sále s sebou bude mít Tatea a oba se okamžitě do jejich syna nebo dcery zamilují.

Jeho výraz zněžněl, pousmál se. „Nemůžu se dočkat.”

„To ani já. Tak, nakrmíš mě už, nebo chceš, abych vyhladověla k smrti?”

Uchechtl se. „Moje holčička je netrpělivá. Chceš, abych uvařil, nebo si někam zajdeme?

Na co se cítíš?”

„Upřímně chci jet domů a být tam, kam patřím. Vždycky si můžeme objednat jídlo s dovážkou.”

Jeho spokojený výraz jí napověděl, že přesně tohle chtěl slyšet. „To máš sakra pravdu, že tam patříš. Objednáš si, na co máš chuť, a já pak pro to dojdu. A mezitím nebudeš dělat vůbec nic. Vynesu ti věci z auta, vybalím je a uklidím. A jestli uvidím, že hneš byť jedním prstem, naplácám ti na zadek.”

„To sotva můžu brát jako výhrůžku,” opáčila drze. „Možná neuposlechnu schválně.”

„Tak budu muset vymyslet nějaký jiný trest. Třeba se s tebou nebudu měsíc milovat.” Odfrkla si. „Jako bys to tak dlouho vydržel. Tak dobrou ruku nemáš, zlato.”

Zasmál se a v srdci se mu rozlily teplo a úleva. „Jsme zase spolu,” prohlásil spokojeně.

„Bože, jsme zase spolu!”

30. kapitola

„Myslíš, že jim to vydrží?” zeptala se Kylie úzkostně, když se posadila na pohovku vedle Jensena.

Stulila se mu pod rameno, jednu ruku přehodila přes jeho břicho a společně se dívali na

trapný béčkový film o konci světa. Pro ně jen to nejlepší.

Pohladil ji po vlasech, pak ji políbil na spánek. „Stěží můžeme jejich vztah ovlivnit.

Můžeme ovlivnit jenom ten náš.”

Kylie si povzdechla. „Kdy se z tebe stal takový filozof?”

Uchechtl se. „Jenom jsem docela chytrý. Vybral jsem si tebe, ne? Takže jsem ten nejchytřejší chlap na světě.”

„No, je tu jeden?,” dobírala si ho.

Posunul se a pootočil, aby jí viděl do tváře, a ne z profilu. „Když už o tom mluvíme?” Naklonila hlavu, jeho náhle vážný hlas ji vyděsil. Dobrý bože, snad se s ní nerozchází?

„Vím, že je na to asi příliš brzy,” začal váhavě. „Pořád chodíme na terapii a já vím, že máme před sebou dlouhou cestu, ale mé city k tobě se nezmění. Miluju tě. Vždycky budu. A chci s tebou strávit zbytek života.”

„Ach, Jensene,” zašeptala. „Přísahám, že jestli mě rozbrečíš, nakopu tě.”

Zakřenil se, pak zpod polštáře pohovky vytáhl malou sametovou krabičku z klenotnictví.

Sklouzl z gauče a poklekl na jedno koleno. Otevřel krabičku a ona spatřila nádherný diamantový zásnubní prsten.

„Vezmeš si mě, Kylie? Nemusíme ihned stanovit datum. Jen chci, abys mi slíbila, že jednoho dne, až na to budeš připravená, budu já ten, koho si vezmeš.”

Nemohla dýchat, hrdlo se jí sevřelo, na hrudi jako by jí ležel balvan. Slzy jí zamlžily zrak. Zhluboka se nadechla. Ruce se jí neovladatelně třásly, ale on se jí zatím prsten ani nasadit nepokusil. Čekal na její odpověď.

Vrhla se mu kolem krku a držela ho, jako by na tom závisel její život. „Ano! Bože, ano.

Tolik tě miluju, Jensene. Není nikdo, s kým bych zbytek svého života strávila raději než s tebou.”

„Díkybohu,” vydechl. „Na chvíli jsi mě vyděsila k smrti, když jsi tak dlouho mlčela.

Myslel jsem, že jsem to pokazil a tenhle krok udělal moc brzy.”

„Nikdo přece o tobě nemůže říct, že bereš věci pomaloučku a polehoučku,” dobírala si ho.

„Dokážu jednat rychle, když mi o něco jde. Proč čekat? Nechci riskovat, že by se objevil nějaký jiný muž a odloudil mi tě.”

Protočila panenky. „Jasně. Nikdo jiný by se mnou nevydržel. Obávám se, že ti zůstanu viset na krku.”

„Není nikdo jiný, koho bych na tom krku měl raději,” odpověděl téměř stejnými slovy.

„Díkybohu,” oplatila mu jeho slova. „Na čem jsme se to tehdy shodli? že jsme dva lidi, zničení, bok po boku?”

Zasmál se. „To souhlasí. Kdo jiný by vlastně s námi vydržel? Myslím, že můžu s klidem

říct, že se k sobě dokonale hodíme.”

„To si piš,” odpověděla se smíchem.

„Nemyslíš, že bych ti už měl nasadit ten prsten?” zeptal se škádlivě.

