Eve Berlin

Hrana 01. Hrana rozkoše

Jedna

Dylan Ivoryová pozorovala, jak na parkoviště před muzeem asijského umění zatáčí nablýskaný černý pochromovaný motocykl Ducati. Okamžitě věděla, že mohutná postava, která ho řídí, je on, Alec Walker, s nímž přijela udělat rozhovor. Proslulý svými schopnostmi a znalostmi coby sexuální dominant na scéně sadomasochistických praktik v Seattlu.

Neprozradila ho černá kožená bunda ani nadprůměrná výška, ale neohroženost a sebedůvěra, s jakou zastavil motocykl a ještě jednou protúroval motor. Pak ho zhasl, přehodil nohu přes blyštivou nádrž a sundal si přilbu jako kovboj sesedající z hřebce. Tu auru naprosté moci cítila i z několikametrové vzdálenosti, jako by do ní narazil poryv větru.

Bez přilby vypadal Alec Walker ještě líp. Měl tmavé, skoro černé vlasy, které se lehce vlnily a dotýkaly se límečku bundy. Jeho ostře řezaný profil mohl být klidně vytesán z mramoru.

Dylan stála vedle svého odemčeného auta. Na klíčky, které držela v ruce, úplně zapomněla. Proč jí tak buší srdce? Nemohla odtrhnout pohled od ladných pohybů jeho velkých rukou, když si stahoval kožené rukavice a připínal přilbu k sedadlu motocyklu.

Ještě se na něj dívala, když zvedl hlavu a setkal se s jejím pohledem. Měl pronikavé zářivé modré oči, které působily

dojmem, že ji znají. Rozhodně věděly, že si ho prohlíží. Poprvé od dětství si připadala naprosto zmatená.

Zatraceně! Proč nedokáže zklidnit zrychlený pulz?

Tohle je pracovní schůzka.

Nicméně to její reakci nijak neutlumilo. Než si s ním začne povídat, musí se vzpamatovat. Je tady, aby se od něj něco dozvěděla. Udělala průzkum. Jennifer, subinka, se kterou se spojila přes internet a s níž se před týdnem osobně setkala, jí poradila, aby si promluvila s Alekem Walkerem. Nevarovala ji však před jeho charismatem.

Alec Walker by měl na sobě nosit varovný nápis.

Usmál se s oslepujícím zábleskem zářivě bílých zubů a smyslně zvlnil ústa lemovaná zastřiženou černou bradkou, která mu propůjčovala trochu ďábelský zevnějšek. Líbilo se jí, jak hříšně vypadá. V břiše se jí začalo šířit horko jako tekutý žár.

Vydal se přímo k ní. Podlomila se jí kolena.

Blížil se a pak se zastavil na druhé straně jejího bílého sedanu Audi.

„Mám pocit, že čekáte na mě.“

Jeho hlas byl hluboký, příjemný a překvapivě něžný. Sexy. Zmohla se na pouhé přikývnutí.

Když stále mlčela, ušklíbl se. „Dylan Ivoryová? Píšete erotické romány?“

„Ano…“

Co se to s ní krucinál děje? Proč nedokáže dát dohromady jedinou kloudnou větu?

„Jsem Alec. Půjdeme dovnitř?“

„Co? Ano, ovšem.“

Přibouchla dveře od auta a zamkla je dálkovým ovládáním. Přitom se snažila nevnímat horko, které se jí rozlévalo po pokožce. Najednou měla pocit, že je její vlněný kabát zbytečně teplý, dokonce i v sychravém počasí, které je v Seattlu na podzim

obvyklé. Cestou k impozantnímu secesnímu vstupu do muzea, jehož vchod po obou stranách střeží kamenní velbloudi, si pronikavě uvědomovala přítomnost muže vedle sebe. Tuhle budovu i expozice odjakživa milovala. Když Alec navrhl, že se sejdou právě v kavárně uvnitř, příjemně ji to překvapilo. Měla ráda umění, zvlášť asijské, a tohle muzeum navštívila bezpočtukrát.

Zamířili nahoru po širokém kamenném schodišti a Alec jí džentlmensky položil ruku na záda. Zachvěla se. Letmo na něj pohlédla a zjistila, že se na ni usmívá. Mlčky prošli vchodem po mramorové podlaze, na níž se jejich kroky hlasitě rozléhaly, a zamířili nahoru po malém schodišti vedoucímu k Taste Café, které se nacházelo uprostřed muzejního nádvoří.

Vstoupili do kavárny a Alec pokynul k jednomu stolku pod klenutým stropem atria. Kolem nádvoří stály sochy Buddhy, Višnu a Kálí. Dylan by přísahala, že kromě kávy a čaje cítí v nehybném vzduchu i vůni starých kamenů. Mléčným sklem v oknech pronikalo matné světlo, které posilovala slabá zlatá zář linoucí se z nástěnných jantarových svícnů. Dylan si na tohle poklidné místo často zašla vypít šálek, ale dnes byla hrozně nervózní.

Proč? Je to jen muž. A budou si jenom povídat.

Pomohl jí z kabátu a přidržel jí židli. Měl milé, starosvětské způsoby, v tomto kosmopolitním městě až příliš vzácné.

Sundal si koženou bundu, přehodil ji přes opěradlo židle a posadil se. Choval se nenuceně a sebejistě. Na sobě měl šedý svetr, který obepínal jeho široká ramena. Opravdu byl mohutný, s postavou profesionálního hráče amerického fotbalu. Rysy měl ryze mužské, od hranatých čelistí po ostře řezanou bradu a lícní kosti. Jen ústa působila měkce, jako kontrast k ostatním částem obličeje. Byl proklatě sexy.

Dylan se zavrtěla, zvedla ze stolu jídelní lístek a začetla se do

nabídky.

„Co si dáte?“ zeptal se Alec.

„Obvykle piju zelený jasmínový čaj.“

Alec pokynul číšníkovi, a než stačila cokoli dodat, pro oba objednal.

„Doufám, že máte ráda biscotti,“ prohodil s úsměvem. „Dělají je tu skoro stejně dobré jako v Římě. Přímo u Španělských schodů tam stojí malá kavárnička. V turistické oblasti byste nic takového nečekala, a přece tam pečou nejlepší biscotti v Itálii.“

„Nebyla jsem v Římě léta. Ale na tamější biscotti si vzpomínám.“

„Já tam byl vloni, když jsem se vracel z výletu po Španělsku.“

„Cestujete hodně?“

„Jak to jen jde. Nerad zůstávám dlouho na jednom místě, ačkoli v současné době mě doma drží termíny odevzdání knih. Znervózňuje mě to. Na světě se dá dělat spousta věcí.“

Dylan se předklonila a přejela konečky prstů po lžíci, která ležela na papírovém ubrousku.

„Jako třeba?“ zeptala se. Bože, snad s ním neflirtuje?

„Cokoli.“ Zakřenil se. „V Brazílii jsem lezl po horách, na pobřeží Fidži jsem se potápěl se žraloky, Nepál jsem prošel s batohem na zádech.“

„Takže jste závislý na adrenalinu.“

„Asi ano. Nechci se tím chvástat. Prostě to miluju. Rád čelím výzvám.“ Pokrčil rameny a zvlnil koutek úst do náznaku úsměvu.

„Jezdím rychle. Miluju motorky a zběsilou jízdu, zjištění, jak snadno dokážu vybrat zatáčku.“

Otřásla se. „Za žádnou cenu bych na motocykl nesedla. Ani za milion.“

„Třeba by se vám to líbilo.“

„Ne. To těžko.“ Usrkla čaj. „Takže… cestujete, abyste

uspokojil touhu po vzrušení?“

„Do jisté míry. Ale spousta výletů má pro mě i duchovní význam.“

„Jennifer říkala, že píšete horory. To, že jste spisovatel… a navíc dominant… by mi podle ní mohlo pomoct v průzkumu, který dělám kvůli své knize.“

Přikývl. „Souhlasím. Vypadáte, že vás pojem ,dominant’ trochu zneklidňuje.“

„Opravdu? Možná ano. Píšu sice erotické romány, ale na takovéhle rozhovory zvyklá nejsem.“

„Rozumím.“

Číšník jim přinesl objednávku a Dylan si s vyhýbavým pohledem pečlivě nalila z krásně glazurované japonské konvičky do šálku. Okamžitě ji zahalila jasmínová vůně s náznakem zemitějšího zeleného čaje. Jako by ji to důvěrně známé aroma drželo nohama na zemi.

Alec jí vsunul do ruky biscotti. „Tu máte. Musíte jednu ochutnat.“

Byl to příkaz, nikoli návrh. Překvapilo ji, že pečivo Přijala.

„Vlastně píšu psychologické thrillery,“ pokračoval Alec.

„Četla jste ode mě nějaký?“

„Ne, bohužel.“

„Možná byste měla.“

Dylan se zmocnilo podráždění. Hranice mezi jeho sebejistotou a arogancí začínala splývat. „Možná byste si měl vy přečíst něco ode mě.“

„Už se stalo. Jakmile mi o vás Jennifer řekla, koupil jsem si vaši poslední knihu.“

„A?“ zeptala se.

„Myslím, že jste velmi dobrá. Inteligentní. Nápaditá. Umíte skvěle vylíčit postavy a romantika nezastiňuje hlavní příběh jako u mnoha jiných autorů. Kromě toho líčíte sex velmi opravdově.

Obdivuju vaši otevřenost.“

„Ach.“ To nečekala. Na okamžik ji to vyvedlo z míry. „Děkuju vám.“

„Tak povídejte. Na čem právě pracujete a o čem se mnou chcete mluvit?“

Upřel na ni jasně modré oči. Najednou ji napadlo, jak velmi se podobají Quinnovým, ačkoli zřejmě nikdy nebyly tak nevinné, dokonce ani když byl Alec mladý. Přesto měly stejný tyrkysový odstín, který v ní vyvolával vzpomínky na Karibské moře.

Navzdory domýšlivosti působily upřímně. Odvrátila se a pohlédla na místo, kde se jeho prsty dotýkaly šálku. Porcelán vypadal v jeho ruce nezvykle malý a křehký. Jako by ho dokázal pouhým zmáčknutím rozdrtit. Jeho prsty zlehka klouzaly po hladkém povrchu…

Donutila se odtrhnout oči od jeho rukou a upřít je zpátky na jeho obličej.

Ne že by to pomohlo…

„Moje nová kniha je o milenecké dvojici, která zkouší sadomasochistické praktiky. O výměně moci a troše svazování jsem už psala, ale tentokrát chci do toho tématu víc proniknout. Možná zahrnout i hrátky, které člověku přináší bolest. A chci, aby to působilo autenticky. Od začátku jsem věděla, že tuhle oblast budu muset důkladně prozkoumat a promluvit si s lidmi, kteří něco takového prožili na vlastní kůži. Nedávno jsem na internetové stránce místní komunity BDSM našla Jennifer, napsala jí e-mail a požádala ji, jestli se můžeme sejít. Popovídaly jsme si a byla velice milá a otevřená. Ale jako subinka měla pocit, že není oprávněná k tomu, aby mi poskytla celkový obrázek. Proto se zmínila o vás.“

Přikývl. „Když mluvíte jen s jednou osobou, je těžké udělat si správnou představu, o čem praktiky BDSM, jejich dynamičnost a psychologie, vlastně jsou. Každý člověk má jiné a velmi osobní

zážitky. A pokud je ta dívka zcela submisivní, nemá velký přehled o tom, jak dominant postupuje nebo jak funguje jeho mysl.“

„Ano, tak to taky říkala. Zní to logicky.“

„Ještě nikdy jste o sadomasochistických praktikách nepsala?“

„Ne. V mých knihách se objevil slabší fetiš nebo bondáž v ložnici, ale nic doopravdy vážného.“

„Považujete praktiky BDSM za vážné?“

„A nejsou snad?“

Neodpověděl. „Nikdy jste je osobně nevyzkoušela?“

„Ne.“

„Aha, chcete tenhle rozhovor udržet na profesionální úrovni.

Čistě kvůli svému průzkumu.“

„Ano. Samozřejmě.“

Předklonil se, opřel se lokty o stůl a posunul se o něco blíž, dokud neucítila vůni jeho kolínské, svěží a současně nepostižitelné. Připomínala oceán a les.

Ztišil hlas, takže rozhovor najednou působil důvěrněji. Možná víc, než jí bylo příjemné. „Něco vám povím, Dylan, a můžete mi to naprosto věřit. Nemáte šanci přesně vylíčit životní styl, aniž ho vyzkoušíte na vlastní kůži. Musíte ho zažít, skutečně se do něj ponořit. Obsahuje příliš mnoho součástí - fyzickou, psychologickou i citovou - a všechny se překrývají. Ti z nás, kteří tyhle věci provozujeme, milujeme především jejich celistvost. Spletitost. Intenzitu.“ Vzal ji za ruku a přejel prsty po jejím hřbetu. Měl teplou pokožku. Ta její se okamžitě rozehřála. „Jde o vzrušení. A o to, co se děje ve vaší hlavě. Může to být smyslové, sexuální anebo obojí dohromady. Nemůžete správně vylíčit onu dynamičnost, aniž byste to sama prožila.“

Vyschlo jí v krku. Přesto s ní ta představa neotřásla, aspoň zdaleka ne tolik jako jeho dotyk. Zvedla šálek, usrkla čaj a odkašlala si. „Asi máte pravdu. Je to zajímavé téma. Přesto nevím…“

„Nepředstírejte, že je to pro vás jen zajímavé téma, Dylan.“ Přejel prsty po vnitřní straně jejího zápěstí až pod rukáv kašmírového svetru. „Cítím, jak vám buší srdce.“

„Aleku…“

„No tak, Dylan. Tohle si se mnou můžete ušetřit. Základní součástí BDSM je, že musíme být naprosto upřímní v tom, kdo vlastně jsme.“

„Chtěla jsem říct… že máte pravdu.“

Opravdu to přiznala nahlas? Ale možná skutečné potřebuje být upřímná, aby se něco naučila. Musí se do toho ponořit, přesně jak říkal.

Vůbec to nesouvisí s tím, jak absurdně ji přitahuje. Nebo ano?

Odtáhla ruku a položila si ji bezpečně do klína. „Vy i Jennifer jistě znáte nějaké submisivní muže. Věříte některým natolik, abyste mi je doporučil? A uvažovali by

o tom, že by se zúčastnili hrátek se ženou, která nemá jako domina žádné zkušenosti?“

Alec se zasmál a opřel se. „Chcete říct, že byste si ty muže ráda podrobila?“

„Ano.“

„Ale Dylan. Copak si neuvědomujete, že jste založením subinka?“

„Cože?“

„Bylo mi to jasné hned, jak jsem vás poznal. Vycítil jsem to už na parkovišti, ještě než jsme si začali povídat.“

„Nechápu, co tím myslíte.“

Proč jí tolik hoří tváře? A jak to, že zcela ztratila vyrovnanost?

Nelíbilo se jí, že má na ni takový vliv.

„Myslím, že to téma chápete natolik dobře, abyste věděla, o čem mluvím.“

Ostře vydechla. „Samozřejmě že mám jistou představu, kdo je dominant a kdo submisiv. Ale já masochistka nejsem. Umím si

představit sebe samu pouze v dominantní roli. Nebojím se přiznat, že chci mít věci pod kontrolou.“

„Právě proto se musíte podřídit. Uvolnit se a čerpat pocit bezpečí z toho, že předáte moc někomu jinému.“

Teď začínala mít vyloženě vztek, ale snažila se ho potlačit.

„Jste hrozný ješita.“

„Ano, to jsem. Ale taky mám pravdu. V tomhle mám vždycky pravdu. Skutečně máte všechno pod kontrolou, cítím to z vašeho chování i držení těla. Čtu to z vašich očí i z toho, jak napínáte čelisti. A pravděpodobně byste si tu a tam dokázala prohodit role a mít nad mužem navrch. Nebo nad ženou. Ale nezasáhlo by vás to tak hluboce, jako když se jim sama odevzdáte. Neposkytlo by vám to prožitek, jaký skutečně potřebujete.“

Zatnula zuby a zavrtěla hlavou.

Předklonil se, natáhl se přes stůl a ještě jednou ji vzal za ruku.

Jeho velká dlaň ji zaplavila žárem i silou.

„Dylan, dovolte mi, ať vám něco navrhnu. Staňte se mou subinkou.“

Pokusila se mu vytrhnout, ale držel ji pevně.

Upíral na ni zářivě modré, podmanivé oči. „Zkuste to,“ pokračoval, „a uvidíte, jak budete reagovat. Jestli se ukáže, že mám pravdu, něco se o sobě dozvíte a získáte velmi osobní a jedinečné informace pro svou knihu. A pokud se pletu, o svůj průzkum tak jako tak nepřijdete.“

„Toho můžu dosáhnout i jako domina.“

„Ne, nemůžete. Pro submisivního jedince je velmi těžké zaučit nezkušeného dominanta. Jakmile začnou jeho tělem proudit endorfmy a sestoupí do podvědomí, kde veškeré myšlenkové pochody utichnou, takže cítí a vnímá jen vzájemné působení mezi pánem a otrokem, není natolik při smyslech, aby vás do něčeho zasvětil. Tímhle způsobem se nic moc nenaučíte. Ale můžete se učit ode mě. V tom, co dělám, jsem velmi dobrý.“ Mávl volnou

rukou. „Vím, že se znovu chovám povýšeně, ale na tom nesejde. Důležité je jen to, že je to pravda.“

„Možná.“

Skutečně je to možná nejlepší způsob, jak se něčemu přiučit. Třeba to nijak nesouvisí s tím, že Alec sedí tak blízko, stále ji drží za ruku a opět ji celou rozehřívá. Začínala mezi nohama vlhnout, proboha. Ale je to jen silná chemie. Nic to neznamená a nijak to nepodporuje jeho argument. Dylan mu určitě dokáže, že se mýlí.

Kousla se do rtu. Rozhodně ji odhadl špatně.

„Jak dlouho to budeme zkoušet?“ zeptala se.

Pokrčil rameny. „Dokud to bude nutné. Tak dlouho, než se dozvíte, co potřebujete vědět. Kvůli své knize. Kvůli sobě.“

„Takže necháme naší hře volný průběh? Podle toho, jak se to bude vyvíjet?“

„Ale já vím, jak se to bude vyvíjet.“

„Opravdu? Jak tedy?“

Znovu byla naštvaná. Alec ji stále držel za ruku, palcem ji hladil po kloubech a vysílal hluboko do jejího nitra jiskru chtíče. Přesto mu neposkytla uspokojení tím, že by se znovu pokusila odtáhnout.

„Nejdřív s tím budete bojovat. Musím s vámi důkladně pracovat a získat si vaši důvěru.“ Teď natolik ztlumil hlas, že se k němu musela naklonit, aby ho slyšela. „Ale postupně se začnete měnit a odevzdáte se mi. Budu přísný i něžný.“ Zvedl jí ruku a zlehka o ni zavadil rty. Vyvolal v ní takový žár, až to s ní otřáslo. Nedokázala ze sebe vypravit ani slovo. V hlavě měla naprostý zmatek.

Alec položil její dlaň na studený stůl a upřeně se jí zadíval do očí. „Takhle se to bude vyvíjet, Dylan.“

Pobuřovalo ji, že se znovu cítí omámená a zmatená. Nechápala to. A odmítala se tomu podvolit. I Aleku Walkerovi.

Zvedla čaj, usrkla a polkla. Zhluboka se nadechla, aby se uklidnila, a odhodlaně položila šálek na stůl.

„Myslete si, co chcete, Aleku. Ale zjevně mě ještě neznáte.“

Uchopil hrnek, dlouze se napil a vyčkával. Přitom od ní ani na okamžik neodtrhl pronikavé oči. „Určité ne tak dobře, jak vás ještě poznám. Pokud tedy budete s mou nabídkou souhlasit.“

„Ano, souhlasím.“

„Máte ráda výzvy.“ Přikývla.

„Já taky.“

Stále do ní zavrtával vyrovnaný modrý pohled, ale neuhnula ani se neodvrátila. V jedné věci měl pravdu: Dylan bude bojovat. Nikdy se nevzdávala, takže se nepoddá ani Aleku Walkerovi a jeho nádherným očím. Jeho teplým rukám, měkkým smyslným rtům…

Musí si jako vždy udržet nad vším kontrolu. A nevšímat si, jak Alec vypadá. Jak mluví. Jak se jí dotýká.

Brzy se jí bude dotýkat doopravdy.

Pokusila se znovu uklidnit a dlouze, vyrovnaně se nadechla. Klíčem k jejímu úspěchu odjakživa bylo sebeovládání, takže pokud nebude královnou sebeovládání, nebude ničím. Přesně tak ji to život naučil už v dětství. Musela taková být, kvůli své matce. Někdo ji zastoupit musel a Dylan byla nejstarší. Musela se postarat o Quinna.

Odvedla jsi mizernou práci.

Proč o tom teď vůbec přemýšlí? Měla by odsunout minulost do pozadí, kam patří, a zaměřit se na muže, který sedí naproti ní a pozorně ji sleduje.

Ano, zvládne Aleka Walkera, ať už si o ní myslí cokoli.

„Aleku.“

„Ano?“

„Mám vlastní návrh.“

„Vážně?“ Zvedl tmavé obočí.

„Jestli se ukáže, že mě nezlomíte, jak si myslíte…“

„Ale já vás zlomím. Ačkoli bych to radši nazval podrobením.“

„Jak je libo. Ale jestli to nebude fungovat, necháte mě, abych si já hrála s vámi. Budu vaší dominou.“

Jeho široký úsměv ji překvapil. „Dobře.“

V hlavě se jí mihla představa nahého Aleka na kolenou. Ale ani v té letmé fantazii nevypadal podrobeně. Ne, byl silný, vzdorný a sebejistý jako dřív. Nenapadalo ji, jak by mohl být jiný. V tomto muži nebyla poddajnost ani měkkost…

Až na jeho ústa…

„Takže dohodnuto?“

Přikývl. „Ovšem. Dohodnuto.“

Opět ji vzal za ruku a sevřel ji silnými prsty. Než jí došlo, co se děje, přitáhl si ji k sobě, naklonil se přes malý kavárenský stolek a pošeptal jí u úst: „Nejlepší dohody se pečetí polibkem.“

Jeho smyslné a svůdné rty byly těsně u jejích. Její tělo ochablo a Dylan se přistihla, že nedokáže odolat jeho sladkému dechu provoněnému čajem. Naklonila se k němu a čekala na jeho polibek.

Odtáhl se a dosedl na židli.

„Ale musíme počkat, až budeš připravená, Dylan. Až o to budeš prosit.“

Ježíši. Už teď byla téměř ochotná ho prosit!

Zavrtěla hlavou. Jak ráda by si přitiskla chladné ruce k rozpálené pokožce! Odhrnula si tmavě rudý pramen vlasů, který jí padal do tváře. Ale odmítala mu dát najevo, jak je rozrušená. Prosycená chtíčem. Žádostivostí, která v ní vyvolávala bolest. Touhou.

Potřebovala odejít, dostat se ven na chladný vlhký vzduch.

Nadechnout se.

„Musím jít,“ zalhala. „Mám další schůzku.“

„Samozřejmě. Vyprovodím tě.“ Vstal.

„To není nutné.“

Sklonil hlavu a opět se zachoval starosvětsky. „Pokud na tom trváš…“

Vstala a zvedla svůj kabát a kabelku. „Vlastně jsme s naším rozhovorem ani nezačali.“

„Myslím, že začali,“ namítl.

„Opravdu? Dobře. Asi si promluvíme víc až… potom…“

„Ano. Ačkoli věřím, že pokud spolu něco prožijeme, nebudeš trvat na formálním rozhovoru. Napíšu ti e-mail, kdy se sejdeme příště.“

Nebyla to otázka. Ale Dylan nenapadlo, jak by se proti tomu ohradila.

Krucinál.

„Ano, promluvíme si.“ Chystala se obléknout si kabát a Alec jí ho zdvořile přehodil přes ramena. Znovu ucítila výraznou vůni oceánu a lesa. „Díky za dnešní schůzku.“

„Rádo se stalo.“

Díval se na ni a usmíval se. Naposledy se tajně nadechla, aby si co nejdéle uchovala jeho vůni.

Bože, opravdu se musí naučit líp ovládat. Najít své bývalé já.

Jenže s Alekem se všechno mění. Je to nebezpečný muž.

Přesto Dylan nikdy v životě necouvla před výzvou a nehodlala to udělat ani teď. I kdyby ji tato situace, kterou už sama zpochybňovala, donutila přemítat, kdo z nich dvou toho druhého skutečně ovládne.

Musí to být ona. Zkrátka musí.

Dva

Alec za sebou zamkl postranní dveře do garáže a vyšel po schodech k svému šedému bungalovu na Beacon Hill. Strčil klíč do zámku masivních prosklených dveří, kopl do nich botou a zbytečně silně je za sebou zabouchl. Sundal si koženou bundu, hodil ji na stojací věšák, až ho převrhl, a s tichým zaklením ho chytil.

Proč je krucinál tak nervózní?

Bylo vyloučené, aby v této dohodě s Dylan Ivoryovou prohrál. Poznal v ženě submisivní sklony na padesát kroků a tentokrát seděl přímo naproti ní. Dost blízko, aby cítil vanilkovou vůni, která stoupala z jejích bujných rusých vlasů, smísenou ještě s něčím. Něčím štiplavým a velmi vzrušujícím.

Přešel po dřevěných prknech k vysokému perskému koberečku, který ztlumil jeho kroky, a na protější straně místnosti opět stoupl na dřevo. Z masivního španělského příborníku vytáhl skleničku a nalil si na kuráž na dva prsty skotské.

Dylan bude výzva, to si uvědomil hned. Ale výzvy měl rád, takže ho to tolik nezneklidňovalo. Ne, trápila ho skutečnost, že ji mít musel. Potřeboval tu ženu natolik, že ho svrběla pokožka touhou dotknout se víc než její ruky. O tom nebylo pochyb.

Toužil se dotknout její obnažené pleti. Spoutat ji, cítit, jak se

její svaly uvolňují, zatímco se mu odevzdává… Potřeboval…

Nelíbilo se mu to. Byl by radši, kdyby ho nestravoval takový chtíč.

Kdy se mu to stalo naposledy? Přihodilo se mu to vůbec někdy?

Nebyl typem muže, který někoho potřebuje. Nebo něco. To se naučil od svého otce. Klíčem k úspěchu je nezávislost. Znalosti a zkušenosti byly ovšem také důležité. Proto strávil téměř celou dospělost hledáním odpovědí, čtením a cestováním po světě, ale zatím k žádným závěrům nedošel.

Teď by však neměl myslet na otce. Ta bolest zřejmě nikdy neodezní. Léta ji sice otupila, ale stále v něm přetrvávala. Jako jizva, která se nezahojí.

Napil se skotské a vychutnával si palčivý pocit, jak mu alkohol klouže do krku. Přesto ho to nijak neuklidnilo. Vyprázdnil sklenku, znovu si dolil a postavil se k arkýřovému oknu s výhledem na město.

Seattle byl jako obvykle šedý, ale na tmavnoucí podvečerní obloze se objevovala jasná místa, takže za Pugetovým zálivem viděl vzdálený obrys Bainbridge Islandu. Usrkl skotské a přemýšlel o té scenérii.

Zatraceně, přemýšlel o Dylan.

Na jejím postoji a na tom, jak zarytě se ovládala, bylo něco neodolatelného. Věděl, co se stane, když se taková žena uvolní. Když ji někdo donutí, aby se uvolnila.

Ve skutečnosti v životě žádnou ženu k ničemu nenutil. Jako většina lidí, kteří se pohybovali v okruhu klubů a komunit zabývajících se BDSM, dodržoval zásady bezpečí, rozumu a ústní dohody. To však nic neměnilo na skutečnosti, že pokud dokáže přimět Dylan, aby se zcela uvolnila a podrobila se, podlehne mu. Roztaje v jeho rukou jako led.

Ne pokud. Až.

Kam se dnes krucinál poděla jeho sebejistota?

Možná bylo důvodem to, že ji tak zoufale chtěl. Až příliš zoufale.

Ta pouhá představa stačila k tomu, že se vzrušil. Vybavil si světlé pihy na jejích tvářích a pleť jako alabastr. Šedé oči připomínající dva kamínky kouřového křemene, zářící, ostré a pronikavé, čišící inteligencí. Smyslná rudá ústa…

Měla štíhlou, atletickou postavu, nijak zvlášť zaoblenou. Líbilo se mu to. Zamlouvaly se mu jemné křivky jejích klíčních kostí, zápěstí a rukou. Pod měkkým svetrem se napínala malá, ale pevná ňadra. Nepotřeboval u ženy velké poprsí, na tom mu nikdy nezáleželo. Ale v případě jejího pěkného pevného pozadí se bylo na co dívat.

Rád by se ho dotkl… naplácal jí…

Dopil zbytek skotské, položil sklenku na stolek u okna a sedl si na hnědou koženou pohovku.

Dylan byla až příliš chytrá, aby jí to prospívalo. A možná i jemu. Ne že by si spolu tak dlouho povídali. Ale stačilo to, aby poznal, že se ocitne ve velkých potížích, pokud se s touhle ženou nedá dohromady.

Zazvonil telefon a Alec ho bezmyšlenkovitě zvedl. Ale jeho myšlenky zůstávaly s Dylan.

„Haló?“

„Ahoj, tady Dante.“

„Ahoj.“

S Dantem De Matteo se seznámil před třemi lety na přednášce o psychologii BDSM a fetišistických kulturách v Domě rozkoše, místním fetišistickém klubu. Když v sobě objevili společnou lásku k motocyklům, stali se blízkými přáteli a často vyráželi na dlouhé projížďky washingtonskými lesy.

Mnohokrát se vrátili do klubu a zkoumali tam své

dominantní sklony se spoustou ochotných submisivních žen. Dokonce spolu cestovali do zahraničí a vloni na jaře projeli na motocyklech Arizonu a Nové Mexiko. Ačkoli byl Dante právník a Alex spisovatel, měli hodně společného. Vzájemně si rozuměli.

„Pojedeme se v sobotu projet?“ zeptal se Dante.

„Co? Jo, v sobotu.“ Alec přejel prstem po okraji prázdné sklenky. Možná by si měl nalít další.

„Co je to s tebou, Aleku?“

„Co myslíš?“

„Připadáš mi nějak nesvůj.“

„Jo, myslím na něco jinýho,“ zamumlal spíš pro sebe, než že by odpovídal Dantemu.

„Na co?“ přitlačil na něj Dante.

„No… setkal jsem se s tou ženou…“

Dante se zasmál. „Vždycky je v tom ženská. Nebo motorka.“

„V tuhle chvíli nemám na motorky ani pomyšlení.“

„Na rozdíl od žen?“

„Normálně by to nebyl problém, ale tahle…“

„Aleku, jestli sis toho nevšiml, vůbec nedokončuješ věty.“

„Sakra.“

„Je to tak zlý? Nebo dobrý?“

„Nevím. Vlastně chci říct, jo, je to dobrý.“ Vstal a došel si nalít další skleničku. Věděl, že Dante trpělivě počká, až si utřídí myšlenky. „Ta žena se jmenuje Dylan Ivoryová. Zmínil jsem se ti, že se s ní mám dneska sejít. Není taková, jak jsem čekal. Na webových stránkách nemá fotku, tak jsem si myslel… No, nečekal jsem, že bude tak úžasná. Je to kus.“

„A?“

„Uzavřel jsem s ní dohodu.“

„Dohodu?“

„Ještě nezkusila BDSM, tedy každopádně ne na naší úrovni. A nikdy předtím se nikomu nepodřídila. Ale já to na ní vidím. Cítím to. A v tomhle se nikdy nepletu.“

„A co ta dohoda?“

„Myslí si, že je domina.“

„Určitě jí brzy dokážeš, že se mýlí.“ Slyšel z Danteho hlasu pobavení.

„Jestli ne, souhlasil jsem, že se podřídím já jí.“ Dante se uchechtl. „To se pravděpodobně nestane.“

„Ne. Nestane.“

„Tak o co jde?“

Alec si povzdechl a zarazil se. „Zatím nevím jistě. Možná se dozvím víc, až se jí dotknu a pohraju si s ní.“ Odmlčel se a usrkl.

„Nevím, co mě na tom tak zneklidňuje. Ale nějak se mi dostala pod kůži.“

„Že by se velký Alec Walker zamiloval?“ utrousil Dante mírně.

„O ničem takovém jsem nemluvil, Dante.“ Alec sevřel skleničku v ruce, až se mu okraj skla zařízl do dlaně.

„Ne, nemluvil.“

„Cítím se skvěle. Skvěle.“

„Dobře.“ Jako by Dante pokrčil rameny. „Takže ta sobota platí?“

„Jo.“

„Vezmeš ji v sobotu večer do klubu?“

„Ježíši, Dante.“ Alec si promnul bradku a povzdychl si.

„Myslel jsem, že týden nebo dva počkám.“

Jak ho mohlo napadnout, že bude čekat tak dlouho, než ji znovu uvidí?

Opravdu to s ním zamávalo.

„Aleku, ne že bych ti chtěl radit, co máš dělat, zvlášť pokud jde o ženu, kterou hodláš zasvětit do nového životního stylu, ale

připadá mi, že by ses s ní rád sešel dřív.“

„Proč?“

„Protože jinak tě klepne.“

„No tak, Dante. Není to tak hrozné.“

„Vážně?“

Alec si znovu promnul bradku. Nejradši by opět vzdychl, ale neudělal to. „Uvidíme se v sobotu.“

„Dobrá, dobrá. Tak se měj.“

Kristepane, je to tak zjevné? Opravdu má tak špatnou náladu kvůli ženě?

Vzpamatuj se, kamaráde. Zvládne to. Vždycky to zvládl. Nebo ne?

Dylan zařadila nižší rychlost, odbočila z Páté a zamířila na západ směrem k zálivu. Jak se blížila k vodě a ke své čtvrti, bylo nebe čím dál zamlženější. Nevadilo jí to. Měla ráda mlhu a její éterickou atmosféru. Přední sklo se rosilo a Dylan zapnula stěrače. Byla ráda, že má v audi na sedadlech ohřívací podložky. I když mlhu milovala, zimu nesnášela.

Dorazila na Western Avenue a zajela autem do pronajaté garáže vedle svého domu. Belltown je starší čtvrť Seattlu s krásnou architekturou, ale k starému přestavěnému skladišti, ve kterém bydlela, nenáležela žádná parkovací místa.

Periferní oblasti byly poměrně nebezpečné, ačkoli se to začínalo zlepšovat. Přesto se teď, po západu slunce, cestou

k průčelí pozorně rozhlížela kolem sebe. Cihlový dům měl vysoká okna a nabízel výhled na Pugetův záliv vzdálený jen několik bloků.

Měla štěstí, že ten byt sehnala, a nezaplatila za něj zdaleka tolik, kolik by stál o několik měsíců později, když se do čtvrti nastěhovala početná omladina a obytná zástavba se začala

renovovat. Všude kolem vyrostly moderní kavárny a restaurace, butiky, galerie a bary, které byly mnohem elegantnější než ty, které tam stály léta. Dokonce tam vzniklo i několik specializovaných obchodů jako gurmánský krámek s potravinami, který minulý měsíc otevřeli v její ulici.

Vyjela výtahem do třetího patra a zamířila k svému podkrovnímu bytu. Když ho před dvěma lety koupila, nebyly v něm žádné přepážky a podlahu si sama nalakovala. Většina zdí byla stále ze starých nenahozených cihel. Několik příček, které musela nechat postavit, aby od sebe oddělila jednotlivé místnosti, bylo natřeno sytými barvami, které považovala za nejvíc uklidňující: jantarovou, tmavě cihlově červenou, zlatou a mechově zelenou. Zdobila je její sbírka černobílých fotografií, většinou architektonických.

Stále hledala nábytek, kterým by byt zařídila. Většinou měla slabost pro jednoduché tvary, tomu duchu odpovídala například její světle zelená semišová pohovka do písmene L. Místnosti zútulnila velkým množstvím lampiček, hromadami polštářů ve stejných zářivých odstínech jako stěny a rostlinami v květináči v každém rohu.

V černých lodičkách, jejichž vysoké podpatky na dřevě hlasitě klapaly, se přesunula do kuchyně na jednom konci podkroví, svlékla si vlněný kabát a přehodila ho přes opěradlo stoličky u vysokého žulového pultu.

Potřebovala šálek čaje, aby potlačila pocit vlhka pronikajícího jí až do morku kostí, a taky si chtěla vyčistit hlavu.

Celou cestu, kdy si z přehrávače naplno pouštěla oblíbenou operu, se jí dařilo předstírat, že svou reakci na Aleka Walkera nevnímá. Ale teď, když se ocitla doma a všude byl klid, ji nic nerozptylovalo.

Naplnila pochromovanou konvici vodou a postavila ji na sporák. Potom z krabičky, kterou nechávala na kuchyňské desce,

vytáhla sáček se svým oblíbeným jasmínovým čajem a vložila ho do hrnku.

Netrpělivě čekala, až se voda začne vařit. Dívala se z okna, pozorovala kapky na skle, které měnily výhled v tmavnoucí akvarelovou šmouhu, mnula si paže a snažila se zahřát. Přitom se pokoušela nemyslet na Aleka.

Jenže na nic jiného samozřejmě myslet nedokázala.

Byl úžasný. Už jen jeho výška ji do jisté míry ohromovala, ale bylo v něm ještě něco dalšího… Bůhvíproč na něj reagovala tak, jak nebyla zvyklá. Nutilo ji to k úvahám, že by mu možná skutečně dokázala podlehnout, i když jí to v první chvíli připadalo bizarní.

Stále si nebyla jistá, jestli to opravdu udělá, ale od chvíle, kdy jí poprvé navrhl, aby byla jeho subinkou, jí hlavou vířily zneklidňující myšlenky. Představovala si, jak se jí Alec dotýká a objímá ji. Nic konkrétnějšího v těch představách nebylo, tedy kromě toho, že se téměř dotkl jejích rtů.

Zachvěla se a zaplavila ji touha jako horká jiskra, kterou se v duchu snažila uhasit.

To však ještě neznamená, že přenesení sexuální fantazie do reality bude fungovat. S největší pravděpodobností nebude. Některé představy je lepší nechat v říši fantazie.

Ovsem ne v případe Aleka Walkera.

Souhlasila s tím malým experimentem, a i kdyby se mu nakonec skutečně nebyla schopná podrobit, jejich přitažlivost jí tu snahu přinejmenším usnadní.

Z myšlenek ji vytrhlo pískání čajové konvice. Nalila vodu do hrnečku a do obličeje jí stoupla pára prosycená jemnou čajovou vůní. Vrátila se do obývacího pokoje, čekala, až čaj vychladne, a přitom automaticky prolistovala hromádku pošty na stole u vchodových dveří. Po chvíli si uvědomila, že nemá tušení, na co se vlastně dívá. Před očima měla jen Alekův obličej, jeho zářivě

modré oči a tmavé lesklé vlasy, které mu dosahovaly těsně k límečku a dotýkaly se pokožky na jeho krku. Bradku kolem úst měl ještě tmavší než vlasy a rty působily v tak mužném obličeji překvapivě smyslně.

Byl plný protikladů. Jeho zevnějšek ostře kontrastoval s tím, jak se choval. Nebo jak zcela klidným tónem mluvil o BDSM - hrátkách zahrnujících svazování a bolest - jako by šlo o zcela normální rozhovor.

Nechtěla si připustit, jak je to vzrušující. Její povaha se té myšlence vzpírala. Příliš si zakládala na své samostatnosti a ochotně se k ní přiznávala. Ale při představě, že by ji někdo ovládal, se její tělo rozhořelo. Zvlášť kdyby to byl Alec.

Se šálkem v rukou zavřela oči a představila si ho, jak nad ní stojí. Ten prostý obrázek úplně stačil, aby se jí nitro sevřelo touhou.

Aleku…

„Zatraceně.“

Vešla do ložnice, posadila se na dřevěnou postel, přes kterou byla přehozená bílá prošívaná přikrývka a několik polštářů, a zula si boty. Vestoje si rozepnula sukni a přetáhla si přes hlavu kašmírový svetr. Na čaj na nočním stolku úplně zapomněla.

Zadívala se na sebe do velkého zrcadla v dřevěném rámu na protější straně pokoje. V černém spodním prádle vypadala její pokožka nepřirozeně bledě. Nejspíš byla moc hubená, ale milovala cvičení i uvolnění, které jí fyzická námaha poskytovala. Teď však potřebovala úplně jinou relaxaci.

Je to jen fantazie. Naprosto neškodná.

Stále se pozorovala v zrcadle a přitom si sundala podprsenku a podepřela rukama malá ňadra. Bradavky už měla vztyčené, dva tmavě červené body, tvrdé a citlivé. Mírně je stiskla a zasténala.

Jaké by to bylo cítit na sobě jeho ruce?

Vklouzla rukou pod horní okraj kalhotek a potom ještě o něco

níž. Zaplavila ji taková vlna potěšení, až zatajila dech.

Aleku…

Ano, přesně tak by se jí dotýkal. Doširoka by roztáhl stydké pysky a vnikl do jejího vlhkého žáru. Byla už vlhká a rozbolavělá…

Trochu roztáhla nohy a pozorovala vlastní ruku pohybující se mezi stehny. Brzy to však přerostlo únosnou hranici. S pocitem marnosti si stáhla proužek černé látky z nohou a odkopla ho na zem. Při pohledu na vlastní pohlaví, nateklé záhyby a mezi nimi vykukující růžový klitoris se zachvěla.

Aleku…

Rozevřela stehna ještě víc, klouzala prsty po vlhkém rozkroku a potom jeden vsunula dovnitř. Zalapala po dechu a skousla ret. Byla tak vzrušená, že se stěny pochvy okamžitě stáhly. V touze po naplnění to zopakovala podruhé a potom potřetí.

Má penis taky tak nezvykle velký jako zbytek těla?

„Ach…“

Zasténala a dlaní ruky zatlačila na poštěváček. Opisovala rukou malý kroužek a přitom do sebe pronikala prsty. Představovala si, jak se na ni ze zrcadla dívají Alekovy pronikavé modré oči a sledují každý její pohyb.

Jednu ruku přesunula nahoru a znovu si zmáčkla bradavku. Do jejího těla vystřelil prudký a intenzivní pocit rozkoše.

„Aleku…“

Ach ano, hladil by ji velkýma rukama po těle i uvnitř, mnul by a svíral její pokožku. Jejími žilami proudila slast jako rozžhavená tekutina.

Vnikala prsty dovnitř a přitom tvrdě tlačila dlaní na klitoris. A když dosáhla vrcholu a vykřikla do prázdného pokoje jeho jméno, tělo se jí křečovitě stáhlo a otřáslo.