„Ach, bože. Úplně jsem na ten prsten zapomněla!”

Vytáhl šperk ze sametové krabičky. Ruce se mu třásly skoro stejně jako jí, když jí ho nasazoval na prst.

Fascinovaně na něj zírala. „Je obrovský!” zašeptala. „Bojím se ho nosit, Jensene. Co když ho ztratím? Nebo diamant vypadne? Odteď se budu pořád bát, že se s tím něco stane.”

Políbil ji na nos. „Proto je pojištěný.”

Odtáhl se a ona nakrčila nos. „Oni pojišťují i prsteny?”

„Samozřejmě. Pojistí ti cokoli, co má nějakou hodnotu. Takže teď ho můžeš nosit bez obav, že ho ztratíš. Vlastně budu rád, když ho nikdy nesundáš. Tenhle prsten dává jasně najevo, že jsi moje.”

„Myslím, že s tím můžu žít,” řekla s úsměvem. „Takže, jak to teď oslavíme?” zeptala se nevinným hláskem.

„Myslím, že na něco už přijdu,” zavrčel.

Zvedl ji do náruče a odnesl do ložnice, ústa již přitisknutá na její.

31. kapitola

Chessy si pro sebe vesele pobrukovala, zatímco kroužila po kuchyni a dokončovala poslední přípravy večeře. Tate jí volal, aby jí řekl, že je na cestě domů a že by měl dorazit každou chvíli.

Právě když pokládala na stůl pekáč s kuřetem, slyšela, jak se vchodové dveře otevírají, a

otočila se, aby ho přivítala hned, jak vejde do kuchyně.

„Hmm, to voní báječně,” řekl, objal ji a na přivítanou ji políbil.

„Jestli chceš hned jíst, jdi a posaď se, pokud se tedy nejdřív nechceš převléknout do něčeho pohodlnějšího,” navrhla.

Jen si povolil kravatu a sundal sako, položil ho na opěradlo volné židle a pak se posadil hned vedle židle, na které sedávala Chessy. Ta ještě jednou došla k plotně, aby přinesla na stůl dva hrnce zeleniny. Potom už si sedla ke stolu.

Tate jim oběma rozdal porce kuřete. Chessy si nabrala kukuřici a pak ji podala Tateovi. V druhém hrnci byly fazole a oba si nabrali i je.

„Jak to šlo v práci?” zeptala se. „Co noví společníci?”

Tate zaváhal a vzhlédl, ve tváři vážný výraz. žaludek se jí sevřel, obrnila se před tím, co má přijít. Určitě by?

„Příští dva dny budu domů nejspíš chodit o něco později,” odpověděl. „Máme domluvenou důležitou schůzku se zástupci jedné společnosti, která chce, abychom jí spravovali kapitálový zisk. Jde o velkou zakázku, a kdybychom ji získali, pak bychom se dostali do popředí mezi finančními společnostmi. Pro naši firmu by to byl obrovský krok kupředu.”

Zamračila se, zmatená obavami, které viděla v jeho očích.

„Tate, ty se bojíš, že se rozzlobím, protože pár dní budeš domů chodit později?”

Zatvářil se rozmrzele. „Musíš uznat, že si to nenačasovali zrovna nejlépe. Já tě už jednoduše chci zpátky, chci, abys nám dala ještě jednu šanci, a stačilo pár dní a už ti musím říct, že kvůli důležité schůzce budu chodit domů později.”

Natáhla se po jeho ruce a doufala, že pozná, jak upřímně svá slova myslí. „Nečekám, že kvůli mně obětuješ celou svou kariéru. Chápu, že musíš pracovat, že máš klienty

a důležité schůzky. Problém jsem měla s tím, že předtím to tak bylo v jednom kuse a že i když jsi byl doma, jako bys tu ani nebyl, jestli to dává smysl. Úplně ses ode mě distancoval. Byli jsme jako dva cizinci, co žijí v jednom domě. Ale tak to teď už není.”

„Doufám, že víš, že tak to už ani nebude.”

„Vím, Tate. Vím to.”

Tvář mu zalila úleva. Stiskl jí ruku. „Jak si vedete ty a to malé?”

„Vedeme si skvěle,” zvolala nadšeně. „Dnes jsem si domluvila schůzku u porodníka.

U stejného, ke kterému chodí Joss. Ráno jsem měla trochu žaludeční nevolnosti, ale nezvracela jsem. Myslím, že to zatím zvládám lépe než chudinka Joss.”

„Pověz mi, kdy máš tu schůzku,” řekl vážně. „Ani za nic si ji nenechám ujít.”

„Třináctého. Ve středu.”

„Napíšu si to do diáře. V kolik?”

„V deset dopoledne.”

„Co kdybych šel do práce až po té schůzce? Počkám tu s tebou, odvezu tě k lékaři a pak si spolu dáme oběd?”

„To zní skvěle,” souhlasila s úsměvem.

Dlouze se na ni zadíval, opájel se pohledem na její tvář. „Vypadáš šťastně,” poznamenal. „Neuvědomil jsem si, jak dlouhá doba uplynula, co jsem tě viděl opravdu šťastnou. Za to se omlouvám, Chess.”

U srdce ji bodlo, když v jeho hlase uslyšela zranitelnost a opravdovou lítost. „Jsem s tebou šťastná, Tate. Máš moc učinit ze mě tu nešťastnější ženu pod sluncem.”

Neřekla už, že má i moc učinit z ní tu nejnešťastnější ženu pod sluncem. On to ale pochopil.

„Jestli tedy víš, že to zítra nestihneš na večeři, domluvím se s Joss a Kylie a společně si někam vyrazíme,” řekla Chessy.

Tate přikývl. „Zítra budeme s kolegy domlouvat postup. Nevím, kdy skončíme, ale máme v plánu si nechat jídlo přivézt do kanceláře a najíst se tam. Pozítří se máme sejít

s výkonným a finančním ředitelem Calder Enterprises. Jdeme s nimi na oběd, představíme jim svůj návrh a to se může protáhnout až do večeře, takže budu pryč celý den.”

Chessy vstala, aby sklidila talíře ze stolu, a políbila Tatea na tvář. „Věřím, že to získáte.”

Zastavil ji a stáhl si ji do klína, proto položila talíře zpět na stůl. Pevně ji objal a políbil na

čelo, pak na obě oči a nakonec na ústa.

„Miluju svou holčičku. Tak bezpodmínečnou podporu si nezasloužím, ale díky tomu, že mi věříš, mám pocit, jako bych mohl dosáhnout čehokoli.”

Položila mu dlaň na čelist a polibek mu oplatila. „Naše dítě na svého tatínka spoléhá.

Vím, že ji ani mě nezklameš.”

Objal ji a chvěl se láskou. „Budu táta,” vydechl udiveně.

Chessy se usmála. „Možná jsme ji neplánovali, ale myslím, že naše malá musí mít hodně silnou vůli, protože byla počata za těch nejspíš nejnepříznivějších okolností.”

„Myslíš, že to bude holčička?”

„Ach, zbožňovala bych kluka i holčičku. Jenom jsem si navykla mluvit o tom děťátku jako o ní. Líbí se mi představa, že máš malou dcerušku, kterou budeš rozmazlovat.”

„Nejdřív mám v plánu pořádně rozmazlovat její maminku,” opáčil chraplavě. „Nebyl jsem ti dobrým dominantem, Chessy. Ale to se změní, pokud tedy stále chceš, abych jím byl. Pochopím, když řekneš ne.”

Láskyplně na něj pohlédla. „Jsem tvoje, Tate. Patří ti mé srdce i duše. Potřebuju tvou dominanci. Nechci, abys ze sebe dělal někoho, kým nejsi, protože se bojíš, že jsem se změnila. Celou tu dobu jsem jenom čekala, až se ke mně vrátíš. Doopravdy vrátíš.”

„V tom případě zapomeň na nádobí a jdi do ložnice. Svlékni se a poklekni uprostřed postele.”

žilami jí projelo vzrušení, když uslyšela Tateův chraplavý příkaz. Bože, zněl přesně jako Tate, kterého znala a milovala. Nelenila, seskočila mu z klína a vydala se do ložnice.

Nemarnila časem ani myšlenkami na to, zda jejich hrátky neublíží miminku, protože Tateovi bezpodmínečně věřila. Nikdy by nezašel příliš daleko a vždy by měl jejich dítě na paměti.

Rychle se svlékla a oblečení odhodila na zem vedle vestavěné skříně. Potom vylezla na postel a poklekla přesně uprostřed, čelem ke dveřím, aby Tateův výraz spatřila hned, jak vejde do pokoje.

Přišel o chvíli později, v ruce několik kusů sytě rudého provazu. V očích se mu zažehl oheň, když jeho zrak padl na ni. Byla nahá a klečela.

„Lehni si,” přikázal ochraptěle. „Natáhni ruce k čelu postele a roztáhni nohy.”

Okamžitě uposlechla a pohodlně si lehla, pak zvedla ruce nad hlavu, až se klouby dotkla čela postele.

„Komu moje holčička patří?” položil jí Tate tak známou otázku.

„Tobě,” zašeptala a vyklenula záda, když jí přejel špičkou prstu po těle, přes bříško až mezi nohy, kde ji začal hladit a laskat její nejintimnější místečko.

Byl stále ještě oblečený. Poklekl nad ni, ale dával si pozor, aby zůstal na kolenou a ona tak na sobě nenesla ani gram jeho váhy. Pak se natáhl nad její hlavu a jeden kus provazu omotal kolem jejího zápěstí, druhý konec přivázal k čelu postele.

Přesunul se po jejím těle, vzal ji za kotníky a zvedl je, až musela ohnout kolena a paty se jí opíraly o zadní stranu stehen. Provaz omotal kolem jejího stehna a kotníku a přivázal je k sobě, aby před ním ležela široce rozevřená. Totéž udělal i s její druhou nohou a pak na ni pohlédl. Mlčky se ptal, zda je jí to pohodlné.

Usmála se, aby věděl, že je v pořádku. Jak by také nebyla?