„Aleku!“

Nohy měla tak slabé, že skoro upadla, ale rukou se zachytila

hrany prádelníku. Lapala po dechu. Její odraz v zrcadle byl celý zardělý, ňadra i tváře. Měla doširoka rozevřené oči a šedé duhovky kolem zářících zorniček téměř vymizely.

Navzdory orgasmu však její tělo stále nedosáhlo uspokojení.

Aleku…

Pohlédla na ratanový koš u postele a představila si sbírku vibrátorů, které tam má.

Ano, potřebuje se udělat znovu. A znovu.

Jak to, že na ni ten muž tolik působí? A jak se z jeho vlivu dokáže vymanit?

Prošla pokojem, posadila se na postel a vytáhla z koše jednu ze svých oblíbených pomůcek, velký turbo vibrátor, který ji vždy, když dosáhla vrcholu, přiměl vykřiknout. Snad to bude stačit.

Ale už když si lehla na měkký polštář, zapnula přístroj a vsunula ho mezi roztažená stehna, pochopila, že jí žádná náhražka stačit nebude.

Co to s ní krucinál Alec Walker udělal?

Zazvonil budík, Alec po něm poslepu zašátral a překulil se na záda. Spal na břiše a probudil se s bolestivou erekcí tlačící do matrace. A s Dylaniným obličejem v mysli.

V celém těle.

Šel si lehnout vzrušený a probudil se ještě vzrušenější.

Snažil se uklidnit, ale jeho přirození pulzovalo naléhavou potřebou.

Před očima viděl dlouhé kadeře, které se ve slunečním světle leskly jantarovým a kaštanově hnědým nádechem a volně se vlnily přes její útlá ramena. Měl pocit, že její šedé oči skrývají nějaké tajemství, které před ním tají, a on ho chce - potřebuje - poznat. Její pokožka byla světlá a lesklá jako slonovina. Nad výstřihem svetru se jí zlehka rýsovaly klíční kosti a pod ním dokonale tvarovaná ňadra. Včera zůstal Alec vzhůru dlouho do

noci a představoval si, jak asi vypadají a jaké by to bylo držet je v rukou. Jak by chutnaly pod jeho jazykem? Co kdyby mu ovinula dlouhé nohy kolem pasu a její kundička by byla horká a připravená, aby ji ošoustal…

Zasténal.

„Doprdele.“

Odhrnul přikrývku, přejel prsty po tvrdém přirození a pevně ho sevřel.

Jaké by to bylo, kdyby mu vzala penis mezi svěží rudé rty a olízla ho až po vrcholek?

Zasténal, stiskl dlaň ještě silněji a vzepjal boky.

Její ústa by byla vlhká a teplá, ale ne tak mokrá jako její štěrbinka. Roztáhl by jí štíhlá stehna a tvrdě do ní vnikl, znovu a znovu.

Dylan…

Měla by zastřené oči, pootevřené rty, a až by dosáhla vyvrcholení, celé tělo by se jí otřáslo a těsná pochva se kolem něj zatnula.

Vyklenul se proti své dlani, dál se hladil a přejížděl prsty po oteklém žaludu. Cítil, jak pulzuje a blíží se k orgasmu.

Dylan…

Teď už jí jen naplácat na ten výstavní zadek a potom ji opíchat. Přimět ji, aby se udělala. Ošoustat ji.

Dylan!

Vyvrcholil a při slasti, která se mu prudce řítila žilami, se otřásl. Dál se dráždil, dokud z něj nevystříkla poslední kapička. Lačně si vychutnával každý okamžik.

Jakmile se trochu uklidnil, snažil se po ní přestat toužit, jenže to nefungovalo. Věděl, že to nebude fungovat.

Zabralo by, jen kdyby ji viděl a dotýkal se jí. Poroučel jí. Jenže poroučet této ženě nebude snadné. Možná by mohl poručit aspoň sám sobě, aby se začal trochu ovládat.

Pohlédl na lepkavé sperma na svém břiše a zavrtěl hlavou. Musel to zopakovat. Stále se snažil popadnout dech, a přesto věděl, že potrvá jen chvilku, než bude znovu tvrdý jako skála. Kdyby tu Dylan byla, klekl by si nad ni, laskal by její pokožku rukama nebo ústy a přivedl by ji k vrcholu…

Jeho přirození sebou škublo a Alec překvapeně ucítil, jak se do něj opět hrne krev.

Vstal a přešel po studených dřevěných prknech ložnice. Venku začínal den a okny pronikalo šedé zšeřelé světlo. Pokožku mu ovíval chladný vzduch, ale uvnitř celý hořel. Opět tak silně toužil po uvolnění, až to bolelo.

Došel do koupelny obložené dlaždicemi v měděném, hnědém a bronzovém odstínu a pustil teplou vodu. Vstoupil pod tekoucí tříšť a spláchl si sperma z břicha. Ale horká voda dráždivě dopadající na obnaženou pokožku ho opět rozpálila.

Sundal z držáku sprchovou hadici, namířil ji na svůj penis, opřel se zády o studené dlaždice a zavřel oči.

Znovu ji uviděl, s mokrými vlasy zvlněnými na zádech a smyslnými pootevřenými ústy. Poklekl mezi její stehna, jazykem olizoval její vlhké přirození a ona mu vnořila ruce do vlasů, tiskla ho k sobě a sténala.

Zatajil dech. Znovu se vystříká. A to jen díky vodě stékající po jeho penisu a představě roztažených stehen Dylan Ivoryové.

„Ježišikriste.“

Natočil se proti vodě a sevřel v dlani nateklá varlata. Nic víc nepotřeboval. Když dosáhl vrcholu, jeho tělo se znovu otřáslo a boky se trhavě pohybovaly.

Dylan… Panebože!

Opíral se o zeď. Nohy téměř necítil. Slast mu protékala tělem jako elektrický proud, po pokožce, v břiše i ve stále pulzujícím penisu.

Nadechl se, pak znovu a přitom nechal vodu, aby oplachovala

jeho semeno.

Úplně stačilo, že si ho musel vyhonit dvakrát za sebou jako nějaký puberťák. Zkrátka musel. Ale za celá léta byla tohle jedna z mála situací, kdy dosáhl orgasmu pouze… sexem. Bez jakéhokoli použití síly. Bez svazování, plácaček, kůže, provazů nebo řetězů. Jen s Dylan, navíc pouze s její představou.

Co to sakra znamená? A chce to vůbec vědět?

Vždycky měl pocit, že to jediné, nad čím má naprostou kontrolu, je sex. Ale tahle žena všechno zpochybnila. Připadalo mu, že vše, co až do této chvíle považoval za neměnné, je pryč.

Ne že se Dylan Ivoryové někdy podrobí. Ale i když ji srazí na kolena - a o tom nebylo pochyb - bude to pro něj stejně nové jako pro ni. Měl obavy, že část sebe odevzdá… Dylan.

Útroby se mu sevřely, zčásti podrážděním, zčásti panikou, kterou si odmítal přiznat, a zčásti všudypřítomnou touhou, která mu kolovala v žilách.

S Dylan Ivoryovou bylo všechno jiné. A ačkoli nerad přiznával, jak moc ho ovlivnila, hodlal zjistit, k čemu to všechno spěje.

Do té doby si udrží nad vším kontrolu tak jako vždy. Proklatě!

Tři

Dylan seděla na pohovce, na nízkém stolku před sebou měla položenou hromádku knih a v klíně poznámkový blok. Četla si o bondáži, udílení trestů, výměně moci i o důvodech, proč tyhle věci lidi vzrušují. Ji rozhodně chladnou nenechávaly. Představovala si sebe samu v různých scénářích: jak ji někdo sváže, naplácá jí na zadek, dokonce ji zbičuje. Mezi stehny jí začalo silně pulzovat.

Kdyby však měla být zcela upřímná, musela by přiznat, že s ní v těch fantaziích není žádný anonymní partner. V každé scéně se jí dotýkal a poroučel jí Alec.

Vzdychla, zvedla hrnek a usrkla. Znovu si čaj přisladila. Ačkoli jí horká voňavá tekutina konejšila hrdlo, zbytek těla zůstával napjatý jako drát.

Od chvíle, kdy s Alekem mluvila, uplynuly tři dny, a ještě se jí neozval. Váhala, jestli je to součást jeho plánu, jak jí ukázat, že nad ní má navrch, nebo má jen spoustu práce. Tak či onak se jí to nelíbilo. Pobuřovalo ji, že se má podřídit jeho dominantnímu chování.

Věděla, že by to neměla dlouze rozebírat, ale nemohla si pomoct. Není pasivní a poddajná dívka, která se mu bude plazit u nohou a udělá všechno, co jí přikáže! Která bude sedět u telefonu

jako hodné štěně a čekat na jeho zavolání.

Tak proč přesně tohle dělá?

Chodila se spoustou mužů a nikdy nepatřila mezi dívky, které by musely na někoho čekat. Sex si užívala poměrně často a byla odjakživa nepředpojatá. Jakmile nějaký muž probudil její zájem, dala mu to jasně najevo. Zdálo se, že ani oni necítili potřebu taktizovat, jako to dělali s jinými ženami. Udržovala si od nich takový odstup, že nikdy neměli pocit, že ji opravdu dobyli. A nikdo z nich ji vlastně doopravdy neměl. Ani ona si v podobných hrách nelibovala.

Avšak Alec nad ní měl zvláštní moc, které ona nerozuměla…

Odložila šálek s čajem, zvedla jednu knihu a zalistovala v ní ve snaze znovu se soustředit na svůj úkol. Hledala hlubší psychologické a chemické vysvětlení stavu podvědomí, transu, do něhož řada submisivních jedinců při sadomasochistických hrách upadá. Chápala, že při chemickém procesu se jako reakce na bolest nebo sexuální podněty uvolňují v těle endorfiny, ale ohledně duševní a emoční stránky si nebyla tak jistá.

Proč lidé na některé věci reagují a na jiné ne? Mnohokrát se dočetla, že někteří sestoupí do podvědomí jen tím, že je jejich dominant sváže a poroučí jim. Nebo pouze díky tomu, že na ně promluví.

Do mysli jí pronikl tichý a hluboký Alekův hlas, který ji pohladil po pokožce jako slabý elektrický proud. Téměř cítila jeho mírné vibrace. Při náhlém stahu ve slabinách přitiskla stehna k sobě.

Fajn. Téhle části by možná rozuměla.

Znovu zalistovala knihou a pohled jí padl na fotografii ženy složitě svázané provazy, které připomínaly koňský postroj. Její pozornost však nepřitahovala lana ani hladká pokožka ženy, která klečela na zemi a kromě provazů byla úplně nahá. Upoutala ji ruka muže stojícího mimo fotoaparát a to, jak ženu hladil po

obličeji. Bylo to překvapivě něžné gesto. Líbil se jí ten kontrast, náznak, že mužská ruka patří někomu, kdo ji svázal a teď ji má zcela ve své moci.

Tělo jí zaplavila touha.

V koutku mysli zatoužila být ženou na obrázku. Pokud by tím mužem byl Alec Walker.

Prudce knihu zaklapla a vyskočila z pohovky

Směšné! Je silná a nezávislá. I kdyby se opravdu chtěla Alekovi podřídit, pouze by od něj přijímala podněty. Seděla by a nechala by ho, aby si s ní hrál.

Zasténala. Tyhle představy jí moc nepomohly.

Zazvonil telefon a Dylan se po něm dychtivě natáhla. Ulevilo se jí, že má důvod odvést své myšlenky jiným směrem.

„Haló?“

„Ahoj, tady Mischa.“

„Ahoj, Mischo.“

Mischa Kennonová, která se živila uměleckým tetováním a také psala krátké erotické povídky, patřila mezi Dylaniny nejlepší přítelkyně. Seznámily se před několika lety, když Dylan odjela do San Franciska na konferenci spisovatelů. Když se tam za několik měsíců vrátila, aby jí Mischa udělala tetování, nějakou dobu spolu strávily a rychle se spřátelily. I teď si navzdory vzdálenosti, která je dělila, povídaly každý týden a vzájemně se vídaly, jak jen to šlo.

„Co děláš, Dylan?“

„Přemýšlím. Tedy většinou.“ Mischa se zasmála. „Proč?“

Dylan přistoupila k oknu a vyhlédla na nábřeží. Dopolední obloha byla zatažená, zahalená těžkou šedou clonou slibující déšť.

„Kéž bych to dokázala zjistit.“

„Potřebuješ inspiraci pro knihu?“

„Vlastně zatím zkoumám půdu pro svůj další román. Bude to

erotický příběh se sadomasochistickou tématikou. Což mě přivádí k tomu, proč přemýšlím. Aspoň trochu.“

„Fajn… Vysvětlíš mi konečně, o čem to vlastně mluvíš?“

„Promiň, nechtěla jsem být tak tajemná.“ Zarazila se, pak se zhluboka nadechla a opět vydechla. „Setkala jsem se s jedním mužem.“

„To zní slibně.“

„Možná. Nebo taky ne. Bože, Mischo, já nevím… Alec je úplně jiný než každý, koho jsem kdy poznala.“

„V jakém směru?“

„Ve všech.“ Znovu se odmlčela, přitiskla dlaň k oknu a vychutnávala si chlad, který jí pronikal do pokožky. „Alec je součástí mého průzkumu. V podstatě je v této chvíli hlavní postavou. Odkázala mě na něj subinka Jennifer, abych si s ním promluvila o BDSM. Měla jsem pocit, že nevím dost, abych se o hrátkách s intenzivním použitím síly rozepisovala erudovaně.“

„Nechápu proč. Skoro o všem ostatním už jsi psala. A rozhodně nejsi prudérní. Pokud chce zbytek nás ostatních znát odpověď na cokoli, co se týká sexu, obracíme se právě na tebe. Jsi naše královna, Dylan,“ dobírala si ji Mischa.

„Pch, to sotva. Mít nějaké zkušenosti se sexem není totéž jako být královnou erotiky. Navíc tohle je poměrně specifická záležitost. A tentokrát jsem pochopila, že přesahuje moje možnosti. Čím víc do té problematiky pronikám, tím víc si uvědomuju, že potřebuju skutečné informace. Že své znalosti musím založit na něčem víc než na přečtení několika knih.“

„Takže ses rozhodla promluvit si s někým, kdo se v té oblasti vyzná?“

„Hm.“

„Ale? Z tvého hlasu a z toho, jak chodíš kolem horké kaše, usuzuju, že tam nějaké ,ale‘ je.“

Dylan odlepila dlaň od skla, přejela prstem dolů a odtáhla ji.

„Pořádně velké, Mischo.“

„Nezapomeň, s kým mluvíš, proboha. Mě jen tak něco šokovat nebude. A tebe taky ne. To by mě zajímalo, jak se nějakýmu chlapovi podařilo vyvést tě z míry.“

„Alec je sexuální dominant.“

„To předpokládám.“

„A požádal mě - vyzval mě - abych se mu podrobila. Nemůžu tomu uvěřit, ale souhlasila jsem. Jsem si jistá, že to nebude fungovat. Ta představa je naprosto směšná. Nicméně je tak… charismatický. Ne, je v tom něco víc. Vypadá senzačně, ale upoutal by i bez toho.“ Před očima jí vytanul jeho obličej. Černá bradka a oslepující úsměv. Oči, které ji probodávaly modrým plamenem…

„Dylan?“

„Co? Promiň. Jen přemýšlím… o něm. Nedokážu se tomu bránit. Nevzpomínám si, kdy se mi něco takového stalo naposledy. Kdy jsem si připadala, že se mi život vymkl kontrole.“

„Třeba jde právě o to.“

„Myslíš, že ženy, se kterými si něco začne, pokaždé nejdřív omámí?“

„Ne. Nebo ano. Ale chtěla jsem říct, že právě to může být důležité pro tebe. Po všech stránkách. Třeba zrovna to potřebuješ, Dylan.“

„Co tím myslíš?“

„Pořád se skvěle ovládáš. Samozřejmě není nic špatného na tom, že chceš mít život pod kontrolou, zvlášť po tom, co jsi v dospívání prožila s matkou. Ale možná by ti prospělo, kdybys výjimečně předala zodpovědnost někomu jinému, i když jen na chvilku.“

„Pochybuju, že mi osud postavil Aleka Walkera do cesty proto, aby na mě vzal provaz a svázal mě.“

„Přesně tak to může být.“

„Mischo!“

„Dylan, víš, že tě mám ráda, a proto ti radím, aby ses trochu uvolnila.“

„Měla jsem spoustu mužů a v sexu jsem si toho vyzkoušela docela dost.“

„Ano, ale to není totéž. Právě jsi to řekla sama. Jestli chápu sadomasochismus správně, záleží na rolích, které zúčastněné osoby zaujímají. Jde o hru nadvlády a podřízenosti. Nemám pravdu?“

„Ano, jestli to dobře chápu, je to základ.“

„Takže se domnívám, že se pro jednou musíš své moci vzdát.“

„Právě to se mi nelíbí.“

„O důvod víc, proč bys to měla zkusit.“

„Nevím. Možná.“ Dylan si natočila pramen vlasů na prst a pevně utáhla. „Asi máš pravdu. Zčásti si to zřejmě sama uvědomuju, protože jsem s tím návrhem souhlasila. Nebo to byl přinejmenším jeden z důvodů.“

„Až bude po všem, musíš mi všechno vylíčit. Půjdeš do toho?

Budeš se s ním scházet a stýkat se s ním?“ Bude?

Napadlo ji snad jen na okamžik, že by z té dohody vycouvala? Vzdychla. „Ano. Ale bude to pro mě těžké.“

„Někdy bývá těžké poznat sám sebe.“

„Máš pravdu. Jen… s tím pořád bojuju.“

„Jdi do toho, Dylan. Pokud je bezpečné, aby ses s tím mužem vídala - ale říkala jsi, že ti ho někdo doporučil -, udělej to. Opravdu myslím, že bys to měla zkusit.“

„Já taky.“ Pocit, že při vzpomínce na Alekovy modré oči, jeho hlas a vůni celá roztává, její rozhodování poněkud zjednodušoval. Začínalo to působit - on začínal působit - neodolatelně. „Jenže není úplně příjemné, že nevím, co přesně se stane. Krucinál, vůbec mi to není příjemné. Ale abych byla upřímná, taky je to

hrozně vzrušující, možná právě proto, že to nevím.“

„Páni. Takhle tě vůbec neznám. Působíš nejistě.“

„To proto, že to nejsem úplně já. Ale on…“

V hlavě jí vytanuly různé možnosti. Co s ní Alec udělá, co od ní bude vyžadovat?

Sevřel se jí žaludek a mezi stehny se jí rozšířil žár. Zjistí to. Přesto si byla jistá jen jedinou věcí, totiž, že ji Alec Walker změní. Nenapravitelně.

O pár hodin později znovu zazvonil telefon. Dylan odložila knihu a zápisník a pohlédla na číslo volajícího.

Alec.

Zrychlil se jí tep a srdce v hrudi se jí silně rozbušilo.

„Je to jen chlap,“ sdělila prázdnému pokoji a zavrtěla hlavou.

Už věděla, že se pro ni stane něčím víc.

„Haló?“

„Ahoj, Dylan.“

Bože, jeho hlas byl jako elektrický proud, který se jí řítil žilami a hromadil se mezi stehny.

„Ahoj, Aleku.“

„Jak se máš?“

„Skvěle. Fajn.“

Zavolal jí jen proto, aby si popovídali? Obávala se, že se jí nepodaří zachovat klid. Přitáhla si na klín vyšívaný dekorativní polštář a sevřela ho mezi prsty.

„Nechceš vědět, jak se mám já?“ zeptal se vesele.

„Ano, samozřejmě. Promiň. Právě jsem… něco četla, když jsi zavolal. Zatoulaly se mi myšlenky.“

„Musím se víc snažit, abych si získal tvou pozornost.“

„Ech, nemyslím si…“

„Netrap se tím. Vím přesně, jak mám postupovat.“

Nezmohla se na jediné slovo, ale ani nemusela, protože

pokračoval.

„Proto vlastně volám. Měli bychom se začít připravovat na první schůzku.“

„Aha…“

Kdy kvůli nějakému muži zcela oněměla? Dokázala myslet jen na jeho velké ruce, kterýma se jí dotýkal a svazoval ji. Hladil ji. Dokonce ji ani nenapadlo, co dalšího by se mezi nimi mohlo odehrát, ačkoli věděla, že toho bude víc. A přitom se vší silou bránila vzrušení.

Vzpamatuj se.

„Neříkal jsi, že mi pošleš e-mail?“

„Říkal.“

Čekala, ale nezdálo se, že by se jí chystal své jednání vysvětlit, což ji ještě víc zneklidnilo.

„Co potřebuju vědět?“ zeptala se ho.

„Oba musíme zjistit, jaké jsou naše hranice. Naše touhy. Spousta lidí používá psané dotazníky, ale já dávám přednost rozhovoru. Poznám víc, když uslyším, jak na moje otázky reaguješ.“

„Teď si hraješ na psychologa?“

Slyšela, jak vzdychl. „Dylan, jestli to spolu máme zkusit, jízlivost nám nepomůže.“

„Máš pravdu. Omlouvám se. Ale není to pro mě přirozené.“ Opřela se do podušek a polštářek si vzala s sebou.

„Zatím si jenom povídáme, jasný?“ Jeho tón se změnil, nyní byl spíš konejšivý než velitelský, jako by i přes telefon dokázal odhadnout její náladu a potřeby.

„Dobře.“

Zvládnu to, přesvědčovala se v duchu. Přesto jí srdce tlouklo v hrudi jako o závod.

„Nejdřív potřebuju vědět, jakou máš představu o tom, co BDSM vlastně je. Vím, že hodně čteš a sbíráš informace, ale

pověz mi vlastní definici. Co si o tom sama myslíš?“

Chvíli uvažovala o všem, co si na to téma přečetla, o svém krátkém rozhovoru s Jennifer i o průzkumu, který si udělala na internetu. „Vím, že praktiky BDSM jsou založené na otroctví a disciplíně, nadvládě a podřízenosti, sadismu a masochismu.“

„Teď mi pověz vlastní výklad, ne to, co sis našla v knihách nebo na webových stránkách.“

„Myslím, že ta definice zahrnuje široké rozpětí sexuálního a smyslového chování. Chtíče. Fetiše. Každý má zřejmě jinou osobní definici toho, co to pro něj znamená. A ne všichni praktikují všechno. Některým lidem zřejmě přinášejí potěšení mírnější projevy, jako je plácání rukou nebo obyčejné svazování. Ale i když by to tak možná sami nenazvali, pořád tu mluvíme o sadomasochismu. Jeho základem je energie, kterou si mezi sebou účastníci vyměňují.“

„Ano. Ale mně jde o víc než o definici z učebnice. Co s ohledem na to všechno cítíš? A co od toho čekáš, když pomineme informace pro tvůj nový román?“

„Chci získat zkušenosti, zkusit to, než to rovnou zavrhnu. Pořád si myslím, že je pro mě přirozenější role dominy, ne subinky, takže mi možná zčásti záleží i na tom, abych si to navzdory tvému názoru ,odborníka’ dokázala.“

„Mně to chceš taky dokázat?“

„Ano. Zřejmě ano.“

„Co ještě?“

„Nic dalšího mě nenapadá. Asi do toho budu muset nejdřív proniknout, než poznám, co se mi líbí a co ne.“

„Máš pravdu. Zjistíme to postupně. Ale teď bych ti rád položil několik otázek. Chci, aby ses mi pokusila odpovědět spontánně. Moc o tom nepřemýšlej,“ doporučil jí. „A zapomeň na nesmělost. Jestli přede mnou budeš něco tajit, nebude to mít zdaleka takový účinek, jaký by to mít mohlo. Dobře?“

Byl to spíš příkaz než otázka. V první chvíli měla chuť se s ním dohadovat, ale měl pravdu, jen by tím celý proces zpomalila.

„Jistě, pusť se do toho.“

„Přemýšlela jsi už někdy o tom, že bys experimentovala se svazováním za účelem sexuálního ukojení?“

„Ano.“

„Dělala jsi to někdy?“

„Ehm… Jednou jsem svázala bývalého přítele hedvábným šátkem.“

„A udělalo to s tebou něco?“

„Byla to zábava. Nezvyk.“

„Proč to nefungovalo?“

„Nevím jistě. Líbilo se mi to. Ale skutečnost nebyla tak vzrušující jako představa.“

„Mohlo být důvodem to, že šátek byl pro tebe moc jemný symbol?“

„Možná. Připadalo mi to trochu nudné. Skoro až hloupé. Jako bych to nebrala úplně vážně.“

„Nemohlo za neúspěch třeba to, že sis s ním přála prohodit role? Aby tě svázal on a vyvolal v tobě pocit bezmoci?“

Zachvěla se a všechny myšlenky se jí z hlavy vytratily.

„Nevím. Tehdy jsem o tom nepřemýšlela a ani od té doby jsem to nijak zvlášť nerozebírala. Pokud jsem někdy uvažovala o tom, že bych s takovými věcmi experimentovala, vždycky jsem chtěla mít navrch.“

„A teď?“

Ostře se nadechla a v hrudi se jí rozhostilo napětí. Najednou dostala vztek. Měla dojem, že se musí bránit. „Souhlasila jsem, že se ti zkusím podřídit, ne?“

Alec chvíli mlčel. Slyšela, jak na druhém konci pomalu vydechl. Bůhvíproč kvůli tomu zatajila dech.

„Dylan, jestli nepřiznáš, že to aspoň zčásti chceš, nikam se

nedostaneme.“

Rozhořely se jí tváře a pevně zatnula ruce do polštáře v klíně.

„Dobře, to přiznat můžu. Asi je přirozené, že všichni, kdo jsou sexuálně otevření, o něčem takovém občas uvažují. A já otevřená jsem. Jinak bych nepsala erotické romány.“ Přestaň plácat nesmysly, Dylan.

„Dobře. Začíná to vypadat nadějně.“

„Jako odpověď ti to stačí?“

„Zatím ano. Chci, abys o tom uvažovala. Náš rozhovor tě nemusí úplně přesvědčit. Je to dlouhodobější proces.“

„Dobře.“

Povolila sevřené prsty na polštáři.

„Kde jsme to přestali? Už vím. Chtěla jsi někdy, aby ti někdo naplácal přes zadek?“

„Ano.“

Opravdu to řekla nahlas?

„Hm. Skvělé.“ Ztišil hlas, takže musela nastražit uši, aby ho slyšela. „A právě teď se chvěješ potěšením, že mám z tvé odpovědi radost?“

Dech jí uvízl v krku. Bože, skutečně zčervenala? Zvedla ruku k obličeji a pod konečky prstů nahmatala na rtech drobný úsměv.

„Jsi tam ještě, Dylan?“ zeptal se tichým zastřeným tónem, který ji hladil po pokožce jako hedvábí.

„Jsem.“

„A odpovíš mi?“

Zavrtěla hlavou a skousla ret. „Radši ne.“

„Ale?“

Měla pocit, že kdyby to bylo nutné, čekal by na její odpověď celý den.

„Ano, těší mě to.“

Znovu se na nějakou dobu odmlčel. „To je skvělé, Dylan. Opravdu. Slyším to z tvého hlasu. A taky cítím, jak těžce se ti to

říká.“

„Ano.“

„Chci, abys o těch věcech nějaký čas přemýšlela. Než se uvidíme, ještě si spolu promluvíme. Sejdeme se v sobotu večer v Domě rozkoše. V devět hodin. Napíšu ti e-mail s adresou. Jeď tam taxíkem. Nechci, abys ten večer řídila.“ Točila se jí hlava a měla vztek. Byla podrážděná. K čertu s ním. Neměla by se aspoň proti něčemu ohradit? Ale jediné, na co se zmohla, bylo: „Dobře.“

„Chci, abys byla zítra večer v osm doma. Promluvíme si víc.“

„Fajn. Zítra večer tu můžu být.“

„To nebyla žádost, Dylan.“

„Ani jsem si to nemyslela.“

„Jsi naštvaná?“

„Trochu.“

Zatnula zuby, až se jí napjala čelist. Proč jí neustále poroučí? Ještě nejsou v Domě rozkoše a nezaujali role dominanta a subinky. Nebo ano?

„Je úplně normální mít vztek,“ ujistil ji. „Často je to součást duševního procesu. Je těžké uvolnit se a předat veškerou moc někomu jinému. Ale uvědom si, že k tomu je taky potřeba jistá duševní síla. Aby ses rozhodla. Rozumíš?“

„Možná. Musím si to rozmyslet.“

„Udělej to. Zítra večer ti zavolám. Dobře se vyspi.“

Zavěsil a Dylan roztřesenou rukou vypnula mobilní telefon. Právě teď si vůbec nebyla jistá, jestli ještě někdy usne.

Jak to, že o ní věděl věci, které si sama skoro neuvědomovala? A jak to, že ona, která se odjakživa považovala za sexuálně zkušenou, si téhle stránky vlastní osobnosti vůbec nevšimla?

Netušila. Věděla jen to, že se v jejím těle sváří vztek s touhou. Nedokázala zůstat sedět. Vstala z pohovky a prošla celým podkrovním bytem, aby se podívala z okna na zamlžené panoráma.

Dole zářila Western Avenue, bary, kavárny a reflektory projíždějících aut. Výjimečně nepršelo a večer byl pod příkrovem mlhy svěží a chladný. V jantarovém světle pouliční lampy se muchlovala nějaká dvojice. Dívala se, jak se líbají a osahávají, a ještě víc zrudla.

Se zasténáním se odvrátila. Napadlo ji, že půjde do kuchyně a nalije si sklenku vína, ale neměla na víno chuť.

Místo toho prošla obývacím pokojem do ložnice. Ve světle, které pronikalo z ostatních částí bytu, se sněhobílá postel na pozadí zelené zdi matně leskla. Dylan však netoužila ani po spánku.

Rychle se svlékla a její obnaženou pokožku zahalil chladný večerní vzduch. Ráda bývala nahá. Ale dnes večer si svou nahotu uvědomovala ještě pronikavěji.

Vlezla si do postele, přitáhla si proutěný koš, který stál vedle na podlaze, a odklopila víko. Uvnitř byla její sbírka vibrátorů a dalších erotických pomůcek. Dotkla se turbo přístroje, který od chvíle, kdy poznala Aleka, používala každý večer, ale pak ho odložila. Hledala něco něžnějšího, přála si dosáhnout vrcholu pomaleji a s větším prožitkem. Proto si nakonec vybrala vibrující robertek v tělové barvě, který připomínal skutečný penis se zaobleným a hladkým žaludem. Chvíli ho držela a vychutnávala si svůdný pocit umělé lidské pokožky, potom skousla ret a vytáhla malé pochromované vajíčko. Lehla si na polštář, roztáhla stehna a vystavila nahé pohlaví chladnému vzduchu.

Zapnula vibrátor, přiložila si ho mezi nohy, dotkla se poštěváčku a tiše zasténala. Tělem jí projela rozechvívající vlna slasti. Zavřela oči, představila si Alekův obličej, pak k sobě znovu přitiskla přístroj a klouzala s ním po tvrdém klitorisu.

„Ach…“

Dráždila se a posilovala své vzrušení, dokud se vášnivě nesvíjela na posteli. Byla už celá vlhká. Roztáhla nohy ještě o

něco víc a vsunula vibrátor dovnitř.

„Ach bože… Aleku…“

Jaké by to bylo, kdyby jí to dělal? Přirážel by do ní a přitom by jí pevně držel ruce vysoko za hlavou. Byl tak mohutný, že by oproti jeho silnému tělu byla zcela bezmocná. Měl pevné silné svaly. Uměla si představit, jak do ní vniká…

Ano…

Natočila vibrátor a dotkla se G bodu.

„Ach… ach ano.“

Nohy se jí třásly a slast rozlévající se jejím tělem stále rostla. Vklouzla přístrojem ještě hlouběji, pak ho vytáhla a vyklenula boky. Opakovala to znovu a znovu.

Udělal by jí to pomalu? Nebo by spolu prožili jen rychty a živočišný sex?

Aleku.

Potřebovala víc.

Rozetřela si vlhkost po těsné dírce mezi půlkami, jako by to byl lubrikační gel, a potom vtlačila vajíčko do konečníku. Zatajila dech, donutila se uvolnit a potom vajíčko zapnula a vsunula ho hlouběji do otvoru. Byla tak vzrušená, že ji nic nebolelo ani nebránilo v cestě. Její tělo se ochotně přizpůsobilo, a když zvedla boky do vzduchu, sevřelo se touhou.

Ach ano, už budu… Aleku.

Držel by ji silnýma rukama, tiskl se k ní a přirážel.

Tvrdě vsunula vibrátor do pochvy. Jeho vibrace ještě zvýšily slast, která vycházela z hloubi jejího těla, a vajíčko chvějící se v konečníku její vzrušení ještě posílilo.

„Bože, Aleku, udělej mi to…“

Ještě jeden prudký pohyb a celé její tělo se křečovitě stáhlo. Dosáhla vrcholu, ale stále pohybovala boky, zatímco jí projížděly vlny potěšení a neustále rostly.

Aleku!

„Bože…“

Dál do sebe přirážela a prožívala silný orgasmus v nekonečné spirále slasti.

Konečně zůstala vyčerpaně ležet na posteli. Před očima stále viděla Alekův obličej a jeho velké ruce. Představovala si, jak se jejich nahá těla dotýkají. A jak ji pevně objímá. Chtěla to.

Ano, začínal na ni mít silný vliv. O kolik se to ještě zhorší? A o kolik se to zlepší?

Čtyři

Alec seděl u širokého dubového stolu a díval se na monitor. Od časného rána se snažil psát a upravit rozdělanou práci do jakžtakž soudržné podoby, ale myšlenky se mu stále toulaly bůhvíkde. Předklonil se a pokusil se přečíst stránku, kterou právě napsal, ale slova mu splývala před očima.

Skoro nespal a se zakalenýma očima se probudil v pět. Krucinál, už několik dní si pořádně neodpočinul. Dnes ráno se snažil znovu přivolat spánek, ale když víc než hodinu ležel v posteli a myslel na Dylan, vstal, zamířil do sprchy a znovu si pod proudem teplé vody přivodil orgasmus.

Jeho přirození zapulzovalo a ztvrdlo.

Začínalo to být směšné. Od chvíle, kdy Dylan poznal, masturboval každý den, dokonce několikrát. A po včerejším večerním telefonátu se to ještě zhoršilo. Bylo hrozně vzrušující povídat si s ní o jejích sexuálních představách. A stejně vzrušující bylo slyšet její rozzlobený hlas a představovat si, jak ji toho hněvu zbaví. Skoro celou noc byl neustále vzrušený jako zvrácená reklama na Viagru.

Bože, ta žena pronikala do jeho snů i většiny myšlenek, o kterých přemítal v bdělém stavu, jako démon. Nemohl se dočkat, až se jí dotkne. Až ji zbaví bojovnosti a vzteku.

Až ji sváže. A naplácá jí. Ach ano.

Při té představě jeho penis prudce povyskočil. Opravdu se musí začít ovládat.

Musí začít ovládat ji.

Zasténal.

Potřebuje ji vidět.

Proč se tomu tak brání? Kdykoli něco chtěl, prostě toho dosáhl.

Proč by to tentokrát mělo být jiné?

Pravděpodobně proto, že pokud se s ní sejde před stanoveným termínem, bude se to vzpírat jeho zvyklostem. Naruší to vztah, byť velmi nenucený, mezi dominantem a subinkou.

Jenže tohle nenuceně nepůsobilo.

Do háje. Zatelefonuje jí. Ničemu přece neuškodí, když ji překvapí. Vyvede ji z míry.

S pocitem, že situaci lépe zvládá, zvedl mobilní telefon a vytočil číslo. Přijala hovor a překvapeně vydechla.

„Aleku?“

Hm. Měla rozkošný, udýchaný hlas.

„Dylan. Jak se dnes ráno máš?“

„Je osm hodin.“

„Ano.“

„Vždycky voláš lidem tak brzy?“

„Spala jsi?“

„Ne, ale… nevadí.“

„Chci tě vidět, Dylan.“ Nedělal si hlavu kvůli jejímu rozmrzelému tónu. Zvedl pero a poklepal s ním do desky stolu. Pak si uvědomil, co dělá, a přestal.

„Hned teď?“

Ano.

„Dnes večer.“

Cvakl perem, až se mu špička náplně zaryla do palce, a čekal na její odpověď.

„Proč?“

Pero mu vyklouzlo z ruky a Alec se sehnul, aby ho zachytil, ale se zacinkáním dopadlo na podlahu.

Krucinál.

„Musíš se pořád ptát, Dylan?“

A on? Nechtěl moc přemýšlet o tom, co se s ním děje. Jen si ji přál vidět, zatraceně.

„Ne, asi ne.“

„Sejdeme se v sedm v baru Wild Ginger na Třetí. Znáš to tam?“

„Znám.“

„Přijď včas.“

„Nikdy nechodím pozdě.“

V jejím hlase se objevil náznak vzdoru, ale doopravdy ten návrh neodmítla. Opřel se do židle a uvolnil se. „Oblékni se do černého, Dylan. Máš černé šaty?“

„Která žena nemá?“

„Černé punčochy? A boty?“

„Samozřejmě.“

Nedokázal z jejího tónu odhadnout, jak se smiřuje s tím, že dostává rozkazy. Tím se však bude zabývat později. Právě teď mu na tom nezáleželo. I když by mělo.

„Uvidíme se večer.“ Vydechla. „Dobře. Fajn.“

Ano, byla trochu podrážděná, ale to předpokládal. Užíval si to.

„Takže dnes večer.“

Zavěsil, aniž jí dal šanci cokoli říct. Cítil její vztek a vzdor a dnes večer ji v těch emocích ještě podusí. Postupně to podráždění odezní nebo přeroste ve skutečný hněv, který propukne, až se sejdou. Obojí může fungovat. Součástí práce dominanta bylo

vyvolat v protějšku nějakou reakci. A jestli s ním hodlá bojovat - což bylo u Dylan předem dané - bude lepší, když se přes to co nejdřív přenesou.

Vychutnával si ten boj. Přál si ji pozorovat, jak se vzpírá. A ještě víc se těšil na okamžik, až mu skutečně podlehne. Možná po tom touží až příliš, ale zvládne to. Vypudí tuhle zvláštní potřebu ze svého těla. S Dylan. Nebo s jinou dívkou. Na tom přece nezáleží.

Nebo záleží?

Nikdy předtím mu na tom nesešlo. A teď nehodlal začínat s tím, aby byl nějakou ženou posedlý. Dylan Ivoryová ho přitahovala stejně jako kterákoli jiná žena dřív. Nic víc v tom nebylo.

Jen se přes to musíš přenést.

Dnes večer ji začne poznávat, protože čím víc pronikne do jejích myšlenek, tím snadněji ji přiměje, aby se mu skutečně odevzdala. Měla složitou osobnost. Půjde to mnohem snáz, jakmile získá lepší představu, jak její mozek funguje. Je to zcela jednoduché a jasné.

Zavrtěl hlavou a znovu se zadíval na monitor. V hloubi duše věděl, že sám sobě lže.

Dylan vystoupila z taxi před Wild Ginger a zabouchla za sebou dveře. Celý den zuřila.

Uhladila si tmavě hnědé kalhoty a upravila si karamelovou koženou bundu.

V žádném případě se nedokázala donutit k tomu, aby si oblékla ty zatracené černé šaty.

Otevřela dveře do restaurace tak prudce, že to vůbec nebylo zapotřebí. Přivítal ji jednoduchý, ale elegantní asijský interiér s tmavě červenými stěnami, které tvořily dramatické pozadí k černým lakovaným stolům a trsům křehkých bílých orchidejí ve

vysokých vázách.

Okamžitě ho uviděla. Postával u baru se sklenkou v ruce. Byl mohutný a pohledný - ne, slovo pohledný nebylo v jeho případě dost výstižné - v tmavých kalhotách a tmavé košili, která obepínala jeho svalnaté tělo, jako by mu byla ušitá přímo na míru. Pravděpodobně i byla. Jak jinak by mu tak dokonale padla na široká ramena a těsně přiléhala k úzkému pasu? Ale ani jeho úchvatný zevnějšek ji nezbavil podráždění, s nímž do baru přišla.

Když ji spatřil, usmál se. Působil trochu samolibě, což ji ještě víc pobouřilo. A rozehřálo její tělo touhou. Potlačila ji, kývla a vykročila k němu.

„Ahoj, Aleku.“

„Takže jsi přišla, ale muselas mi přitom dát najevo, že se nenecháš komandovat, je to tak?“

Zvedla bradu. „Přesně.“

Usmál se na ni. „Moc ti to sluší, Dylan.“

To nečekala. Přesto mu hodlala dát jasně najevo, že není jeho hračka.

„Možná je to součást rituálu, který provozuješ s dívkami v klubu, ale já nejsem tvoje otrokyně. A můj náhled do téhle perverzní oblasti ještě neznamená, že se na tom něco změnilo. O to zájem nemám.“

Stále se usmíval, což ji trochu zneklidňovalo.

„Přesně to je náš dnešní cíl. Získat lepší představu, co tě zajímá. Posadíme se ke stolu?“

„Ano.“

Nevěděla, co jiného by mu měla odpovědět, a kvůli tomu, co už řekla, se cítila trochu hloupě. Proč se nedokáže uklidnit?

Alec kývl a zčistajasna se objevila hosteska, štíhlá přitažlivá dívka s lesklými černými vlasy. Usmála se na něj a zamrkala dlouhými řasami. Dylan to nepřekvapilo. Vůbec se té dívce nedivila. Alec, s okouzlujícím a prostopášným úsměvem, byl

pravděpodobně nejhezčí muž v celém městě.

Panebože, opravdu ji napadlo slovo prostopášný?

Zavrtěla hlavou a následovala hostesku ke stolu. Alec šel o krok za ní. Přísahala by, že cítí žár jeho mohutného těla.

Naklonil se k ní a pošeptal: „Ve skutečnosti jsem nečekal, že si oblékneš černé šaty, Dylan. Ty ne.“

Otočila se, pohlédla na něj a zamrkala. Jen se usmál, pomohl jí z kabátu a přehodil ho přes opěradlo židle. Potom povytáhl židli od stolu a posadil se naproti ní.

„Dáme si zelený jasmínový čaj,“ sdělil hostesce, ale pohled stále upíral na Dylan. Jeho oči v matném osvětlení modře plály.

„Udivuješ mě,“ vyhrkla.

„Opravdu? Čím?“

„Zdvořilým chováním. Tím, žes mi podržel židli. Nebo si vzpomněl, jaký čaj mám nejradši.“

„Být dominant neznamená být kretén, ačkoli je to možná všeobecně rozšířený názor. Ale já se takovým názorům nikdy nepřizpůsobuju.“

„To je mi jasné.“

„Ty taky ne.“

„Co tím chceš říct?“ Prsty si pohrávala s lemem krémového svetru z angorské vlny.