Odstoupil od postele a začal se pomalu svlékat. Beze studu na něj hleděla, opájela se jeho svalnatou postavou. Svlékl se až do bílých boxerek. Pod nimi se mu zvedala erekce, pevná vyboulenina, která chtěla ven.

Věděl, co má ráda. Vsunul ruku pod látku, místo aby si boxerky jednoduše sundal, a vytáhl svého ptáka a začal ho hladit.

Nedočkavě si olízla rty. Zasténal. Pak jako by se rozhodl, že bude štědrý a dá jí, co chce, vylezl na postel a jednou rukou k sobě obrátil její tvář. Přitiskl jí ptáka ke rtům a poplácal ji po tváři, aby je rozevřela.

Okamžitě do nich pronikl, jeho chuť jí naplnila ústa. Hladově sála, jazykem přejížděla po žílách a hlavičce, škádlila ho a laskala každý centimetr. Na vrcholku penisu ucítila vlhkou kapičku. Olízla ji a zasténala rozkoší.

Po několik dlouhých okamžiků jí přirážel do úst a ona se vypínala, aby se přizpůsobila jeho výpadům. Pak se konečně odtáhl a ona se prudce nadechla, aby nabrala do plic vzduch, nosní dírky se jí chvěly.

„Teď jsem na řadě já, abych tě laskal,” řekl hlasem, v němž se ozývalo uspokojení.

Ulehl mezi její rozevřené nohy. Kotníky měla připoutané ke stehnům, byla mu naprosto vydaná na milost. Pohladil ji po ňadrech, něžně je polaskal.

„Řekni, kdyby to bolelo,” přikázal vážným hlasem. „Vím, že jsi teď citlivější. To poslední, co bych si přál, by bylo ublížit ti.”

„Neublížíš mi,” ujistila ho tiše. „Jen na ně nebuď tak drsný, jak občas umíš být.”

Položil jí ruku na bříško, potom se sklonil a políbil ji na místo, které kvůli dítěti již brzy povyroste. Z jeho něhy vhrkly Chessy slzy do očí a srdce se jí sevřelo láskou k tomuto muži. Ne, nebylo to pro ně vždy snadné, ale které manželství je dokonalé?

Nebyly snad láska a manželství právě takové? Aby spolu manželé překonali hrbolaté

cesty, dělali chyby a bezpodmínečně si odpouštěli?

Prolíbal si cestičku až k její kundičce, která se před ním díky Chessyiným svázaným nohám rozevírala. Olízl a vsál klitoris. Viděl, jak se jí sevřely svaly, a pak se pod jeho pátravými ústy zazmítala.

„Tak rád tě takhle vidím,” promluvil hlasem zastřeným touhou a láskou. „Svázanou, nádhernou, zcela v mé moci. Ale, lásko, budu k tobě nadmíru něžný.”

Zachvěla se, když opět přitiskl rty mezi její nohy a začal ji olizovat a sát přesně na těch správných místech. Pronikl do ní jazykem, dal jí okusit, jaké to bude, až jeho jazyk nahradí jeho penis.

„Chce moje holčička mýho ptáka?”

„Ano, prosím,” žadonila. „Vezmi si mě, Tate. Jsem tvoje. Dokaž mi to. Dokaž mi, že jsem jenom tvoje. Až navěky.”

Zvedl se nad ni, přitiskl se ke vchodu do jejího těla, ale vstoupil do ní jen kousek.

Přirážel krátkými, mělkými pohyby, mučil ji, až téměř plakala touhou.

Pak do ní pronikl jediným mocným přírazem a škádlení skončilo. Ponořil se do ní až po kořen a ona zalapala po dechu náhlým pocitem plnosti. Ocitla se na rozhraní mezi bolestí a rozkoší, protože Tate byl velký a nebylo pro něj snadné dosáhnout až na dno.

Nohy i ruce měla svázané, nemohla než ležet a přijmout vše, co se jí rozhodl dát.

Přirážel do ní, znovu a znovu, boky se mu klenuly, svým tělem zakrýval její, celý se chvěl. Oči měl zavřené učiněnými muky, čelo svraštělé napětím.

Jeho boky narážely do jejích, divoce je oba hnal stále blíž a blíž k vrcholu.

„Udělej se, lásko. Chci, aby ses udělala. Chci na svém ptáku cítit tvou vlhkost.” Hlasitě vykřikla, když se přes ni orgasmus převalil silou příboje. Sevřela ruce v pěst,

vzepjala se v poutech. Cítila se plná až po okraj a ta plnost jí přinášela nezměrnou rozkoš. Přírazy jeho ptáka jí přinášely nepopsatelnou rozkoš, která se rozlévala jejím těle m.

A pak z ní náhle vystoupil a uchopil svého ptáka. Pumpoval rukou, bříško jí zalilo semeno, kapky ucítila i na ňadrech. Označoval si ji, dával najevo, komu patří.

Pohlédl na kapky semene, které se na její pokožce leskly, v očích dravý pohled plný čiré spokojenosti.

„Moje holčička,” zašeptal chraplavě. Položil jí ruku na bříško. „Moje dítě.” Usmála se na něj, vyčerpaná orgasmem. „Oba jsme tví, Tate. Navěky.”

„Dojdu pro něco, čím svou holčičku otřu, a potom tě rozvážu. Chci tě držet v náručí.”

32. kapitola

Chessy byla z Tateovy dnešní velké prezentace velice nervózní. Věrný svému slovu přišel včera večer pozdě a vyčerpaný. Šli si lehnout, a když usínal, ležela mu v náručí.

Ráno se probudil brzy a odešel v šest, na sobě svůj nejdražší oblek. Vypadal

k nakousnutí. Taktak se ovládla, aby se na něj ihned nevrhla, ale pak by přišel pozdě a ona věděla, jak důležitá ta dnešní prezentace je.

Nevěděla, co s časem, než se Tate vrátí, proto se rozhodla v domě uklidit, protože za dobu, kdy byla pryč, neměl Tate na úklid ani pomyšlení.

Utřela prach a vyhodila všechny odpadky. Ustlala postel a dala prát prádlo. Potom šla vytřít podlahu v kuchyni, protože ji štvalo, jak je špinavá.

Tate chtěl najmout někoho, kdo by jim sem chodil dvakrát týdně uklidit, protože nechtěl, aby se tím zatěžovala Chessy, ona však odmítla. Nezamlouvalo se jí, že by do jejího domu chodil někdo cizí. Radši to udělala sama, protože tak věděla, že je všechno na svém místě.

Vytáhla mop, pak do kbelíku natočila vodu a přilila saponát. Začala v nejvzdálenějším konci místnosti a pomalu se propracovávala k dřezu. Když měla hotovo, s uspokojením na čistou podlahu pohlédla.

Vylila vodu do dřezu, vyždímala mop a vydala se ke dveřím na verandu, aby dala mop vyschnout.

Louže na zemi si nevšimla, a jakmile na ni došlápla, noha jí podklouzla. S tlumeným

žuchnutím spadla na zem a vyrazila si dech.

Omráčeně zůstala ležet a snažila se vzpamatovat. V duchu prošla každou část svého těla a přemýšlela, jestli ji něco bolí. Zdálo se jí, že ji bolí všechno.

Opatrně pohnula rukama a nohama, ale když se pokusila zvednout, do zad a břicha jí vystřelila bolest. Ztuhla, její mysl zachvátila panika.

Miminko.

Bože, co když ublížila miminku? Co když o něj teď přijde? Byla k smrti vyděšená, než aby se pohnula.

Natáhla se po telefonu, který díkybohu měla v kapse. Měla by vytočit číslo

na záchranku, ale první, kdo ji napadl, byli její přátelé. Joss to nezvedala, takže zavolala K ylie.

„Ahoj, kámoško, co se děje?” ozval se jí do ucha Kyliin veselý hlas.

„Kylie, potřebuju pomoct,” řekla Chessy hlasem stísněným bolestí. „Spadla jsem a teď se bojím vstát. Bojím se o miminko.”

S posledními slovy se rozplakala.

„Zůstaň, kde jsi,” přikázala Kylie. „Jensen a já jsme tam za pár minut.”

Chessy zavřela oči úlevou a pak si telefon přitiskla k boku. Její instinkt jí řekl, aby jako prvnímu zavolala Tateovi. Znamenal pro ni celý její život. Ale to mu právě dnes nemohla udělat. Nechtěla, aby se musel rozhodovat mezi ní a potenciálním klientem, který by zabezpečil chod jeho firmy na příštích několik let.

Dokážetosama.

Čekání se zdálo nekonečné, ale pak uslyšela, jak se rozrazily dveře a ozval se Kyliin

hlas.

„Chessy! Kde jsi?”

„Jsem v kuchyni!” zvolala Chessy.

Kylie vběhla do kuchyně, kde Chessy stále ležela na zemi, a v patách jí byl Jensen.

S ustaraným pohledem poklekl vedle ní.

„Kde tě to bolí, zlatíčko?”

„Nejsem si jistá,” přiznala Chessy. „Pokusila jsem se vstát, ale tak moc to bolelo, že jsem si lehla zase zpátky. Bojím se o děťátko. Kylie, krvácím?”

Jensen se odvrátil, když Kylie pomalu stáhla Chessy kalhoty, aby se podívala, zda neuvidí krev.

„Špiníš,” řekla jí tiše.

Chessy do očí vhrkly slzy. Bože, ne. Cokoli, jen to ne.

„Ne moc,” uklidňovala ji Kylie. „Odvezeme tě na pohotovost, tam se na tebe podívají.

Ujistí se, že nemáš nic zlomeného a že je dítě v pořádku. Už jsi volala Tateovi?” Chessy prudce zavrtěla hlavou. „Ne. Má dnes důležitou schůzku. Kdyby mu to klaplo,

byl by to pro jeho firmu průlom. Nechci, aby si volil mezi mnou a tak důležitou schůzkou.” Kylie se její rozhodnutí nezamlouvalo, avšak neprotestovala.

„Dobře, zlato. Teď tě zvednu. Pokusím se ti neublížit,” řekl jí Jensen něžně.