Pokrčil rameny. „Píšeš erotické romány. Někdo by o tobě možná měl předpojaté představy.“

„Nejspíš ano. Co si o mně myslíš ty?“

Předklonil se a zadíval se na ni. Skrze ni. Zavrtěla se na židli.

Až příliš zoufale si přála slyšet jeho odpověď.

„Myslím, že to z tebe dělá ženu, která je v oblasti sexu svobodomyslnější, než je obvyklé. Možná celkově prosazuješ svobodomyslnější postoje, ale neřekl bych, že je vztahuješ i na sebe.“

„Nechápu.“

„Zkrátka věřím, že sama sebe soudíš mnohem přísněji než ostatní.“

„To určitě. Dělá to snad někdo jinak?“

„Asi ne. Máš pravdu.“

„Co ty?“

Široce se usmál, až se mu zuby bíle zablýskly a bradka působila ještě uhrančivěji. Jako vždy ji to okouzlilo. Proklatě.

„Dokonce i já,“ řekl. „Á, už tu máme čaj.“

K jejímu překvapení zvedl konvici, nalil čaj a podal jí malý červenobílý šálek. Uchopila ho a ovinula prsty kolem teplého porcelánu.

„Díky.“

„Není zač.“

Stále se v něm nevyznala. Ale měl pravdu, skutečně měla předpojatou představu o tom, jak vypadá sexuální dominant. Zjevně na ni musí zapomenout a vytvořit si úplně novou.

Kéž by jen nemusel mít všechno pořád pod kontrolou. Anebo

ona…

Tiše se zasmála.

„Co jé?“ zeptal se.

„Jen si zvykám na nové podmínky,“ přiznala. „Učím se myslet jinak. Ne že by se mi to líbilo.“

Opřel se do židle a usrkl čaj. „Doufal jsem, že přesně toho dosáhnu.“

Vzdychla. „Co jsem říkala?“

Na chvíli zmlkl, prohlížel si ji a Dylan cítila, jak se jí pod jeho pronikavým pohledem rozhořívají tváře.

Zvedl horký šálek, chvíli do něho foukal, usrkl a pak ho odložil. Zdálo se, jako by zvažoval každý, i ten sebemenší pohyb. Nebo ji zneklidňovalo jen čekání na to, až něco řekne?

„Chceš být pro mě obrovskou výzvou, viď, Dylan?“

„Nic nechci.“

„Opravdu?“

„Jsem jen to, co jsem.“

„A co jsi, Dylan?“

„Hodláš se chovat povýšeně?“

„Vůbec ne. Jen tě mám v úmyslu poznat. Je to součást mé práce. A taky tě prostě poznat chci. Je to jasné?“ Znovu se předklonil a položil jí dlaň na ruku. Cítila, jak do její pokožky proniká jeho teplo, skoro jako z čajového šálku. Uvolnila se.

„Ano. Samozřejmě. Nevím, proč s tebou tolik bojuju. Anebo možná vím. Ale každopádně je to ode mě hrubé. Omlouvám se.“

„To nic. Začneme znovu. Prostě se uvolni a mluv. Co kdybys mi pověděla něco o sobě?“

„Co bys rád věděl?“

„Začni od začátku.“

„No…“

Uvědomila si, že ji stále drží, což jí znemožňovalo rozumně myslet. Zadívala se na jejich spojené ruce, pak na jeho obličej a on se krátce usmál a odtáhl se, jako by její pohled pochopil.

„Začni svým psaním, Dylan. Moc rád bych se dozvěděl víc o tvé práci.“

Položila si ruce do klína a sevřela prsty. Stále cítila horko, které na nich zanechal. „Poslední čtyři roky se psaním živím.“

„Vždycky ses soustředila na erotiku?“

„Ano. Začala jsem s tím po dvacítce, ale až před čtyřmi lety mě napadlo, že zkusím něco vydat. Pak to nabralo rychlý spád. Dostala jsem agentku, prodala první knihu, potom tři další a několik novel. Měla jsem štěstí. Předtím jsem pracovala v bankovnictví. Vedla jsem si skvěle.“

„V bankovnictví? Neumím si tě v bance představit. Myslím, že v tak nudném prostředí jsi jen promarňovala skutečný talent. Jsi příliš… exotická.“

Zavrtěla se na židli a pevně sevřela prsty. V tomhle světle se na

sebe nikdy nedívala.

Alec ji spolehlivě dokázal vyvést z míry.

V duchu si povzdychla a pokračovala: „Nenáviděla jsem to. Ale peníze, které jsem si tam vydělala, mi umožnily dát výpověď a věnovat se pouze psaní, takže jsem za to vlastně vděčná. Naštěstí jsem dostala první smlouvu dřív, než mi došly úspory. Co ty? Co jsi dělal, než jsi začal psát?“

„Učil jsem angličtinu na zdejší univerzitě.“

„Ale kvůli psaní jsi toho nechal?“

„Hned ne. Přestal jsem s tím před třemi lety. Honily mě termíny a nestíhal jsem psát. Měl jsem pocit, že nezvládnu dělat obojí a vkládat do toho dostatek energie. Nechtěl jsem studenty šidit. Ale ve skutečnosti jsem učení miloval. Některým lidem takový život připadá možná banální, ale já si ho užíval.“

„O tom nepochybuju. A vzrušení sis jistě našel jinde.“ Zakřenil se. „Samozřejmě. Nebudu se obtěžovat s tím, abych popíral, kdo jsem.“ Znovu usrkl čaj. „Na rozdíl od jiných lidí.“

„Jízlivá poznámka. Snažíš se mě ranit?“

Usmál se a v očích mu uličnicky zablýsklo. „Zatím ne. K tomu se dostaneme později.“

Znovu se jí rozhořely tváře a v klíně ucítila horko. Najednou si uvědomila, že se jí Alec bude brzy skutečně dotýkat. Naplácá jí na zadek. A co dalšího?

Zkřížila nohy pod stolem, aby potlačila touhu.

Soustřeď se. Neustále mluv.

Díky rozhovoru vypadala jejich schůzka skoro jako normální rande. To zvládne.

„Aleku, vyprávěj mi o těch vzrušujících aktivitách, o kterých ses onehdy zmínil. Extrémních sportech.“

Usmál se. „Mám rád všechno, co mi zvedne adrenalin. Miluju jízdu na snowboardu. Skáču padákem. O potápění se žraloky jsem se už myslím zmínil. A zbožňuju motorky. Jezdím na nich, i když

jen jako amatér.“

Otřásla se. Byla to odporná představa. Většinu života ji nenáviděla.

„Dylan? Co je?“

Mávla rukou. Přesto cítila, že bledne. To kvůli Quinnovi se z velké části stala takovou, jaká teď byla.

Jen mu to pověz. Ať to máš z krku.

„Můj mladší bratr Quinn se zabil při nehodě na motorce. Vždycky mě rozhodí, když si představím, že na nich někdo jezdí.“

„To je mi líto. Stalo se to nedávno?“

„Ne. Ne. Můžeme si povídat o něčem jiném? Zdá se, že hodně cestuješ.“

„Ano. Nejvíc miluju jihovýchodní Asii, celou východní polokouli. Thajsko je krásné. I Bali. A cesta do Tibetu byla velkým dobrodružstvím, i když ne zrovna příjemným. Jeden stařík mě tam tetoval s použitím starodávné metody. To se vezme dlouhá tyč do špičky seříznutého bambusu a pořád se s ní píchá do kůže, aby se tam vtlačil inkoust.

Jsou k tomu potřeba dva lidi, aby tě drželi a napínali pokožku. Trvá to několik hodin. Ale po chvíli se dostaneš do jakéhosi transu. Mám to tetování vzadu na rameni, na kosti. Bolelo to jako čert, ale patří mezi moje oblíbené. Vytetované obrazce, které umělec pečlivě vybírá pro každého individuálně, mají duchovní význam. Je to jedinečné sdělení. Byla to ohromná zkušenost.“

„Viděla jsem o tom dokument. Vypadá to bolestivě, ale vzory jsou krásné.“

„Jednou ti to svoje ukážu. Líbí se ti tetování?“

„Ano. Je osobní, zajímavé a hodně vypovídá o dotyčné osobě.

Taky jedno mám.“

„Opravdu?“

„Vypadáš překvapeně.“

„Ani ne. Co na něm je?“

„Rozkvetlá švestková větvička, mám ji nad pravým bokem.“

„Hm. Švestkové květy jsou znamením vytrvalosti.“

„Ano. V zimě přežijí mráz.“

„Třeba mi někdy povíš, co to pro tebe znamená.“ Usmála se.

„Třeba. Máš ještě další tetování kromě toho z Tibetu?“

Přikývl. „Na předloktí dva draky. Nechal jsem si je udělat v Hongkongu. Vyhrnul bych si rukávy a ukázal ti je, ale viděla bys jen část, a to by je dobře nevystihlo. Budu si tu košili muset sundat.“

Bože, jak bude vypadat bez košile? Zachvěla se.

„Co pro tebe znamenají?“

„Draci jsou symbolem moci. A ochrany.“

„Před čím potřebuješ ochránit, Aleku?“

Obličejem mu prolétl stín, ale zmizel tak rychle, že si nebyla jistá, jestli si to jen nepředstavovala.

„Všichni jsme zranitelní. Jinak bychom nebyli lidé.“

„Asi mi nepovíš, co všechno tě může ranit,“ prohodila. „Teď ne. Ale měl bych vědět totéž o tobě. Taky je to součást mé práce.“

„Je to nutné?“

„Ano,“ přisvědčil prostě.

„Proč?“

„K moci se váže zodpovědnost. Potřebuju pochopit, jak budeš reagovat, až si budeme hrát, a z jakého důvodu. Jen tak se o tebe můžu jaksepatří postarat.“

Přikývla.

Malá připomínka toho, co se spolu chystají dělat, zaplavila její tělo touhou a jí se zatočila hlava. Opravdu vedou rozhovor s drobnými, ale velmi erotickými narážkami uprostřed přeplněné restaurace?

„Co kdybys mi vyprávěla o své rodině, Dylan?“

„O rodině?“

„Často to bývá dobrý začátek.“

„Dobře.“ Odmlčela se a chvíli přemýšlela. Co mu má říct?

„Původně pocházím z Portlandu.“ Zaváhala. Nechtěla zacházet do velkých podrobností. Bylo to příliš těžké. Nejradši by na celou rodinu zapomněla, zvlášť na matku. Jak by mu mohla něco takového vysvětlit?

Natáhla nohy, zvedla šálek, ale zjistila, že je prázdný. Alec ho uchopil, dolil a podal jí ho zpátky.

„Pokračuj,“ vyzval ji. „Ostatní tam pořád bydlí?“

„Ne. Většina je v oregonském Ashlandu. Teta Deirdre a matka.

A taky babička Delilah, s níž jsme si velmi blízké.“

„Ale s tetou a matkou už si tak blízké nejste?“

„S matkou je to… těžké.“

„Vyprávěj mi o ní.“

„Ne.“

Dívala se mu přímo do očí. Neucukl.

„Tak jindy.“

Přikývla a odvrátila se.

„Nechceš mi povědět o bratrovi?“ zeptal se jí tiše.

„Ani ne.“

„Ale stejně to uděláš?“

Choval se k ní velmi něžně. Vyvolal v ní pocit, že se mu chce

svěřit. Dovolit mu, aby ji poznal. Aspoň trochu.

„Quinn… byl o tři roky mladší než já. Byl to hodný kluk a dobrý student. Měl smysl pro humor, který mi zjevně chybí. Vždycky mě dokázal rozesmát. Rozuměli jsme si. Neprali jsme se jako většina sourozenců. Myslím, že jsme jeden druhého potřebovali…“

Hlas se jí vytratil.

Nechceš na to vzpomínat.

„Muselo být těžké ho ztratit.“

„Bylo.“

V tu chvíli přišel číšník a vyrušil je. Byla mu za to vděčná.

Alec objednal, aniž se s Dylan poradil nebo se podíval do jídelního lístku. Když číšník odešel, zeptala se ho: „Tohle děláš vždycky?“

„Ze se o všechno starám? Ano.“ Naklonil se k ní a v očích mu vesele zajiskřilo. „Čekala jsi snad něco jiného?“

Přiměl ji k úsměvu. „Asi ne.“ Znovu zvedla svůj šálek. „Teď je řada na tobě. Co tvoje rodina?“

„Moc se nestýkáme. Matka s manželem bydlí ve Scottsdale. I nevlastní bratr a sestra, Gavin a Marianne. Ale když se rodiče vzali, byli jsme dospělí, takže se skoro neznáme.“

„Jiné sourozence nemáš?“

„Ne.“

„Co tvůj otec?“

„Otec…“

Alec se odmlčel, usrkl chladnoucí čaj a zavrtěl se na dřevěné židli.

Bylo těžké mluvit o otci a obvykle se tomu tématu vyhýbal. Ale s Dylan se cítil příjemně, navzdory sexuálnímu napětí a pronikavé touze, kterou nemohl ani na okamžik přehlížet. Donutil se soustředit.

„Otec byl fyzik. Profesor. Velmi nadaný člověk, opravdu. Neuctívám ho jako hrdinu. Hodně mě naučil. To on se z velké části zasloužil o to, kým jsem.“

„Řekl jsi ,byl‘. Co se mu stalo?“

„Když mi bylo dvaadvacet, zemřel.“

„To je mi líto, Aleku.“

V jejím tónu i obličeji se objevilo skutečné porozumění. I v jejích křišťálově šedých očích. Žádná lítost. Jen pochopení.

„Přecházel ulici a srazilo ho auto. Byla to nešťastná náhoda. Ale jako fyzik odjakživa věřil v nahodilost vesmíru. Já taky, dlouhou dobu. Vlastně v ni do jisté míry věřím pořád, ačkoli dlouho hledám lepší odpověď. Asi proto tolik cestuju.“

Odmlčel se a prohrábl si vlasy. Zatraceně, řekl toho až příliš.

„To muselo být hrozné. Zřejmě to byl jediný člen rodiny, s nímž sis rozuměl.“

„Ano.“

Cítil, jak se uzavírá a odmítá ji k sobě pustit. Nechtěl to udělat, ale víc už o otci mluvit nedokázal.

Přinesli jim jídlo. Právě včas.

Začal povídat o něčem jiném a u večeře se bavili o neosobních tématech - o filmech, které se jim líbí, politice, umění nebo hudbě. Udivovalo ho, kolik toho mají společného. Ale možná by neměl být tak překvapený. Jejich silná přitažlivost vycházela z něčeho hlubšího než ze skutečnosti, že Dylan voní líp než jakákoli žena, kterou kdy poznal.

Když dojedli, číšník odnesl talíře a Alec objednal další čaj. Fascinovaně se na ni díval. Ohromovalo ho, jak se její krásná ústa pohybují, když mluví nebo si vkládá sousto mezi rty. Její alabastrová pokožka byla bez jediného kazu, jen mírně zrůžovělé tváře byly slabě poseté pihami. Rozkošné.

Nemohl se dočkat, až ten růžový odstín o něco zrudne. Na celém jejím štíhlém těle. Až se zardí touhou. A zčervená po pořádném výprasku.

Ta představa ho silně vzrušila.

Ovládej se.

„Chutnalo ti, Dylan?“

„Ano, moc. Díky.“

„Nebudu tě dlouho zdržovat. Chci, aby sis tenhle týden pořádně odpočinula. Promluvme si o tom, co se bude dít v sobotu večer v Domě rozkoše.“

„Ach.“

Světle růžová barva ztmavla a rozšířily se jí zorničky. Roz-hlédla se, pravděpodobně s obavami, aby ho někdo neslyšel. Jemu vůbec nevadilo, jestli ho ostatní poslouchají, ale zachoval tichý

hlas.

„Víš, co je to stopka, Dylan?“

„Myslím, že ano.“

„Jsou to slova, která ti zajistí bezpečí. Když budeš chtít, abych zvolnil, nebo pokud budeme dělat něco, co na tebe bude moc silné, a budeš potřebovat pauzu, řekneš žlutá. Použiješ to slovo i v případě, že budeš chtít napít, začneš panikařit nebo ucítíš, že překračuješ hranice nepohodlí. Jestli tě svážu - a pravděpodobně to udělám - budu ti kontrolovat krevní oběh.“

Začínala být trochu bledá. To bylo dobře. Nevadilo když s ní realita toho, co se spolu chystají dělat, trochu otřese. Vlastně ho to těšilo. Jeho přirození sebou mírně škublo.

Pokračoval: „Červená znamená, že chceš přestat. V tom případě každá scéna skončí. Když budeš spoutaná, okamžitě tě rozvážu. Pokud budu muset, přeřežu provazy. Nikdy se o tom s tebou nebudu dohadovat. V tomhle ohledu máš poslední slovo a pokaždé jsi se mnou v naprostém bezpečí. Chápeš?“

Viděl, jak polkla a její štíhlé hrdlo se pohnulo.

„Ano.“

„Taky bys měla vědět, že si s nikým nehraju bez aspoň částečného sexuálního kontaktu. Samozřejmě se mnou nemusíš spát. Ale jestli se ti příčí představa, že se tě budu dotýkat nebo budeme nazí, pověz mi to radši hned a na místě to ukončíme. Sexuální stimulace ti pomůže k silnějšímu prožitku. Líp se tak uvolníš. Někteří lidé si umí hrát i bez toho, ale já ne.“

Pozorně ji sledoval a viděl, jak se jí zaleskly oči a začala zrychleně dýchat. Dokonce i rty měla o něco tmavší, jako by ji do nich někdo kousl. Vyzařovala z ní touha. Přesto si nebyl jistý, jestli nakonec necouvne.

Nevěděl, co by si počal, kdyby ho nyní odmítla. Až příliš zoufale ji chtěl.

Ale jen přikývla a řekla: „Dobře.“

Stačilo jedno prosté slovo, a byl vzrušený jako nikdy v životě.

Ovládej se.

„Máš nějaké otázky?“ zeptal se jí.

„Nevím.“

„Jestli budeš chtít, můžeš mi odedneška do soboty napsat e-mail.“

Znovu přikývla a snažila se vypadat odvážně, ale tváře jí stále střídavě bledly a červenaly.

Naklonil se k ní, vzal ji za zápěstí a vklouzl prsty pod lem rukávu. Měla zrychlený tep a její pokožka připomínala satén.

„Poslouchej mě, Dylan. Záleží jen na tobě, jestli si to v kteroukoli dobu rozmyslíš. Takhle to funguje. Nečekej ode mě vztek ani zášť. Ani tě nebudu soudit.“

Udivovalo ho, jak hrozně nechce, aby se to stalo.

„Dobře. Ano. Chápu.“

„Pořád jsi pro?“

Odmlčela se a jeho pulz vylétl do závratných výšek. „Ano, jsem. Chci to udělat. Máš pravdu. Tohle je jediný způsob, jak se to doopravdy dozvím. A… já se to potřebuju dozvědět. Nejen kvůli knize, ale i kvůli sobě.“ Přikývl a snažil se předstírat klid. Uvnitř však cítil naprostý zmatek. Srdce mu zběsile tlouklo a přirození pulzovalo touhou.

Dylan Ivoryová nebyla jen tak ledajaká žena. Nevěděl, co pro něj časem začne znamenat, ale poprvé od chvíle, kdy jeho otec zemřel, pocítil strach.

Pět

Dylan udělala přesně to, co po ní Alec v e-mailu chtěl. Seděla v taxíku na cestě do Domu rozkoše oblečená v krátké černé sukni, černých kožených lodičkách na vysokém podpatku a černém tílku bez rukávů s hluboce vykrojenými zády. Pod tím měla černou podprsenku a síťované kalhotky. Nežádal ji, aby byly průsvitné, ale přála si, aby ji chtěl. Toužila na něj zapůsobit stejně jako on na ni.

Ani se to nesnažila popřít. K čemu taky? Nebránila se chtíči, ten pro ni nikdy nepředstavoval problém. Milovala sex a bez předsudků zkoumala své potřeby. Tentokrát ji však zneklidňovala představa, že by měla veškerou moc přenechat někomu jinému. Nebyla si jistá, jestli to dokáže.

Dokonce i teď se jí zmocnila panika, jen na to pomyslela.

Pršelo, jako v Seattlu často. Od pneumatik aut stříkaly gejzíry špinavé vody. V kalužích se jako bledé stříbro odrážely pouliční lampy a osvětlené výklady obchodů vrhaly do tmy barevnou zář.

Srdce jí bušilo v hrudi jako zvon. Nemohla uvěřit, co se to chystá udělat.

Brzy byla na místě. Vytáhla z kabelky několik bankovek a podala je řidiči. Dům rozkoše se nacházel ve starém skladišti, které se hodně podobalo jejímu domu - čtyři patra cihel v uhlově šedé barvě a vysoká tmavá okna. Impozantní stavba, napadlo ji,

když vykoukla okénkem a přejela budovu pohledem od země až k obloze, kde mezi mraky vykukoval měsíc.

Když vystoupila z vozu, Alec už na ni čekal pod deštníkem.

Byl celý v černém a napřahoval k ní ruku, aby jí pomohl.

„Jako vždy ti to moc sluší,“ prohodil s úsměvem. Pokusila se úsměv opětovat, ale nepodařilo se jí to.

Přitáhl ji těsně k sobě a zavedl ji k širokým červeně natřeným dveřím klubu. Jeho gesto působilo majetnicky. Ochranitelsky. Líbilo se jí to.

„Jen klid. Nebuď nervózní, Dylan. O všechno se postarám.“

„Právě to mě znervózňuje.“

Jeho uličnický smích ji moc neuklidnil.

Otevřel jim portýr a oba vešli do tmavého vchodu. Alec se krátce zastavil a předal dívce za úzkým pultem kabát a deštník. Navzdory počasí Dylan nenapadlo, aby si vzala kabát. Oblékla si jen to, co jí řekl.

Teď nemělo smysl o tom přemýšlet. Odsunula tu představu i všechno, co mohla znamenat, do pozadí.

Jakmile její oči přivykly tlumenému světlu, všimla si, že vyhrnuté rukávy u Alekovy košile odhalují čínské draky vytetované na vnitřní straně předloktí, na pravé paži černočerveného, na levé černozlatého. Byla to znamenitá práce, vyvedená do všech detailů - dlouhé ocasy ovinuté kolem jeho rukou a uvnitř každého zápěstí hadí hlavy s červenými rozeklanými jazyky. Toužila se na ně podívat víc zblízka. Dotknout se jich. Ale prostředí klubu na ni bylo příliš nové a značně ji rozptylovalo.

Slyšela, jak se odněkud line tichá rytmická hudba, jejíž dunění jí rezonovalo v břiše.

„Jsi připravená, Dylan?“ zeptal se jí Alec. Přikývla. „Jsem.“

Nebyla si úplně jistá, jestli je to pravda. Ale Alec držel ruku na

jejím kříži a prováděl ji dalšími dveřmi.

Ocitli se ve velkém sále. Zdi byly vymalované tmavou barvou a kolem dokola zářila jantarová a červená světla.

V tmavých koutech se pohybovali lidé, ale neviděla, co přesně dělají. Rozeznala jen páry a malé skupinky. Při pozornější prohlídce si všimla černých kožených kalhot a vest, postrojů a červených, černých nebo bílých korzetů. Muži i ženy měli na krcích obojky z kůže nebo lesklého kovu. A mezi tím vším prosvítala nahá pokožka.

Tu a tam se oproti zdem rýsovalo různé vybavení. Poznala kožené trestné lavice upravené tak, aby se přes ně bičovaná osoba mohla ohnout a opřít se koleny o nižší čalouněný výstupek. Byly tam postavené dva velké dřevěné skřipce používané na bondáž a přes dva metry vysoké dřevěné X, které, jak věděla, se nazývá ondřejský kříž. Ale zatímco vstřebávala scénu před sebou, stále si pronikavě uvědomovala Aleka, který stál vedle ní. Jeho mohutné tělo sálalo žárem. Byl mnohem vyšší než ona, ačkoli si vzala boty s nejvyššími podpatky, jaké měla. Cítila jeho vůni, opojnou směs lesa a moře, pach kůže a slabý závan parfému. V místnosti vládla smyslná atmosféra.

Celá se třásla dychtivým očekáváním. Touhou. A ještě něčím…

„Není ti nic, Dylan?“ zeptal se jí.

„Ne. Je mi fajn.“

Zastavil se, položil jí ruku pod bradu a donutil ji, aby na něj pohlédla. „Vážně?“

Polkla. „Ano, slibuju. Tohle všechno… je pro mě nové. Snažím se to vstřebat. Liší se to od jakéhokoli místa, kde jsem až dosud byla.“

„To věřím.“ Usmál se a spustil ruku.

„Kam jdeme?“

„Pšš, prostě pojď se mnou.“

Poslechla ho. Zavřela ústa, potlačila všechny otázky, které se jí

náhle vyrojily v hlavě, a vykročila za ním na druhou stranu místnosti. Nemohla uvěřit tomu, co dělá. Nechala někoho jiného, aby vše řídil a o všem rozhodoval. Tedy až na to, že tu vůbec jsem, připomněla si. To záleželo jen na mně.

Došli k protější stěně a zastavili se před nízkou pohovkou potaženou červenou kůží.

„Sedni si, Dylan,“ vyzval ji Alec tichým, a přesto autoritativním hlasem.

Poslechla a snažila se to v duchu nezpochybňovat. Proto tu byla, aby se uvolnila. A prozkoumala všechno, co se jí nabízí.

Alec se posadil vedle ní a položil si ruku na opěradlo pohovky. Cítila, jak ji zezadu pohladil po vlasech. Dnes večer úžasně voněl. Jen samotná jeho vůně způsobovala, že se jí tělo rozhořelo a začala se jí točit hlava.

„Chvíli se budeme jen dívat,“ řekl s obličejem těsně u jejího.

„Chci, aby ses uvolnila a všechno, jak říkáš, vstřebala. A přitom si budeš dávat pozor, abys pomalu a klidně dýchala. Rozumíš, Dylan?“

Přikývla a upřela pohled do místnosti na pohybující se Postavy. Teď, když její oči přivykly šeru, už viděla víc. „Dylan.“

„Co?“

„Koukni se na mě.“

Nezpochybnitelný příkaz v jeho hlase ji vylekal. Otočila hlavu. V žilách se jí zběsile řítil pulz jako zurčící řeka. Chtěla se ohradit, ale jeho výraz jí napověděl, aby to nedělala.

V životě se nenechala nikým ani ničím zastrašit. Ale o to teď nešlo. Něco se s ní dělo, jako by se jí v hlavě začalo rozbíhat podivné soukolí. Nechápala to.

„Vím, že je to pro tebe těžké,“ řekl, „ale snaž se tomu poddat. I mně.“

„Ano,“ zašeptala se staženým hrdlem. Měla dojem, že se nedokáže dostatečně nadechnout a mluvit normálně.

„Ujasníme si pravidla. Jakmile si začneme hrát, neměla bys mluvit, dokud se tě na něco nezeptám nebo mi nebudeš muset nutně něco říct. Ale myslím tím naprosto nutně, jen pokud budeš mít pocit, že je tvé fyzické nebo duševní zdraví v nebezpečí nebo si budeš připadat skutečně ohrožená. Mít mírné obavy není dostatečný důvod. Předpokládám, že se trochu bát budeš. Abych byl upřímný, v opačném případě bych neodváděl dobrou práci.“ Pohlédla na něj a cítila, jak se jí hlava znepokojivě rychle vyprazdňuje. Nelíbil se jí výrazný pocit slabosti, který se jí šířil do rukou a nohou.

„Slyšíš mě, Dylan?“

„Ano, slyším.“

„Ale?“

„Nevím, jestli to dokážu.“

„Dokážeš. Od první chvíle, kdy jsme se poznali, se do tebe umím vcítit, Dylan. A neříkám to z ješitnosti. Učím se to řadu let.“

„Já vím. Nepochybuju o tvých schopnostech.“

Položil jí ruku na stehno a Dylan ucítila, jak jí do morku kostí proniká elektrický výboj.

„Pochybuješ o sobě?“ zeptal se jí.

Upíral na ni přísný a neoblomný pohled. V tlumeném světle měly jeho oči tmavě modrou barvu a rozšířené zorničky.

„Vždycky jsem si myslela, že jsem sexuálně rafinovaná. Mám spoustu zkušeností. Nechci se tím chlubit, ale… zkrátka jsem nepochybovala, že tohle zvládnu. Že to bude snadné. Jenže teď, když jsem tady… Panebože, nedokážu ti to přiznat. Ani sobě. Připadám si jako husa. A nelíbí se mi to.“

Teď se doopravdy třásla.

„Není důvod, proč bys nemohla připustit, že máš strach nebo jsi nejistá.“

„Přesto mám ten pocit. A i když je to u lidí, kteří sem přijdou

poprvé, normální reakce, tady jde o… mě. Nevím, jestli tu dokážu zůstat.“ Mluvila a tep se jí neovladatelně zrychloval. Přála si uprchnout. Potřebovala uprchnout. „Opravdu budu muset odejít, Aleku. Nedokážu to.“

Vstala, ale kolena se jí natolik třásla, že téměř neudržela rovnováhu.

Alec se postavil vedle ní. Objal ji a přitiskl tvář k jejímu obličeji. Pokusila se od něj odtáhnout, ale pevně ji držel.

„Uklidni se, Dylan. Zvládneš to. Je ti fajn.“

„Není.“

Měla pocit, že se co nevidět rozpláče. Ale to by neudělala.

Neplakala by.

„Je. Jsi se mnou. O všechno se postarám.“

Kdy jí nějaký muž řekl něco takového? A věřila by mu vůbec? Alekovi však důvěřovala, přestože ho skoro neznala. Přestože potřebovala mít všechno pod kontrolou. Nedokázala to pochopit.

Ale možná ani nemusela.

„No tak, Dylan. Jsi v bezpečí,“ ujistil ji tiše.

Dovolila mu, aby ji posadil zpátky na pohovku. Tentokrát ji objímal kolem pasu a tiskl k sobě. Po chvíli na ni začala působit jeho vůně i dotek. Zcela zaplnil její smysly. Strach a nutnost vše ovládat zvolna zeslábly a začala v ní převládat touha.

„Podívej, co dělají ostatní,“ pošeptal jí do ucha. Jeho dech ji jemně hladil po pokožce. „Vidíš, jak si to všichni užívají? Tady nezáleží na tom, jak kdo vypadá. Důležitá je důvěra a energie, kterou si vyměňují. To je na tom tak nádherné. Právě o to tu jde, Dylan.“

Pohlédla na druhou stranu místnosti, kde se nějaká nahá žena nakláněla přes trestnou lavici. Blonďaté vlasy jí visely kolem obličeje a muž, který stál vedle ní, jí odhrnul pramen vlasů a sehnul se, aby ji políbil. Potom se za ni postavil a přejížděl rukama po jejím zaobleném pozadí. V tom, jak se jí dotýkal, byla

něha, dokonce i když ji začal vyplácet.

Místo mezi Dylaninými stehny se zatnulo touhou. Taky to chce?

Obrátila se a pohlédla na Aleka. Oči mu zářily. Byl v nich chtíč, ale i naprosté sebeovládání.

Ano, věřila mu.

Stále si nebyla jistá, jestli dokáže věřit sobě, ale hodlala to zkusit.

Polkla, aby si uvolnila stažené hrdlo.

„Dobře. Můžeme začít… hned?“

Alec se tvářil velmi vážně. „Vždycky se můžeš rozhodnout, že chceš přestat, Dylan. V tom je ta krása. Naprosté bezpečí. Záleží jen na tobě.“

Přikývla. Usmál se.

„Tak začneme.“

Vzal ji za ruku a ucítil, jak se třese. Nechtěl, aby se bála, rozhodně ne doopravdy. Ale mírný neklid a nervózní očekávání si vždy vychutnával. A navíc s bledými tvářemi, obrovskýma lesklýma očima a nespoutanými hustými kadeřemi byla Dylan úchvatná.

Dovedl ji do tmavého kouta k velké červené kožené židli se širokým sedadlem bez područek. Na zem položil černou tašku s pomůckami na sadomasochistické hrátky - plácačkami, rákoskami, důtkami a pouty.

„Co to je?“ zeptala se Dylan a pohlédla na židli.

„Nepřála sis pro svůj první zážitek něco extrémnějšího?“ zeptal se jí trochu posměšně. Předem znal odpověď.

„Nevím.“

Tvářila se zasmušile. Viděl, jak napíná svaly na bradě. Až příliš se o tom snažila uvažovat. Musí pochopit, že v téhle oblasti rozum nefunguje. Alec ji musí přimět, aby pustila všechno z

hlavy. Musí ji odzbrojit.

„Zato já vím. Neměj strach a svlékni se.“

„Cože?“

O krok couvla, což u něj vyvolalo široký úsměv. Nedokázal se tomu ubránit.

„No tak, Dylan. Určitě sis nemyslela, že si budeme hrát úplně oblečení?“

V jejím obličeji se neobjevilo skutečné překvapení, jen částečný údiv, že se to děje právě jí. Chvíli mlčela a potom si bez jediného slova začala přetahovat tílko přes hlavu. Neuhnula pohledem, ale její oči už nebyly chladně šedé jako dřív. Začala se v nich stahovat mračna. Sevřela rty, zpevnila ramena a mlčela jako zařezaná. Byla to však součást její proměny. U ženy, která se za normálních okolností tak přísně ovládala, to očekával. A díky bitvě, která se v ní odehrávala, a díky snaze ho poslechnout, ho přitahovala ještě víc.

Složil si ruce na hrudi a počkal, až si rozepne sukni a sundá si ji. Když mu své oblečení podala, neřekl ani slovo. Zcela ho zaměstnával pohled na její průsvitnou černou podprsenku a kalhotky, na dlouhé nohy na vysokých černých podpatcích. Na půvabnou větvičku švestkových květů vytetovanou nad pravým bokem. Byl to jemný a propracovaný obrázek, stejně jako ona. Bílé květy lemovala sytě růžová barva. Na těle, s nímž se chystal dělat velmi obscénní věci, vypadaly velmi nevinně.

Byla prostě úchvatná.

Zvedla bradu jako projev slabého vzdoru a Alec sevřel v prstech látku jejího oblečení. Vonělo jako ona, čistě a žensky. Aniž z ní odtrhl oči, zvedl si k obličeji její tílko a zhluboka se nadechl. Když zčervenala, usmál se.

Tahle žena vůbec netušila, jak je vnímavá. Ale Alec to věděl.

A bylo mu jasné, že je čekají úžasné chvíle.

„Dylan,“ promluvil tiše, „zůstaň tady. Ani se nehni.“

Pověsil její oblečení na věšák na stěně, sklonil se a otevřel tašku s erotickými pomůckami. Ne že by zatím nějakou z nich hodlal použít. Tohle byla její první návštěva v klubu a každý nováček na sadomasochistické scéně musel být zasvěcován pomalu. Jak moc pomalu, už záleželo na každém jednotlivci, a Dylan byla velmi učenlivá. Přesto mu nevadilo přihlížet, jak se kroutí, zatímco vytahoval jednu položku za druhou a pokládal je na nízký dřevěný stolek vedle židle - širokou koženou plácačku ze dvou plochých řemenů silné kůže, dřevěnou plácačku, krátký jezdecký bičík, zhruba metrový bič spletený z černé a bílé kůže, koženou rukavici s kovovými hroty a rákosku z netříštivého skla. Byly to některé z jeho nejděsivějších pomůcek.

Měla doširoka rozevřené oči a obrovské zorničky, ale zarytě mlčela. Sklonil pohled k jejím ňadrům. Byla malá a pevná, přetékající přes vrchní okraj podprsenky. Přes síťovinu viděl její bradavky. Zatímco je pozoroval, začaly tvrdnout.

Dokonalá ňadra.

Nesměl si všímat rostoucí erekce mezi stehny.

Soustřeď se.

Přesunul pohled zpátky k jejímu obličeji. „Pojď sem, Dylan.“

Váhavě popošla o krok dopředu a zastavila se. Objal ji kolem štíhlého pasu a přitáhl k sobě. Polekaně zalapala po dechu.

„Dylan, jestli spolu máme pracovat, musíš se řídit příkazy.

Jestli mi budeš vzdorovat, nemá to smysl.“

Rychle a přerývaně dýchala. „Já vím. Ale nic s tím ne-nadělám.“

„Přeneseš se přes počáteční paniku. Jen dělej přesně to, co říkám. Věř mi.“

Přikývla.

„Zopakuj mi to.“

„Udělám, co říkáš. Věřím ti, Aleku.“

Její hlas stále podbarvoval náznak vzdoru. Ale nevadilo to.

Brzy ji přiměje, aby ho překonala.

Zatím ho žár v jeho těle rozptyloval a doháněl k šílenství.

Soustřeď se.

Přivinul ji ještě blíž, posadil se na židli a přitáhl si ji na klín. Rukou ji objal kolem pasu. Její hladká a bledá pokožka byla jako satén. Přes kalhoty cítil teplo jejího klína.

Zlehka ji pohladil po tváři a potom vnořil prsty do jejích vlasů.

Byly neuvěřitelně jemné…

„Klidně dýchej, Dylan. Snaž se uvolnit. Poslouchej můj hlas.“ Přikývla.

„Zavři oči.“

Bez námitek mu vyhověla.

„Chci, aby ses soustředila sama na sebe. Mysli na každý svůj nádech. Na můj hlas. Na mou ruku ve tvých vlasech. A na nic jiného.“

Z jejího rozkroku se šířilo čím dál větší teplo a Alec už věděl, že ji ovládl, ať už si to uvědomila nebo ne. Jeho penis ztvrdl a pulzoval touhou.

„Nadechni se a na chvíli zadrž dech,“ poručil jí. „Dobře. Teď pomalu vydechni. Znovu. A vnímej, jak ti vzduch koluje po celém těle. V plicích, v břiše, v rukou i nohou. A nezapomínej na moje ruce.“

Pohladil ji po obnažených zádech, nahoru a zase dolů, přičemž cítil jednotlivé obratle, lopatky i dlouhý štíhlý krk. Měla tělo tanečnice, pružné, štíhlé a silné.

Dokonalé.

„Skvělé, Dylan. Jen dýchej. A soustřeď se.“

Přejel rukou níž, k okraji jejích síťovaných kalhotek. Ani se nehnula, když vklouzl prsty pod látku k jemné křivce hýždí a pohladil ji po pokožce.

Nějakou dobu ji tak držel, nechával ji dýchat a dotýkal se její pokožky, která se každou vteřinou víc rozehřívala. Konečně se

začala uvolňovat. Cítil, jak její svaly ochabují a dech se zklidňuje.

Stále měla bledé tváře, ale pod průsvitnou látkou podprsenky jí tmavě vystupovaly vztyčené a nateklé bradavky.

Musíš se jich dotknout. Okusit je. Celou ji ochutnat.

Přitáhl ji k sobě a sklonil se k ní.

Měla měkká a poddajná ústa. Jakmile přejel jazykem po spodním rtu, pootevřela je. Vklouzl dovnitř.

Její jazyk byl překvapivě horký a sladký. Nečekal, že ho zaplaví tak silný příval chtíče, ostrý jako nůž. Hodlal ji políbit jen zlehka, aby na okamžik ucítil její rty, ale touha převážila a nesmlouvavě se jejích úst zmocnil.

Zasténala a naplnila ho svým teplým dechem. Vdechl ho, pak opět vydechl a Dylan ho objala kolem krku. Byla neuvěřitelně líbezná. Políbil ji vášnivěji a ona jeho polibek opětovala, dokud oba nelapali po dechu.

Jeho přirození bylo tvrdé jako ocel. Přinášelo mu to muka.

Vklouzl jí rukama do vlasů, vzal do dlaní její obličej a přitiskl ho k sobě. Nic jiného dělat nemohl.

Vsunula mu jazyk do úst, tiskla se k němu a její ňadra se mu tlačila do hrudi. Spalovala ho hořící touha, kvůli které zapomněl na všechno kromě jejího jména.

Dylan.

Zavrtěla se v jeho klíně a bokem ho zatlačila do penisu. Co nevidět exploduje jako nějaký puberťák.

Krucinál.

Odtáhl se.

„Aleku?“

Měla zardělé tváře a oči jí plály.

Musel chvíli počkat a zhluboka se nadechnout. Musel přemýšlet.

Vzrušený jako nikdy si vychutnával její teplé tělo a pozoroval

její krásný obličej, z něhož čišela vášeň. Jeho úkolem bylo uspokojit veškeré její potřeby. Přesto mu slabiny pulzovaly chtíčem, který téměř nedokázal ovládnout. Na to nebyl zvyklý. Byl to extrémní zážitek, v němž se propojily horko, touha a primitivní zvířecí pud.

Zvládnu to, připomněl si. Vždycky jsem to zvládl. Jen si musím udržet nadhled a dát jí, po čem touží. Tuhle práci skvěle ovládám.

Rukou ji uchopil za krkem a trochu zmáčkl. Zatvářila se zmateně.

„Jen klid, Dylan.“

Vypadala, jako by se chystala něco říct, ale pak zavřela ústa.

„Hodná holka.“

Při jeho slovech se mírně zachvěla.

Ach, tahle žena bude skvělá subinka. Je neodolatelným ztělesněním síly, vášně a přirozené podřízenosti.

Zmáčkl ji silněji a jen tak držel, aby jí dal najevo, kdo je tady pánem. Ovládal ji fyzicky, ale na jedince se submisivními sklony to zřejmě mělo i psychický vliv. A na ni to fungovalo dokonale.

Upíral pohled na její obličej, přitom sjel druhou rukou mezi její stehna a mírně je roztáhl.

Překvapeně pootevřela ústa, ale mlčela.

Pohladil prsty měkkou pokožku a přes černé kalhotky našel nejteplejší místo.

„Pověz mi, že to chceš, Dylan,“ poručil jí.

„Ano. Chci to.“

Nahmatal okraj látky a vklouzl pod ni prsty.

Tiše zasténala. Oči však nechala otevřené a dívala se přímo na něj, zatímco jí prsty dráždil nateklé záhyby.

Bože, byla vlhká. Vlastně úplně mokrá. Aleka napadlo, jestli se jí bude dál takhle dotýkat a neuleví svému pulzujícímu přirození, že určitě zemře. Přesto to dokáže.

Vklouzl jí prsty do klína, roztáhl nalité pysky a na okamžik tam setrval. Celá hořela. Potom nahmatal její poštěváček a jemně zmáčkl.

„Ach!“

Její pohled ani na chvíli nezakolísal.

Zatahal za masitý výběžek a promnul ho. Zrychleně dýchala, pak pootevřela červené rty a zalapala po dechu. Když do ní vsunul dva prsty, ostře se nadechla.

Jeho přirození sebou škublo.

Byla jako ten nejjemnější samet, horká a vlhká, a jeho penis chtěl dovnitř.

Ovládej se.

Zhluboka se nadechl a vsunul prsty ještě o něco hlouběji. Zavrtěla se na jeho klíně, až to zabolelo. Přesto se soustředil hlavně na ni, držel ruku v jejím rozkroku a tlačil se hlouběji. Z jejích tlumených výkřiků poznal, že našel její G bod.