Chessy se napjala, když pod ni vsunul Jensen paži a bez námahy ji zdvihl do náruče. Trhla sebou, záda proti tomu pohybu zaprotestovala. Jensen vypadal ustaraně, když ji nesl ven do auta. Uložil ji na zadní sedačky a přikázal jí, aby se ani nepohnula. Kylie si sedla dopředu, Jensen za volant a okamžitě vyjeli. Ulicí se přímo řítili.

Bože, prosím, prosím, ať je děťátko v pořádku. Za tu krátkou dobu od chvíle, kdy zjistila, že je těhotná, se k tomu miminku připoutala. Pro ni to už byl její syn nebo dcera a snila o tom, že brzy bude běhat za batoletem, které ji bude přivádět k šílenství. A chtěla i další děti. Nechtěla jenom jedno. Chtěla velkou rodinu plnou lásky. Vše, co jako malá neměla.

Její děti budou vyrůstat s vědomím, že jsou milované a chtěné.

O deset minut později zastavil Jensen před pohotovostí, vyskočil z auta a začal křičet na zdravotníky, kteří před budovou kouřili.

„Potřebujeme nosítka. Je těhotná a zraněná. Nechci s ní zbytečně otřásat.”

Za chvíli ji už přenesli na pojízdné lůžko a odvezli ji dovnitř. Sestra se jí okamžitě začala vyptávat, co se stalo, a kontrolovala, zda není někde viditelně zraněná.

„Jsem těhotná jen pár týdnů,” pronesla Chessy plačtivě. „A špiním. Znamená to, že to miminko ztratím?”

Sestra ji konejšivě poplácala po ruce. „V prvních několika týdnech těhotenství je trocha krve normální. Ale uděláme sono a krevní testy, abychom zkontrolovali hladinu choriogonadotropinu. Jsem si jistá, že je vaše dítě v pořádku. Teď se musíme postarat o vás. Levou ruku máte nejspíš zlomenou nebo minimálně pohmožděnou. Pošleme vás na rentgen a samozřejmě učiníme nezbytná opatření, abychom zajistili, že je miminko

v bezpečí.”

Chessy si ztěžka povzdechla úlevou. Na ní nezáleželo. Chtěla jen, aby bylo její dítě v pořádku.

Kylie a Jensen jí stáli po boku. Kylie měla ruku položenou na Chessyině rameni, zatímco Jensen jí držel pravou ruku. Kylie si dávala pozor, aby se ani nedotkla její levé ruky.

Vůbec poprvé Chessy shlédla na svou levou paži a otevřela pusu. Opravdu vypadala zlomená. Byla nateklá a už se na ní nalévaly modřiny.

O chvíli později přišel ošetřovatel a v kolečkovém křesle ji odvezl na rentgen. Trvalo mu jen chvíli, než jí zrentgenoval ruku, ale také udělal snímky jejích žeber a pánve.

Když ji přivezl zpátky k jejímu lůžku, spolu s Kylie tam na ni už čekali i Joss a Dash. Chessy se znovu rozplakala. Své přátele ze srdce milovala, ale nejvíc tu chtěla svého manžela. Potřebovala jeho sílu a klid, ale nemohla po něm chtít, aby kvůli ní obětoval tak důležitou schůzku.

„Chessy, bože, jsi v pořádku?” zeptala se Joss ustaraně. „Co se stalo?” přidal se Dash vážným hlasem.

Přerušil je zdravotník, který přivezl pojízdný sonograf. Chessy vytřeštila oči, když jí řekli,

že kvůli jejímu ranému těhotenství jí udělají i vnitřní sono. Ovládly ji strach a úzkost. Teď zjistí, jestli její miminko přežilo hloupé jednání své matky. Nikdy by si neodpustila, kdyby zapříčinila smrt svého dítěte.

Neovladatelně se rozvzlykala, slzy se jí valily po tvářích. Celá se třásla a bolest v její paži byla téměř nesnesitelná.

K jejímu naprostému šoku se dveře na pohotovost rozlétly a v nich stanul Tate.

Okamžitě si ji našel pohledem. Vypadal ztrhaně a ustaraně, ale tvář mu zaplavila úleva, když ji spatřil.

Pak si ale všiml, že pláče, a v tu chvíli vypadal naprosto zničeně. Doběhl k ní, všechny odstrkoval z cesty.

„Chessy, jsi v pořádku?” chtěl vědět. „Co se stalo? Nestalo se miminku nic?”

„Co tu děláš?” zeptala se udiveně a slzy se jí téměř vytratily, když pochopila, že tu její muž opravdu je. Není na schůzce. Je tady, s ní. „Tate, nemůžeš přece přijít o tu prezentaci. Jak jsi zjistil, že tu jsem?”

„Dash mi volal,” odpověděl Tate zachmuřeně. „Ale mělas mi zavolat ty. Chessy, nic

není důležitějšího než ty. Kašlu na nějakou prezentaci. Na to mám teď společníky. Jestli to dostaneme, tak to dostaneme. Když ne, budou jiné příležitosti. Ale mojí prioritou jsi teď ty, tvoje bezpečí a naše dítě.”

Chessy se znovu rozplakala. Tate se sklonil a opatrně ji objal.

„Neplač, lásko. Prosím, neplač. Všechno bude v pořádku. Slibuju. Když se miminku něco stane, budeme mít další. Dám ti tolik dětí, kolik budeš chtít.”

Srdce se jí naplnilo láskou. Nedokázala své emoce ovládnout. Tate si vybral ji. Nežádala ho o to. Nečekala, že kvůli ní odejde z tak důležité schůzky. Ale on přišel.

„Láme mi srdce, že tě tak udivuje, že tu jsem,” řekl Tate a smutně se zamračil. „Ale, Chessy, vždy si zvolím tebe. Vím, že v minulosti se to nestávalo, ale odteď jsi ty moje priorita. Měla jsi mi zavolat, chápu však, proč jsi to neudělala. Odteď ale čekám, že mi pokaždé řekneš, co se s tebou děje. Zvláště když jsi zraněná a v nemocnici a bojíš se

o naše dítě.”

„Miluju tě,” zašeptala. „Tolik tě miluju.”

„Také tě miluju.”

Zdravotník se sonem si odkašlal. „Pokud byste teď na chvíli odešli, udělám sono a potvrdím, jestli je dítě stále v bezpečí v děloze.”

„Já nikam nejdu,” zavrčel Tate.

Postavil se vedle Chessy a vklouzl rukou pod její záda, aby ji nadzvedl.

Joss, Kylie, Jensen a Dash se diskrétně vytratili. Zdravotník vyhrnul Chessy košili, do které ji převlékli, a tiše vysvětlil, jak bude celý proces probíhat.

Do vaginy jí zavedou sondu a na obrazovce přístroje pak uvidí, co se děje.

„Doufejme v nejlepší,” povzbudil ji zdravotník. „Krvácíte jen minimálně a v rané fázi těhotenství je to běžné. S velkou pravděpodobností nebude mít váš pád žádné následky.”

Když pak zapnul sonograf, rozhostilo se ticho. Tate pevně podpíral Chessy ve své náruči, držel ji za pravou ruku a lehce ji tiskl. Bál se stejně jako ona. Viděla v jeho tváři napětí, v jeho očích spatřila strach. Strach o ni a jejich dítě.

„Tady máme srdíčko! Pěkně tluče. Zdá se, že je všechno v pořádku, maminko. Vaše dítě je tam, kde má být.”

Chessy zase propukla v pláč. Tate se otřel čelem o její, v obličeji se mu zračila úleva.

„Naše dítě je v pořádku,” zašeptal. „Ale teď se musíme postarat o tebe.” Něžně jí setřel slzy a slíbal jí z tváří vlhké stezičky.

„Jsem tak ráda, že jsi tu se mnou,” řekla zlomeně. „Tak moc jsem chtěla, abys tu byl, ale nechtěla jsem ti zkazit prezentaci.”

„Vždycky tu budu,” ujistil ji něžně. „Ty a dítě jste u mě na prvním místě.” Vybral si ji.

Radost rychle vystřídala smutek a strach z pomyšlení na to, že by své dítě ztratila.

Zvedla nezraněnou ruku a pohladila Tatea po tváři.

„Vybral sis mě,” zašeptala. Tateovi se oči zaplavily slzami.

„Vím, že minulost nezměním, Chessy, ale můžu ovlivnit budoucnost. A odteď budeš ty vždycky na prvním místě. Vždycky. Chci, abys tomu věřila.”

„Věřím,” zašeptala.

„Miluju tě,” vyznal se jí a v jeho slzami zalitých očích se zračila upřímnost. „A jakmile tě pustí, odvezu tě domů, a než se uzdravíš, nehneš ani prstem. Vezmu si na zbytek týdne volno a podle toho, jak na tom budeš, si možná vezmu volno i následující týden.”

Zírala na něj, zaražená, v obličeji zřejmý šok.

Pohladil ji po tváři, v očích se mu zračily láska a něha.

„Vybral jsem si tebe, Chessy. Vždy si vyberu jen tebe.”

Usmála se a nevšímala si bolesti ve své paži. V této chvíli měla vše, na čem jí na světě nejvíc záleželo. Její dítě bylo v bezpečí a její manžel tu byl s ní. Všechno bylo v pořádku. Konečně došla klidu.

A Tateovi věřila. Všechny pochybnosti, pocity zrady a zklamání zmizely. Zůstaly pouze láska a důvěra.

Epilog

Kylie se rozhodla, že se svatbou s Jensenem počkají, dokud se Joss a Chessy nenarodí jejich děti. Joss a Chessy si stěžovaly, že by stěží mohly jít za družičky, když jsou z nich úplné slonice. Jensenovi se takový odklad nelíbil. Chtěl, aby se Kylie stala jeho zákonnou manželkou co nejdříve, a bylo mu jedno, jestli budou mít velkou svatbu. Vyhrožoval, že Kylie unese a vezme si ji ve Vegas, ale nakonec se podřídil, když mu Kylie řekla, jak důležité pro ni je, aby byli v ten výjimečný den obklopeni svou „rodinou”.