„Udělej se pro mě, Dylan.“

Bylo to úplně jednoduché. Sevřela se kolem jeho pohybujících se prstů a vyklenula tělo. Jeho penis pulzoval potřebou a tep se mu řítil nepředstavitelnou rychlostí.

„Ach bože… Aleku…“

Skousla ret, ale bylo to příliš úžasné, než aby odolala. Naklonil se k ní, vzal její rty mezi zuby a skousl. Potom je rozevřel jazykem. Prožívala dlouhý orgasmus a vzdychala do jeho úst. A on si to všechno užíval - její požitek, vzdechy, pronikavou vůni vyvrcholení.

Ještě se třásla, když ji od sebe odtáhl a položil si ji obličejem do klína.

„Aleku?“

Celé její tělo se napjalo.

„Pšš. Je čas, Dylan. Proto jsi tady. Jsi připravená.“

„Aleku… Ne, já nemůžu…“

Pokusila se posadit, ale pevně ji držel.

„Chceš říct červená? Použít stopku, abys tuhle scénu ukončila? Jestli ano, nechám tě vstát, oblékneme se a odejdeme odsud. Přeješ si to?“

„Ne.“

Nemohl se dočkat, až si ji podrobí a naplácá jí. Ale věděl, že ho to ještě víc vzruší a ztíží jeho sebeovládání. S žádnou ženou nemusel vynakládat tolik úsilí jako s Dylan. Přesto se s tím dokáže vyrovnat. Zkrátka dokáže. V této chvíli se jí však nejvíc ze všeho toužil dotýkat.

„Zůstaneme tu, Dylan?“

„Ano.“

Cítil, jak její tělo mírně povolilo. To stačilo. Povytáhl jí tenké síťované kalhotky do sladké mezery mezi půlkami, které tak odhalil svým dlaním. Hladil ji po měkkých křivkách a hladké pokožce. Po chvíli se v jeho klíně úplně uvolnila. Skvělé. Bylo to stejně dokonalé jako její pevný obnažený zadek.

Začal do ní poklepávat prsty, dost silně, aby to cítila. Poslouchal její dech, zda z něj nevycítí náznak paniky, ale zatím se nic takového nedělo. Plácl ji trochu silněji, až jeho dlaň vytvořila tichý pleskavý zvuk. Její dech se nezměnil, ale pokožka se rozehřála a mírně zrůžověla.

„V pořádku, Dylan?“

„Ano.“

Stále byla uvolněná a teplá a Alec věděl, že klesá na pokraj podvědomí. Možná ho už krátce poznala, když ji dráždil prsty předtím, než dosáhla vrcholu.

Jeho penis sebou škubl a otekl.

Teď na to nemysli. Soustřeď se.

Plácl ji silněji a druhou rukou ji pevně držel za zátylek. Věděl, že cítí trochu bolesti, ale také si byl jistý, že pokud s ní bude správně zacházet, touha v jejím těle změní tu bolest v potěšení.

Přesně to měl v úmyslu.

Pohladil ji po růžové pokožce a při pohledu na to rozkošné zčervenání se v duchu usmál. Přejel jí prsty po hýždích a na spodním okraji zmáčkl. Zavrtěla se, ale stále pravidelně oddechovala. V jejích svalech nebyla ani trocha napětí. Věděl, kdyby jí viděl do obličeje, že by měla rozšířené zorničky a červené tváře.

„Dylan, jsi tu se mnou?“

„Ano.“

„Teď opravdu dostaneš výprask.“ Tiše zasténala a pak hlesla: „Ano…“

„Hodná holka.“

Zvedl ruku a udeřil ji do jedné pevné půlky. Zalapala po dechu, ale jinak se ani nehnula.

„Skvělé, Dylan. Jen se nadechuj a vydechuj, jak jsem ti ukázal dřív.“

Počkal, až se zhluboka nadechla, a potom opět nechal dopadnout dlaň na její pokožku.

„Ach!“

„Dobře, Dylan. Dokážeš to.“

Znovu ji plácl přes zadek, který nádherně růžověl. A ona neprotestovala.

Byla krásná.

Doháněla ho k šílenství.

Začal se rytmicky pohybovat a v souladu s hudbou hrající v pozadí ji vyplácel znovu a znovu. Jako by nic jiného neexistovalo, jen vzdálená hudba, dokonalá křivka jejího pozadí a silná touha, kterou se mu jen taktak dařilo zkrotit.

Kvůli ní.

„Aleku…,“ vypravila ze sebe tichým, udýchaným hlasem. Přestal. „Co je?“

„Potřebuju… se znovu udělat.“

Panebože. Ta dívka byla dokonalá. Neuvěřitelná. Její odvaha a upřímnost v sexu se mu vrývaly hluboko pod kůži.

Ona se mu vrývala hluboko pod kůži.

Tohle ještě nezažil. Nikdy nedovolil, aby se to stalo. Jenže Dylan…

Byla dokonalá. A Alec věděl, že by ho dost možná dokázala připravit o veškerou sebekontrolu, kterou celý život rozvíjel.

Šest

Dylan se pohybovala v teplém nadpozemském světě, do kterého ji Alec zavedl. Velmi malá a vzdálená část jejího mozku nemohla uvěřit tomu, co dělá. Opravdu se od něj nechá bít a nutit k orgasmu? Opravdu ho požádala, aby jí to udělal znovu? Jak zoufale si ho přála poprosit, aby to právě teď zopakoval. Ale většinou byla příliš vzdálená od reality, aby o tom skutečně uvažovala.

Dokázala myslet pouze na úžasný dotyk jeho rukou, jejich teplo na své pokožce. Na slast, která ji zaplavovala v jedné vlně za druhou. Výprask a touha hořící v jejím těle splývaly v jedno. Vnímala bolest i potěšení a obojího se nemohla nabažit.

Jako by sama tíha jejího těla v jeho klíně nestačila, ještě jí tlačil ňadra ke svým stehnům. Ztopořený úd ji tvrdě mačkal do boku. Přála si cítit ho v sobě. Chtěla, aby jí znovu naplácal, tentokrát silněji a energičtěji. Jak ráda by si na něj obkročmo sedla a rajtovala na něm! To všechno jí vířilo myslí rychlostí tisíc mil za hodinu, až se jí točila hlava.

„Aleku, prosím.“

Mírně se uchechtl, pak jí vklouzl rukou mezi stehna a nahmatal poštěváček.

„Ach ano…“

Vyklenula se proti němu a on přitlačil. Současně ji druhou rukou pleskl přes zadek, až to štíplo, ale fyzická bolest se vzápětí změnila v čiré potěšení. Ten pocit se přidružil k pulzování mezi jejíma nohama a ještě zesílil.

Tehdy ji začal opravdu bít a jedna rána dopadala za druhou, tvrdě a rychle. Stejně hbitými a neodbytnými prsty jí dráždil poštěváček. A jak se její vyvrcholení blížilo, tělesná rozkoš narůstala.

„Aleku… Bože…“

Vsunul do ní palec a hluboko zatlačil.

„Ach…“

Stačilo jedno další hrubé plácnutí na zadek a v úchvatném ochromujícím přívalu slasti dosáhla orgasmu.

„Aleku!“

Narážela boky do jeho ruky a dál se pohybovala jako v extázi, zatímco ji stále dráždil a vyplácel.

Konečně její tělo ochablo, ale krev v žilách dál zběsile proudila a šířila rozechvívající vlny potěšení. Byla vyčerpaná a nedokázala se ani pohnout.

Potom ji Alec zvedl a přivinul do náruče. Políbil ji na tvář, přitáhl si její ruku ke rtům a zlehka se dotkl vnitřní strany jejího zápěstí. Pak jí položil ruku do klína a přitiskl se obličejem k její líci. Něco jí říkal a jeho teplý dech ji šimral ve vlasech, ale nerozuměla mu. Chtělo se jí spát, a přece bylo její tělo bdělejší než kdykoli předtím.

„Dylan, podívej se na mě.“

Bylo těžké udělat, oč ji žádal, ale přála si to. Chtěla vidět jeho krásné modré oči.

Toužila ho poslouchat. Pohlédla na něj.

Vypadal ještě úžasněji než dřív. Z očí mu zářil adrenalin nebo touha, možná obojí. Nedokázala přemýšlet a nic jí nedávalo

smysl, jen to, že chce, aby ji políbil.

Zvedla bradu. Sklonil se k ní a něžně zavadil o její rty. Znovu v jejím těle přeskočila jiskra, ale jinak cítila takovou malátnost, že se ani nehnula.

Odtáhl se. „To bylo skvělé, Dylan. Vynikající.“

Měl drsný, hluboký hlas. Stále ji laskal a hladil po vlasech. Dívala se, jak se v jeho obličeji střídá několik různých emocí. Nebo si to pouze představovala jako následek dvou mohutných orgasmů a zmatené touhy?

Roztřásla se a tělem se jí začalo šířit podivné chvění. Chtíč nahradil nejasný strach hraničící s panikou. Nechápala to.

„Aleku?“

„Třeseš se.“ Přivinul ji blíž k svému velkému tělu. „Je ti zima?“

„Trochu.“

Snažila se potlačit slzy, jejichž původ si nedokázala vysvětlit. Z opěradla židle sundal měkkou deku, které si předtím vůbec nevšimla, a přehodil jí látku přes ramena.

„Za chvíli se to zlepší.“

„Co to znamená? Co se to se mnou děje?“

„Ponořila ses na samé dno. Dokonce i zkušení submisivové tím někdy procházejí. Důvodem je přetížení endorfiny a někdy i adrenalinem. Občas za to můžou emoce, které se uvolní při hluboké tkáňové masáži.“

„Tahle část se mi nelíbí.“

„Ne, to ani neočekávám. Ale přejde to. Zůstanu tu s tebou.“

Přesto ji neuklidnil. Najednou měla silný pocit, že součástí jejích problémů je právě to, že je s Alekem. To kvůli němu si připadala zranitelná. Příliš odhalená.

Zavrtěla se a pokusila se vstát z jeho klína.

„Počkej,“ zarazil ji, „co to děláš?“

„Musím jít.“

„Nehýbej se, Dylan, a poslouchej mě. Začínáš panikařit. To se stává. Ale vůbec nic ti nehrozí, slibuju. Postarám se o tebe. Jen tu se mnou sed. Budeme dýchat.“

„Ne.“

„Dylan…“

„Já nemůžu! Pomoz mi vstát.“

Objal ji a vytvořil ze svých paží pevný kruh. Srdce jí poskočilo a pak se zběsile rozbušilo. Strčila do něj a zaryla mu nehty do masa, ale nevzdal to. Do očí jí vhrkly slzy.

Co se to s ní krucinál děje? Potřebovala se dostat pryč. „Dylan, uklidni se, všechno je v pořádku. Ale nedovolím ti, abys vstala. Musíš tu zůstat se mnou. No tak. Dýchej.“

„Aleku…“

Sevřel její tělo ještě pevněji. „Prostě to udělej.“ Uvědomila si, že ji opravdu nepustí. A i když ji ta představa zčásti pobuřovala, současně ji překvapivě konejšila. Skousla ret a rozevřela prsty kolem jeho zápěstí.

Kéž by jen dokázala potlačit ty zatracené slzy!

„Dobře.“

„Fajn. Dýchej, jako jsi to dělala dřív. Zhluboka se nadechni nosem. Ano, to je ono. Zadrž vzduch v plicích. A teď vydechni ústy. Jako při józe. Cvičila jsi někdy jógu?“

„Ano.“

„Je to úplně stejné. Naplň své tělo vzduchem a uvolni končetiny. Báječné.“

Seděl s ní a dohlížel na to, aby pravidelně dýchala. Ztratila pojem o čase. Nezáleželo na tom, jak jsou tam dlouho. Soustředila se jen na jeho hlas, svůj dech a teplo jeho ochranitelských paží. A nakonec se začala uvolňovat.

„Aleku, jsem hrozně unavená.“

„Ano. To se stává. Proto jsem nechtěl, abys dnes večer řídila.

Člověk těžko pochopí, jaké to je, dokud si tím sám neprojde.“

„Máš pravdu. Nezvládla bych to. Nečekala jsem, že mi bude takhle. Nechápu to.“

„Dnes večer se to nesnaž moc rozebírat.“

Vzdychla. „Ne. Ani to nejde. Vůbec nemůžu přemýšlet.“

„Tahle zkušenost nemá s rozumem nic společného, Dylan.

Analytická část tvého mozku a prosté cítění se oddělí.“

„Taky to děláš?“

„Moje role je jiná. Musím být zodpovědný za všechno, co se mezi námi děje. Kvůli tobě.“

Odmlčel se a odhrnul jí vlasy z obličeje. Znovu se jí zrychlil pulz. Nechtěla přemýšlet proč.

„Už je ti líp, Dylan?“

„Ano. Asi ano.“

„Odvezu tě domů. K sobě.“

„Ne, měla bych se vrátit do svého bytu.“

„O tomhle se nebudeme dohadovat.“

Cítila se příliš slabá, aby se s ním hádala. Ta slabost se jí nelíbila, ale Dylan skutečně neměla sílu mu vzdorovat.

Nechala ho, aby jí pomohl vstát a obléknout se. Potom ji vzal za ruku a provedl klubem. Mlhavě si uvědomovala, co se kolem nich děje - pleskání rukou nebo kůže na lidské pokožce, výkřiky a vzdechy, atmosféru touhy.

Ve vstupní hale jí Alec přehodil přes ramena svou koženou bundu a Dylan i proti vzdoru, který v ní sílil, vdechla jeho vůni.

Ne aby ses do něj úplné pobláznila.

Po tom, co právě dělali, bylo těžké odolat. Hrozilo jí reálné nebezpečí, že začne být do jisté míry bezmocná. Alec

ji odvedl ven a vlhký vzduch zaútočil na její tělo jako šok.

Když ji přitáhl blíž k sobě, nestěžovala si.

Portýr zavolal taxi a Alec jí pomohl nastoupit. Potom se posadil vedle ní a okamžitě ji objal.

„To nemusíš,“ zavrtěla hlavou.

„Co?“

Taxi proplouvalo nocí. Přestalo pršet, ale ulice byly mokré a bylo slyšet tichý pleskavý zvuk pneumatik.

„Nemusíš mě držet.“

„Samozřejmě že musím.“ Vypadal upřímně překvapeně.

„Protože je to součást tvé práce?“ Dlouho mlčel. „Ne.“

„Tak proč?“

Další dlouhé ticho. Pak odpověděl: „Protože chci.“ Nevěděla, co mu na to má říct. Chtěla se s ním kvůli něčemu pohádat. Připadalo jí, že je všechno úplně špatně. Ale její omámený mozek na nic nepřišel.

Mlčky projeli městem, jen za slabého hučení topení a tichého vysílání rozhlasové stanice, kterou poslouchal řidič. Pronikavě si uvědomovala Alekovu přítomnost, jeho silné a teplé tělo hned vedle sebe.

Auto zastavilo před rozlehlým, světle šedým patrovým domem s klasickými kamennými sloupy po obou stranách široké verandy. Nevěnovala tomu pozornost, ale čtvrť Beacon Hill poznala. Překvapilo ji, že Alec bydlí právě tady, a ne v nějakém moderním bytě v centru.

Zaplatil řidiči, pomohl jí vystoupit a potom s ní vyšel nahoru do schodů. Odemkl masivní prosklené dveře, vtáhl ji dovnitř a rozsvítil.

V domě bylo teplo a útulno. Dřevěný starožitný nábytek, pohodl né čalouněné sedačky a další vybavení byly laděny do konejšivých neutrálních odstínů hnědé, šedé a tmavě modré barvy. Na stěnách visely obrazy, dřevěné plastiky a masky z různých koutů světa. A všude byla spousta knih, ve vestavěných knihovnách, na stolech i v úhledných hromádkách na podlaze. Působilo to stejným dojmem mohutnosti a mužnosti, jaký

vyvolával sám Alec.

„Uložím tě do postele,“ řekl a sundal jí bundu z ramen.

„Do postele?“

Až tehdy jí došlo, že spolu budou spát. Jen málokdy strávila noc s mužem. S většinou svých sexuálních partnerů šla do jejich bytu, tam se pomilovali a potom odjela domů do vlastní postele. Teď ale byla příliš unavená. Nevzpomínala si, kdy naposledy se cítila v životě takhle vyčerpaná.

„Pojď dál.“

Zavedl ji do patra a potom dveřmi do místnosti, která byla podle všeho jeho ložnice.

Také byla zařízena velmi masivním nábytkem. Obrovskou čokoládově hnědou semišovou postel s vysokým čelem stejně jako u Dylan doma zakrývala bílá prošívaná přikrývka. Kromě ní tam stál vysoký prádelník a okna stínily tmavé dřevěné žaluzie. Na staré dubové podlaze ležel perský koberec.

Jediné matné světlo pronikalo z chodby, takže v šeru víc podrobností neviděla. Ale byla tak unavená, že toužila pouze po posteli a po spánku. Na ničem jiném jí nezáleželo, tedy kromě toho, že tam Alec zůstane s ní.

Nechtěla, aby to bylo důležité. Nechtěla, aby byl Alec důležitý.

Do háje.

Znovu jí vhrkly slzy do očí, ale potlačila je.

Opravdu musí být se silami na dně, jak jí Alec řekl v klubu. Stál za ní, teď přistoupil ještě blíž a položil jí ruce na ramena.

„Tady za těmi dveřmi je koupelna. Chceš se osprchovat?“

Představa sprchy byla lákavá. Přesto nedokázala shromáždit dostatek energie.

„Teď ne. Potřebuju se jen vyspat.“

Nečekaně něžně jí sundal oblečení. Dylan tam stála a nechala všechno na něm. Když jí přetahoval tílko přes hlavu, skoro nedokázala zvednout ruce. Přesto s ní měl trpělivost a svlékal ji

jako panenku.

Nakonec zůstala jen v podprsence a kalhotkách. Dovedl ji k posteli, na chvíli ji pustil, aby odhrnul přikrývky, a potom jí pomohl si lehnout.

Postel byla měkká a matrace ji lehce šimrala. Rozkošné. Bílá přikrývka ji chladila na pokožce, až se Dylan zachvěla. Alec si lehl vedle ní, aby ji zahřál, přitáhl si ji blíž a položil si její hlavu na své rameno. Pokožka pod její tváří byla jemná, hladká a příjemná.

V hrudi se jí vzedmul zvláštní pocit. Držel ji těsně u sebe, blíž než kterýkoli muž za dlouhou dobu. Blíž, než to kterémukoli muži dovolila. Kdyby nebyla tak unavená, znovu by se rozplakala. Ale teď nedokázala myslet, dokonce ani cítit. Zavřela oči a odplula do spánku.

Alec dlouho ležel ve tmě, poslouchal, jak Dylan oddechuje, a přemítal, co to krucinál dělá.

Nepamatoval se, kdy naposledy si přivedl ženu k sobě domů. Raději se zdržoval v klubu nebo v bytě své partnerky. Když společné hrátky skončily, ujistil se, že se oba dostatečně vzpamatovali z transu, odjel sám domů, nalil si drink nebo si před spaním četl. A vždycky tvrdě usnul, dokonce i když se společné chvíle nevyvinuly tak, jak předpokládal, a vyskytly se nějaké potíže. Do konce večera je vyřešil a ujistil se, že jsou všichni v klidu a pohodě. V tom spočívala jeho práce dominanta.

Nechtěl dělat - nebo nedělat - nic, co by v něm zanechalo špatný či negativní pocit.

Potřeboval mít dojem, že má nahodilý vesmír pod kontrolou, nebo aspoň jeho malou část.

Proto teď leží ve své posteli zcela bdělý a se ženou v náruči?

Se ženou, s níž dokonce ani nespí?

A proč ho to netrápí víc? Jen malá část jeho mozku zůstala

vzhůru a přemítala, čím se tahle situace tolik liší od normálu. Přemýšlel o ní, ale jinak cítil zvláštní klid. Uspokojení.

Právě to ho nejvíc zneklidňovalo.

Pohlédl na ni a pozoroval její dlouhé tmavé řasy, které se v bledém měsíčním světle pronikajícím oknem v trhlině mezi mraky měňavě leskly. Měla ty nejvyšší lícní kosti, jaké kdy viděl, mírně pootevřená ústa a plné smyslné rty. Když spala, vypadala poklidně a nevinně, což bylo v bdělém stavu zcela nemyslitelné.

Netušil, jak by nazval tupou bolest ve své hrudi.

Nevšímej si jí. Časem to pomine.

Okamžitě věděl, že je to lež. Stejná lež, jako když si namlouval, že Dylan Ivoryová je jen další z mnoha. Další výzva. Od chvíle, kdy ji poznal, lže sám sobě.

Sakra.

Nesmí se nechat k nikomu připoutat. Není ten typ. Nikdy nebyl. Jako syn svého otce nepotřebuje v životě žádnou ženu. Vystačí si sám. Zvláštní přitažlivost, kterou cítí k Dylan, je pouze přechodná. Je to tak neuvěřitelně krásná a vnímavá dívka…

Zavrtěla se ve spánku a Alec pohlédl na hodiny na nočním stolku. Svítící červené číslice oznamovaly půl páté ráno.

Přivinula se k němu a zavadila nohou o jeho. Přirození mu povyskočilo.

Ani se nehnul a snažil se klidně dýchat.

Mohl by ji probudit, dotknout se jí a vyvolat v ní vášeň jako dřív. Po včerejšku by byla vstřícná.

Nechala by ho, aby si ji vzal.

Přesto věděl, že kdyby tomu nutkání podlehl, udělal by to jen kvůli sobě. Nadechl se, naplnil si plíce studeným nočním vzduchem a potom znovu.

Jemně její nohu odstrčil. Pokožka pod jeho rukou byla jako satén.

Uklidni se, kamaráde.

Pravidelně dýchal a soustředil se na to, aby nasál vzduch do plic a opět vydechl. Ještě a ještě, dokud se mu konečně nezačaly klížit oči.

Odplouval do zapomnění, a přitom si uvědomoval teplé tělo vedle sebe, mírnou váhu ve své náruči i sytě vanilkovou vůni jejích vlasů. Po chvíli však podlehl únavě a přestal se vzpírat spánku. Zavřel oči a usnul.

Dylan se probudila za svítání. Roztaženými žaluziemi pronikalo tlumené sluneční světlo a na tváři ji hladil Alekův dech.

V místech, kde se ho dotýkala, byla její pokožka horká. Jakmile se od něj odtáhla, pronikavě si uvědomila chlad a prázdno, které je odděluje. Až tehdy jí plně došlo, že s ním opravdu strávila noc. Nejen s ním, ale propletená v jeho náruči, jako by byli milenci.

Hlavu jí zaplnily nesouvislé představy z večera v Domě rozkoše. Její tělo na jeho klíně. Tlumené osvětlení. Smyslně pulzující rytmus hudby. Jeho prsty klouzající po její citlivé pokožce. Palčivá bolest. Intenzivní potěšení. Jeho ruka mezi jejími stehny. Mohutné vyvrcholení a potom další.

Bože.

Opět ji zaplavila touha.

Obrátila se a pohlédla na jeho spící obličej. Měl mužné rysy a kolem neuvěřitelně svůdných úst tmavou bradku. Přikrývku měl shrnutou kolem trupu, takže hruď a paže zůstaly obnažené. Tetování ostře kontrastovalo s jeho hladkou pokožkou. Dylan by se ho ráda dotkla a přejela prsty po složitě namalovaných obrysech. Jak dychtivě by k němu přitiskla ústa a ochutnala ho! Ale neměla k tomu odvahu.

Chtěla ho. Toužila po něm tak zoufale, že by mu snadno podlehla jako minulou noc. Přála si to všechno zopakovat.

Jak to? Byla ochotná připustit, že v koutku mysli už dlouho

uvažovala o tom, že by zkusila nějaké vzrušující sexuální praktiky s použitím síly, ale nečekala, že se jim tak snadno přizpůsobí.

Nerada se sama sebe na něco vyptávala. Nedělala to od chvíle, kdy přišla o Quinna. Nikdy se nepřestala obviňovat a celý další život se snažila být lepší osobou, která bude žít tak, aby se už nikdy nic takového neopakovalo. Jenže teď měla pocit, že její odhodlání slábne, a to ji nesmírně děsilo.

Částečně to souviselo s Alekem, s jeho mohutností, s tím, jak se choval nebo s ní mluvil. S tím, kdo byl.

I teď působil stejně dominantně, jako když byl vzhůru. A její tělo reagovalo přesně jako včera v noci: horkem a rozžhavenou touhou, která ji nutila udělat cokoli, oč ji požádá.

Cokoli.

Strach, který se jí zmocnil, byl stejně silný jako vášeň stravující její tělo.

Musí se odsud dostat, odejít dřív, než se Alec probudí. Dřív, než… co?

Dřív, než se mu naprosto odevzdá.

Vyklouzla z postele, zvedla oblečení přehozené přes područku tmavého semišového křesla u okna a co nejtišeji vyšla na chodbu. Po špičkách seběhla ze schodů a u dveří se rychle převlékla. Bylo zvláštní oblékat se v ranním chladu a v tichém zšeřelém domě do sexy oděvu, v němž šla včera večer do Domu rozkoše. Vůbec neodpovídal její současné náladě.

Už běž.

Nazula si boty, s divoce bušícím srdcem otevřela hlavní vchod a vyšla ven.

Byla mlha, chladno a vlhko, ale Dylan si včera večer vyrazila bez kabátu. Byla příliš dychtivá dostat se do klubu. Vzpomněla si, že při zpáteční jízdě taxíkem jí Alec půjčil bundu. Zachvěla se, když si vybavila jedinečnou vůni kůže… a jeho.

Vykročila z kopce a zastavila se o několik bloků dál před

obchůdkem s potravinami, kde stála úzká dřevěná lavička. Posadila se, vytáhla z kabelky mobilní telefon a zavolala si taxi.

Na ulici panoval klid a Dylan konečně napadlo, aby se podívala, kolik je hodin. Bylo skoro šest ráno.

Hlavou jí prolétlo, že Alec bude kvůli jejímu odchodu šílet. Bude. Ale musela odtamtud odejít. Nevěděla, jak se mu po tom, co spolu dělali, opět podívá do očí. Zcela se odevzdala jeho velení. V té chvíli její tělo i mysl reagovaly spontánně a jí to kupodivu připadalo správné. Teď však cítila rozpaky. Ne kvůli tomu, že na ni vztáhl ruce a důvěrně poznal její tělo, ale proto, jak snadno mu podlehla.

Vstala a začala přecházet sem a tam. Byla příliš nervózní, než aby zůstala klidně sedět.

Bože, točila se jí hlava! Vůbec to nedávalo smysl.

Mysli!

Jenže myšlení jí, zcela výjimečně, z téhle situace zřejmě nepomůže.

V životě se vždy spoléhala na rozum a schopnost řešit problémy. Už od dětského věku jí nic jiného nezbývalo. Matka tehdy začala nenávratně podléhat nemoci a Dylan vzala život jejich rodiny na svá bedra. Tentokrát ji však logika ani organizační schopnosti nezachrání.

Od chvíle, kdy se naposledy cítila kvůli něčemu bezmocná, uplynula léta. Nelíbilo se jí to.

Ovšem když šlo o Aleka Walkera, připadalo jí, že nemá pod kontrolou téměř nic. A jakmile na ni promluvil jako dominant, její tělo i mysl automaticky reagovaly submisivně. V tom měl pravdu.

Jak to, že to neviděla dřív? Jak to, že byla k této stránce své osobnosti úplně slepá?

Možná jsi to nechtěla vidět.

Nechtěla to vidět ani teď.

Před ní zastavilo taxi. Nastoupila, sdělila řidiči adresu a opřela

se do chladného vinylového sedadla.

Projížděli Seattlem, který v časné nedělní ráno působil jako obvykle ospale. Obchody a restaurace měly zavřeno, okna byla zakrytá okenicemi nebo zataženými žaluziemi. Chodníky byly liduprázdné. Dokonce i všudypřítomná bistra přerušila provoz. Všude panoval nepřirozený klid. Bylo snadné ztratit se ve vlastních myšlenkách.

Když se dostala domů, zapnula topení a okamžitě se převlékla do bílé bavlněné noční košile. Pustila v televizi ranní zprávy, uvařila si šálek čaje a zalezla do postele.

Potřebovala úplně vypnout a politická zpravodajství jí v tom pomáhala. Od jejích deseti let fungovala jako záklopka. Kdykoli se situace s matkou příliš vyhrotila - což

se stávalo až příliš často - obrátila Dylan pozornost k novinkám vnějšího světa, kde se odehrávaly důležitější a dramatičtější události než doma. Sledovala bombardování cizích zemí, politické debaty nebo zločiny, které byly spáchány na místech, kde nikdy nebyla. To všechno jí pomáhalo vzdálit se od vlastního života i od sebe samé. Ten starý zvyk jí nějakým zvláštním způsobem přinášel útěchu. A když nemohla pustit televizi, protože matka byla příliš podrážděná nebo vyděšená, obracela se ke knihám. Vždy měla kam uniknout, když se snažila zvládnout matčiny záchvaty zuřivosti.

Jako filmový pás se jí v hlavě střídaly obrázky z dětství: asi pětiletý bratr se krčil v úkrytu, který si postavil z matrací pohovky, zatímco matka Darcy propadala v kuchyni hysterii. Bylo slyšet třeskot rozbíjeného skla, vzlykání a vzteklé výkřiky. Teprve osmiletá Dylan si vlezla ke Quinnovi, držela ho za ruku a vyprávěla mu příběhy: pohádky, úryvky z knih, zkrátka cokoli, na co si vzpomněla nebo co dokázala vymyslet. Když bylo po všem, chovala se vyčerpaná Darcy lítostivě, plakala a omlouvala se. A Dylan ji utěšovala, ačkoli současně cítila hněv a vinu. Připadala si

za všechny zodpovědná, za matku i za Quinna.

Stáhl se jí žaludek.

Několikrát se nadechla a donutila se zbavit starých představ, které ji pronásledovaly pokaždé, když byla příliš unavená a nedokázala je potlačit.

Venku se zvolna rozednívalo a Dylan se dívala na obrazovku, na které se míhaly obrázky. Na odvedení pozornosti to však nestačilo. Potřebovala zapomenout na minulost. Na důsledky noci strávené s Alekem.

Zvedla dálkové ovládání a přepínala mezi kanály. Objevila další zprávy a reprízy starých sitcomů, které se jí nikdy nelíbily. Konečně se rozhodla pro film Samotář v Seattlu.

Tajně milovala romantické filmy, ačkoli by to nikomu kromě Mischy nepřiznala. Uklidňovaly ji, i když se domnívala, že jsou zcela nerealistické. Možná proto ji tolik povzbuzovaly. Je snadnější ponořit se do naprosté fantazie.

Usrkávala čaj a dívala se, jak Meg Ryan poprvé uviděla v dálce Toma Hankse. Z jejího obličeje čišely emoce. A Dylan pocítila v hrudi ostrou bodavou bolest.

Rychle zvolila jiný kanál.

Možná to nakonec není tak nerealistické. Vypnula televizi.

Je vyčerpaná. Jestli dokáže aspoň na chvíli usnout, probudí se s jasnější hlavou. Bude vědět, co si má počít.

Lehla si zpátky na polštář a přitáhla si přikrývku až k bradě. V posteli, pod těžkou péřovou přikrývkou, bylo příjemné teplo.

I když ne takové, jaké vyzařovalo z Alekovy pokožky.

Teď na něj nemysli. Vůbec nemysli.

Nechtěla vzpomínat na jeho žár. Na překvapivě měkké dlaně, které se jí dotýkaly po těle. Na jeho zkušené prsty. Ani na sladká smyslná ústa.

Opět ji zaplavila vlna touhy a Dylan zasténala. S náhlou

bolestivou jasnozřivostí pochopila, že v ní ten pocit přetrvá, dokud Aleka opět neuvidí. Dokud se jí nedotkne. Dokud jí nenaplácá přes zadek. Dokud ho neucítí v sobě, což jí zatím jako jediné odpíral.

Byla muka chtít něco, co by nikdy mít neměla. Jestli dovolí, aby se to stalo, nebude cesty zpět. Kvůli Alekovi a všemu, co jí nabízí, neodvolatelně ztratí sílu, kterou si celý život budovala.

Alec.

Co to s ní proboha udělal? A co všechno mu ještě může dovolit?

Sedm

Měla dojem, že spala jen několik minut, když jí zazvonil mobilní telefon. Poslepu po něm Zašátrala a zvedla ho z nočního stolku.

„Prosím?“

„Odešla jsi.“

„Co? Aleku.“

„Proč, Dylan?“

Odhrnula si vlasy z obličeje a snažila se zapojit mozek. Proč odešla? Vzpomínala si na teplo velké postele, Alekovo tělo, příjemný pocit, že jsou tam spolu. Vybavovala si strach z toho, jak moc se jí to líbilo. Potřebovala tam být. S ním. Zrychlil se jí pulz a srdce v hrudi divoce bušilo. „Prostě… jsem musela jít.“

Tiše vzdychl. Nebo podrážděně? „Dylan, měli bychom si o tom promluvit.“

„Protože je to součást tvé role dominanta?“

„Ano. Kdykoli si spolu hrajeme, nesu za tebe zodpovědnost.

Než se rozejdeme, musím vědět, že ti nic není.“

„Odešla jsem z vlastní vůle.“

„Aniž ses o tom se mnou poradila.“

Dostala vztek. „Už jsem ti řekla, Aleku, že nejsem tvoje otrokyně.“

„Ne, ale bez ohledu na použitou sílu jsou stanovena jistá

pravidla. Musím ti zaručit bezpečí.“

„Jsem v naprostém bezpečí.“

Chvíli mlčel. Potom tichým, podrážděným tónem utrousil: „K čertu s tím, Dylan. Uznávám, že v běžném životě jsi silná a velice schopná, ale na tuhle oblast se to zkrátka nevztahuje. Jakmile se mi odevzdáš, nedokážeš o něčem rozhodovat ani si uvědomit, co je pro tebe nejlepší. Jsi v těchhle věcech naprostý nováček, takže nemusíš správně odhadnout, kdy je můžeš ukončit.“

Má pravdu? Právě teď to nedokázala posoudit. Stále byla příliš unavená.

„Dylan? Slyšela jsi, co jsem říkal?“

„Ano. Přemýšlím.“

„Dobře, přemýšlej. Nemůžu se stýkat se ženou, která nectí pravidla. A jedním z nich je, že já rozhodnu, kdy je ti natolik fajn, abys zůstala sama.“

„Proč se tak zlobíš, Aleku? Jsem doma, v posteli. Než jsi zavolal, spala jsem, nebo jsem se o to aspoň snažila. Evidentně mi nic není.“

„Opravdu?“

„Ano,“ zalhala až příliš snadno.

„Prožila jsi první zkušenost se sadomasochistickými praktikami, byla jsi poprvé ve fetišistickém klubu, a nic ti není? Nejsi zmatená z toho, co se stalo, ani ti nedělá problémy vyrovnat se se svou reakcí a touhou? Přestože je to pravý opak toho, jak se chováš normálně?“

„To jsem neřekla.“

„Ne. Ani jsi nemusela. Koukni, Dylan, dělám tohle už dlouho. Dobrý dominant rozvíjí intuici a chápe změny u lidí, kteří do téhle oblasti pronikají. V tom, co dělám, jsem velmi dobrý. A to, že se mi snažíš namluvit, že je ti skvěle a včerejší noc tě vůbec neovlivnila, je naprostá pitomost.“

„Neřekla jsem, že mě vůbec neovlivnila.“

„Moc přemýšlíš, Dylan.“

Skousla ret a sevřela přikrývku mezi prsty. „Možná. Je to navyklá reakce… skoro na všechno.“

„Jestli chceš tuhle zkušenost opravdu prožít, budeš muset zajít hlouběji.“

Teď se opravdu rozzlobila. Věděla, že je to jen způsob, jakým se chrání, ale nestarala se o to.

„Nikdy jsem netvrdila… Jen dělám průzkum pro svou knihu, Aleku. Kam až mám kvůli tomu zajít?“

„Tam, kam tě dovede touha. Pokud jsi k tomu ochotná.“

„To ještě nevím. Stačí?“

„Fajn.“

„Nemůžu prostě… Cože?“

„Řekl jsem fajn.“

Očekávala, že se s ní bude hádat. Když to neudělal, připadala si trochu směšně. Nadechla se, vydechla a současně s tím se zbavila i části hněvu.

„Omlouvám se, že jsem odešla,“ pronesla odměřeně. „Dobře.“

„Proč se najednou chováš tak zatraceně rozumně?“

„Protože jsem rozumný a už mě přešel všechen vztek. Žere tě to?“

„Ano.“ Nerada to přiznávala. Nenáviděla, že v ní vyvolal pocit slabosti.

„Takže pořád dělám svou práci.“

„Připouštíš, že její součástí je i manipulace?“

„Vyčistit si hlavu patří nevyhnutelně do celého procesu. Je to jeden z důvodů, proč bys neměla být po hrátkách sama, dokud neusoudím, že ti nic nehrozí. Nejmíň polovina duševních pochodů v tvé hlavě pokračuje jen proto, že tyhle věci děláš poprvé. Musíš změnit svůj pohled na sebe samu, na vlastní přání i sexualitu. To zdaleka nezpůsobuju jen já. Na nějaké úrovni to prožívá každý, kdo vstupuje na scénu sadomasochistických praktik. Dokud

nepoznám tvoje nejvypjatější reakce, když si s tebou hraju, je mou povinností se o tebe postarat. Mít jistotu, že je ti dobře. A to z druhého konce města dost dobře nejde.“

Uvolnila prsty, v nichž držela přikrývku. „Dobře. Asi to chápu.“

„Fajn. V tomhle bodě se musíme shodnout, protože jinak nemůžeme pokračovat. Chceš pokračovat, Dylan? Nebo jsi skončila? S experimentováním i se mnou?“

Vzdálený hlásek v mozku na ni křičel, ať zavěsí a už se s ním nikdy nesejde. Ale to by neudělala. Bylo to vyloučené.

„Ne. Neskončila jsem.“

„Tak se sem dnes večer vrať.“

„K tobě domů?“

Zachvěla se vzrušením i nervozitou.

„Ano. V osm.“ Měl hluboký a tichý hlas, ale nepopiratelně autoritativní. „Vezmi si taxi. Zaplatím ho.“

„To není nutné.“

„Ale je,“ trval na svém a Dylan z jeho tónu poznala, že nemá smysl se s ním hádat.

Celé tělo se jí chvělo touhou, a to pouze kvůli jeho hlasu. Vyzařovala z něj naprostá moc. Nedokázala se s tím smířit, ale ani to popřít.

„Dobře. Budu tam.“

„Fajn. A, Dylan?“

„Ano?“

„Připrav se, že dokud tě neodvezu domů, nikam nepůjdeš.

Rozumíš?“

Odmlčela se a prohrábla si vlasy. Pocítila vzdor, ale najednou jí to připadalo hloupé.

„Ano, rozumím.“

„A přijď hladová. Najíme se a popovídáme si.“

„Cože?“

„Rozhovor je důležitou součástí celého procesu. Doufal jsem, že to už chápeš.“

„To ano. Ale myslela jsem si, že jakmile… začneme…“ Hlas se jí vytratil, jako by si nebyla jistá, co chtěla říct.

„Myslela sis, že od chvíle, kdy si začneme hrát, se už nebudeme mít o sobě co dozvídat? Jsme teprve na začátku, Dylan. Uvidíme se večer. Přijď včas.“

Zavěsil a Dylan zaklapla telefon. Třásla se rozrušením. Touhou. Neodolatelným chtíčem. A současně slabým náznakem vzteku.

S Alekem byla v pěkné kaši a nevěděla, jak se z ní dostat. Jako by držela tygra za ocas, a přece si tu situaci sama vybrala. Teď jí zbývalo jediné - nepouštět ho a doufat, že ji nesežere.

Alekův dům vypadal přesně tak, jak si ho pamatovala. Byl překvapivě útulný, se širokou přední verandou a zlatou září, která pronikala přivřenými dřevěnými žaluziemi.

Zavolala mu, když jí k němu zbývalo několik minut cesty, jak ji krátce po telefonátu vyzval e-mailem, a on čekal na obrubníku. Viděla pouze jeho vysokou siluetu, zezadu ozářenou světlem domu.

Měl neuvěřitelně široká ramena. Jeho mohutná postava ji zcela odzbrojovala. S ním si připadala ještě ženštější. A když jí podal ruku, aby jí pomohl z taxi, ten dojem se ještě umocnil.

„Ahoj, Dylan. Jsem rád, že jsi tady.“

„Já… taky.“

Byla to pravda. Nemělo smysl to popírat.

Vzal ji za ruku a vedl ji po schodech k hlavnímu vchodu.

Uvnitř ji pustil a pomohl jí z kabátu.

„Moc ti to sluší,“ prohodil a přejel ji hodnotícím pohledem, až se jí rozhořely tváře.

„Díky.“

Líbilo se jí, že kdykoli se s ní sešel, nezapomněl jí říct, že je krásná. Ne že by to potřebovala slyšet neustále, ale bylo to milé.

Vypadal skvěle jako vždy a jeho mírně rozcuchané vlasy v ní vyvolávaly touhu zabořit do nich ruce. Dnes večer byl oblečený zcela nenuceně, v obnošených džínách a černém tričku, které těsně přiléhalo k jeho ramenům a pevné svalnaté hrudi. S bradkou a tetováním vypadal jako rozmazlený synáček z bohaté rodiny, až na to, že na něm nic chlapeckého nebylo.

„Nejsem nejlepší kuchař na světě, ale moje těstoviny docela ujdou. Máš hlad, Dylan?“

„Trochu.“

Až tehdy si uvědomila, že teplý vzduch v domě prosycuje vůně jídla.

„Pojď se mnou do kuchyně. Jsou skoro hotové.“

Následovala ho po krátké chodbě k zadní části domu a prošla dveřmi. Rozlehlá kuchyň si zachovala původní rozvržení, ale červený žulový pult, skříňky z javorového dřeva a lesklé ocelové vybavení byly zbrusu nové. Působilo to moderně, ale zároveň příjemně a pohodlně jako zbytek domu. Pára stoupající z těstovin, které se vařily na sporáku, místnost ještě zútulňovala.

Cinkla minutka a Dylan nadskočila.

„Nebuď nervózní, Dylan. Jen se navečeříme. Aspoň zatím.“

„Nejsem… Vlastně ne, máš pravdu. Nesnáším, když si připadám jako uzlíček nervů. Mám pocit, že sebe ani své reakce úplně neovládám. Ale asi se musím smířit s tím, že nemůžu mít všechno pod kontrolou. Začínám si to pomalu uvědomovat.“

„Tvrdší sadomasochistické hrátky přinášejí nový intuitivní náhled. To není neobvyklé. A ani špatné.“

Tvrdší sadomasochistické hrátky. To tedy dělají? Hlavou jí prolétlo, co se mezi nimi včera v noci odehrálo, a celé tělo se jí stáhlo a projelo jím slastné zachvění.