Joss se narodil krásný chlapeček o váze tři kila osmdesát. Pojmenovali ho Carson, na památku Jossina prvního manžela a Dashova nejlepšího přátele.

Nedlouho poté se Chessy narodila holčička s váhou tři kila dvacet. Domýšlivě říkala Tateovi, že celou dobu měla pravdu, protože věděla, že budou mít dceru. Tate ji po celé těhotenství jen rozmazloval. V ten hrozný den, kdy se bála nejhoršího, ji odvezl

z nemocnice domů. Paži měla opravdu zlomenou a sádru nosila dva měsíce. Tate jí nedovolil ani hnout prstem a věrný svému slovu začal trávit mnohem méně času v práci a více s ní.

Když jí sundali sádru - to už měla krásně kulaté bříško - odvezl ji pryč a celý týden nedělali nic jiného, než se váleli na pláži a milovali se v hotelovém pokoji. Bylo to dokonalé.

Dva měsíce po Chessyině porodu se konala svatba Kylie a Jensena. Počasí bylo perfektní, slibovalo krásný den.

„Vypadáš nádherně,” řekl Tate, když sledoval, jak si Chessy naposledy upravuje make-up.

Šaty pro družičky byly skvostné a Chessy ke své velké radosti zjistila, že má stejnou velikost jako před těhotenstvím. Jediný problém byl, že nyní měla mnohem větší ňadra. Tate si na to však vůbec nestěžoval.

„Taky nevypadáš zrovna špatně,” opáčila Chessy a s úsměvem si ho prohlédla. Měl na sobě černý smoking, protože šel Jensenovi za družbu.

Tate zvedl Caroline. Ta začala vyvádět a Tate se rozhlédl po jejím dudlíku. Jakmile jí ho dal, Caroline ho začala spokojeně cumlat a po chvíli v náruči svého tatínka usnula.

Bylo domluveno, že Joss a Chessy ponesou své děti, až budou kráčet uličkou k oltáři, kde budou při obřadu stát po boku Kylie. Chessy jen doufala, že se ani jedno z miminek při obřadu nerozpláče.

Nemusela se bát. Miminka byla v náručích svých maminek spokojená. Joss a Chessy se s úsměvem dívaly, jak si Kylie a Jensen vyznávají svou lásku a kráčejí vstříc životu jako manžel s manželkou. Obě plakaly.

Tate si vyčerpaně povzdechl a podal Chessy kapesník.

„A ty ses bála, že budou plakat děti,” poznamenal Dash.

Vyměnili si prstýnky a pak už je oddávající prohlásil za muže a ženu. Jensen políbil Kylie tak vášnivě, až se Chessy začervenala. Tate to zatím nevěděl, ale dnes večer se mu chystala říct, že jí její lékař dovolil pokračovat v milostném životě.

K překvapení - a potěše - všech Jensen zvedl Kylie do náruče a nesl ji uličkou, místo aby po prohlášení mužem a ženou vykročili bok po boku.

Ostatní se vydali za nimi a dohnali je ve vestibulu kostela.

Kylie objala nejprve Joss a pak Chessy. „Děkuju, že tu jste,” zašeptala. „Moje svatba byla o to nádhernější, když jsem mezi těmi, které mám nejradši.”

„Ani za nic bych si to nenechala ujít,” ujistila ji Chessy. „Máme tě rády, Kylie. A moc ti přeju, že jsi šťastná. Zasloužíš si to a myslím, že Jensen se k tobě dokonale hodí. Přeju ti dlouhý život plný lásky a spokojenosti.”

V Kyliiných očích se zatřpytily slzy. „Nevím, co bych si bez tebe a Joss počala. Mám vás obě ráda.”

„Mám takový dojem, že Jensen začíná být trochu netrpělivý,” poznamenala Joss.

„Nemůže se dočkat, až si tě odveze na líbánky!”

Kylie zrůžověla, ale otočila se a její manžel ji zvedl do náruče - opět. Odnesl ji

k čekající limuzíně a usadil dovnitř. Pak se s úsměvem obrátil na své přátele a zamával ji m.

„Děkuju, že byl díky vám tenhle den pro Kylie tak výjimečný. Vím, že na dnešní den nezapomene, a já také ne.”

Všichni mávali, když Jensen nastoupil do auta za Kylie, a zatímco odjížděli, Tate si převzal Caroline a přitiskl si ji na hruď, hlavičku jí položil na své rameno.

Chessy se k němu naklonila, aby ji nikdo jiný neslyšel, a svému manželovi pošeptala:

„Můj gynekolog mi dal zelenou. Můžeme se zase milovat.”

V Tateových očích zaplál jasný plamen chtíče. Toužebně na ni pohlédl, pak se ale zamyšleně zadíval na jejich dítě.

„Pustím jí na noc ukolébavku, aby usnula. A pak zůstaneme ty a já hodně dlouho vzhůru. Možná zítra zavolám do práce, že nepřijdu.”

Chessy se zasmála, tak radostně a bezstarostně. Všechno bylo jednoduše??dokonalé.

Měla zpět svého manžela, Kylie byla šťastně vdaná a Joss a Dash byli rodiči. Všichni byli?

šťastní. Co víc si mohla přát?