„Zkus se při jídle uvolnit.“ Alec se obrátil ke sporáku a píchl

vidličkou do těstovin. „Hotovo. Běž napřed, a jestli chceš, nalij si víno.“ Když se odmlčel a zvedl hlavu, opět ji zasáhlo, jak má zářivě modré oči. „Ale jen jednu skleničku. Pití a hrátky nejdou moc dobře dohromady.“ Přikývla. „Díky.“

Sáhla po otevřené lahvi červeného vína, která stála na kuchyňském pultu, a letmo pohlédla na vinětu. Alec měl vynikající vkus, což ji nepřekvapilo. Zvedla skleničku vedle lahve a nalila si asi do poloviny. Nechtěla, aby ji začaly zrazovat smysly. Rozhodně ne dnes večer.

„Dáš si taky?“

„Ano. Díky,“ přikývl.

Podala mu skleničku. Usrkl a přitom po ní přes okraj sklenky pokukoval.

„Děláš to dobře.“

„Co?“

„Obsluhuješ mě.“

„Mám jen dobré vychování.“

„Možná.“

„Teď si mě dobíráš.“

Široce se usmál a opět se věnoval těstovinám. Pozorovala ho, jak nalil obsah hrnce do cedníku, potom naložil těstoviny na talíř a z pánvičky na sporáku nabral omáčku s rajčaty, cibulí, česnekem a kořením.

Napadlo ji, že je to zvláštní situace. Alec pro ni vaří a pak si sednou, aby se navzdory tomu, co se později večer chystají dělat, najedli a popovídali si jako úplně civilizovaní lidé. Bylo to docela vzrušující. Vlastně víc než docela, přiznala, když si představila, jak ji Alec opět svlékne. Břicho se jí příjemně sevřelo.

„Večeře je hotová. Pojďme do jídelny. Salát a chléb jsou už na stole.“

Prošla za ním dveřmi. Ve světle několika svíček rozestavených na masivním dubovém stole a starožitném příborníku dřevěná

podlaha zlatě žhnula. Stůl byl jednoduše prostřený, na světlých lněných ubrouscích ležely kameninové talíře v přírodní barvě a v proutěném košíku byl chléb.

V nízké bronzové misce uprostřed stolu překvapivě plavaly kamélie.

Alec položil talíře a Dylan chvíli trvalo, než si uvědomila, že jí drží židli a čeká, až se posadí. Udělala to a přitom přemítala o jeho galantnosti. Díky ní vypadal dnešní večer úplně normálně, i když takový zjevně nebyl.

„Takhle to chodí vždycky?“

„Co myslíš?“

Posadil se do čela stolu a položil si na klín ubrousek.

„Vypadá to jako rande.“

„A není snad? Jak víš, že tahle noc neskončí cudným polibkem na prahu?“

„Nevím. Co tady vlastně děláme, Aleku?“

Chvíli mlčel, zvedl krajíc chleba a rozlomil ho. Pohyb jeho rukou odvedl její pozornost. Vypadaly tak silné, že kdyby chtěl, byla by v nich úplně stejně bezmocná jako ten chléb.

Zachvěla se.

Nakonec tiše odpověděl: „Jeden druhého poznáváme. Chceš vědět, jestli se tak chovám i k jiným ženám, se kterými se stýkám? Ano. Někdy. Záleží na tom, jestli jde jen o náhodné hrátky v klubu nebo o něco vážnějšího. Tím ,vážnějším’ myslím, že to trvá delší dobu.“

„Cítils potřebu mi to vysvětlit?“

„Vysvětlit?“

„Že slovo ,vážný’ pro tebe neznamená vážný vztah.“

„Nejsem typ, který by udržoval blízké vztahy. Ne v pravém slova smyslu. To jsi chtěla vědět?“

„Jen jsem to poznamenala.“

„Hm.“ Nabral si sousto do úst a žvýkal. „Co večeře?“

„Ještě nevím, ale víno je vynikající.“

„Zkus ochutnat.“

Věděla, že se Alec vyhýbá osobnímu rozhovoru, ale ve skutečnosti na tom nezáleželo. Ani Dylan nehledala partnerský vztah. Kousla do těstovin. Byly chutné a pikantní. „Umíš vařit.“

Spokojeně se usmál a zvedl víno v posměšném přípitku.

„Umím. Co ty?“

„Abych řekla pravdu, jsem hrozná kuchařka. Ale dokážu si skvěle vybrat restauraci. Nerada přerušuju psaní kvůli bezvýznamným malichernostem, takže mám ve zrychlené volbě na telefonu oblíbené podniky s dovozem až domů.“

„Jídlo není bezvýznamné.“

„No, je nutné…“

„To ještě neznamená, že nám nemůže přinášet radost. Sex je taky nutný.“

„Máš pravdu. Možná jsem se prostě smířila s tím, že ho neumím připravit. Radši si sednu a pochutnám si na něčem dobrém, co uvařil někdo jiný.“

Usmál se a znovu zvedl skleničku. „Někteří z nás přistupují ke své roli aktivněji než jiní.“

Neubránila se úsměvu. „Rád to zdůrazňuješ, viď?“

„Odhadlas mě.“ Zmlkl a usmál se. „Dnes večer jsi mnohem uvolněnější.“

„Ano… Možná za to může víno, ale máš pravdu, že nejsem tak napjatá. Třeba je to jen tím, že tady sedíme a příjemně si povídáme.“

„To je součást mého ďábelského plánu.“

Zasmála se. „Každopádně funguje. Jsem ráda, že nemám pocit, že ti musím něco vysvětlovat. A je to jiné, než když zaujmeme role - na dominantním a submisivním postavení tu vůbec nezáleží. Dává ti to smysl?“

„Naprosto. Stále jsem dominantní, tvoří to příliš velkou část

mé osobnosti, abych se jí někdy vzdal, ale všechno se tím posouvá na hlubší úroveň. Hrátky i sex jsou mnohem intenzivnější, když si lidé vzájemně důvěřují.“

„Ano.“

Líbilo se jí, jak pochopil, že její slabost nezpůsobilo pouze to, že mu předala veškerou moc. A navíc o tom nechtěla přemýšlet do hloubky. Potřebovala vědět jen to, že v jeho blízkosti cítí bezpečí a klid. Pro jednou si to toužila bez jakýchkoli pochybností vychutnat.

Je to nebezpečné.

Ano, míra pohodlí, které s ním cítila, byla nebezpečná. Velmi snadno by mohla přijít o rozum. Alec byl nebezpečný. Ale zúčastnila se té hry ochotně. Zatím.

Alec jedl těstoviny a přitom ji pozoroval - její ruce, to, jak se jí pohnul krk, když polkla. Nemohl se nabažit, jak úchvatně vypadá ve světle svíček. Její jemný obličej lemovaly vlasy jako planoucí vodopád.

Kdyby v běžném životě nevyzařovala takovou autoritu, pravděpodobně by většině lidí připadala křehká. Pod jeho rukama se však změnila. Její moc slábla. Viděl na ní, jak zoufale se ji snaží udržet, a zbožňoval myšlenku, že se jí to nakonec nepodaří.

Ta představa ho vzrušila. Musel se zavrtět na židli a odtrhnout mysl od vzpomínek na její obnaženou pokožku. Vzpamatuj se. Soustřeď se.

Notně se napil vína. Fungovalo by to mnohem líp, kdyby vyváděl z rovnováhy on ji, ne obráceně.

„Povíš mi o své matce, Dylan?“

Na okamžik vypadala otřeseně. Potom zvedla sklenku s vínem a napila se. Chvíli jí trvalo, než ji opět položila na stůl. „Radši ne.“

„Je to pořád živé?“

Dívala se přímo na něj a šedé oči se jí ve světle svíček jasně

leskly. Byla ostražitá a nervózní. I kdyby mu nedala jasně najevo, že s ním na to téma nehodlá diskutovat, vyčetl by to z jejího napjatého obličeje. Ta záležitost se jí nesmírně dotýkala. „Ano.“

„Takže o ní v žádném případě nehodláš mluvit.“ Vzdychla.

„Budeš na mě tlačit, dokud to neudělám?“

„Teď ne.“

„Díky.“

Stále na něj upírala planoucí oči. Vychutnával si její vztek. V duchu přiznával, že to v něm ještě posiluje vzrušení. Svým vzdorováním ho nutila, aby ji srazil na kolena, doslova i obrazně, což mu přinášelo ještě větší uspokojení.

Opřel se a usmál se. „Chci, abys na to, co jsem naplánoval, měla vhodnou náladu.“

Rysy jí okamžitě zjihly, ačkoli si byl jistý, že si to vůbec neuvědomila. Stále se nesmířila s tím, jak snadno mu podléhá, dokonce i v těch nejběžnějších situacích.

Pro to, co chystal, to bylo dokonalé. Ale nejdřív jim muselo trochu vytrávit a Alec si rád dával na čas.

„Povídej mi o svých minulých partnerech, Dylan. Ještě jsme o nich nemluvili.“

„Vlastně není o čem.“

„Takže ani ty si na vztahy nepotrpíš?“

Odmlčela se a usrkla víno, jako by z něj čerpala odvahu. Oči se jí mírně zastřely. „Ne tak docela. Několik jich za sebou mám. Když jsem byla na vysoké, měla jsem dva roky přítele, ale po skončení školy jsem si uvědomila, že ho nemiluju. Připadalo mi nefér to protahovat.“

„Takže to bylo před několika lety? Právě mi došlo, že nemám tušení, kolik ti je.“

„Třiatřicet. Takže ano, chvíli už to je.“

„Od té doby jsi sama?“

„Často jsem randila, někdy i několik měsíců se stejným

mužem. Ale nešlo o nic trvalého.“

„Proč ne? Já pro to mám své důvody. Zajímaly by mě ty tvoje.“

Pozoroval, jak se jí obličej uzavřel. „Nikdy jsem o tom nepřemýšlela.“

Neovládl se a trochu ji pobídl. „Píšeš o erotice, o vztazích i o sexu. A nikdy tě nenapadlo, proč se jim vyhýbáš?“

„Neřekla jsem, že se jim vyhýbám.“

„Já to klidně přiznám, Dylan.“ Pokrčil rameny. „Vyhýbám se vztahům.“

„A zřejmě ti vůbec nevadí vysvětlovat proč.“

„Miluju ženy. Miluju sex. Ale nikdy to nepřerostlo v nic, co bych chtěl zachovat. Neviděl jsem pro to jediný důvod. Takhle mi to úplně vyhovuje.“

„Kolik let to trvá?“

„Je mi šestatřicet. Žiju tak odjakživa.“

„Jaký k tomu máš důvod?“

„Nemám zájem ho hledat.“

„Ale po mně to zjevně vyžaduješ.“

Zabodávala do něj podrážděný pohled. Zbožňoval ten plamen v jejích očích. Věděl, že by ho dokázal uhasit několika pečlivě zvolenými slovy nebo pouze tím, že by jí položil ruku na zátylek. Potřeboval ji vyvést z míry a nechtěl si pokládat otázky, které mu od chvíle, kdy se s ní seznámil, začaly pronikat do mozku. Otázky, zda je otcův pohled na osamělý život správný či vhodný i pro něj pouze proto, že měli stejné geny. Takové složité záležitosti teď řešit nehodlal.

„Dobře, Dylan. Změňme téma. Už když jsme spolu jedli naposledy, uvědomil jsem si, že ses vůbec nezmínila o otci.“

Opravdu změnil téma? Přesto bylo mnohem lepší mluvit o jejím otci než o jeho.

„Nejspíš proto, že jsem ho od šesti let neviděla.“

„Hm.“

„Co tím chceš naznačit?“

Začínala být doopravdy naštvaná. To, co jí poví, se jí nebude líbit. Ani náhodou.

Pokrčil rameny. „Nejspíš proto se vyhýbáš vztahům.“ Na okamžik odvrátila hlavu a stiskla zuby tak silně, že si okamžitě vyčítal, že na ni tolik tlačí.

Vzal ji za ruku. „Promiň, Dylan. Vidím, že jsem zašel moc daleko.“

Otočila se k němu a obličej se jí uvolnil.

„To nic. Vím, že umím být tvrdohlavá.“

„To umíš.“

„Ale některé zážitky z mé minulosti jsou natolik osobní, že o nich s nikým nemluvím.“

„Vůbec s nikým?“

„Možná s nejlepší přítelkyní Mischou.“

„Je dobré mít nejlepšího přítele. Někoho, komu se můžeš svěřit. Jednou třeba dojdeš k závěru, že to můžeš povědět i mně.“

„Třeba.“

Slabě se pousmála a Alekovi se stáhla hruď. Nepřál si dumat nad důvody. Ani nad tím, proč je pro něj tak hrozně důležité, aby mu vyprávěla o svém životě. Přesto bylo.

Měl by si na sebe v její blízkosti dávat pozor, jinak se nechá zatáhnout příliš daleko, mnohem dál, než kdy zamýšlel. S kýmkoli. Nehodlal se k nikomu připoutat, a pokud šlo o sex, měl ho vždy pod kontrolou. Všechno, co tu oblast překračovalo, bylo příliš nahodilé, a jak ho otec učil, pokud člověk riskuje, stává se zranitelným. Jeho rodiče to taky rozdělilo.

Nebo ne? napadlo ho. Teď však nebyl čas, aby přemítal o vztahu svých rodičů. Proč je dnes tak roztěkaný? Důležitá je současnost, dnešní večer s Dylan. A právě teď bylo pro všechny nejdůležitější, aby si zachoval obvyklý odstup.

Musel se soustředit a přesunout se na bezpečnější půdu, zpátky k práci. Naštěstí to byl mimořádně příjemný úkol. Neodolatelný.

„Už ti trochu slehlo, Dylan? Je čas, abychom začali.“

„Teď?“

„Ano, teď.“

Její pohled byl k nezaplacení. Viděl, jak se v jejích rysech střídají emoce - zmatek, touha, strach i náznak sestupu do podvědomí. Stalo se to všechno najednou. A Alec to cítil téměř fyzicky.

Tělo mu zaplavil adrenalin. Vzrušení. A chtíč. Bylo to natolik silné, že další myšlenky, otázky i pochybnosti okamžitě potlačil.

Zvládne to, pokud nebude moc přemýšlet a udělá, co umí nejlíp.

Pozoroval ji, jak se kousla do rtu a vmáčkla bílé zuby do Červené zaoblené pokožky. Půvabné.

Byla krásná. Chtěl ji tak zoufale, že mu dělalo potíže se jí nedotýkat.

Ale chystal se k tomu.

Vstal, podržel jí židli a pomohl jí vstát. Mírně se pod jeho rukama zachvěla. Rozkošné.

Přitáhl ji k sobě a vdechl vanilkovou vůni její pokožky a vlasů. Naklonil se k ní a pošeptal jí do ucha: „Teď si tě odvedu nahoru, Dylan, a udělám s tebou všechno, o čem sním od chvíle, kdy jsem tě měl naposledy ve své posteli. Ale nejdřív si s tebou pohraju. Jsi připravená?“

„Ano.“ Její tiché a jemné zašeptání ho rozechvělo.

Nechtěl přemýšlet o tom, co právě řekl - že se mu o ní zdá. Tohle není sen. Dnes večer ji dostane. Naplácá jí na zadek.

Rozdá si to s ní. Znovu a znovu. A jako vždy bude mít všechno pod kontrolou.

Pod kontrolou. Jako vždy.

V duchu si ta slova ještě jednou zopakoval. A snažil se

nevnímat, že jim tak docela nevěří.

Osm

Dylan stoupala za Alekem nahoru po schodech, ruku v jeho velké teplé dlani. I když ji držel jen zlehka, vyvolávalo to v ní slabý, a přece fyzický dojem, že ji ovládá.

Odmítala přemýšlet o tom, jak moc se jí to líbí. Jak se jí při pocitu, že jí Alec poroučí, třepotá pulz a rozpaluje klín. Nechápala, proč v ní stále zuří duševní boj. Kdyby o tom přemýšlela, možná by ho dokázala zastavit. Určitě by ho zastavila.

Teď však bylo lepší se s tím smířit. Uvolnit se, jak Alec říkal. Nebo to aspoň zkusit. Bylo to příliš příjemné, aby se o ten dojem připravila. Věděla o sobě, že prožívá rozporuplné pocity. Předstírala, že je spojuje jen výstřední sex, ale pro ni, ani emoce, které v ní Alec probouzí, to nic neznamená.

Ano, jde čistě o sex. Pouhou fyzickou reakci. Nemusí to dávat smysl.

Ložnici ozařovala lampička na prádelníku a velkou postel zaléval kruh zlatého světla. Dylan si vzpomínala na hebké přikrývky a dotyk jeho obnažené pokožky.

Slabiny jí zalila vlna touhy

Brzy se dočkáš.

Obrátil se k ní. Takhle zblízka si pronikavě uvědomovala jeho

mohutnost, výšku i šířku jeho těla. Pohlédla na jeho potetované paže. Proč kvůli nim vypadá ještě o něco hříšněji, o něco víc sexy?

„Dylan, vnímej mě.“

Nadzvedl jí bradu a držel ji dostatečně pevně, aby jí dal nezpochybnitelně najevo, že nad ní má veškerou moc. Nikdy s ním o ničem nepochybovala.

Mlhavě si uvědomila, že tohle je první muž z okruhu jejích známých, který se ovládá líp než ona. Důvodem byla možná jejich neuvěřitelná přitažlivost a její schopnost se mu podřídit.

Při přívalu strachu a hněvu se zachvěla.

Nemysli.

„Dylan, musíš se soustředit. Být tu se mnou.“

Pohlédla na něj a setkala se s jeho vyrovnaným modrým pohledem. „Jsem tady.“

Přimhouřil oči, jako by ji hodnotil. „Teď už ano. Je to lepší.“

Spustil ruku, couvl a Dylan se domnívala, že jí jako minule poručí, aby se svlékla. Srdce jí bušilo v hrudi a současně se v ní snoubilo dychtivé očekávání, nervozita a úsilí na nic nemyslet a nerozebírat, co se tu děje.

Mlčky k ní přistoupil a začal ji pomalu a něžně svlékat. Chvěla se pod jeho dotykem, mysl se jí začala vyprazdňovat a ona s tím nemohla nic dělat. Nevzpomínala si, o čem se před pouhými okamžiky snažila tak horečně

uvažovat.

Přejel jí rukama po paži a stáhl jí halenku z ramen. „Máš nádhernou pokožku. Miluju, jak je bledá. Tady máš několik pih… jako malé sladké překvapení.“

Klouzal prsty po jejím rameni a jí se žilami šířil příjemný pocit jako elektrický proud.

A to se jen dotýkal jejího ramene!

Sehnul se, aby jí pomohl zout vysoké černé lodičky, potom jí

rozepnul kalhoty a stáhl jí je přes boky. Kromě krajkových kalhotek a podprsenky už na sobě teď nic jiného neměla.

Nic kromě síly své touhy.

„Líbí se mi, že když za mnou chodíš, bereš si tak nevinné prádlo. Krajka ti na kůži vynikne moc pěkně. Ale dnes večer musí pryč.“

Očekávala to. Přesto se cítila mírně otřeseně. Ochromeně.

„No tak, Dylan. Už jsem tě hladil po celém těle. Je nádherné.

Snad se mi ho nestydíš ukázat?“

„Ne.“

„Tak k čemu to rozkošné zčervenání? Ne že by mi to vadilo, ale rád bych to věděl.“

„Jen jsem… trochu napjatá. Jako bych nevěděla, co mám čekat, i když to do jisté míry tuším.“

„Všechna očekávání pusť z hlavy. Jedině tak se úplně uvolníš.“

„Chápu, ale nevím, jak to mám udělat.“

„Možná potřebuješ trochu rozptýlit.“

Usmál se na ni, až se mu silné bílé zuby zářivě zablýskly.

Neměl tušení, jak ji ovlivňuje, když se na ni usmívá. Nebo měl?

Ale už se jí znovu dotýkal a Dylan nedokázala jasně přemýšlet. Hladil ji po pažích a potom po bocích. Pak sklouzl rukama dozadu a uchopil do dlaní její hýždě, nejprve jenom zlehka, ale pak si je přitáhl blíž. I přes silnou látku jeho džín cítila na břiše jeho erekci.

Pěkné.

Vnímala ve vlasech jeho horký dech, hned vedle ucha, když jí pošeptal: „No tak, Dylan. Uvolni se. Odevzdej se mi. Postarám se o tebe. Slibuju.“

Věděla, že se o ni postará. Jeho hluboký drsný hlas a ruce na jejím těle ji dokázaly zbavit napětí. Měla pocit, jako by jí končetiny v tom žáru a vášni úplně roztály.

Ani se nehnula, když jí přejel rukama po zádech a rozepnul podprsenku. Když podprsenka dopadla na podlahu a on přitiskl Dylan ke své hrudi, ucítila jeho měkké bavlněné tričko. Okamžitě se jí vztyčily bradavky.

Tiše zasténala.

„To je ono. Hodná holka.“

Při slovech, kterými ji vždycky odzbrojil, se zachvěla. Jako by to bylo nějaké afrodiziakum. A když jí přetáhl krajkové kalhotky přes boky, celá se roztřásla.

„No tak, sundej si je. Tak je to správně.“

Udělala, co jí poručil, a odkopla kousek bílé krajky na stranu. Stále ji držel tak blízko a dotýkal se rukama jejích zad, že cítila každý centimetr jeho pevného svalnatého těla.

Bylo zvláštní stát před ním zcela nahá, ačkoli Alec zůstával oblečený. Vyvolávalo to v ní pocit zranitelnosti a točila se jí hlava.

Sklouzl rukou nahoru po jejích zádech a uchopil ji za zátylek. Ten drobný pohyb si ji zcela podmanil. Všechny myšlenky se jí vytratily z hlavy kromě jediného slova, které mu chtěla znovu a znovu opakovat.

Ano.

„Víš, že to cítím,“ pošeptal jí. „Cítím, jak se mi odevzdáváš. Připadá ti, že je tvoje tělo lehčí? Mysl se ti zklidnila. Přesně takhle tě chci, Dylan, v téhle duševní rovině. Tentokrát ses do ní ponořila snadno. Dnešní večer bude stát za to.“

Byl těsně u ní, jednou rukou ji hladil po vlasech a druhou ji držel za krk, až bylo jeho sevření téměř nepříjemné. Ale Dylan dál klesala na nezvykle poklidné místo, kde vládl pokoj a klid smísený s intenzivní touhou. Zachvěla se.

„Prosím, Aleku,“ zašeptala.

„O co mě prosíš?“

„Dotýkej se mě.“

Usmál se. „To budu.“

Vklouzl jí rukou do vlasů, obtočil si je kolem pěsti a zaklonil jí hlavu. Nesnažila se s ním prát. Trochu to sice bolelo, ale jen tolik, aby jí to dalo najevo, kdo je tady pánem. Přesto se o ni začala pokoušet panika.

Tichý hlásek v hlavě jí napovídal, aby s tím okamžitě přestala a utekla, ale potěšení a potřeba potěšit i Aleka převážily.

Je na čase vzdát se kontroly.

Když se k ní sklonil, aby ji políbil na krk, zaklonila hlavu do jeho rukou. V klíně se jí začalo rozlévat teplo a vlhko. Jako by Alec přesně věděl, co Dylan potřebuje, vklouzl rukou mezi její stehna.

„Otevři se pro mě, Dylan.“

Roztáhl jí nohy od sebe a vsunul prsty do jejích vlhkých záhybů.

„Ach…“

„Jsi připravená.“

Odtáhl ruku a jí se zmocnil pronikavý pocit ztráty. Mlčky se nechala odvést k posteli a posadit na pelest. Čekala a pozorovala, jak si Alec přetahuje košili přes hlavu. Při pohledu na zvlněné svaly na jeho břiše, hrudi a pažích ji zaplavilo vzrušení. Bradavky měl výrazně tmavé. Chtěla se jich dotknout, vzít je do úst. Přesto nechala ruce volně spuštěné vedle boků.

„Jsi úžasná,“ řekl jí, couvl a přejel ji hodnotícím pohledem.

„Sedíš tu a čekáš na mě, aniž bych ti to musel říkat.

Jsi dokonalá. Jako panenka. Máš přirozený talent, Dylan.

Věděl jsem to od začátku.“

Neuvědomovala si, co jí říká. Nechtěla přemýšlet o tom, co se tu děje. Pouze to chtěla dělat.

Klekl si před ni na podlahu, roztáhl jí stehna a vsunul se mezi ně. Ucítila, jak ji na lýtkách škrábou jeho džíny. „Trochu se zakloň a opři se o lokty.“

Udělala, co po ní chtěl.

„Dobře. Přesně takhle zůstaň. Chci, abys na mě viděla.

Nezavírej oči, rozumíš?“

„Ano.“

Končetinami i žilami jí pronikala touha jako roztavený žár.

Když jí roztáhl stydké pysky, ještě víc zvlhla.

„Otevři se pro mě, ano, to je ono.“

Roztáhl jí nohy o něco víc, dokud se před ním zcela neotevřela.

Připadala si hříšná. Krásná.

„Tohle je moje oblíbená část ženského těla,“ řekl tiše a prsty mnul nateklé záhyby jejího přirození. „Podle některých lidí vypadá jako květina, orchidej. Souhlasím s tím. Je stejně tak sladká, měkká a drahocenná.“

Zatímco se dívala, zvedl ruku, vsunul si dva prsty mezi rty a sál.

Zasténala. Měla co dělat, aby se nepohnula.

„Líbí se ti to?“

„Ano,“ hlesla.

Usmál se a tytéž prsty vsunul mezi její stydké pysky. Promnul citlivou pokožku u vstupu do pochvy. Dylan měla pocit, že přijde o rozum, pokud do ní brzy nevnikne. Její vášeň hraničila s bolestivou potřebou a klitoris jí hořel touhou.

„Prosím, Aleku…“

„Potřebuješ se udělat, zlato?“

„Ano!“

Vsunul prsty dovnitř a ona se proti němu vyklenula. Palcem přitlačil na poštěváček.

„Ach!“

Začal krouživě pohybovat rukou, prsty i palcem. Její slast rostla a rozehřívala ji.

„Už to bude?“

„Ano, ano…“

„Ještě vydrž.“

„Ne…“

„Ale ano, vydrž.“

Skousla ret a snažila se potlačit vlnu rozkoše, která hrozila, že ji celou zaplaví. V tu chvíli jí vsunul druhou ruku pod hýždě a silně štípl.

„Ach…“

„Je to příjemné?“

„Bolí to.“

„Ale je to příjemné?“ opakoval.

„Ano, je. Ach…“

Znovu ji štípl, tentokrát silněji, a bolest, která jí vystřelila do těla, se smísila s požitkem.

„Aleku. Už budu. Prosím…“

„Ještě ne. S tou bolestí je to lepší?“

„Je to… lepší. Ano. Potřebuju se udělat!“

„Vydrž. Dokážeš to. Pověz mi, že to zvládneš.“

„Já… Bože…“

Znovu ji štípl, tentokrát mučivě, a překročil tím hranici, při níž se bolest mění v potěšení.

„Zvládnu to,“ zalapala po dechu. „Potlačím to.“

Svíjela se před ním, ale nezáleželo jí na tom. Dál ji vzrušoval rukama, dráždil prsty, mnul palcem tvrdý klitoris a tlačil na něj. Druhou rukou ji štípal do hýždí a stehen. Bolelo to, a přece to bylo nepopsatelně úžasné. Zcela se v tom prožitku ztrácela.

„Jsi skvělá, Dylan. Nádherná. Teď chci vidět, jak se uděláš.

Pro mě.“

Prudce do ní zastrčil prsty a palcem kroužil kolem poštěváčku. Současně ji štípl do vnitřní strany stehna, dost na to, aby bolest vyvolala další vzrušení.

Dylan dosáhla orgasmu a v hlavě jí vybuchlo tisíc hvězd.

Zalapala po dechu a vykřikla.

„Ach… Bože, Aleku!“

Vyklenula boky a přitiskla se k jeho ruce. Přitom jí stále proudila ohromující slast.

Omráčeně dopadla zády na postel. Lehl si vedle ní a přitáhl si ji do klína. Přehnul si ji přes kolena, a zatímco jí tělem otřásaly poslední vlny vyvrcholení, začal ji vyplácet na zadek.

Jeho ruka, znovu a znovu dopadající na její pokožku, byla jako oheň. Ale také přinášela potěšení a Dylan se přistihla, že se nadzvedá, aby mu vyšla vstříc. Z dálky slyšela pleskavý zvuk kůže dopadající na kůži a Alekův drsný dech. Připadalo jí, že nic jiného neexistuje, snad kromě tvrdého hrbolu v jeho džínách, který ji tlačil do břicha. A jeho mužské vůně.

Tloukl ji stále silněji. Druhou rukou ji chytil kolem pasu a pevně držel. Vyvolávalo to v ní pocit bezpečí. Sama bolest se změnila v požitek, už je nic neoddělovalo. Skoro měla pocit, že by jen díky tomu dokázala spolehlivě dosáhnout orgasmu.

„Hodná holka. Opravdu jsi to zvládla.“

Nevěděla, proč je tak šťastná, že ho to slyší říkat. Vlastně vůbec nedokázala myslet. Hlava ji neposlouchala.

Přála si, aby ji ošoustal. Potřebovala to.

Zatímco její touha rostla, slyšela ještě něco jiného a uvědomila si, že se jí v uších odráží vlastní sténání. Přesto nedokázala přestat. Nechtěla.

„Dylan, znovu se uděláš.“

„Ach…“

„Pro mě.“

„Ano. Pro tebe…“

Uvolnil jí pás, sklouzl rukou po jejím břiše mezi stehna a začal jí dráždit klitoris. Už předtím byla rozbolavělá a mimořádně citlivá, ale tvrdě ji mnul a dál ji přitom plácal přes zadek. Na chvíli se jí zmocnila téměř nepřekonatelná bolest, ale pak její tělo zaplavilo potěšení a klín se opět zatnul potřebou. Bolest přerostla

v ještě silnější vzrušení, které ji pobízelo, aby nepřestávala stoupat k vrcholu. Při každém silném plácnutí na zadek se jeho zkušené prsty přitiskly ke klitorisu. Uplynul pouhý okamžik a opět dosáhla extáze.

Bylo to neuvěřitelně silné. Uvědomovala si pouze žár, vášeň a

jeho. Vykřikla, tonoucí v potěšení.

„Aleku!“

Orgasmus byl tak mohutný, že se stále třásla. Narovnal ji, takže mu seděla na klíně, a pevně ji držel. Položila si hlavu na jeho rameno a vychutnávala si jeho silné objetí.

Zmocnil se jí nádherný pocit a po celém těle se jí rozlévalo tekuté teplo - do břicha, končetin i do hlavy.

Do srdce.

Kdyby o tom jen na okamžik přemýšlela, usoudila by, že tohle nesmí dovolit. Ale ten hlas potlačila. Právě teď to nechtěla slyšet. Nechtěla myslet.

Na to bude dost času později. Později se na tuhle situaci zpětně podívá, zamyslí se nad ní a rozebere ji tak, aby dávala smysl. Ale teď na ničem takovém nezáleží. Důležité je jen to, že tu leží s Alekem.

Alec ji pozoroval, jak zatajila dech. Tváře měla půvabně růžové, stejně jako jemnou pokožku na hýždích, když ji vyplácel. Choval ji na klíně, tiskl ke vzrušenému penisu a vychutnával si pohled na její dokonalý zadek a líbezné křivky.

Znovu jí sáhl mezi stehna a vklouzl prsty do kluzkého vlhka. Ucítil, jak se zachvěla. Byla celá mokrá. Připravená. A Alec se už nemohl držet zpátky.

Mírně ji popostrčil, položil zády na polštář, vytáhl z nočního stolku vedle postele kondom a stáhl si džíny. Vzduch, který ochlazoval jeho nahou pokožku, mu na ocelově tvrdém penisu připadal jako pohlazení.

Ježišikriste, bude ejakulovat jen při pohledu na její zastřené

šedé oči připomínající křišťál za oparem kouře. Měla červené plné rty, a když se zatoulala pohledem k jeho přirození, olízla si je jazykem.

Do háje.

Skoro zasténal nahlas.

Měla bezchybná ňadra stejně jako zbytek těla a z bledé pokožky jasně vystupovaly tmavě červené bradavky. Pozoroval ji a jeho penis pulzoval.

„Aleku…,“ vydechla tiše.

„Ano?“

„Opícháš mě ještě? Potřebuju to.“

Usmál se, dotkl se rukou svého přirození a pohladil ho po celé délce až k vrcholku. „Ano. Pořádně a tvrdě. A přitom tě budu plácat po zadku. Znovu se pro mě uděláš, zlato.“

Líně se usmála a oči se jí stříbrně leskly. Ne, vlastně to nebyl líný úsměv. Plula v podvědomí, a přece přesně věděla, co chce.

„Prosím,“ vypravila ze sebe.

Už to nevydržím ani chvilku.

Uchopil ji kolem pasu, přitáhl k sobě a položil doprostřed postele. Koleny jí roztáhl stehna a ovinul si její nohy kolem boků. Měla tak svůdně hebkou pokožku, že se téměř neudržel. A když mezi roztaženými stehny uviděl její štěrbinku, to nádherné růžové maso, mokré, lesklé a oteklé, jeho penis sebou škubl.

Potřebuješ ji. Hned.

Druhou rukou ji chytil za zápěstí a zvedl jí paže za hlavu. Dovolila mu to. Veškerý vzdor ji opustil. Vědomí, že se mu odevzdala, ještě posílilo jeho obvyklé vzrušení. Na této ženě bylo něco víc, ale právě teď o tom nedokázal přemýšlet. Ne, potřeboval být v ní. A toho taky jedním prudkým pohybem boků dosáhl.

Zalapala po dechu a Alec zasténal. Zaplavila ho žhavá slast, která se soustředila do jeho pulzujícího penisu. Její horká a kluzká pochva mu způsobovala neskutečný požitek.

„Panebože, Dylan. Jsi tak neuvěřitelně těsná. A mokrá. Musím tě ošukat…“

„Ano…“

Začal pohybovat boky a přirážet do ní. Upírala na něj přivřené oči a lapala po dechu. Znovu zčervenala a bradavky jí ztmavly a ztvrdly. Naklonil se k ní a vzal jednu mezi rty.

„Ach!“

Vtáhl ji hlouběji do úst a skousl.

„Bože, Aleku!“ Odtáhl se. „Bolí to?“

„Ano,“ sykla.

„A je to příjemné?“

„Ach ano.“

Sklonil hlavu, začal jí sát druhou bradavku, zuby přejížděl po vztyčeném vrcholku a potom ji znovu kousl.

„Ach… Aleku.“

Vzepjala boky a pohnula rukama, jako by se chtěla vykroutit z jeho pevného sevření. Ale doopravdy se s ním neprala. Svíjela se potěšením. Přirážel do ní a tělem se mu šířil stejný žár. Její pochva svírala jeho penis jako hladká, čím dál těsnější rukavice a Alec věděl, že ji znovu brzy přivede k vrcholu.

Odtáhl se a pohlédl na ni. Musel ji vidět. Mračila se a ústa měla pootevřená. Byla nesmírně krásná. Potěšení mu zaplavovalo celé tělo, penis, varlata, břicho, ruce i nohy.

Pustil její pás, dotkl se jejích úst a konečky prstů přejel po plných rtech.

„Saj,“ poručil jí. Poslechla ho a lačně mu olizovala prsty, jako by jí nabídl penis.

Zasténal, s jistým přemáháním je vytáhl z jejích úst a vklouzl jí rukou pod zadek mezi půlky. Díval se jí do očí a přitom přitiskl jeden prst k těsné malé dírce. Rozšířily se jí panenky, ale neprotestovala. A když vklouzl špičkou prstu dovnitř, vzdychla a

pochva kolem jeho bolavějícího penisu se ještě víc sevřela.

Potřeboval se na chvíli zastavit, ačkoli mu pulz zběsile bušil a roznášel potěšení do celého těla.

Uklidni se.

Nadechl se. Zatím nechtěl dosáhnout orgasmu.

Její konečník byl těsný a horký a Alec zatlačil ještě o něco hlouběji, dokud nepřekonal počáteční svalový odpor.

„Líbí se ti to, Dylan?“ Zasténala.

„Řekni mi to,“ poručil jí.

„Ano. Líbí se mi to. Je to úžasné. Potřebuju ještě.“ Zatlačil hlouběji a Dylan zasténala a přitiskla k němu boky.

„Ještě, Dylan?“

„Ano. Prosím.“

„Zhluboka se nadechni.“

Pomalu přidal druhý prst. Pravidelně dýchala a její svaly se kolem něj uvolňovaly. Byl tak zatraceně vzrušený, že se téměř neovládal.

„Co kdybych tě rukou opíchal do zadku?“

„Ano. Chci to.“

Vklouzl prsty dovnitř, ven a zase dovnitř. Třásla se pod ním. Přes tenkou stěnu cítil tlak svého penisu, který do ní hluboko vnikal.

To už se nedalo vydržet.

„Ježišikriste, Dylan.“

Pustil jí ruce, začal do ní tvrdě přirážet a přitom dál zajížděl prsty do jejího zadku. Objala ho a pohybovala se s ním ve zběsilém rytmu. Užívala si to stejně jako on. Oba přerývaně lapali po dechu.

Pak se celá napjala a její přirození se kolem tvrdého penisu pevně stáhlo. Když dosáhla orgasmu, znovu a znovu, křičela jeho jméno.

„Aleku! Bože, Aleku… Aleku…“

Držel se zpátky, protože se s ní chtěl milovat co možná nejdéle. Bylo to příliš nádherné, než aby přestal. Zabořil se do ní a stále v ní pohyboval prsty. Třásla se a její pochva byla horká a sametově hebká. Bylo neuvěřitelné, jak byla vzrušená a mokrá. Když konečně dosáhl orgasmu, zasáhla ho mohutná vlna slasti, která ho úplně oslepila. Nepřestával do ní přirážet.

„Ošukám tě, zlato. Ošukám tě… ano, ano…“

Točila se mu hlava. Když se na ni zhroutil a vytáhl prsty z těsné dírky, uvědomoval si pouze obnaženou pokožku, pot a vůni sexu.

Cítil pod sebou její tělo. Měkká ňadra se tiskla k jeho hrudi, hladké břicho se dotýkalo jeho. Kdykoli si vybavil její pokožku, připadala mu jako porcelán, jen s tím rozdílem, že byla horká a živá. A její vlasy, bujné rusé kadeře,

byly snad všude. Vnořil do nich ruku a vdechl jejich vůni. Její vůni.

Při pohledu na hedvábné prameny rozprostřené na polštáři mu srdce v hrudi zběsile tlouklo. Ale jeho zrychlený pulz měl i jiný důvod než jen vynaloženou fyzickou námahu.

Co se to s ním krucinál děje? Odtáhl se od ní a lehl si na bok.

„Pořád ti dlužím výprask,“ poznamenal. Tiše se zasmála a obrátila se na břicho.

„Přijmu ho hned,“ řekla tichým hlasem. Její pomalá slova se táhla jako med.

„Nějak rychle ses přizpůsobila, Dylan.“

„Snažím se. Copak přesně to nechceš? Nevyžaduješ to po mně?“

„Máš pravdu.“

Ale skutečně to tak bylo? Chtěl… něco víc.

Krucinál. Nemysli na to.

Naklonil se k ní, pořádně ji plácl přes zadek, a když nadskočila, usmál se.

Ano, bylo v tom něco víc. Přál si jí poroučet. Ovládat ji.

Vyvolat u ní nějakou reakci. Jejich milování řídit.

Znovu zvedl ruku, ale pak se zarazil.

Nechtěl ji bít, aby si dokázal, že má pravdu. Na to byl v tom, co dělal, příliš dobrý. Všechno kolem něj i jeho myšlenkové pochody mu připadaly jako pitomost.

Chová se nezodpovědně. Neodpustitelně.

Jako by se úplně přestal kontrolovat, sakra.

Vzal ji za ruku a řekl: „Na chvíli toho výprasku necháme.“

Mlčky zůstala ležet na břiše. A Alec, který se díval na hladké křivky jejího těla, neměl to srdce donutit ji, aby se pohnula. Místo toho jí položil ruku na teplou pokožku a vychutnával si to. A hlavou mu prolétlo: Je moje.

Byla to nebezpečná myšlenka. Součástí role dominanta byl sice i majetnický postoj, ale tak jejich dohoda nezněla. Tohle nikdy nedělal. A ani tato chvíle - tato žena - nebude výjimkou.

Nechtěl myslet na to, proč se musel v duchu okřiknout a přivést své myšlenky zpátky k poslušnosti.

Zatajil dech. Vzpamatuje se ze silného orgasmu a vrátí se k tomu později. Nebo ji znovu ošoustá a úplně na to zapomene.

Jenže od chvíle, kdy poznal Dylan Ivoryovou, měl v hlavě pouze ji. Neměl důvod věřit, že se to v dohledné době změní.

Proklatě.

Devět

Dylan seděla na pohovce s měkkou přikrývkou na klíně, poslouchala, jak venku prší, a přitom usrkávala ze šálku jasmínový zelený čaj. Byla unavená a všechno ji bolelo. Od chvíle, kdy včera večer vstoupila do Alekova domu, si připadala jako v transu.

Už jen to, že tam šla na jeho příkaz, bylo nepochopitelné. Jakmile začali, snadno se tomu poddala. Ale to, co se mezi nimi odehrálo potom, bylo neuvěřitelné - sex i pocit sounáležitosti, kvůli kterému ten fyzický akt působil úplně jinak. Líp. Intenzivněji. Dnes ráno ji však naplnily pochybnosti a nervozita a pulz jí neklidně bušil.

Opravdu mu to všechno dovolila? Předala veškerou moc muži? Přestala se kontrolovat a úplně se mu odevzdala? Stále to nedokázala vstřebat.

Pokud šlo o její submisivitu, bezesporu měl pravdu. Ale proč má na něj kvůli tomu dnes ráno takový vztek? Není to jeho vina. Nebo je?

Nechtěla mít zlost. Nechtěla cítit strach. Právě teď si

přála jediné - zůstat, kde je, ospalá a rozbolavělá, a čerpat útěchu z přikrývky, čaje a tichého pleskání deště. Toužila si vychutnávat zážitek včerejšího večera. Bylo to příjemné. Vlastně

víc než příjemné. Tak proč to dnes musí zpochybňovat nekonečnými otázkami?

Když jí zazvonil mobilní telefon, v první chvíli ji napadlo, že ho nechá přepnout do hlasové schránky. Pak si uvědomila, že je to možná Alec, a popadla telefon z nízkého stolku.

„Prosím?“

„Ahoj Dylan, tady Mischa.“

„Aha, ahoj.“

„Taky tě ráda slyším.“

„Promiň, Mischo. Myslela jsem si, že je to Alec.“

„Hm.“

„Co má to tvoje ,hm‘ znamenat?“

„Je jasné, že se něco děje. Proč jsi mi kvůli tomu nezavolala?“

„Vlastně…“ Dylan se kousla do rtu. „Nevím.“

„Měla jsem pocit, že si musíme popovídat.“

„Ty a tvoje ,pocity’, Mischo.“

„Neodbíhej od tématu.“

„Máš pravdu.“

„Proč?“

Dylan usrkla čaj, vdechla voňavou páru a čerpala z ní útěchu.

„Připadá mi, že prožívám úplně něco nového. Dokonce zatím ani nevím, jak to mám popsat.“

„Co kdybys mi vylíčila, co se stalo od minulého týdne, kdy jsme spolu mluvily naposledy?“ pobídla ji Mischa.

„S Alekem jsme si povídali. Sešli jsme se spolu. Vzal mě na večeři, což vypadá za současných okolností trochu zvláštně. Není takový, jak jsem čekala, když se mi o něm Jennifer zmínila.

Vůbec ne. Myslela jsem si, že to bude nevrlý

zamlklý bručoun, ale k tomu má rozhodně daleko. Teď mi taková myšlenka připadá směšná. A není ani takový, jak jsem předpokládala po první schůzce, kdy jsme se seznámili. Nejdřív jsem z něj měla jiný dojem, možná proto, že se mi nelíbilo, jak na

něj reaguju, takže jsem si o něm udělala vlastní obrázek. Ale pak jsem poznala, že je vzdělaný a chytrý. Nejen sečtělý, ale dobře se orientuje v životě a řídí se zdravým rozumem. Dost možná je to ten nejsebejistější člověk, jakého znám. Nejdřív mi připadal domýšlivý a dost mi to vadilo, ale pak jsem zjistila, že to tak není. Má důvod být sebejistý.“

Odmlčela se a usrkla čaj.

„Na jednu stranu je hrubý, což mě přitahuje, ale občas v něm vidím i něhu. A nebojí se ji projevit. Když mi vyprávěl, jak přišel o otce, chápala jsem, jak ho to ranilo a pořád zraňuje. Muži, kteří jsou taková esa jako on, lepší termín mě nenapadá, bývají tvrďáci, ale on takový není. Je kultivovaný a vůbec ne narcistický, k čemuž má většina podobných mužů sklon. Obvykle je to známka nejistoty, ale věř mi, že Alec si v ničem nejistý není.“

Před očima jí vytanul jeho obličej, smyslná ústa a zářivě modré oči. Vybavila si dotyk jeho ruky na své pokožce.

„Jsi tam, Dylan?“

„Co?“

„Úplně jsi na mě zapomněla.“

„Bože, promiň. Včera v noci jsem se moc nevyspala.“ Prohrábla si vlasy a odhrnula si je z obličeje.

„Co se stalo?“

„Spala jsem s ním. Ale nejdřív bych ti měla říct, že mě onehdy v noci zavedl do mučírny… „

„Cože? Vidím, žes mi toho spoustu zatajila.“

„Já vím, já vím…“

Mischa se najednou ostře zeptala: „Jsi v pořádku?“

„Naprosto. Tedy chci říct, že fyzicky rozhodně. Bylo ohromující, když jsem se úplně uvolnila. Ještě teď se mi z toho točí hlava.“

„Vážně?“

Dylan vzdychla. „Pořád to všechno nechápu. Mám pocit, že

mě celý ten proces mění. Otvírá mě. Alec mě otvírá. Hrozně se toho bojím, ale musím v tom pokračovat. Přesto bych někdy nejradši utekla co nejdál, protože se s ním cítím… slabá.“

„Ale pořád se s ním vídáš.“

„Ano.“

„Myslíš, že tu jde o víc než o pouhé pobláznění? O víc než o vzrušení, že tě zasvěcuje do něčeho nového? O víc než o sex?“

„Možná.“

„Páni.“

„Jo, páni. Ten sex je neuvěřitelný.“ Na druhém konci nastala dlouhá pauza. „Mischo? Nemáš ve zvyku tak dlouho mlčet. Na co myslíš?“

„Jak je to šokující. Mluvíme přece o tobě, Dylan, a ty tyhle dívčí záležitosti neprožíváš. Překvapuje mě, jak klidně o tom mluvíš. Jak to přijímáš.“

„Buď si jistá, že klidná rozhodně nejsem. Jsem hrozně vyděšená. A od rána to pořád rozebírám. Připadám si trochu omráčená.“

„Kdy ho zase uvidíš? Jak jste se rozešli?“

„Dnes jsme se probudili poměrně pozdě. Měl schůzku se svým agentem, a tak mě posadil do taxíku s tím, že se mi v týdnu ozve.“

„Nabídl ti nejdřív snídani?“

„Jen kafe.“

„Hm.“

„Nic víc jsem nechtěla, Mischo. A on musel pracovat. Já vlastně taky. Honí mě termíny, poslední dobou jsem na ně dost kašlala. Bylo to prima.“

„Dobře, když to říkáš. Ale ať už je to jakákoli třída, jestli ti ublíží, najdu si ho a nakopu mu ten jeho úžasnej zadek.“

Dylan se usmála. „Fajn. Takže dohodnuto. Přesto nedovolím, aby se to stalo. Ale jak se máš ty? Jsem hrozný sobec, že mluvím pořád jen o sobě.“

„Jako obvykle. Mám práce nad hlavu. Od té doby, co docházím do salonu jen čtyřikrát týdně, abych stačila psát, mám plný diář na čtyři až pět měsíců dopředu. Před několika dny jsem odevzdala jednu novelu a příští týden začnu svůj první dlouhý román. Stýkám se s několika chlápky, ale nejde o nic vážného. Rozhodně ne tak jako u tebe.“

„Tohle není vážné. Ne tak, jak si myslíš. A ani nečekám, že bude. Ani jeden z nás o to nemá zájem.“

Když však Dylan zavěsila, hlavou jí prolétly pochybnosti a sevřel se jí žaludek. Protože teď už si nebyla zcela jistá, že je to pravda.

Alec si našel místo u baru, posadil se a objednal si pivo. Nechtěl se opít, ale rozhodně potřeboval otupit smysly. Barman před něj položil sklenici a Alec si dlouze lokl. Silné tmavé pivo ho zchladilo.

Venku už od rána pršelo, a přece mu bylo horko jako na poušti. Už se tak probudil a velmi ho zlobilo, že s tím nedokázal nic udělat. Proto zalhal Dylan, že má schůzku s agentem. Byla to naprostá pitomost. Jen potřeboval zůstat sám. A přemýšlet.

K ničemu to nevedlo. Z toho důvodu zavolal Dantemu, jestli by se s ním večer nesešel v jejich oblíbeném baru.

Zvedl hlavu a spatřil ho, jak prochází dveřmi. Byl to vysoký štíhlý muž s tmavými vlasy a tmavýma očima. Všechny ženy u baru se otočily, aby si ho prohlédly. Jako napůl Ital a napůl Španěl si svým vzhledem obvykle získal každou ženu, kterou si umanul. Ale stejně jako u Aleka i u něj bylo pravděpodobnější, že se dá dohromady s někým, koho potká ve fetišistickém klubu. Přestože Dante nevyznával tak tvrdé praktiky jako Alec, bylo pro oba těžké navázat vztah se ženou, která nemá zájem aspoň o trochu výstřed-nější sex. A ani jeden z nich nebyl typ, který by se pokusil zasvětit do svého životního stylu „vanilku“. Tak proč se proboha

zapletl s Dylan Ivoryovou?

Do háje.

Než Dante došel k baru, Alec dopil většinu piva.

„Nazdar, Aleku.“

„Ahoj.“

Dante se posadil na stoličku vedle něj a Alec mu objednal pivo a další pro sebe.

„Copak hoří, Aleku?“

„Co tím myslíš?“

„Takovéhle schůzky narychlo se ti nepodobají. Má mi to lichotit?“ zavtipkoval Dante a zakřenil se na něj.

„Jo, tohle… Promiň, že jsem tě vytáhl do baru ve všední večer.“

„Nevadí. Zítra nemáme žádný soud. Co se děje?“

Alec seděl a zamyšleně usrkával pivo. Co to s ním krucinál je?

„Možná potřebuju tvou pomoc, abych to zjistil.“

Dante přikývl, přimhouřil oči a napil se. „K něčemu se schyluje?“

„Jo.“

„Jde o ženu, se kterou se scházíš. O Dylan.“

Nebyla to otázka. Jako Alec byl i Dante zkušený dominant, který využíval čas k tomu, že posuzoval lidi. Aleka nepřekvapilo, že okamžitě pochopil, co je jádrem jeho potíží.

„Hm.“

„Vzal jsi ji do Domu rozkoše?“ Alec dlouze vydechl. „Jo.“

„Jak to šlo?“

„Skvěle. Je přesně tak submisivní, jak jsem předpokládal. Snadno podléhá, možná až příliš snadno. Čekal jsem od ní mnohem víc vzdoru.“ Promnul si rukou bradku. „Přesto se mi nechce svěřovat. Vím, že mi něco důležitého tají. Nevadí, časem tomu přijdu na kloub.“

„O tom nepochybuju. Takže v čem je problém?“

„Ve mně.“

Zmlkl a znovu se napil piva. Dante mlčel, dával mu čas, aby si v hlavě srovnal myšlenky. Jedním z důvodů jejich přátelství byla vzájemná úcta a pochopení.

Alec postavil sklenici na bar zbytečně silně. „Fajn. Jde o tohle: ta žena se mi líbí. Hodně se mi líbí. To je průšvih.“

„Líbí se ti každá žena, se kterou si hraješ, Aleku. A stejně jako já upřednostňuješ přátelský přístup. Tak proč ti to najednou vadí?“

„Dobrá otázka.“

Dante ho pozoroval a Alec věděl, že v duchu hledá odpovědi.

On taky, krucinál.

Dante se opřel lokty o bar. „Pokračuj. Pojďme ke kořenům věci. Ta žena se ti líbí a hrál sis s ní jako s desítkami dalších. V čem je to jiné?“

„Ve všem.“ Alec dlouze vydechl, upíral pohled na své pivo a prsty poklepával do orosené sklenice. „Úplně ve všem. Důvodem není jen její tělo nebo fantastický sex, ani jak mi podléhá. Je to všechno dohromady. Překračuje to fyzické hranice. Nemůžu uvěřit, že to říkám, ale je to tak.

Mám pocit, že se v její blízkosti přestávám ovládat. Pořád na ni myslím a chci ji mít jen pro sebe. Ale když jsem s ní, absurdně se snažím zachovat si aspoň část sebekontroly, a potom potřebuju, aby odešla a já se mohl dát znovu dohromady. Nelíbí se mi to. Vlastně jsem znechucený sám sebou. Jestli chceš vědět pravdu, připadám si jako mizerný puberťák.“

Když zvedl hlavu, Dante se na něj široce usmíval.

„Co je?“ Alec začal být podrážděný. Právě mu svěřil své nejniternější myšlenky, krucinál.

„Opravdu se ti ta žena líbí.“

„To už jsem říkal.“

„Já vím, ale je v tom ještě něco víc, viď?“

„Doprdele,“ zamumlal Alec. „Chci jenom, aby všechno zůstalo, jak to je. Chci si s ní hrát, pak se s ní rozloučit a věnovat se obvyklým věcem. Práci. Čemukoli. Jenže posledních několik dní vůbec nedokážu psát. A dnes ráno jsem ji po společné noci poslal domů, ačkoli jsem vůbec netušil, jestli už je připravená zůstat sama. Abych byl upřímný, pořád mi připadala trochu omámená. Bylo ode mě zatraceně nezodpovědné posadit ji do taxíku.“

„Myslíš, že je v pořádku?“

„Ano, asi ano. Řekl jsem jí, ať mi zavolá, kdyby se necítila ve své kůži. Přesto je velmi samostatná a nevím, jestli by se mi ozvala, i kdyby to potřebovala. Žádná sláva, co?“

„Aleku, ty výčitky svědomí si klidně ušetři. Jak často u sebe necháš ženu celý den, ať už spolu provozujete jakkoli tvrdý sex? Nakonec ji vždycky pošleš domů. Taky to tak dělám. Mluvil jsi s ní dneska? Zkontrolovals ji?“

„Ne. Ale řekl jsem jí, že se ozvu.“

Dante mrkl na hodinky, potom zpátky na Aleka a pokrčil rameny.

Jo, já vím. Zavolám jí. Nejsem hňup. Takhle se dominanti na naší úrovni, lidi jako ty a já, nechovají. Učím ostatní, jak být zodpovědný hořejšek, proboha. A jak nebýt trouba.“

S Dylan si jako trouba připadal. Jen potřeboval zjistit proč. A co nejdřív s tím přestat. Za ženu, s níž se stýkal, musel nést naprostou zodpovědnost.

„Budeš se s ní vídat dál?“ zeptal se Dante.

„Jo.“

„Fajn. Vím, že uděláš, co je potřeba a co je správné.“

„Jako vždycky. Jen se musím zbavit těch zvláštních pocitů.

Třeba si od ní potřebuju odpočinout.“

„Třeba. Nebo se s ní dál vídat, dokud nepřijdeš na to, proč to tak je. V tomhle ti nepomůžu.“

„Já vím. I tak díky, žes přišel.“

„Kdykoli.“ Dante dopil zbytek piva a postavil prázdnou sklenici na bar. „Zvládneš to?“

„Ovšem. Zvládnu.“

Dante ho poplácal po zádech a vstal. „Zavolej mi, jak to jde.“

„Zavolám.“

Alec dopil pivo, vyšel ven a vytáhl si límec kožené bundy ke krku, aby se ochránil před deštěm. Naplnil si plíce nočním vzduchem, pachem vlhkého chodníku, výfukových plynů projíždějících aut a slanou vůní oceánu vzdáleného jen několik bloků.

Měl v úmyslu dojít k svému vozu, vytáhnout mobil a zavolat Dylan, ale přistihl se, že ho nohy nesou bůhvíkam. Vlasy mu vlhly a kapky vody mu stékaly za límec, ale nestaral se o to. Jednotlivé bloky, budovy i lidé kolem něj ubíhali jako rozmazaná skvrna. Nevěděl, co přesně dělá. Jen potřeboval utlumit mozek a zbavit se napětí, nejistoty a vzteku.

Když se vrátil k autu, bylo po desáté, byl skrz naskrz promočený a mokré džíny se mu lepily k nohám. Bez ohledu na to, že si poničí kožené sedačky, nastoupil a nastartoval.

Zamířil na sever a potom zabočil na západ směrem k věži Space Needle. Přitom si namlouval, že tam nejede proto, že v Belltownu v jejím stínu bydlí Dylan.

Projel kolem staré cihlové budovy, kde byl její podkrovní byt, zpomalil a zadíval se do třetího patra. V oknech se svítilo, ale nic dalšího neviděl. Co taky krucinál čekal?

Ji.

Do háje.

Přidal plyn a se zrychleným tepem jel dál.

Vůbec nevěděl, jak skončil před Domem rozkoše.

Zaparkoval a vešel dovnitř. V klubu bylo teplo, světlo a hrála tlumená hudba. Domníval se, že takhle nějak to vypadá v

ženském lůně.

Neobtěžoval se vytřepat si mokrou bundu, jen si ji sundal, přehodil si ji přes ruku a vstoupil do hlavního sálu. Nebylo tam moc lidí, začátky týdne byly vždycky poklidné. Nevadilo mu to. Pouze tam potřeboval být. Kvůli čemu?

Prošel zšeřelou místností, kývl na pozdrav několika známým a zamířil k prázdnému gauči na druhé straně, kde se posadil a pozoroval dění.

Nějaký dominant, jehož znal, připravoval velkou lavici na bondáž a provlékal bílý provaz oky vsazenými do dřeva. Alec bílý provaz moc nepoužíval, dával přednost estetické černé nebo červené barvě. Tak či onak nepatřila bondáž mezi jeho nejoblíbenější praktiky. Rád při hrátkách využíval vzrušení navozeného smysly, ale udělal by cokoli, aby submisivního jedince přiměl k co nejsilnější reakci. Záleží přece hlavně na jejich potřebách, ne?

V hlavě se mu vynořil Dylanin půvabný obličej a obrovské jasně šedé oči, ale rychle ty představy zapudil.

Nemysli na ni.

Potřeboval rozptýlení. Copak sem dnes večer nepřišel právě kvůli němu? Navíc si s sebou přinesl tašku s pomůckami. Kdyby si nechtěl hrát, proč by se tím obtěžoval?

Vstal a vyšel nahoru do místnosti, kde se tančilo. Bylo tam zvýšené pódium s blikajícími světly a třemi tyčemi pro striptérky. Jak očekával, u tyčí se vlnily dvě ženy, vysoká blondýna, kterou už v klubu párkrát zahlédl, a drobná žena s nazlátlou pletí a dlouhými vlnitými černými vlasy. Obě na sobě měly přiléhavé oděvy a vysoké boty na jehlovém podpatku, které byly v klubu obvyklé.

Rozhlédl se, aby zjistil, jestli tančí pro pobavení konkrétního dominanta, ale byl jediným mužem v místnosti, který jim věnoval pozornost. Byly volné.

Posadil se na židli u kraje tanečního parketu, pohodlně se uvelebil a nespouštěl z dívek pohled. Netrvalo dlouho a všimly si ho. Usmál se, kývl na ně a dovolil jim, aby se k němu přiblížily.

Blondýna okamžitě padla na kolena, brunetce to trvalo o něco déle. Za několik minut si s nimi dojednal hrátky v jedné ze soukromých místností ve druhém patře.

Zavedl je nahoru po dřevěných naleštěných schodech, na kterých jejich podpatky hlasitě klapaly, dokud je neztlumil koberec na chodbě. Našel roztažený závěs a vstoupil dovnitř. Uvnitř byl čalouněný stůl se zapuštěnými koženými oky na ruce a nohy, trestná lavice a ze stropu visely dva řetězy.

„Na kolena,“ poručil dívkám a obě poklekly.

S vybalováním pomůcek z tašky si dával na čas a postupně na stůl vyložil důtky, neurologické Wartenbergovo kolečko, koženou rukavici s kovovými hroty, plácačku a rákosku. A celou dobu mu srdce v hrudi pomalu tlouklo.

Proč měl pocit, že se téměř nedokáže nadechnout?

Obrátil se a pohlédl na ně. Obě byly dobré subinky. Klečely na podlaze, měly skloněnou hlavu a ruce položené na roztažených stehnech dlaněmi vzhůru. Někdo je trochu vycvičil. Pravděpodobně si uměly pěkně hrát. Byly nádherné, zvlášť spolu, když barvy jejich vlasů tvořily takový kontrast…

Přesto se k tomu nemohl odhodlat. Zatnul pěsti.

Co se to s ním krucinál děje? Vzdychl a prohrábl si vlhké vlasy. Bylo to naprosto směšné.

Stál nad těmi dvěma, díval se, jak dýchají, cítil napětí ve vzduchu i jejich očekávání a čekal, až se ho zmocní důvěrně známé vzrušení. Jenže se to nestalo. A čím déle tam stál, tím byl neklidnější. Musí s tím přestat. Musí odejít.

Vrátit se domů.

Ne, musí ji najít. Dylan.

Krucinál.

„Omlouvám se,“ zabručel chraplavě.

„Pane?“ zašeptala blondýna, jako by se ho neodvažovala vyrušit.

„Omlouvám se,“ opakoval jemněji. „Zjistil jsem, že nemůžu…

Dnes večer si nebudu hrát.“

„Rozzlobily jsme vás, pane?“

„Ne, vůbec ne. Běžte zpátky dolů. Nějaký jiný šťastlivec bude rád, že vás tam najde.“

Obě vstaly, a když procházely zataženým závěsem, brunetka po něm vrhla přes rameno zklamaný pohled. Alec však na ně nemyslel.

Co nejrychleji si sbalil věci, aniž dostatečně dohlédl na to, aby byly prameny důtek rovnoměrně rozložené na dně černé kožené tašky a nepoškodily se. Potřeboval jít pryč.

S vyhýbavým pohledem prošel klubem a opět vykročil na ulici. Konečně přestalo pršet, ale obloha byla zatažená a měsíc se skrýval za mraky.

Kéž by se i on mohl někam schovat. Jenže tomu musel čelit. Musel se setkat s Dylan. A možná udělat něco, aby na ni dokázal zapomenout.

Sedl do auta a kličkoval tmavými ulicemi zpátky ke starému cihlovému skladišti v Belltownu. Zaklel, když hned nenašel volné místo na parkování, ale nakonec někdo vyjel asi půl bloku od jejího bydliště. Okamžitě místo zabral, vypnul motor a zůstal sedět.

Ani nevěděl, kolik je hodin. Možná by jí měl nejdřív zavolat. Kdy naposledy o sobě tolik pochyboval?

Tiše zaklel, vystoupil a zabouchl za sebou dveře od auta. Vydal se zpátky po ulici k jejímu domu. Samozřejmě že bylo

zamčeno. Přelétl pohledem jména na zvoncích, našel číslo jejího bytu a zmáčkl bzučák. Ticho. Zazvonil znovu. Čekal a přitom si mnul bradku. Couvl do ulice, zvedl hlavu a uviděl, jak se v podkroví rozsvítilo světlo.

„Ano?“ uslyšel z domácího telefonu. Doběhl zpátky k bráně.

„Dylan?“

„Kdo je tam?“

„Tady Alec.“

Nastalo dlouhé ticho. „Je skoro půlnoc.“

„Já vím. Rád bych šel nahoru.“

Jeho hlas zněl mnohem klidněji, než jak se cítil. Vlastně si připadal jako úchyl, který pronásleduje objekt svého zájmu bez ohledu na odmítnutí.

„Otevřu ti.“

Vzal za bránu, s jasným kovovým zařinčením ji nechal zabouchnout, nastoupil do výtahu a dojel do třetího patra. Připadalo mu jako věčnost, než se dveře otevřely a vkročil do široké chodby před jejím bytem.

Stála tam s rozcuchanými rusými vlasy a trochu pobledlým obličejem. Její ústa však byla stejně smyslná a červená jako vždy. Měla na sobě krátkou bílou noční košili z bavlny s výšivkou ve starém stylu. Bylo skoro absurdní, jak vypadala nevinně, ačkoli pod tenkou látkou prosvítaly tmavé bradavky. Dalo by se to označit za pornografii? Noční košile, bosé nohy, které mu připadaly podivně obnažené, a nehty nalakované narůžovo.

„Spala jsi,“ prohodil, ale neznělo to moc kajícně. Potřeboval ji vidět.

„Ano. Nic se neděje. Chceš jít dál?“

O krok couvla a Alec popošel dopředu. Mlhavě si uvědomoval její byt, který ozařovala jediná lampa a vrhala stíny na hladkou dřevěnou podlahu. Světlo pronikající přes její noční košili

odhalovalo štíhlé tělo. Nad stehny v jejím klíně zahlédl stín.

Ačkoli to původně neměl v úmyslu, v okamžiku stál u ní, objímal ji a líbal na rty. Byly měkké a sladké, její ňadra se k němu tiskla a vůně jejích vlasů byla téměř nesnesitelná.

Otevřela ústa a on do nich vklouzl jazykem. Rukama přejel po jejích hýždích, pevně je uchopil, a když ji přes látku štípl, vzdychla.

Byl tvrdý jako skála, ale bylo v tom ještě něco víc. Cítil zoufalství, o kterém si teď nepřál hloubat. Poháněla ho vášnivá touha a Dylan reagovala, vzdychala do jeho úst a tlačila mu boky do stehna. Přísahal by, že i přes látku džín cítí žár jejího klína.

Dotlačil ji do místnosti a našel pohovku. Pak ji otočil, popostrčil tak, aby si klekla na všechny čtyři, a vyhrnul jí bílou noční košili až k pasu.

Pod ní byla úplně nahá.

Při pohledu na pevný zadek a růžové přirození vykukující mezi stehny zasténal.

Strhl ze sebe bundu a pak i košili. Potom Dylan oběma rukama popadl za hýždě a přejel po nich prsty, až na nich zanechal červené rýhy. Chtěl si ji označit. Potřeboval to.

Je jen moje.

Odtáhl ruku a zarazil se, ale Dylan se k němu přisunula blíž a nabídla mu své svůdné pozadí. Silně ji plácl dlaní, takže se ten zvuk v nehybném vzduchu hlasitě rozléhal, a pak ji udeřil znovu, až se její tělo prohnulo. Pokožka jí začala růžovět a objevovaly se na ní šrámy.

Moc rychle. Jdeš na to moc rychle.

Prohrábl si vlasy a pozoroval ji. Těžce oddychovala. Taky lapal po dechu.

„Dylan.“

„Aleku?“

„Pověz mi to.“

„Co ti mám povědět?“

Klekl si vedle pohovky a položil jí ruku na zátylek. Její pokožka horce pálila. Byl tvrdý jako ocel. Vnořil prsty do jejích dlouhých kadeří, uchopil ji zezadu za hlavu a zatáhl, dokud se jejich pohledy nesetkaly.

„Chceš, abych tu byl? Abych se tě dotýkal? Abych ti naplácal?

Ošukal tě?“

„Ano. Chci to…“

Pouze ta slova zašeptala, ale nic víc nepotřeboval. Přestal se ovládat, přestal mít všechno pod kontrolou. Vrhl se na ni - nenapadlo ho, jak jinak to nazvat - přitiskl jí ústa ke krku a olizoval citlivou pokožku. Rukama sklouzl k jejím ňadrům, přes jemnou látku je hnětl a štípal do bradavek. Dylan tiše sténala a bradavky jí ztvrdly ještě víc.

Pustil ji jen na chvíli, aby si sundal boty a džíny. Zůstala nehybně na všech čtyřech a noční košili měla vyhrnutou kolem štíhlého pasu.

Už nemohl čekat.

Obrátil ji k sobě a položil ji zády na postel.

„Zatraceně. Kondom.“

Odtáhl se a vytáhl jeden z kapsy Byla muka navléknout ho na bolavějící penis. Pozorovala ho a její oči se ve světle lampy ozařující místnost stříbrně leskly. Byla tak krásná, že mu pohled na ni téměř působil bolest.

Sklonil se nad ni, a když si zvedla noční košili a odhalila ňadra, zatajil dech.

Dokonalé.

Ona byla dokonalá.

Roztáhla před ním nohy a on pohlédl na její nádherné tělo a vlhkou růžovou štěrbinu mezi stehny. Penis mu zapulzoval.

Zmocnila se ho nepřekonatelná touha. Sklonil se a vnikl do ní. Zaplavila ho tak palčivá a šokující slast, jako kdyby mu tělem

projel elektrický proud.

Přirazil a Dylan vzepjala boky. Zvedla ruce, aby ho objala kolem krku, ale vzal ji za zápěstí a držel jí je za hlavou. Nesnesl, aby se ho dotýkala. Nepřemýšlel o tom, proč to tak je. Teď vnímal pouze její tělo a kluzké spalující horko jejího pohlaví. Úžasný pocit, když se její ňadra tiskla k jeho obnažené hrudi. Vůni její pokožky. A přál si, aby se udělala - chtěl ji přivést k vrcholu, znovu a znovu.

Přivést ji k vrcholu.

Ano, přesně to potřeboval.

Nemysli. Prosté to udělej.

Vyklouzl z ní, a zatímco jí stále jednou rukou držel zápěstí za hlavou, vsunul tu druhou mezi její stehna. Nemilosrdně jí dráždil klitoris, který pod jeho dotykem rychle otékal.

Věděl, že je na ni hrubý, ale také si uvědomoval, že Dylan miluje, když se pod ním svíjí a lapá po dechu. A jakmile zmáčkl její poštěváček a zatáhl za něj, dosáhla orgasmu a vyklenula se z pohovky.

„Bože, Aleku…“

Třásla se a napjala stehna. Nepolevil ve svém úsilí a dál ji hladil.

„Udělej se znovu,“ poručil jí.

„Potřebuju pauzu.“

„Ne.“

Tlačil do ní prsty. Byla celá horká a mokrá. Vklouzl hlouběji a hledal její G bod. Pak ucítil měkké houbovité maso a uslyšel, jak zasténala. Současně přimáčkl palec k jejímu poštěváčku.

„Aleku…, už budu.“

„Ano. Chci to, Dylan.“

Roztřásla se navenek i uvnitř a ňadra měla krásně červená. Pevně zavřela oči, a když opět dosáhla orgasmu, kousla se do rtu a zazmítala pažemi, jako by se chtěla vykroutit z jeho sevření.

„Ach!“

Bolelo ho, jak byl vzrušený, ale teď nemohl přestat.

„Ještě, Dylan.“

„Bože, Aleku,“ zalapala po dechu a otevřela oči.

V záři lampy a tlumeném měsíčním světle pronikajícím oknem hořely jako dva křišťály.

„Tentokrát chci, aby ses na mě dívala,“ řekl jí. Pouze přikývla.

Začal ji znovu laskat a vsunul jí prsty do pochvy. Byla mokrá a horká. Cítil pronikavou sladkou vůni vzrušení a ženského vyvrcholení.

Měla otekly klitoris a Alec si byl jistý, že ji to bolí. Přesto nemohl přestat.

Upřeně se na něj dívala a znovu skousla rty. Chtěl je ochutnat.

Ale ještě ne.

Byla muka takhle ji pozorovat. Odpírat si, co skutečně potřebuje - vnořit se do jejího těla. Políbit ji. Zoufale si ji přál líbat.

Ne.

Znovu zatlačil prsty a palcem obkroužil tvrdý poštěváček.

„Úžasné, Aleku… ale znovu už to nedokážu…“

„Dokážeš. Uvidíš.“

Pustil jí zápěstí, ale nechala ruce tam, kde byly, natažené za hlavou. Byla naprosto uvolněná a ochablá.

Líbilo se mu, když vypadala takhle přemožená. Zdolaná. Pod jeho rukama.

Prsty přejížděl po jejím mokrém přirození, potom je přesunul mezi její půlky a jeden přitiskl k těsné dírce. Dobře věděl, že pokud už Dylan nesestoupila do podvědomí, tímhle ji tam okamžitě dostane.

„Ach… Aleku.“

Nemusel se ptát, jestli se jí to líbí. Četl to z jejího obličeje.

Měla rozšířené zorničky, červené tváře a přerývaně lapala po dechu.

„Víc, Aleku.“

„To jsem potřeboval slyšet. Přesně to ti teď dopřeju, Dylan.“

Vsunul jí prst do zadku a začal s ním pohybovat, kdežto druhou rukou vnikal do její pochvy a mnul poštěváček. Když se znovu udělala, celé její tělo se napjalo. Upírala na něj křišťálový pohled a Alec se utápěl v její slasti.

Bylo to neuvěřitelné.

Než se probrala z extáze, opět se nad ní tyčil a pak do ní tvrdě vnikl. Tentokrát, když zvedla paže, aby ho objala, se je však nesnažil udržet dole. Vůbec ho to nenapadlo. Jen potřeboval být uvnitř a cítit ji.

Zabořil se do jejího těla a konečně se zmocnil jejích úst. Měla tak sladké rty, jak čekal. Plenil jazykem její ústa, dráždil je a naléhavě zkoumal. Potěšení, které ho zaplavilo, bylo jako slastné ostří pronikající do celého těla, penisu, varlat i břicha.

Přitlačil silněji, chtěl, aby to bolelo. Ji i jeho. Narazili do sebe pánví. Ale potřeboval to, krucinál. Potřeboval něco cítit.

Když dosáhl vyvrcholení, měl dojem, jako by se na něj zřítila těžká cihlová zeď. V hlavě mu jako sluneční erupce zajiskřil milion hvězd. Zaplavila ho energie, oheň a sálající zář.

Třásl se, měl zavřené oči a poséval její obličej polibky. Nevěděl, co se to s ním děje.

Uvědomoval si pouze intenzivní děsivou potřebu, se kterou se ještě nesetkal. Neznal ji. A teď před ní najednou nebylo úniku. Pro něj ani pro ni.

Poprvé v životě měl strach.

Deset

Dylan konečně popadla dech. Alekova váha jí znemožňovala dýchat, ale nechtěla ho odstrčit. Všechno ji bolelo. Byla vyčerpaná. A zároveň nadšená.

Co se mezi nimi právě odehrálo? Bylo to jiné než dřív. Nepochybně v tom hrál roli boj o moc. Cítila, že nad ní má Alec převahu. Okamžitě, jakmile ji vtlačil do dveří, se uvolnila a hlava se jí vyprázdnila. Jeho ruce na jejím těle působily drsně, ale přesně to se jí zamlouvalo.

Nemysli na to.

Nechtěla rozebírat, proč připouští, aby se tohle všechno dělo. Když si s tím začala lámat hlavu, strach se vrátil a připravoval ji o požitek.

Přestaň.

Ano, nepřemýšlej a prostě tu buď. S ním.

Cítila ho úplně všude, mužskou vůni oceánu a lesa, potu i soulože.

Připadalo jí, že tak je to správně.

Bože, kdy začala přemýšlet jako naivní husička? Docházelo k tomu postupně od chvíle, kdy ho poznala. A úplně se jí to vymykalo z ruky.

Konečně se začínala vracet do reality. Víc a víc si uvě-

domovala své tělo, Alekovu váhu i nepravidelné oddechování. Jeho pokožku pod svýma rukama. Bradkou ji trochu škrábal na tváři a na spánku cítila jeho teplý dech. Hlavou jí prolétlo, že nechce, aby se od ní někdy vzdálil, a vzápětí se jí zmocnila panika.

Donutila se nehýbat a nevnímat strach.

Alec zvedl hlavu a pohlédl na ni. Jeho zářivě modré oči jí vyrazily dech. Nebo za to mohla úzkost, kterou se snažila přemoct?

„Dylan? Co je?“

„Co myslíš?“

„Celá jsi ztuhla.“

„Je mi… fajn. Jsi trochu těžký…“

„Promiň.“

Odtáhl se od ní, což v ní vyvolalo silný pocit ztráty. Klekl si, a připravil ji tak o teplo svého těla. Stále zůstával mezi jejími stehny a Dylan zatoužila přitisknout ho k sobě a přimět ho, aby se s ní opět miloval.

Nikdy se ho nenabaží.

Polkla a uvolnila si stažené hrdlo.

Co se to s tebou děje?

Upřeně se na ni díval, ale jeho obvykle pronikavý pohled byl mírně zastřený. Předpokládala, že je to následek orgasmu, a byla za to ráda. Byl příliš vnímavý a Dylan právě teď nechtěla mluvit o tom, co se s ní děje. Sama tomu úplně nerozuměla.

Předklonil se, přejel jí prstem po tváři, bradě a spodním rtu, a přitom se na ni usmíval. Cítila, jak celá jihne. Ochabla a končetiny jí zaplavil tekutý žár. Nevěděla, jak by se tomu měla vzepřít.

A navíc si uvědomila, že to ani nechce. Proč taky?

Ta náhlá myšlenka s ní otřásla. Proč by nemohla prostě prozkoumat, co jí Alec nabízí, a přitom nezpochybňovat každou

představu, pocit či důvěrný akt, k nimž mezi nimi dochází? Ani jeden z nich nechtěl žít s tím druhým šťastně až do smrti. To by jí mělo zajistit dostatečné bezpečí.

Ano, Alec byl nebezpečný. Vypadal tak i voněl. Jeho polibky byly víc než riskantní, nemluvě o všem dalším - sexu a sadomasochistických hrátkách. Ačkoli se nepovažovala za děvku, měla hodně zkušeností a ráda experimentovala. Tohoto muže, i to, co jejich společně strávený čas přinese, zvládne.

Zadržela dech a pulz se jí zklidnil.

Dokáže to. Pokud se Alec opět nestáhne. Nebyla si jistá, jestli by se s tím dokázala vyrovnat.

„Aleku?“

„Hm?“

„Musím se tě na něco zeptat.“

„Na co?“

„Nečekala jsem, že tě uvidím tak brzy. A už vůbec ne tak pozdě v noci.“

„Taky jsem to nečekal.“

Zvedl ruku a pohladil ji po vlasech. Hruď jí naplnilo teplo, které nijak nesouviselo se sexem. Na okamžik zavřela oči a pouze ho vnímala.

Nemusí to nic znamenat. Ale znamená.

Nemysli.

Na co se ho to vlastně chtěla zeptat? Proč za ní dnes večer přišel? Co k ní cítí? To je směšné. Nepotřebuje to vědět. Vždyť ani neví, co ona cítí k němu.

Otevřela oči a opřela se o lokty.

„Jedl jsi? Jestli chceš, můžu uvařit čaj a mám tu i sušenky.“ Zakřenil se. „Předpokládám, žes je pekla sama.“

Zasmála se. „Koupila jsem je v lahůdkách v naší ulici.

Vyhovuje ti to?“

„Zřejmě nemám na vybranou. Na tohle ses mě chtěla zeptat?“

„Možná.“

Stočil oči ke stropu. „Ženy.“

Ulevilo se jí, že to dál nerozebíral. Nevěděla, co by mu pověděla. Nejradši by vypnula mozek, jako když ji Alec líbal. Když ji plácal po zadku…

Vzal ji za ruku a pomohl jí vstát. Znovu si uvědomila nadprůměrnou výšku a šířku jeho svalnatého těla. Voněl sexem. Zachvěla se.

„Je ti zima? Máš župan?“

„V koupelně.“

„Vem si ho.“

Odešla do koupelny laděné do uklidňujících šedých a šedozelených odstínů a sundala z věšáku za dveřmi růžový saténový župan. Nad umyvadlem viselo zrcadlo v cínovém rámu. Zastavila se a letmo pohlédla na svůj odraz.

Zářivě kaštanově hnědé vlasy se jí bujně vlnily kolem obličeje, který byl sice bledý, ale tváře jí růžově plály. Oči působily nezvykle obrovsky. Přisunula se blíž k zrcadlu a opřela se o skříňku z javorového dřeva. Červené nateklé rty vypadaly jako po vášnivém polibku. Připadala si jiná než dřív. I se tak cítila. Ale nad tím vším bude dumat později.

Teď na ni čeká Alec.

Vklouzla do županu, převázala ho páskem a odešla za Alekem. Stál vedle světlezelené pohovky a džíny mu volně visely na bocích. Nic jiného na sobě neměl. V džínách, bez košile a bos působil neuvěřitelně sexy. Tetování a ďábelská bradka ten dojem

ještě podtrhovaly. Zkušený floutek.

Měl dokonalé tělo.

Zavrtěla hlavou nad dívčími fantaziemi, které se jí tvořily v hlavě pravděpodobně už od dětství. Jak vypadá správný muž? Co je to být sexy? Teď si uvědomila, že Alec je ten nejlepší milenec,

jakého kdy měla - vysoký, svalnatý, trochu hříšný, ale přesto laskavý. Vzdělaný, sečtělý, zcestovalý, zdvořilý. A samozřejmě výstřední. Odmítal skutečné důvěrnosti stejně jako ona, ačkoli se zdálo, že oba procházejí změnou…

Odkašlala si. „Udělám ten čaj,“ řekla a otočila se ke kuchyni.

Šel za ní a sedl si na vysokou stoličku u baru, který odděloval kuchyňku od obývacího prostoru. Značně ho převyšoval, jako ostatně všechno. Ve strohé moderní kuchyni s bílými dlaždicemi, nablýskanou ocelí a hladkým naleštěným dřevem působil trochu necivilizovaně. Na místě, které se moc nepoužívalo, takže zůstávalo téměř nedotčené, vypadal až překvapivě živě. Živočišně. Najednou si ve své sterilní kuchyni připadala podivně nesmělá. Toužebně si vybavila starodávné pohodlí jeho domu i kuchyně.

Je to směšné. Možná ji stále ovlivňují endorfiny. Ano, určitě je to tak. Jen tím by se dalo vysvětlit, proč má tak ochablé svaly a cítí pokušení se s ním uvolnit.

Aby se rozptýlila, naplnila konvici a postavila ji na sporák. Ze skříněk vytáhla porcelán.

„Máš skvělý byt,“ promluvil konečně.

„Líbí se ti? Od tvého domu se hodně liší.“

„Podle mě tam mám trochu nepořádek.“

„Ne, vůbec ne. Je tam útulno. Příjemně.“

„Ale nevypadá to tam tak exkluzivně jako tady. Zařizovala sis ho sama?“

Přikývla. „Když jsem byt koupila, byl to jen otevřený prázdný prostor, takže jsem musela udělat spoustu stavebních úprav - podlahy, kuchyň i koupelnu. Vlastně jsem podlahu sama lakovala. Trvalo mi několik měsíců, než jsem dala všechno do kupy. Ohromně jsem si to užívala.“

„Lakovala jsi podlahu?“

Zasmála se. „Netvař se tak udiveně. Nejsem naprosté

nemehlo.“

„To by mě ani nenapadlo. Ale je to dost hrubá práce.“

„Myslíš pro chlapa?“ odsekla a všimla si, jak mu v modrých očích zářivě zablýsklo.

Naklonil se k ní, přejel jí rukou po paži a vklouzl pod rukáv županu. „Na tebe možná až příliš hrubá.“

„Ty jsi na mě hrubý,“ řekla, překvapená vlastním zastřeným tónem.

Uličnicky se na ni usmál. „Ale tobě se to líbí.“

Pískání konvice ji uchránilo před tím, aby začala blábolit o tom, jak moc. Jak to poslední dobou potřebuje. Odtáhla ruku a přistoupila ke sporáku.

„Sladíš?“

„Mám rád všechno sladké. To je jeden z důvodů, proč se mi líbíš.“

Nalila vřelou vodu do šálků, pohlédla na něj a přistihla ho, jak ji pozoruje. „Jeden z důvodů?“

Bože, dobírá si ho, flirtuje s ním jako puberťačka. „Jeden z mnoha.“

Jestli si nedá pozor, zeptá se ho na ty další.

Soustředěně nasypala cukr do jednoho šálku a podala mu ho.

„Díky.“

Posadila se vedle něj na druhou stoličku a zvedla šálek s horkým čajem. Nemělo by jí připadat tak přirozené, že má ve své kuchyni muže. Ani normální, že s ním dělá něco jiného, než že s ním spí a dobrovolně se od něj nechá bít. „Aleku…“

„Konečně se mě zeptáš na to, cos chtěla vědět dřív, ať už je to cokoli?“

„Jde mi o něco jiného. Možná…“ Mlčky se na něj dívala a Alec čekal, až bude pokračovat. Tvářil se trochu posměšně. „Připadá mi hrozně divné, že tu po všem, co jsme spolu dělali, klidně sedíme a jen si… povídáme. Jako normální lidi.“ Odhrnula si vlasy

z obličeje. „Asi to nedokážu dobře vyjádřit.“

„Chceš říct, že kromě výstředního sexu se od nás nic dalšího nečeká?“ Pokrčil rameny. „Na lidech je mnohem víc než jejich sexuální orientace, Dylan. Ta sice tvoří součást jejich osobnosti, někdy dokonce hlavní, ale nemusí to být všechno.“

„Dobře. Ale… oba jsme spisovatelé. Moje práce mě do značné míry definuje. Předpokládám, že tebe taky.“

„To jistě. Ale nejsem pouze spisovatel. Dělám i spoustu jiných věcí. Ty ne?“

Odmlčela se a přemýšlela. Co dalšího ještě utváří její život? Rozhovory s Mischou, které se většinou točí kolem psaní? Občasné telefonáty babičce a méně časté telefonáty matce a tetě? Píše, pracuje, podepisuje knihy, ale jinak je její život naprosto všední a nezahrnuje moc osobních kontaktů. Na to není zvyklá. Dětství ji naučilo být sama. Vždy to považovala za soběstačnost. Až donedávna.

„Asi.“

„Možná by ses nad tím měla zamyslet.“

„Co tím chceš říct?“

Mlčky usrkával čaj. „Trvalo ti dlouho, než jsi mi na tu

otázku odpověděla. Zřejmě jsi musela uvažovat, jestli jsi ještě něco víc než spisovatelka.“

„Někdy si tím nejsem úplně jistá, ačkoli jsem psaní zasvětila život.“

„Jiné zájmy nemáš? Další lidi ve své blízkosti?“

„Samozřejmě mám.“

Odpověděla automaticky, ale připadalo jí to jako lež. Jak by mu mohla vysvětlit, že zařizování bytu bylo jediným nespisovatelským počinem, kterého se za celá léta zhostila? Dokonce i cestování odjakživa spojovala se psaním, ať už jela na konferenci spisovatelů nebo do nějakého města kvůli námětu na novou knihu. A jejími jedinými skutečnými přáteli byli Mischa,

Jade a C. J., s nimiž se seznámila opět díky literatuře. Mischa měla pravdu, že by stálo za to víc se snažit a přátelství s nimi rozvíjet.

Bože, vůbec nevěděla, jaké to je mít osobní život. Skutečný

život.

„Dotkl jsem se citlivého místa?“

„Co? Ne, o nic nejde.“ Opět moc přemýšlí. To s Alekem dělat nechtěla. Proč je dnes večer tak roztěkaná? Myšlenky jí utíkaly rychlostí tisíc mil za hodinu. Musela se uklidnit. Usrkla čaj. Byl příliš horký a opařila si jazyk. „Au!“

„Dobrý?“

„Spálila jsem se.“

„Chudinko. Pojď sem.“

Než si uvědomila, co se děje, přitáhl si ji do náruče, políbil ji a jazykem vklouzl mezi její rty. Okamžitě roztála, změkla a zaplavilo ji horko. Její mysl milosrdně zpomalila. Odtáhl se. „Je to lepší?“

„Mnohem.“

Přesto to nevysvětlovalo, proč jí srdce buší v hrudi jako zvon.

Jde jen o sex. Jen o sex.

Perverzní sex. S nejúžasnějším mužem, jakého kdy viděla, jakého se kdy dotýkala. Vlastně o nejlepší sex, jaký kdy v životě měla. Pokud ji tohle neodvede od bezvýznamných drobných starostí, tak už nic.

„Umím být ještě přesvědčivější,“ prohodil s rozzářenýma očima.

Z jeho jasně modrého pohledu čišela touha. Sama cítila totéž.

Postavil šálek, vstal, a než si uvědomila, co se děje, vzal ji do náruče, obešel s ní bar a v kuchyni ji posadil na světlou šedobílou desku. Přes tenký saténový župan cítila její studený a tvrdý povrch. A když ji mírně posunul, vytáhl zpod ní látku a její obnažené pohlaví se dotklo chladné žuly, celá se roztřásla.

„Co to děláš, Aleku?“

„Pšš.“

Měla dost rozumu, aby se s ním nehádala, a na ptaní neměla čas, na to byl příliš rychlý. Strčil do ní, až se musela lokty opřít o desku za sebou, druhou rukou jí rozvázal župan a odhalil její nahé tělo. Na chladném vzduchu jí okamžitě ztuhly bradavky. Nebo proto, že před ním zůstala nahá? Nemohla už popírat, jak ji jeho autoritativní chování vzrušuje.

Opřel si její nohy o široká ramena, takže před ním zůstala zcela odhalená, a přisunul se mezi její stehna. Sáhl jí do klína a pohladil ji po vlhké štěrbince.

„Už jsi připravená. Miluju, jak rychle reaguješ na všechno, o co tě požádám.“

Olízla si rty. Chvěla se touhou. Nevěděla, co mu má říct. Znovu se uličnicky usmál. Opravdu měl ta nejkrásnější ústa,

jaká kdy u muže viděla.

Předklonil se a vtiskl jí na ústa svůdný polibek. Potom zlehka skousl její spodní ret mezi zuby. Zasténala.

„Líbí se ti, když tě líbám?“ zašeptal.

„Ano…“

„V tom případě se ti to tady bude líbit ještě víc.“

Sklonil tmavovlasou hlavu mezi její stehna. Měl silná ramena a svaly na zádech se mu vlnily. Letmo zahlédla tibetský nápis, který se mu táhl po jednom rameni, a zatoužila se ho dotknout, přejet prsty po inkoustu na jeho pokožce. Ale první závan teplého dechu na jejím nejcitlivějším místě odvedl její pozornost. Ještě víc roztáhla stehna a kromě neodolatelné touhy na všechno zapomněla.

„Tak, správně,“ zamumlal. „Otevři se pro mě. Jsi nádherná.“ Rychle kmital jazykem po jejím oteklém a toužícím klitorisu a

Dylan vyklenula záda a ostře vydechla. Bylo to úžasné. Ještě jedno olíznutí a ostře nasála dech.

Ten požitek ji zahaloval jako stoupající kouř. Ještě úžasnější bylo, když prsty rozevřel stydké pysky a pevně je držel, až to trochu zabolelo. A potom ještě víc přitlačil a začal ji olizovat.

Dlouze přejížděl jazykem po jejím pohlaví, klouzal do vstupu do pochvy a pak nahoru k poštěváčku. A mezitím ji stále mučivě štípal do stydkých pysků.

„Bože, Aleku…“

Zrychlil a dál ji laskal horkým mokrým jazykem. Potom jí začal sát tvrdý klitoris. Její potěšení rychle sílilo, a když vnikl prsty dovnitř a přitom na ní stále pracoval jazykem, dosáhla orgasmu.

Vyvrcholení se jako intenzivní pulzující bolest šířilo celým jejím tělem. Srdce jí zběsile bušilo a vzápětí ji zaplavila další vlna slasti prolínající se s tou první. Vyklenula boky, zatímco ji dál dráždil prsty, jazykem a rty. Bylo to závratné a ohromující.

Když se odtáhl, zalapala po dechu.

„Líbilo se ti to, Dylan?“

Měl vlhký obličej od jejích šťáv a nateklé červené rty. Jeho tmavá bradka působila ještě hříšněji než jindy.

„Moc.“

„V tom případě je na čase být hrubý.“

Sáhl za ni a vytáhl z bílé keramické nádoby s kuchyňskými potřebami kovovou pochromovanou obracečku s dlouhou úzkou rukojetí.

„To nemyslíš vážně, Aleku.“

„Ale myslím.“

Při spokojeném záblesku v jeho očích se zachvěla, ale v žilách i po pokožce se jí šířilo spíš vzrušení než strach.

Odložil kuchyňské náčiní a uchopil ji oběma rukama kolem pasu. Postavil ji na podlahu, otočil tváří ke skříňkám a pak ji ohnul přes žulový pult, který na místě, kde seděla, zůstával stále teplý.

„Předkloň se,“ poručil jí. „Chci, aby ses držela té desky. A roztáhni nohy. Hodná holka.“

Nemohla uvěřit, že ho opravdu poslouchá, ale přesně vyplnila jeho instrukce. Při jeho slovech se zachvěla.

Hodná holka.

Úžasné.

Vyhrnul jí župan až k pasu, zezadu k ní přistoupil a přitiskl se k ní, takže ucítila na boku jeho erekci.

„Jsem tvrdý jako skála, Dylan, jen pro tebe. Tolik tě chci ošoustat, až to bolí. Ale nejdřív ti musím rozproudit krev.“

Pohladil ji po obnažených hýždích, až ji začala brnět pokožka, a potom sklouzl rukou k mokré vagině.

„Miluju, když se pod mýma rukama uděláš, zlato. Jsi tak sladká, že tě chci znovu ochutnat. Chci ti dělat úplně všechno.“

„Ano, Aleku. Prosím.“

Chraplavě zašeptal: „Ježišikriste, co to se mnou provádíš? Dokonale se ovládáš, jen se mnou ne. Úplně se mi odevzdáváš. Kdybys byla pořád submisivní, nebylo by to tak intenzivní. Ale ty nejsi. Jsi natolik silná, že když klesneš do podvědomí a podrobíš se mi, skoro mě to srazí na kolena. Tohle jsem ještě s žádnou ženou nezažil. Doháníš mě k šílenství, Dylan.“

O čem to mluví? Měla otupělý mozek a tělesný chtíč byl příliš silný, aby se dokázala soustředit.

„Aleku, prosím. Dotýkej se mě.“ Usmál se. „Takhle, zlato?“

Zlehka ji hladil po nateklém poštěváčku. Byl to neuvěřitelně něžný dotyk. Tiše zasténala.

„Potřebuješ víc? Takhle?“

„Ano…“

Vsunul do ní dva prsty a Dylan se proti němu vzepjala. Když prsty opět vytáhl, zklamaně zasténala.

„Ne, Dylan. Chci, aby ses vůbec nehýbala. Všechno udělám

sám. Rozumíš?“

„Ano, Aleku.“

„Řekni to.“

„Rozumím. Nebudu se hýbat.“

„Hodná holka.“

Opět se při jeho slovech dlouze zachvěla. Zatajila dech a čekala.

Prsty zavadil o vlhké místo mezi jejími půlkami a pak sklouzl ještě o něco níž, dokud ji nehladil po stydkých pyscích. Skousla ret a snažila se pro něj neotevřít. Nejradši by se odtáhla, aby do ní nevnikl, ačkoli přesně to si zoufale přála. Ale řekl jí, aby se nehýbala, a tak ho poslechla. Stále ji hladil, až se to téměř nedalo vydržet.

Prásknutí kovové obracečky na jednu půlku jejích hýždí ji překvapilo, úplně na ni zapomněla. Ale rozechvělo ji to touhou, stejně jako jeho jemné ruce.

„Ach, Aleku…“

„Líbí se ti to?“

Znovu ji udeřil přes zadek, tentokrát silněji, až nadskočila.

„Nehýbej se, Dylan.“

Vsunul jí prsty do pochvy. Zalapala po dechu a kousla se do rtu. Přesto se ani nehnula.

„Skvělé.“

Opět se rozmáchl, až ucítila ostrou pronikavou bolest a prudce se nadechla. Rozkošné.

Tehdy ji začal vyplácet pravidelně, znovu a znovu, nejdřív na jednu půlku, potom na druhou a nakonec na stehna. Přitom prsty dál zkoumal její pohlaví, vnikal dovnitř a ven, občas se zastavil, aby ji pohladil po tvrdém klitorisu, a potom vklouzl zpátky dovnitř. Byla úplně mokrá a kolena se jí třásla. Ňadry se tiskla ke studené žulové desce kuchyňské linky, až ji bolely bradavky.

Vnořil prsty hlouběji a rozpřáhl se ještě silněji. Cítila, jak jí na

pokožce naskakují šrámy, a přece to byl neuvěřitelně příjemný zážitek.

Alekův dech zdrsněl a obracečka dopadla s několika hlasitými údery, až ji to donutilo vykřiknout.

„Dokážeš to, zlato.“

„Aleku, prosím…“

„O co prosíš?“

„Prosím, pojď do mě.“

Přestal ji plácat po zadku. Slyšela pouze jejich sípavý dech a cítila, jak se k ní tisknou jeho silná nahá stehna. Pak jí vklouzl rukou do vlasů a zatáhl. Vzápětí do ní začal pronikat jeho penis.

„No tak, zlato. Otevři se pro mě.“

Roztáhla nohy, mírně se nadzvedla a on vklouzl dovnitř. Tělo jí zaplavilo hřejivé potěšení, které neustále sílilo a vyvolávalo v ní pocit, že je všechno, jak má být.

„Je to nádhera, když jsem v tobě, Dylan. Připadám si jako v nebi.“

Vnořil se hlouběji a rychle do ní přirazil.

„Ach!“

„Všechno přijímáš tak přirozeně. A jsi krásně mokrá.“ Předklonil se, přitiskl svalnatou hruď k jejím sehnutým zádům,

rukou ji objal kolem pasu a pevně držel.

Přiblížil obličej těsně k jejímu uchu. „Teď tě opíchám, Dylan.

Budu tě tvrdě šoustat. Potřebuju to.“

„Ano…“

Vůbec nedokázala přemýšlet. Neuvědomovala si nic jiného než úžasnou nepřekonatelnou touhu. Po něm.

Po Alekovi.

Začal se rytmicky pohybovat, znovu a znovu do ní vnikal, tak tvrdě a rychle, že se skoro nemohla nadechnout. Přesně jak slíbil.

„Bože, Aleku,“ zalapala po dechu. „Ještě víc… prosím.“

Prudce narážel pánví do jejích boků. Žilami se jí řítila silná

nezvladatelná touha.

Když dosáhla vrcholu, hučelo jí v uších, jako kdyby tam šuměl oceán. Tonula v čirém potěšení a v bolesti. V bolesti, která se změnila v potěšení.

Napjal se za ní, ale jeho penis stále pulzoval a i přes kondom cítila jeho orgasmus.

„Dylan!“

Ještě několik přírazů, a vyklouzl z ní. Na jeden krátký okamžik si uvědomila ztrátu jeho těla, jeho žáru. Potom ji přitáhl k sobě a znovu ji posadil na pult. Vklínil se mezi její nohy a ona ho sevřela mezi stehny. Tentokrát nepotřebovala nic jiného než jeho blízkost.

Držel ji, pevně ji objímal pažemi a čelo měl položené na jejím rameni. Připadala si jako omámená a točila se jí hlava.

Jak to, že se k tomuto muži cítí tak připoutaná? Vždyť ho sotva zná. Přesto na něj její tělo reagovalo jako na nikoho jiného. Předávání moci a bolestivé hrátky měly něco do sebe. Bezvýhradně věřila, že se o ni postará.

To bylo nebezpečné.

Ano. Bylo nebezpečné spoléhat se, že se o ni někdo postará.

To ona vždy pečovala o druhé. A nesmělo se to změnit.

Přesto bylo nádherné, když ji držel v náručí. Slyšela jeho přerývaný dech a uvědomovala si jeho mohutné svaly.

Nechala se ukonejšit pocitem bezpečí, uvolnila se a zcela se mu poddala.

Čemu koneckonců může ublížit, pokud neustoupí od svého přesvědčení a nezačne od jejich vztahu příliš očekávat? Když spolu nespali nebo se nedopouštěli jiných důvěrností, byla poměrně rozumná. Ale Alec měl pravdu - s ním se musela zcela uvolnit, protože jinak by její prožitek nebyl tak intenzivní. A Dylan chtěla, aby intenzivní byl. Nejen kvůli své knize, ale hlavně kvůli sobě.

Doufala, že se o sobě něco dozví. Teď stála na samém okraji.

Bylo to děsivé, ale zároveň i úžasné.

Možná.

Hlavně se do toho moc nezapleť. Odděluj sex a soukromí.

Ano, zvládne to. Dělala to celý život.

Alec ji toho mohl hodně naučit. O sexu. O tom, jak funguje lidská mysl. A možná i o tom, jaké to je věřit jiné osobě, přinejmenším do jisté míry. Nic jiného v tom být nemusí.

Nevšímala si tichého hlásku, který ji v koutku mozku varoval, že tu hranici už dávno překročila.

Jedenáct

Alec ji odnesl do postele. Bylo to velmi romantické gesto, ale dovolila mu to, protože byla natolik zesláblá orgasmem a přívalem endorfinů z výprasku, že se nezmohla na protest. Odhrnul přehoz, položil ji na neposkvrněné bílé povlečení a natáhl se vedle ní.

Chtěla si opřít hlavu o jeho rameno, přitisknout mu tvář k hrudi a poslouchat tlukot jeho srdce, ale nenašla k tomu odvahu.

Směšné.

Nikdy netoužila po postkoitální blízkosti, kterou zřejmě většina žen potřebuje. Tento stav v ní muselo navodit vyčerpání a zaplavení mozku endorfiny a dalšími chemikáliemi, které doprovázely jejich hrátky. Připadala si odhalená. Rozbolavělá. Potřebná.

Obrátil se k ní, jako by jí četl myšlenky. Něžně ji políbil na tvář, přitáhl si ji k sobě a rukou jí vklouzl pod rameno.

Hmm, moc pěkné. Hlavně si na to nezvykej.

V té chvíli však bylo velmi příjemné tam s ním jenom tak ležet. Do oken pleskal déšť a z kuchyně se jako bledé paprsky vzdáleného slunce linulo tlumené světlo.

„Ahoj,“ zašeptal chraplavě.

„Hm?“

„Není ti nic?“

„Ne, je mi fajn.“

„Jen ,fajn‘?“

Zasmála se. „Líp než fajn, jestli to musíš vědět.“

„Dobře.“ Odmlčel se a nepřítomně jí přejel prsty po klíční kosti. „Už jsi ochotná povědět mi o své matce?“ Sevřel se jí žaludek a zatnula zuby. „Ne, Aleku. Nejsem.“

„Dylan, musíš mi to někdy říct.“

„Proč?“

„Nemůžeš čekat, že se opravdu uvolníš, pokud ke mně nebudeš úplně otevřená. Jestli přede mnou něco tajíš, pořád ti to bude stát v cestě.“

„Opravdu je to nutné? Od všeho se oprostit?“

„Myslíš, že ne? Copak na tom celou dobu nepracujeme?“

„Začala jsem s průzkumem pro svou knihu. Nejsem si jistá, co dalšího ještě děláme.“

Chvíli mlčel. „Ani já ne.“

Trochu ji povzbudilo, když ho slyšela přiznávat se k vlastní nejistotě. Jako by v tom nebyla sama. Připadal jí tak o něco lidštější. A možná se kvůli tomu necítila tolik slabá a chybující.

Spustila ramena a uvolnila čelist. Nadechla se a nasála chladný vzduch smísený s vůní jeho pokožky. „Dobře,“ řekla tiše, jako by si stále nebyla úplně jistá.

„Co dobře?“

„Povím ti to.“

„Poslouchám.“

„Moje matka má bipolární poruchu známou jako maniodepresivní psychóza,“ vyhrkla, než si stačila rozmyslet, co říká. „Znamenalo to obtížné dětství. Vlastně skoro nemožné. Jsem si jistá, že právě proto otec odešel, ačkoli za sebou nechal dvě malé děti… ale to už je jiný příběh.“ Alec ji vzal za ruku a stiskl.

„Pověz mi tenhle.“

Zmlkla, nadechla se a pak to ještě jednou zopakovala. Nebavila se o své rodině s nikým jiným než s Mischou, a dokonce i to byla pro ni novinka, na kterou si ještě úplně nezvykla. Ale teď mu to říct chtěla.

„Bydleli jsme v Portlandu. Jiné příbuzné jsme tam neměli, takže jsem v poměrně útlém věku musela převzít veškerou zodpovědnost. Často jsme se stěhovali, protože Darcy zapomínala platit nájem a účty. Když mi bylo asi deset, pochopila jsem to a začala jsem vyplňovat šeky a podepisovat je jejím jménem. Tedy pokud byly na účtu nějaké peníze, což se vždycky nestávalo.“

„Říkáš své matce Darcy?“

„Vlastně se nechovala jako matka. Nikdy mě nenapadlo oslovit ji ,mami‘.“

„Tvůj bratr byl mladší než ty?“

„Ano, o tři roky. Starala jsem se o Quinna, nebo jsem se o to aspoň snažila.“

„To je na dítě velké sousto.“

„Ano, ale byl to můj život.“

„Kde je tvoje matka teď?“

„Teta Deirdre si ji nakonec vzala k sobě. Krátce po tom, co jsem nastoupila na vysokou, ji přestěhovala k sobě domů, do oregonského Ashlandu. Několik týdnů po Quinnově smrti.“ Zmlkla a rozdýchávala důvěrně známý pocit, jako když ji někdo kopne do hrudi. „Když Quinn zemřel, Darcy to hrozně sebralo. Mě taky. Ale nebyla jsem ochotná opustit školu a přestěhovat se zpátky domů. Nic mě tam netáhlo. A abych byla upřímná, tehdy byla řada na Deirdre.

Nemám Deirdre moc ráda. Celá léta věděla, že matka není v pořádku, ale dokud nebylo vyhnutí, nikdy se s tím nepokusila nic udělat. Musela jsem odtamtud vypadnout a vrátit se do školy. Odstěhovala jsem se na kolej skoro ve dvaceti. Do té doby jsem

byla doma, abych pomohla matce a postarala se o bratra. Jak je vidět, moc se mi to nepovedlo.“

„Určitě sis vedla skvěle. A hlavně jsi tam byla. To už něco znamená.“

„Možná. Byla jsem tam, dokud jsem se neodstěhovala. A Quinn zemřel.“

„Snad si nemyslíš, žes za to mohla?“

Žaludek se jí křečovitě stáhl. Stejnou otázku si pokládala snad milionkrát a nikdy nepřišla s rozumnou odpovědí. Představa Quinnova zakrváceného těla potlučeného k nepoznání a jeho bledý nehybný obličej vše ostatní vymazaly. Jeho smrt zaujímala v její hlavě stále první místo.

„Nevím, ale vždycky jsem měla pocit, že nějakým způsobem ano. Nemůžu se té představy zbavit.“

„Dylan, není možné, aby to byla tvoje vina. Z toho mála, co jsi mi řekla, šlo o tragickou nehodu. Nemá to logiku.“

„V takové situaci nehraje logika vždycky hlavní roli, ne?“

„Ne, asi ne.“

Oba zmlkli a přemýšleli. Alec zřejmě vstřebával, co mu Dylan pověděla. Ve skutečnosti však nechtěla vědět, co se mu honí hlavou. Nepřála si, aby ji litoval.

„Je toho ještě víc?“ zeptal se po chvíli.

Přikývla. „Ano. O hodně. Lidé s maniodepresivní psychózou trpí záchvaty vzteku. Občas se někam zatoulala a my zůstali nějakou dobu sami doma. Dokud jsem se neodstěhovala a nezačala se o ni starat Deirdre, dařilo se jí vyhýbat hospitalizaci. Nemohla jsem ji poslat do nemocnice, protože v tom případě by zřejmě mě i Quinna dali do pěstounské péče. A nejspíš by nás rozdělili. To jsem nesměla připustit. Byla jsem to jediné, co měl, a já zas měla jenom jeho.“

Starý zármutek se znovu přihlásil nepříjemným stažením břicha, ale naučila se ten pocit potlačit.

„Jiné příbuzné nemáš?“

„Babičku Delilah. V té době však žila v západní Virginii. Dědeček měl Parkinsonovu chorobu, takže nevěděla, kam dřív skočit. Byl nemocný celou dobu, co si vzpomínám. Když zemřel, přestěhovala se do Ashlandu, aby byla poblíž mé matky a pomohla Deirdre. Ale tehdy už bylo pro Quinna i pro mě pozdě.

Babičku zbožňuju. Když jsme byli s Quinnem malí, trávili jsme u ní letní prázdniny. Ale po nějaké době začala Darcy trpět úzkostmi, když jsme odjeli na delší dobu, a po našem návratu z ní byla troska. Proto jsme k babičce přestali jezdit. Dodneška nevím, jestli tušila, jak zle na tom matka byla. Nejspíš ne, dokud se nepřestěhovala do Oregonu. Nikdy jsem jí nic neřekla a Quinn určitě taky ne. Bylo to naše tajemství. Snažili jsme se tím Darcy ochránit.“

„Jako matka měla chránit ona vás. Tak to na světě chodí.“

„U většiny lidí možná, ale ona toho nebyla schopná, Aleku.“

„Já vím. Přesto je to hrozné.“

„Ano. Bylo to hrozné.“

Jeho slova v ní vyvolala mnohem lepší pocit, než čekala. Jako by potvrdil, co si už dlouho myslela. Stiskla mu ruku. Nevěděla, jak jinak vyjádřit zvláštní vděčnost, kterou cítila.

„Takže ses celý život o všechno starala,“ pronesl.

„Ano.“

„A byla jsi sama.“

Proč měla náhle pocit, že se každou chvíli rozpláče? Potlačila slzy, které se jí draly do očí.

„K čertu s tím,“ utrousila tiše.

„No tak, nic se neděje.“

„Opravdu?“

Alec ji sevřel pevněji a Dylan musela překonat nutkání odtáhnout se od něj. Jeho objetí ji konejšilo. On ji konejšil. Nechtěla si to však užívat. Celý život si vystačila sama. Jestli si na

tohle zvykne, co bude dělat, až dojde k nevyhnutelnému a Alec ji opustí?

„Nemusíš mi vyprávět všechno najednou, Dylan. Je toho na tebe moc.“

„Je, ale…“

„Ale co?“

„Asi čekám na další otázky. Jak se matčina nemoc projevovala? Jaké to bylo žít se šílenou osobou? Co konkrétně se dělo? Jak došlo k bratrově smrti?“

„Nemusíš o tom mluvit právě teď. A možná nikdy. Přesto mám jednu otázku.“

Vzdychla. „Jakou?“

„Mají všechny ženy ve vaší rodině jména od písmene D?“ Zasmála se a z jejího těla vyprchala část napětí. Jak v ní dokázal vyvolat tolik emocí a zároveň navodit tak příjemný pocit?

„Ano. Zapomněla jsem, že to jiným lidem může připadat zvláštní. Zřejmě s tím začala moje praprababička. Je to hloupé.“

„Podle mě je to docela roztomilé.“

Naklonila hlavu a pohlédla na něj. „Jsi zvláštní, Aleku.“

„To neslyším poprvé a nejspíš ani naposled. Nevadí mi to. Víš, že jsem v hloubi duše rebel.“

Modré oči mezi přimhouřenými víčky se mu zaleskly. Zatajila dech. Ohromně mu to slušelo.

„To jsem pochopila v první chvíli, kdy jsem tě uviděla.“

„Já u tebe taky. Nejsi obyčejná žena.“

„Páni, díky.“

„Ne, opravdu to mám na tobě rád. Líbí se mi tvoje tvořivá mysl. A tajemná atmosféra.“

„Nechci být záhadná. Jsem jen… uzavřená.“

„To já taky. Lidi jako ty a já si nechávají některé věci pro sebe.“

„Nerada se svěřuju se svými problémy. Nechci, aby mě někdo

litoval.“

„Protože si pak připadáš zranitelná?“

„Ano. Když tady sedím a všechno ti vyprávím, cítím se zranitelnější, než když mě svazuješ nebo mi uštědřuješ výprask.“

„To je dobře. Chci, aby ses přede mnou otevřela. Čím víc, tím líp.“

„Protože je to práce dobrého dominanta?“

„Možná.“ Mlčky si prohrábl vlasy. „Ale asi to není jediný důvod.“

„Taky se cítíš zranitelný, Aleku?“ zeptala se tiše. „Když o tom se mnou mluvíš?“

Přikývl, položil si jejich propletené prsty na hruď a přejel po nich palcem. „Ano. Nerad to přiznávám, ale máš pravdu.“

„Nejsem žádná odbornice, ale četla jsem, že tohle má být oboustranný zážitek. Výměna moci není jednostranná. Je to tak?“

„Správně.“

„Takže se se mnou možná taky učíš. Jak jinak by to mohlo být oboustranné, kdyby ses taky něco nedozvěděl? Musí tu jít o víc než jen o to získat nad vším kontrolu. Musí se

to rozvíjet oboustranně. Submisivní dolejšek má jistou moc, a nemyslím tím jen to, že použitím stopky může ukončit jakoukoli scénu. Četla jsem o tom, ale nikdy jsem to doopravdy nechápala. Až doteď.“

Chvíli mlčel. „Věř mi, nerad přiznávám, že jsem nějakým způsobem zranitelný, ale máš pravdu. Ve všem. Právě to mě jako dominanta drží zpátky. I v životě obecně. Nerad zkoumám svoje pocity do hloubky, protože je mi to dost nepříjemné.“

„Není součástí BDSM zjistit, kde jsou tvoje hranice? Překročit hranici nepohodlí?“

„V tuhle chvíli jsem ji rozhodně překročil.“

„Já taky.“

„Přesto jsi tady se mnou. Děláš, co ti řeknu, mluvíš se mnou.

Vyprávíš mi, co nechceš.“

Přikývla. „Vůbec si nejsem jistá proč. Možná mě sadomasochistické hrátky otevřely.“

„To se stává.“

„Ale u tebe ne.“

Cynicky zvedl koutek úst. „Jsem známý tím, že se naprosto ovládám.“

„To já taky, Aleku.“

Upřeně se na ni zadíval. Nedokázala odhadnout, co se mu honí hlavou. Měl zastřené oči. Působil nebezpečně. Jako by měl vztek, který vře těsně pod povrchem. Ale možná za to mohlo jen nepříjemné vědomí, že by se měl taky otevřít.

„Jsme zvláštní dvojka,“ poznamenal jemně. „Ale dobře se k sobě hodíme. Oba nás něco drží zpátky a brání nám to využít veškerý potenciál.“

„Bože, v tvém podání to zní…“

„Jako psychologické žvásty?“

„Úplně jednoduše.“

„Možná to takové je. Třeba je život mnohem prostší, než si kdokoli z nás představuje.“

„Jsem zvyklá, že je všechno složité. Neumím nic dělat jednoduše.“

„Třeba se to spolu naučíme.“

Najednou si přála být s ním, učit se s ním, rozvíjet se s ním, i když nevěděla, co to přesně znamená. Ale nechtěla si to přiznat.

Zamilováváš se do něho. Ne.

Přesto to byla pravda. Po hlavě padala dolů, a až konečně narazí na dno, zbude z ní naprostá troska.

Nedělej to.

Jenže navzdory jejím pocitům se to zkrátka dělo. Nedokázala tomu zabránit. Nebyla jiná šance, jak se pohnout z místa, než jít

dopředu, ať už ta cesta vede kamkoli.

Alec seděl u velkého dubového stolu doma v pracovně a díval se za počítačový monitor ven z okna. Měl na internetu najít místa, kde budou na blížící se motorkářské výpravě na Kalifornský poloostrov s Dantem spát. Mluvili o tom několik měsíců a bylo na čase naplánovat podrobnosti. Vyšetřil si kvůli tomu pauzu mezi pracovními termíny a Dante si domluvil volno z kanceláře. Alec se těšil, že stráví několik týdnů na silnici v sedle své oblíbené motorky. Nemohl se dočkat pocitu naprosté svobody. Budou se potápět, létat na padáku taženém člunem a válet se na pláži.

Tak proč ho to dnes vůbec nezajímá? Proč se mu myšlenky toulají bůhvíkde?

Venku bylo jako obvykle zamračeno a mezi šedými mraky pronikalo tlumené sluneční světlo, které ozařovalo město stříbřitě bílým nádechem. Alec miloval oblohu v Seattlu i její nevypočitatelnost, ale dnes ho ten pohled nutil přemýšlet.

Ne, nebe za to nemohlo. Důvodem byla Dylan.

Od úterního rána, kdy se s ní rozloučil, nedokázal jasně uvažovat. Čtyři dny uplynuly jako ve snu. V hlavě mu vířilo a byl nevrlý.

Nálada se mu zlepšila, jen když jí zavolal. Každý večer mluvili zhruba hodinu. Nikdy v životě si po telefonu tolik nepovídal.

Zatím se ji ještě neodvažoval vidět. Od posledního setkání vůbec nebyl ve své kůži.

Možná by si měl večer zajít do klubu. Bude tam Dante i někteří další známí. Ale pravdou bylo, že se mu tam bez Dylan nechtělo. Nesnesl by hrát si s někým jiným.

Dylan…

Nemysli na to. Prostě to udělej.

Prohrábl si rukou bradku a promnul čelist. Potom zvedl telefon, vytočil číslo a bubnoval perem do desky stolu.

„Haló?“

„Dylan. Dnes večer tě vezmu do Domu rozkoše. Neříkej ne.“

„Aleku, dobře, neřeknu.“

Vstal a začal přecházet po starém perském koberečku, který zakrýval tmavá prkna z tvrdého dřeva. Vlákna ho slabě šimrala do bosých nohou.

„Vyzvednu tě v devět.“

„Budu připravená.“

„Vem si něco, co se snadno svléká.“

Ta myšlenka ho vzrušila. Představil si, jak centimetr po centimetru odhaluje její bledou pokožku a stahuje jí látku z hebkého ramene. Mezi prsty se mu vlnily její bujné vlasy jako oheň a hedvábí…

„Ještě něco, Aleku?“

„Co?“

„Chceš, abych udělala ještě něco?“

Miloval, když její hlas zněžněl a ona začala sestupovat do podvědomí. Vzrušovalo ho, že toho dosáhl pouhým příkazem, co si má obléknout.

„Ne, to je všechno.“ Odmlčel se a znovu zabloudil pohledem ven k zamlženému panoramatu.

Vzpamatuj se.

„Dylan?“

„Ano?“

„Nemůžu se dočkat, až tě uvidím.“

Na druhém konci se rozhostilo krátké ticho. Potom vycítil její úsměv a uslyšel udýchaný hlas. „Taky se nemůžu dočkat.“

Zavěsil, posadil se a znovu se zadíval na monitor.

Něco takového nikdy žádné ženě neřekl. Možná, vlastně určitě, to byla charakterová vada, ale proč se teď přestal chovat jako obvykle?

S Dylan bylo všechno jiné. Nikdy si nedokázal povídat se

ženou tak jako s ní. Snažil se to vysvětlit Dantemu, když se viděli naposledy, ale všechno mu zdaleka neřekl. Dokonce to nepřiznal ani sám sobě.

Nejvíc zneklidňující bylo, že chtěl být stále s ní. Připadalo mu to šílené. Byl zcela nezávislý, občas žil skoro jako poustevník, zvlášť když měl rozepsanou knihu. Nebýt lákadel Domu rozkoše a lásky k cestování, pravděpodobně by se úplně zavřel před světem. Žil sám stejně jako jeho otec. Otec vedl velmi šťastný život. Nebo ne? Poslední dobou o tom Alec začal pochybovat.

Teď však chtěl zůstat s Dylan a nikdy ji neopustit. Má vůbec smysl namlouvat si, že tohle zvládne?

Možná bude dobře, když pojede do Kalifornie. Získá tak od Dylan a celé té zvláštní situace jistý odstup. Dostane do hlavy něco jiného než vůni její pokožky, jemnost jejích vlasů, pohled v jejích očích, když klesala do podvědomí. Její štíhlé tělo, když do ní vnikal…

Zase byl vzrušený. Nebo ještě pořád? Už ani nevěděl. Od chvíle, kdy ji viděl naposledy, dosáhl orgasmu nejmíň čtyřikrát nebo pětkrát denně, jako nějaký hormony zmítaný puberťák. K čertu, vlastně od chvíle, kdy se s ní seznámil.

Byla neodolatelná. Měla dokonalá ňadra, jejichž vrcholky pod jeho prsty tvrdly a tmavly… Panebože, když do ní vklouzl, byla mokrá a horká jako těsné a hladké hedvábí.

Penis mu začal pulzovat a Alec si přitiskl ruku k přední straně džín. Nepomohlo to. Nic mu nepomůže. Ne, dokud ji znovu neuvidí. Dokud ji nesvlékne a nesváže. Dokud opět nevnikne do jejího těla.

Krucinál.

Odstrčil se od stolu, rozepnul si džíny, vytáhl tvrdý penis a přejel po něm rukou. Před očima si vybavil Dylan. Měla dlouhé štíhlé nohy a hladké napjaté břicho. Pod ním byla z velké části vyholená a její přirození připomínalo květinu, která se před ním

otvírá. Viděl růžové pysky, nateklé vzrušením a lesknoucí se touhou.

Zasténal a začal se dráždit. Jeho penis byl tvrdý jako ocel a pulzovalo v něm. Přejel prsty po jeho vrcholu a představil si, že to jsou její ústa. Její svůdné rudé rty se kolem něj pevně obemkly.

Vyklenul boky a začal přirážet do své pěsti natolik silně, aby to trochu bolelo. Přimělo ho to myslet na ni, na to, jak zbožňovala, když uchopil její bradavky a zmáčkl. Vždycky se udělala jako šílená, když ji štípal a plácal přes zadek. Milovala to.

A on taky.

Pohnul rukou, znovu a znovu.

Dylan…

Představil si její velké šedé oči, horká drobná ústa. Pochvu, která se kolem něj těsně sevřela, když dosáhla vrcholu.

Ještě dva energické pohyby a ejakuloval do ní.

Dylan!

Postříkal si semenem džíny, ale nezáleželo mu na tom.

Lapal po dechu a jeho penis stále pulzoval v slabších vlnách slasti. Když zavřel oči, viděl ji před sebou. Její obličej…

Právě v tu chvíli se nestaral o nic jiného než o ni. Na to, co to znamená, bude myslet jindy.

Dylan měla pocit, že nejspíš vyskočí z kůže, až ten zatracený zvonek konečně zazvoní. Čekala na něj celý den a v jejím těle se tvořilo napětí a nesnesitelná touha.

Usrkla ze sklenky víno. Zvykla si, že sklenička ukonejší její nervozitu, ale Alec trval na tom, že ani jeden z nich nesmí být při hrátkách opilý. A dnes večer si byla jistá, že půjde ještě o něco vážnějšího. Jinak by ji nebral do Domu rozkoše.

Chtěla s ním být v mimořádném prostředí klubu. Být s ním.

Nejmíň podesáté za posledních dvacet minut popošla k

vysokému zrcadlu u hlavních dveří. Měla velké oči lemované černou tužkou a tmavé rozšířené zorničky. Plné rty, které jako by čekaly na polibek, byly zvýrazněné lesklou červenou rtěnkou. Tmavě rusé vlasy se jí vlnily kolem obnažených ramen. Na sobě měla černé šaty bez ramínek, které si hned odpoledne po Alekově telefonátu doběhla koupit. Padly jí jako ulité, těsně obepínaly její postavu až do půli stehen. Byly kratší než všechno, v čem normálně chodila. Couvla a podívala se na vysoké černé lodičky, je jichž silné černé řemínky na kotnících zdůrazňovaly její dlouhé nohy.

Cítila se skvěle. Nebo každopádně přitažlivě. Uvnitř byla napjatá a nervózní. Černá hedvábná tanga už měla vlhká, a to jen v předtuše blížícího se večera.

S Alekem.

Stále ji ohromovalo, jak silně na něj reaguje, jak odpovídá na bolest nebo jak ji proměňuje v tak intenzivní potěšení, jaké v životě necítila.

Nikdy si nepřiznala, že prchavé fantazie o podobných věcech měla už léta. Potlačovala je, protože byla příliš zvyklá, že musí být silná, všechno ovládat a řídit. Možná měl pravdu a právě proto potřebovala aspoň na chvíli předat moc někomu jinému.

Dnes večer se zcela uvolní. Vlastně to už udělala, zatímco si stále opakovala, že jde jen o sex, o čistě fyzickou reakci. Nebo je to něco hlubšího? Bylo čím dál těžší to popírat.

Léta s matkou, která se vůbec nedokázala ovládat, pro ni byla tvrdou školou. Popírat uměla dobře, ačkoli se to zcela příčilo jejímu obvykle logickému já. Nebo ne? Celá léta si myslela, že je logická a rozumná, a přitom se možná pouze skrývala před minulostí a předstírala sílu, kterou ve skutečnosti neměla.

Děsivá myšlenka.

Alec v ní probouzel spoustu děsivých představ. Nutil ji zpochybnit většinu toho, co si o sobě myslela, což ji přivádělo

zpátky k tomu, že musí vždy vše popřít.

Vzdychla. V hlavě jí vířily zmatené myšlenky. Musí se uklidnit a vychutnat si nadcházející večer.

Zazvonil bzučák a Dylan sebou trhla. Zhluboka se nadechla, položila sklenku na stolek pod zrcadlem a zmáčkla tlačítko domácího telefonu.

„Aleku?“

„Ano, jsem to já.“

„Půjdeš nahoru, nebo mám sejít dolů?“

„Radši přijď.“

„Hned jsem tam.“

Přehodila přes sebe kožený nepromokavý kabát, ujistila se, že má v kapse peněženku a klíče, zamkla a sjela výtahem do přízemí. Alec na ni čekal hned za vchodovými dveřmi.

„Ahoj.“

„Vypadáš… úchvatně, Dylan.“

„Díky.“

Opravdu zčervenala?

Naklonil se k ní a letmo ji políbil na rty. Mezi nohama jí zapulzovalo a celá zjihla. Odtáhl se, krátce zapátral v jejích očích, potom vešel dovnitř, přitiskl ji k sobě a nesmlouvavě se zmocnil jejích úst. Otevřela rty a on do nich vklouzl jazykem. Byl nádherně sladký a voněl mátou… Roztřásla se jí kolena, ale pevně ji objímal silnými pažemi. Přes vlněný kabát cítila jeho velké svalnaté tělo. Vzdychla mu do úst.

Odtáhl se. „Ježišikriste, Dylan.“ Pustil ji a promnul si bradku.

„Mrzí mě, že jsem nešel nahoru. Jinak by mě už vůbec nenapadlo odtud odejít.“

Uličnicky se na ni usmíval, ale Dylan věděla, že to myslí naprosto vážně.

Líbilo se jí, jaký na něj má vliv. Zdálo se, že Alec po ní touží stejně nepřekonatelně jako ona po něm. Vždy si vychutnávala

jistou moc, že jako žena dokáže srazit muže na kolena - přinejmenším obrazně -, ale s Alekem to bylo ještě silnější. Všechno s ním bylo silnější.

„Půjdeme, než tě znásilním na prahu?“

Stále se usmíval, ale z jeho očí i uvolněných svalů kolem úst čišela touha. Představa, jak si to s ní Alec rozdává na prahu, vůbec nevypadala špatně.

Usmála se a přikývla.

Vzal ji za ruku a odvedl ji do velkého černého auta při-pomínajícího elegantní monolit. S Alekem mělo něco společného

- bylo mohutné a silné. Otevřel dveře, pomohl jí nastoupit, pak přešel na druhou stranu a sedl si za volant. Motor tlumeně zavrčel a odlepili se od obrubníku.

„Jak se těšíš na návštěvu Domu rozkoše?“ zeptal se jí.

„Jsem vzrušená. A trochu nervózní z publika, pokud mě ovšem znovu nezavedeš do tmavého rohu. Dnešní večer bude jiný. Nevadí mi, že budu před jinými lidmi. Těším se na to, i když mám trochu obavy. Ale kdoví, co máš doopravdy za lubem.“

Obrátil se a široce se na ni usmál.

„Zřejmě mi to jen tak nepovíš,“ dodala.

„Samozřejmě že ne.“

Pousmála se a zavrtěla hlavou. „Dominant a jeho ego.“

„Přesně tak. Ale nejistota je součástí toho, co potřebuješ.

Prostě mi věř.“

„Věřím.“

„Dobře. Vlastně skvěle. Protože dnes večer chci s tebou prozkoumat něco nového. Myslím, že už jsi připravená.“

Pohlédl na ni a potom zpátky na silnici. Žaludek se jí mírně sevřel, ale kromě strachu za to mohlo stejnou měrou i dychtivé očekávání.

Zakrátko přijeli ke klubu, Alec zaparkoval, obešel vůz a pomohl jí vystoupit. Dotyk jeho ruky ji uklidňoval, a přece se jí

pulz řítil zběsilou rychlostí.

Vešli vysokými červenými dveřmi dovnitř. Alec jí pomohl z kabátu a potom ji zavedl do prostorného hlavního sálu. Dylan zamrkala a čekala, až její oči přivyknou barevným tlumeným světlům.

Dnes večer bylo v klubu víc plno než posledně. Všude byli lidé buď oblečení v tmavé kůži, anebo nazí. Nebo si to dnes večer pouze víc uvědomovala? Všechno si uvědomovala mnohem víc.

V žaludku jí duněla rytmická hudba, snivá a hypnotická, s převahou basů. Alekovo tělo jí připadalo obrovské a mohutné, jako když ho viděla poprvé u muzea asijského umění. Teď měla dojem, že k tomu došlo nejmíň před sto lety. Opravdu uběhly teprve dva týdny? Jak je to možné?

Přitiskl ji k sobě a odvedl ji na druhou stranu místnosti. Nestačila vnímat všechno, co se kolem nich dělo. Jen si mlhavě uvědomovala polonahá a nahá těla přivázaná ke křížům nebo rámům na bondáž, ležící přes kolena dominantů nebo domin na červených kožených pohovkách nebo klečící na podlaze. Nemyslitelnou součástí byly korzety, obojky, pouta, provazy, postroje a dlouhé lesklé řetězy. A všechno jí to připadalo úžasně vzrušující.

V žilách se jí vzedmul horký příval touhy. Přála si být jednou z nich. Chtěla, aby ji partner svázal, mučil a vzrušoval. Obdivoval.

Mozek jí přestával fungovat a všechny myšlenky se vytrácely. A když se Alec zastavil před obrovským dřevěným ondřejským křížem ve tvaru X, zastavilo se jí srdce.

Opravdu se to stane.

Dvanáct

Alec se k ní naklonil a pošeptal jí do ucha: „Teď tě svléknu a připoutám tě ke kříži. Miluju kříže mnohem víc než provazy. Jsou takové opravdovější. Myslím, že se ti taky budou líbit. Čím extrémnější praktiky zvolíme, tím pro tebe bude ten zážitek silnější. Pomůže ti dosáhnout samotné podstaty. Úplně se uvolnit.“

Skoro nemohla mluvit, nejradši by jen zasténala. Srdce jí zběsile tlouklo.

„Ano…“

Udělal, co slíbil, svlékl jí šaty a potom i hedvábná černá tanga, takže jí zůstaly pouze vysoké boty. Bradavky jí okamžitě ztvrdly.

Uvědomovala si, že je mezi spoustou dalších lidí v klubu nahá. Nesmírně ji to vzrušovalo. Vůbec jí nezáleželo na tom, jestli se na ni někdo dívá, tedy samozřejmě kromě Aleka. Cítila zvláštní hrdost, že před ostatními tohle dokáže - dovolí mu, aby ji svlékl a hrál si s ní. Dělalo jí však čím dál větší potíže přemýšlet a soustředila se pouze na současnost.

Obrátil ji obličejem ke kříži a políbil ji na ramena. Celá se třásla, pokožka jí rozkošně brněla a tělo jí rozechvívala touha.

„Nech všechno na mně, Dylan. Zvedni ruce. Tak je to správně.“

Než si uvědomila, co se děje, upevnil jí kolem zápěstí silné kožené pouto a popostrčil ji k dřevěnému X, až ňadry zavadila o hladké dřevo. Druhou ruku jí spoutal ještě rychleji. Když za ni pokusila mírně zatáhnout, zjistila, že pouta na krátkém řetězu končí v okách zapuštěných v kříži.

S roztaženými pažemi se cítila zranitelná, a přece si připadala s Alekem v naprostém bezpečí. A krásná.

„Boty ti nechám,“ řekl. Sklonil se, pohladil ji po lýtku a potom sklouzl ještě níž k řemínku na jejím kotníku. „Máš nádherné nohy.“

Něžně ji políbil do podkolení a Dylan zaplavilo vzrušení, které se jí soustředilo do klína. Zasténala.

Vstal a přitiskl se k ní zezadu. Ucítila na hýždích jeho erekci.

„Rozbalím si tašku s pomůckami, ale přitom budu pořád tady. Nechci, aby ses pohnula. Jen stůj a dýchej, jak jsem tě to naučil. Rozumíš, Dylan?“

„Rozumím.“

Poodstoupil a Dylan se zhluboka nadechla. Nasála vzduch nosem, chvíli ho zadržela v plicích a potom vydechla ústy. Snažila se uvolnit. Stále byla nervózní a cítila strach z neznáma, ale vzrušení jednoznačně převažovalo. Se ztuhlými bradavkami, vlhkým přirozením a napjatými svaly čekala, až hrátky skutečně začnou.

Alec k ní opět zezadu přistoupil a uchopil ji kolem pasu.

Vychutnávala si na pokožce jeho velké teplé ruce.

Dotýkej se mě…

Přesto se to neodvažovala vyslovit nahlas. Do této chvíle už poznala dost, aby pochopila, že tempo udává Alec a ona se mu pouze podřizuje.

Začal ji zlehka hladit, až jí naskočila husí kůže. Přejížděl jí rukama po zádech, bocích, hýždích a stehnech a potom jí odhrnul vlasy na šíji. Všude, kde se jí dotkl, ji spaloval žár.

„Líbí se ti to, Dylan. Cítím a slyším to z tvého dechu. Podrobíš se mi? Pověz mi to.“

„Ano… ano,“ opakovala jako ve snu.

„Skvělé. Hodná holka.“

Zaplavil ji známý příval radosti pramenící z jeho souhlasu.

Hodná holka. Rozkošné.

„Jsi připravená?“

„Ano, jsem.“

„Pamatuješ si slova, která znamenají stopku?“

„Žlutá scénu zpomalí, červená ji úplně ukončí.“

„Přesně tak. Takže teď… „

Couvl a Dylan vzápětí ucítila, jak po její pokožce přejel něčím koženým. Odhadovala to na důtky, ale zacházel s nimi překvapivě jemně.

Plynule jí s nimi přejížděl po zádech, aby ji rozehřál. Nepůsobil jí žádnou bolest, pouze prohlubující se slast. Zpovzdálí vnímala hudbu, v jejímž rytmu se pohyboval. Jako by se do té melodie zcela ponořila a tlumený rytmus se stal součástí dotyku těžkých důtek.

Začala ochabovat, uvolňovat se a krev jí proudila do paží, rukou i břicha. Ňadra a místo mezi nohama ji bolely nenaplněnou touhou, ale nijak naléhavě. Zatím.

Najednou uslyšela švihnutí a kožené řemínky se jí zaryly hluboko do zad. Překvapeně vyjekla. Než si však stačila doopravdy uvědomit, co se děje, úder vystřídalo jemné hlazení a Dylan se opět poddala jeho rytmu.

Zdálo se, že tenhle fascinující zážitek bude pokračovat navěky. Ocitla se v jakési nádherné nejasné realitě a setrvala v ní nekonečně dlouho.

Další silný úder ji trochu probral, ale její mysl se stále volně toulala v nereálném světě. Ačkoli ji začal bít stále silněji a důtky

se jí bolestivě zakusovaly do pokožky, mysl se na tom krásném místě zastavila a tělo měnilo bolest v okamžitý požitek. Sama bolest byla potěšením - touhou, potřebou a vroucí vášní.

Přestal a pohladil ji dlaní po rozbolavělé pokožce.

„Krásně růžovíš. Je to opravdu nádhera. Pořád jsi se mnou, Dylan?“

„Hm…“

„Dylan.“ Tentokrát zněl jeho hlas trochu ostřeji. „Odpověz mi.

Pořád jsi se mnou?“

„Ano, Aleku. Jsem tady.“

Pronikavě si uvědomila, že vedle sebe nemá jeho teplé tělo, a najednou stál před ní, nadzvedával jí rukou bradu a upřeně se na ni díval.

„Chci ti vidět do očí,“ řekl. „Napůl se ztrácíš v podvědomí, viď? To je dobře. Přesně tam tě chci mít. Ale částečně musíš zůstat při smyslech. Rozumíš?“

„Já… nevím.“

„Dobře. Dohlédnu na to místo tebe. Budu tě kontrolovat.

Kdykoli na tebe promluvím, musíš mi odpovědět, Dylan.“

„Ano. Odpovím ti.“

Usmál se. Měl krásný úsměv, bílé zuby, měkké rty a ďábelskou bradku. Když se k ní naklonil a políbil ji, zaplavilo ji horko.

Lačně k ní tiskl rty a Dylan se jeho náporu otevřela.

Když jí vklouzl rukou mezi stehna a udeřil ji přes mokré pohlaví, zasténala a vyklenula boky.

„Ještě ne,“ zašeptal a zlehka jí zmáčkl klitoris.

„Ach!“

„Uděláš se, zlato. Ale až za chvíli.“

Políbil ji, tentokrát krátce, a potom ji obešel a postavil se za ni. Začal ji opět bičovat, ale tentokrát to bylo jiné, ostřejší a silnější. Dylan si mlhavě uvědomila, že Alec používá jiný nástroj.

Ten znovu a znovu dopadal na její záda, dokud sípavě nelapala po dechu. Bodalo to, pálilo, ale zároveň to posilovalo její dychtivost a žádostivost.

Po chvíli přestal, objal ji kolem pasu a přitiskl k sobě.

Měl ústa těsně vedle jejího ucha, takže cítila jeho teplý dech.

„Jsi krásná, Dylan. Chci tě a taky si tě vezmu, ale až později. Teď si přeju, aby ses pro mě udělala. Před všemi těmihle lidmi, kteří chápou, co tady děláme.“

Znovu si pronikavě uvědomila další postavy v místnosti. Stále však nezáleželo na tom, jestli jim někdo věnuje pozornost, stačilo pouhé vědomí, že tam jsou. Bylo to úžasné. Mezi nohama jí silně zapulzovalo.

Sjel rukou mezi její stehna a prstem vklouzl mezi vlhké stydké pysky.

„Ach, Aleku…“

„Líbí se ti to, zlato? Chceš se udělat?“

„Ano… ano, prosím…“

Přitiskl okraj dlaně na její tvrdý klitoris, zkroutil prsty a několika vklouzl dovnitř.

Dylan cítila, že každou chvíli dosáhne orgasmu. Bylo to příliš brzy, příliš rychle. Uvědomovala si jeho přirážející prsty, horký dech ve svých vlasech, pevné tělo přitisknuté k jejímu, tvrdý penis mačkající ji do hýždí. Dokonce i přes jeho džíny vnímala, jak je horký.

Nahlas sténala, nedokázala se tomu ubránit. Vnikal hluboko do ní a přitom jí stále mnul poštěváček. Druhou ruku přesunul nahoru a zmáčkl jí bradavku. Silné a mučivé štípnutí ji uvrhlo přes okraj propasti.

Žhavá slast proudila jejími žilami jako láva. Spalovala ji.

Označovala ji jako cejch.

Když dosáhla mohutného orgasmu, vykřikla a křečovitě se otřásla. Měla pocit, že se její tělo roztříští na tisíc kousků, ale

Alekovy ruce ji držely v bezpečí.

V bezpečí.

Poprvé v životě.

Celá se třásla, pod rukama cítil její rozechvělou pokožku i svaly. Slabě lapala po dechu. Voněla kůží, vyvrcholením a ženstvím.

Zcela ochabla, na nohou se udržela jen díky poutům a jeho pažím. Vychutnával si pohled na její tělo zaplavené endorfiny. Byla zcela vyčerpaná.

Byla jeho.

Prozatím to však stačilo. Musel ji odvázat.

Mírně se odtáhl a zašeptal: „Na chviličku tě pustím a osvobodím tě, Dylan.“

Vlastní vahou mírně poklesla, zatímco ji postupně uvolňoval z pout, a když se mu sesula do náruče, zachytil ji. Zvedl ji, odnesl k pohovce na kraji prostoru, který byl vyhrazen pro sexuální hrátky, a zabalil ji do přikrývky. Pak se posadil a položil si ji na klín. Sehnul se, zvedl lahev vody, kterou tam předtím nechal, a přiložil ji k jejím červeným rtům. „Napij se, Dylan.“

Poslechla ho a otevřela ústa. Přidržel jí lahev a tu potom vrátil zpátky na podlahu.

Dylaniny zastřené oči se stříbrně leskly, měla červené

tváře. Zkontroloval jí ruce kvůli krevnímu oběhu, ale zdálo se, že je všechno, jak má být.

„Jsi se mnou, Dylan?“

„Ano, jsem tady,“ odpověděla jako dítě, které se diví, že ji Alec na svém klíně nevidí nebo necítí.

Tiše se zasmál. „Stále jsi v transu. Rád se na tebe v tu chvíli dívám. Jsi připravená, abych si to s tebou rozdal, zlato? Už nemůžu čekat. Jsem hrozně vzrušený.“

„Ano. Prosím…“

Nebyla v reálném světě, ale hluboko v podvědomí. Přesto cítil,

jak z její pokožky vyzařují žhavé vlny touhy, a když vklouzl rukou pod měkkou přikrývku, zjistil, že je opět vlhká. Nebo ještě?

„Aleku, prosím…, teď,“ zasténala.

Vstal a donesl ji k výklenku se závěsem, které byly rozmístěny po obvodu místnosti. Tam ji položil na vysoký čalouněný stůl, vybalil ji z deky a zadíval se na její krásné nahé tělo. Bylo zrůžovělé bičováním.

Ale stále to nestačilo.

Zul si boty, shodil džíny a přetáhl si tričko přes hlavu. Vysvobodil tvrdý a rozbolavělý penis, klekl si na stůl a vklínil se mezi její roztažená stehna.

Měla růžové a lesklé pohlaví. Naklonil se k ní a olízl ji. Chutnala slaně i sladce zároveň. Přejel jazykem po její štěrbince, chvíli zkoumal oteklé pysky a nakonec vnikl dovnitř.

„Ach… bože, Aleku.“

Jeho přirození bolestivě pulzovalo. Přesto ji nedokázal přestat dráždit.

Vsunul jazyk hlouběji, až zalapala po dechu a zasténala. A když jí prsty rozevřel stydké pysky a promnul je, zazmítala se a nadzvedla boky ze stolu.

Odtáhl se. Musel vidět její obličej, rozpálené tváře a pootevřená rudá ústa, z nichž mezi zuby vykukoval růžový jazyk. Ačkoli si to nedokázal zcela vysvětlit, nesmírně ho to vzrušovalo.

Jeho penis sebou škubl a kondom se napjal. Už to nemohl oddalovat.

Vsunul do ní dva prsty a pozoroval její obličej. Zamrkala dlouhými řasami a tváře jí ztmavly.

„Aleku… Potřebuju to znovu.“

„Jo. Ale tentokrát se uděláš, až budu v tobě.“

„Pospěš si, Aleku.“

Samozřejmě že si pospíší. Nemohl už čekat ani okamžik.

Stále klečel, doširoka jí rozevíral stydké pysky a pak do ní

jedním prudkým pohybem vnikl.

„Ach!“ Rozevřela oči jako dva tmavé křišťály a Alec měl pocit, jako by mu tělem projelo dlouhé ostří.

Zaplavilo ho pronikavé trýznivé vzrušení a roztřásla se mu kolena. Zhluboka se nadechl, objal ji kolem štíhlého pasu a přitáhl si její boky blíž, dokud se pohlavím netiskla přímo proti němu. Viděl její napjatý klitoris a okamžitě si vybavil jeho chuť.

Při té představě a pohledu na její tělo, které se v jeho rukou slastně kroutilo, jím projela další prudká vlna potěšení. Ohnivé vlasy měla snad úplně všude a tmavě červené bradavky byly stejně tvrdé a oteklé jako poštěváček. Působilo to neobyčejně svůdně.

Předklonil se a vzal jednu bradavku do úst. Dylan se proti němu vyklenula. Sál ji, přitom do ní začal pronikat, a když se vnořil co nejhlouběji, pomalu, centimetr po centimetru, se mučivě odtahoval.

Její pochva ho obepínala jako hladká mokrá rukavice. Tělo měl napjaté a ve snaze zabránit tomu, aby dosáhla vrcholu moc brzy, do ní přirážel dlouze a pomalu.

Připadal si jako nadšený kluk ztrácející se ve víru potěšení. A v jejím těle.

Byla naprosto dokonalá. Její krása, snaha i důvěra, kterou do něj vkládala, ho zcela pohltily. Možná to bylo ještě silnější, protože tušil, jak je to pro ni těžké.

Dívala se na něj a její šedé oči se v kalném světle zářivě leskly. Cítil její blízkost tak, jak se to ještě žádné ženě nepodařilo. A zatímco jeho požitek rostl a rychle mu proudil žilami, v hrudi se mu vzedmul zvláštní pocit.

Vklouzl jí rukama do vlasů a zkroutil prsty v bujných kadeřích. Objala ho nohama kolem pasu a přitáhla ho blíž k sobě. Cítil, jak se její tělo chvěje, její pohlaví se napíná a křečovitě ho svírá.

„Aleku!“

Otřásla se, chytila ho za ramena a zaryla mu nehty do kůže. V tu chvíli se veškerá nahromaděná energie soustředila do jeho břicha a ještě níž do přirození. Vybuchl v přívalu prudkého orgasmu, který ho spaloval a oslepoval.

Nechal se unášet jeho vlnami snad celou věčnost. A když odezněly, pevně ji sevřel v náruči a přitiskl obličej k její šíji. Držela se ho, štíhlými pažemi ho objímala kolem krku a ňadry se tlačila k jeho hrudi. Hlavu mu naplnila její vůně.

Neznámý tlak v jeho těle nepolevoval. Rostl a šířil se.

Přestaň. Nic to není. Jsi v pořádku.

Pulz mu však bušil tak silně, že se to nedalo vysvětlit prostou fyzickou námahou. Tohle bylo úplně jiné. Teplejší. Jako by se pozvolna rozpouštěl. Nevěděl, co se to krucinál děje. Nebyl si jistý, jestli se mu to má vůbec líbit, ale nedokázal se tomu ubránit.

„Aleku…“

„Je ti dobře, Dylan?“

„Je mi nádherně.“

„Tak copak chceš?“

„Nevím.“

Ani já ne.

Nahlas to však neřekl. Nemohl přiznat, že se tu odehrává něco, čemu nerozumí. Nikomu, dokonce ani sám sobě. Ale něco se s ním dělo. A možná i s ní.

Co to proboha znamená? Srdce mu zběsile tlouklo a v hrudi cítil obrovské napětí, jako by…

Jako by co? Nevěděl, vůbec to nevěděl.

Přivinul ji blíž k sobě a vdechoval její vanilkovou vůni smísenou se solí její pokožky.

Objala ho pevněji kolem krku a přitom stále tiskla tvář k jeho obličeji. Vnímal její teplý přerývaný dech a čekal, až se zrychlený tep, který cítil pod rty na jejím krku, trochu uklidní. Oba by se měli uklidnit, ale u něj to zjevně nehrozilo. Nezvyklé bušení v

jeho hrudi nepolevovalo.

Ani její pulz nezpomaloval a za chvíli ucítil na své pokožce slzy.

„Co je, Dylan?“

Z jeho hlasu čišela skutečná starost, nejen zájem dobrého dominanta. Měl zvláštní pocit, jako by ta slova vycházela z úst úplně jiné osoby.

„Nic,“ odpověděla tiše.

„Něco ano. Začínáš panikařit?“

„Ne. To není panika.“

„Tak co tedy?“

Musel to zjistit. Pobízelo ho k tomu však něco víc než pouhá práce a pocit zodpovědnosti.

„Aleku… najednou cítím hrozně moc emocí. Na to nejsem zvyklá.“

„Já taky ne,“ připustil.

„Co?“

„Nic. Nic. Co ode mě potřebuješ?“

„Jen… tohle. Abys tu se mnou seděl a držel mě. Nebo mě okamžitě pusť a pošli domů.“

„Víš, že to se nestane, Dylan.“ Přikývla.

Objal ji pevněji, až ji rukama téměř drtil. Přesto zřejmě právě to potřebovala. I on.

„Aleku?“

„Co?“

„Jsem ráda, že mě nepošleš domů.“

Zatajil dech, jako by ho někdo kopl do břicha. Taky byl rád, ale nemohl jí to povědět. V životě se mu nestalo, že by mu došla řeč. Až teď.

Až když poznal Dylan.

Jen dýchej.

Dlouze se nadechl, vydechl a znovu to celé zopakoval. Nakonec, když jí oschly slzy, už dokázal znovu normálně dýchat bez té zvláštní bolesti v břiše a hrudi.

Dylan se trochu uvolnila a Alec rozpletl její ruce na svém krku.

„Aleku?“

„Neboj se. Odvezu tě k sobě domů.“ Přikývla.

Pomohl jí slézt ze stolu, oblékl se a odvedl ji zpátky k místu, kde si spolu začali hrát. Když ji oblékal, byla jako panenka, zamlklá a bezmocně ochablá.

Zatoužil ji obejmout.

Odvez ji domů a ulož do postele. Lehni si k ní.

Sbalil si tašku, odvedl ji do svého vozu a zapnul topení a ohřívací podložky na sedadlech. Stále byla malátná a zamlklá. Pustil vážnou hudbu a ztlumil hlasitost.

Pozdě v noci dojeli z centra do čtvrti Beacon Hill rychle. Zastavil před domem a pomohl Dylan vystoupit. Pořád byla ochablá, mlčela a tvářila se omráčeně. Sám si připadal mírně omámený.

Zavedl ji dovnitř, nahoru po schodech a do ložnice, kde ji opatrně svlékl a uložil do postele.

Vypadala křehce, když ležela pod bílou přikrývkou s bledým obličejem na péřovém polštáři.

„Je mi zima, Aleku.“

„Už jdu.“

Svlékl se a vklouzl nahý do postele vedle ní. Přitulila se k němu tak, jak to ještě nikdy předtím neudělala. Jako dítě, které hledá jeho tělesné teplo. Byla měkká, hřála a Alec si nevzpomínal, kdy naposledy prožíval něco úžasnějšího. Ani při jízdě na motocyklu. Při hrátkách BDSM. Při sexu.

Znovu byl vzrušený, ale tentokrát necítil základní živočišnou potřebu jako dřív. Byla to pouze nevyhnutelná reakce na její tělo,

na její přítomnost.

Bylo neuvěřitelně příjemné mít ji ve své náruči a posteli. Nechtěl se ptát proč, protože žádná z odpovědí by se mu nelíbila. A tohle se mu naopak zamlouvalo.

Až příliš.

Přesto s tím nehodlal bojovat, aspoň ne dnes večer. Dylan tu byla s ním a to bohatě stačilo. Bylo to víc než dost. Protože přesně to si přál.

Třináct

Dylan otevřela oči. Dřevěnými žaluziemi v oknech pronikalo sluneční světlo a v jeho paprscích se volně vznášel prach. Pohlédla na hodiny. Překvapilo ji, že je skoro poledne.

Alec stále spal vedle ní. Ležel na břiše a svaly na širokých zádech měl obnažené, protože se mu přikrývka shrnula kolem pasu. Při pohledu na jeho hladkou pokožku se ho zatoužila dotknout a její tělo se rozpálilo touhou. Přesto potřebovala nějaký čas na to, aby si srovnala myšlenky.

Bylo zvláštní, že používal bílé povlečení jako ona. Spousta mužů, které znala, dávala přednost tmavším barvám, ale Alec byl v mnoha směrech neobvyklý. Možná se mu neposkvrněnost ložního prádla zamlouvala stejně jako jí.

Měli víc společného, než si původně myslela. Oba psali knihy, proč tedy neočekávala, že by mohli být podobni i v jiných věcech? Byli to svobodomyslní a sexuálně otevření lidé, kteří se shodli na mnoha tématech. Jako by byli naladěni na stejnou vlnu.

Nebo začíná být opět přehnaně romantická?

Přesto se mezi nimi včera večer něco odehrálo. Něco mohutného. Taky to cítil. Na podrobnosti si vzpomínala pouze mlhavě, ale pohled v jeho očích si vybavovala jasně. Byla v něm jistá sounáležitost. Úžas.

Prožívala totéž. Ten dojem pronikl i do stavu podvědomí, v němž se včera večer nacházela a možná v něm částečně setrvávala i dnes ráno.

Byla vyděšená. Přála si utéct.

Jen klid. Snaž se to rozumně zvládnout.

Jenže teď si vůbec rozumná nepřipadala. Jako by se měla každou chvíli rozplakat. Ohromovalo ji to, protože takové nálady se jí nepodobaly. Obvykle si na pláč nepotrpěla. Nebyla sentimentální, ale jak řekla Mische, zkušenosti s Alekem ji otevřely. A možná i jeho.

Alec.

Zadívala se na něj. Obličej měl položený na velkém péřovém polštáři, ale na tváři a krku mu rašilo tmavé strniště. Černé vlasy, které měly v místech, kde se jich dotýkalo světlo, modrý nádech, byly rozcuchané. Vypadal velmi klidně a smířeně. Takhle ho ještě nikdy neviděla. Ale i teď z něj čišela síla, možná jen díky jeho mohutnosti. Líbilo se jí, že je o tolik vyšší než ona, protože si tak připadala křehce a žensky. Natolik zranitelně, že kdyby chtěl, mohl by ji jedním zmáčknutím rozdrtit.

Bože, jak ji něco takového může vůbec napadnout? Co se stalo s nezávislou ženou, která si v dospělosti tolik zakládala na své samostatnosti? Od deseti let, kdy už matka nedokázala vzdorovat nemoci, Dylan pečovala o rodinu, řídila ji a měla vše pod kontrolou. Takový byl její život. Taková byla ona. A teď to tento muž zpochybnil.

Dech jí uvízl v plicích a hruď se jí stáhla. Skousla ret a potlačila vzlyknutí.

Uklidni se. Nic se neděje.

Sevřela prsty kolem okraje přikrývky a donutila se pravidelně dýchat.

Trochu se to zlepšilo.

Chová se absurdně. Může za to pouze intenzita včerejšího

prožitku, nic víc. S Alekem se znají pouhé dva týdny. Co o něm skutečně ví?

Z pohledu na jeho ložnici bylo zjevné, že má rád pořádek. Miluje masivní dřevěný nábytek a starožitnosti, což naznačuje, že navzdory sexuálním zkušenostem je v zásadě realista a stojí nohama na zemi. Z knih na poličce nočního stolku vedle postele pochopila, že čte klasickou literaturu, science fiction a thrillery. Už věděla, že rád cestuje, ale kromě knih tam měl ještě štos časopisů: Cestování a volný čas nebo magazín Condé Nast Traveler.

Na dřevěném prádelníku viděla zarámované fotografie. Byl na nich Alec a několik dalších mužů na vrcholku nějaké hory. Alec a někteří členové stejné skupiny v potápěčské výstroji na člunu, který plul někde v tropech po zářivě tyrkysové vodě. Alec a další muž sedící na lesklých motocyklech na horské serpentině. Oba se široce usmívali.

Udivilo ji, že tam nejsou žádné rodinné snímky, ale třeba je má v přízemí.

Kromě jediného rozhovoru o své rodině nemluvil. Zřejmě si byl blízký pouze s otcem, ale Dylan to chápala. Sama si rozuměla jenom s babičkou. Příbuzné si nikdo nevybírá a to, že patří do jedné rodiny, ještě neznamená, že spolu budou automaticky vycházet. To věděla až příliš dobře.

V matčině případě neměla na vybranou. Ani pokud šlo o péči o bratra. Chtěla to aspoň zkusit, ale příšerně to zpackala. Teď byl Quinn mrtvý a ona si zasloužila zůstat sama.

Zavrtěla hlavou. Dnes ráno se jí hlavou honí morbidní myšlenky. A opravdu si myslí, že si zaslouží zůstat sama? Líbí se jí to tak. Nebo ne?

Ale aspoň přišla na jiné myšlenky, takže už neměla pocit, že vyskočí z kůže. Pokud ovšem zrovna nemyslela na Alekovy dotyky, pod nimiž tála jako rozehřáté máslo.

Pohnul se, vzdychl ze spánku a Dylan se na něj znovu zadívala. Otočil se na bok, takže mu viděla do obličeje. S černou bradkou vždy působil trochu hříšně, ale ústa měl uvolněná a smyslná, jako když se spolu milovali.

Na pokožce ucítila příjemné mravenčení. Živě si vybavila, jak jí do těla pronikal svým penisem. Když se nad ní tyčil, oči mu živočišně plály.

Bože, byla do něj blázen. Milovala jeho tělo i to, co jí dělal. A možná i něco víc.

Ne.

Přesto to nemohla popřít.

Je to jen sex, připomněla si snad pomilionté. Sice skvělý, nicméně pouze sex. Už dřív zažila úžasné soulože. Chápala, že silná sexuální chemie člověka úplně pohltí.

Je to pitomost.

S povzdechem si prohrábla vlasy a zapletla prsty do dlouhých kadeří.

Možná by měla jít, než se jí v hlavě vyrojí další směšné nápady, například jak se s ním dál vídat, přestože už žádný další materiál pro knihu nepotřebuje.

Naučila se toho spoustu. A pokud má být k sobě zcela upřímná, stýká se s ním pouze proto, že chce.

Zatraceně.

Odhrnula přikrývku a přehoupla nohy přes pelest velké postele.

„Nikam nechoď,“ zabručel Alec ospale.

„Aleku…“

„Kam jdeš?“

Objal ji kolem pasu a přitáhl si ji po hladkém povlečení k sobě.

Na obnažené pokožce zad a hýždí ucítila jeho žár.

„Musím vstát, Aleku. Musím jít. Prosím.“

„Ne, Dylan. Zvykni si, že budeš odcházet, teprve až ti to dovolím.“

„Jdi k čertu, Aleku. Kolikrát ti musím připomínat, že nejsem tvoje subinka?“

„Netvrdím, že jsi. Ale pořád můžeš být v transu a neodejdeš, dokud si nebudu jistý, že je to bezpečné.“

„Ujišťuju tě, že je mi naprosto skvěle. Dokonce tu ani nemám auto. Budu si muset vzít taxíka, takže nehrozí, že bych řídila. Chci odsud pryč.“

„Ne.“

Teď šílela vzteky. „Nezkoušej na mě ty svoje mocenské hry, Aleku.“

„Myslíš, že mi jde o moc?“

„Omezuješ mě v pohybu.“

„Včera v noci ti to nevadilo.“ Oči mu tmavě hořely. Byl v nich vztek.

„To bylo včera.“

Pustil ji tak rychle, že by nejspíš upadla, kdyby už neležela.

„Fajn,“ procedil mezi zaťatými zuby. „Nikdy nedělám nic, co se příčí ústní dohodě.“

„Tak jsem to nemyslela.“

Posadil se, až se matrace pod jeho vahou zhoupla. Nedokázala se na něj podívat. Bála se, že kdyby ho viděla, opět by nad ní získal vrch.

„Proč s tím krucinál pořád bojuješ, Dylan?“

„Nikdy jsem neslíbila, že se ti opravdu podrobím, Aleku.“

„Přesto to stále děláš.“

Chvíli mlčela. Připadala si jako omráčená.

„Panikaříš až příští den, když máš možnost o tom přemýšlet,“ pokračoval. „Přestaň do toho tahat rozum, Dylan.“

„Nemůžu.“ Vztekle se k němu obrátila. „To je ten problém. Pořád musím přemýšlet. Jedině tak funguju. Tak se protloukám životem.“

„Možná je na čase, aby ses to naučila jinak.“

„To těžko.“

Naklonil se k ní, takže jeho mohutné tělo působilo trochu hrozivě. „Nemáš dojem, že ses nedostala moc daleko? Máš sice kariéru a podařilo se ti přežít péči o rodinu, ale co ti zůstalo?“

„To mi říká ten pravý! Jako bys měl víc osobních vztahů než já.“

„U mě je to jiné.“

„Děláš si legraci? Tak tohle si namlouváš? Je to dost chabá výmluva, Aleku. Já jsem aspoň sama k sobě upřímná. Vedu prázdný život, protože jsem se pro to rozhodla. Nejsem ochotná řešit citové důsledky nějakého vztahu. Tohle chceš, abych řekla? Fajn, říkám to. Ale ty jsi úplně stejný. Máš plnou hubu keců, ale snažíš se mě přimět, abych tu zůstala. A i když si o sobě možná moc myslím, neřekla bych, že to děláš jen jako zodpovědný dominant.“

Seděl a upřeně se na ni díval. Skrze ni. Měl zářivě modré oči. A zatímco ho pozorovala, vztek ho opustil a jeho brada i ramena se uvolnily.

„Máš pravdu,“ řekl.

Chtěla se hádat dál, ale jeho poznámka jí vzala vítr z plachet.

Vlastně jí úplně vyrazila dech.

„Cože?“

„Řekl jsem, že máš pravdu. Chci tě tu proto… že tě tu prostě chci.“

„Zatraceně, Aleku.“

Tohle si slyšet nepřála. A přece po ničem jiném vlastně netoužila! V hlavě měla zmatek.

„Pojď sem.“ Naklonil se k ní a vzal ji za ruku, ale pokusila se mu vytrhnout.

„Musím to všechno uvážit…“

„Řekl jsem dost přemýšlení. Kristepane, Dylan, přestaň se mi vzpírat a pojď ke mně. Vím, že to chceš, takže si nevymýšlej

nesmysly a nepoužívej proti mně moje vlastní pravidla.“

„Aleku…“

Držel ji a přitahoval si ji blíž, dokud se ňadry netiskla k jeho pevné hrudi, a pak si ji stáhl do klína.

Ucítila pod sebou jeho tvrdý penis. Sklonil se k ní a vášnivě ji políbil. Znovu ji ovládal.

Ráda by se mu vzepřela a bojovala s ním, ale chutnal báječně.

Úžasně voněl. A vyvolával v ní pocit, že takhle je to správně.

Stále ji líbal, dokud jí v žilách nevřela krev a ve slabinách necítila horko a chtíč. Když ji uchopil za stehna a obkročmo ji na sebe posadil, nehádala se s ním. Nemohla. Byla dychtivá a proti všezaplavující vášni zcela bezmocná.

I proti němu.

Odtrhl od ní ústa, zašátral v nočním stolku a vytáhl kondom. Roztrhl balíček zuby a Dylan mu pomohla navléknout prezervativ na ztopořený penis.

Znovu ji poséval horkými, vášnivými polibky, jako by ji chtěl celou pohltit. A pak ji nadzvedl, vyklenul boky a vnikl do ní.

Zasténala mu do úst. Udělal totéž a potom do ní přirážel, zatímco jejím tělem, ňadry i pohlavím protékaly vlny slasti jako elektrický proud.

Sáhl mezi ně a prsty jí dráždil klitoris. Téměř okamžitě dosáhla orgasmu, rychlého, silného a úžasného. Zaklonila hlavu a zasténala jeho jméno.

„Aleku, Aleku, Aleku…“

Stále se pohyboval a vnikal do ní horkým, silným a pulzujícím penisem.

„Dylan,“ vydechl.

Otevřela oči a pohlédla na něj.

„Potřebuju, aby ses na mě dívala. Jsi krásná. Moje.“

Jejich pokožka byla kluzká potem, ale Dylan se o to nestarala. Držela se jeho širokých ramen a znovu prožívala neudržitelnou

slast, která v ní stále rostla.

„Dylan… lásko… už budu.“

Ještě několik prudkých pohybů, a ucítila, jak se pod ní silně otřásl a zaplavil ho žár. Ten pocit v ní spustil další orgasmus, který pulzoval jejím tělem ve dlouhých, opakujících se vlnách.

„Panebože, Aleku…“

Kousl ji do krku, jazykem olizoval její pokožku a Dylan plula na vlnách extáze.

Objal ji pevně kolem pasu a přitiskl tak těsně k sobě, že se stěží dokázala nadechnout. Oba zůstali nehybně ležet.

„Páni, Dylan.“

„Jo…“

Zůstali tak dlouhou dobu. Nebo si to aspoň myslela. Jako by se zastavil čas. Uvědomovala si pouze jeho.

„Dylan.“ Mluvil tlumeně, protože měl obličej stále zabořený v jejím krku. Jeho teplý dech ji hladil po pokožce.

„Hm?“

„Nemysli.“

„Nemyslím. Aspoň zatím.“

Zvedl obličej, ale ne natolik, aby na něj viděla. „Co se stane, až s tím zase začneš?“

„Nevím.“

„Tak to nedělej.“

„Pokusím se,“ ušklíbla se. Přála si to dodržet, ale stále si nebyla jistá, jestli to dokáže.

„Myslím to vážně,“ trval na svém. „Oba nepřemýšlejme. Jen buďme spolu a nic nerozebírejme.“

„Co to znamená, Aleku?“

„Nevím. Musí to něco znamenat?“

„Třeba ne…“

„Zase přemýšlíš, Dylan.“

„Máš pravdu.“

„Přestaň s tím, dobře? Prostě to nech volně plynout a uvidíme, co se stane.“

Tiše se zasmála. „Ani jeden z nás se obvykle nenechá unášet proudem, Aleku.“

„Co tím chceš říct? Já jsem například naprostý kliďas.“ Usmála se do jeho ramene. „Hm. To tě přesně vystihuje.“ Slyšela, jak mu v hrudi zaduněl smích, který té situaci ubral částečně na vážnosti a vnesl mezi ně nádech bezstarostnosti.

Možná má Alec pravdu. Skutečně by aspoň zatím mohli pustit starosti z hlavy, ať už se mezi nimi odehrává cokoli. Nepotřebují nic definovat, rozebírat ani zkoumat.

Nikdy takhle nežila a on taky ne. Přesto jí to vědomí, že i pro něj je to výzva, trochu usnadňovalo. Nebyla v tom sama.

Pustil ji, aby se opřel a zadíval na ni. Zvedl ruku a odhrnul jí vlasy z obličeje. Znovu ji zaplavila něha, ale tentokrát se tomu pocitu nevzpírala.

„Takže platí?“ zeptal se jí zcela vážně.

„Ano, platí.“

„Dobře. Protože tě potřebuju znovu ošoustat. A kdybys vstala a odešla, dost dobře by to nešlo.“

„Jsi neukojitelný.“

„To jenom s tebou.“

Znovu v ní tvrdl a jeho penis začal pulzovat. Byla připravená. Její tělo na něj bylo připravené vždycky. Ale co mysl nebo srdce? To nevěděla.

Kéž by si mohla sama vybrat, jak to dopadne. Rozhodnout se jako při psaní knihy. Jenže ani ona nevěděla, jak chce, aby to skončilo.

Nebyla si jistá, že vůbec chce, aby to skončilo.

Ano, musí o tom přestat přemýšlet, protože jinak ji to dožene k šílenství.

Jenže o rozum přišla už ve chvíli, kdy poznala Aleka.

Teď se potřebovala pouze ujistit, že neztratí i srdce.

Dylan kopnutím zavřela vchodové dveře svého bytu, upustila kabelku na podlahu a popadla mobilní telefon.

„Haló?“

„Ahoj. Volám ti celý víkend.“

„Pořád je víkend, Mischo.“

„Je devět v neděli večer.“ Hlas její přítelkyně zněl podrážděně.

„A?“ zeptala se Dylan, vyklouzla z kabátu a pověsila ho na vysokou lakovanou věšákovou stěnu u dveří.

„Asi nejsem zvyklá, že na mě nemáš čas.“

„Byla jsem s Alekem.“

„To mi došlo.“

Dylan se sehnula, zula si boty na vysokém podpatku a zůstala bosa. Dřevěná prkna byla hladká a chladná. Zapnula topení, vešla do kuchyně a nalila si sklenku cabernetu. Cítila se dobře. Líně. Nasyceně.

Skoro.

Zdálo se, že se ho nemůže nabažit.

Alec…

„Dylan?“

„Co? Promiň, Mischo.“

„Ptala jsem se, cos dělala o víkendu. Panebože, opravdu jsi do toho chlapa blázen, viď?“

„Nevím.“

„Ale vyvíjí se to dobře? Už nejsi tak zmatená, jako když jsme si povídaly minule?“

„Je to fajn. Protože jsem se změnila.“ Široce se usmála, usrkla vína a opřela se o linku.

„Změnila?“

„Ano. Rozhodla jsem se, že přestanu přemýšlet. Už nebudu rozebírat každou drobnost, kterou Alec udělá, ani to, co jsem si

vždycky myslela o sobě, vztazích, sexu a mužích…“

„Děláš si legraci.“

„Vůbec ne.“ Zvedla sklenku v malém přípitku a znovu si lokla.

„Už mě unavuje, jak se sebou pořád bojuju, Mischo. Je to směšné.“

„To jsem ti mohla říct sama,“ dobírala si ji Mischa. „Tak proč jsi to neudělala?“ Dylan přešla do obývacího pokoje, postavila sklenku na nízký stolek a uvelebila se na pohovku. Nohy stočila pod sebe a přehodila si přes ně měkkou deku. Tiše pokračovala:

„Pochopila jsem, jak mě to ničilo. Nepustila jsem si nikoho k tělu, protože jsem na každém viděla nějakou chybu. Ale když se nad tím zamyslíš, všichni nějaké mají. A já je hledám. Každého šmahem odsoudím.“

„Dylan, nebuď na sebe tak tvrdá.“

„To k tomu taky patří. Kritizuju se stejně, jako kritizuju ostatní.“

„V tom máš zřejmě pravdu.“

„Teď s tím chci přestat. Alec mi pomáhá.“

„Co se vlastně stalo, Dylan?“ zeptala se Mischa jemně.

„Konečně se začínám otvírat. Protože Alekovi předávám svou moc. Nelíbí se mi, co všechno v sobě nacházím, ale uvědomuju si, že jsem taky jen člověk.“

„Přesto tě mám ráda. A vždycky mít budu.“

„Já vím. Konečně to chápu.“

Zazvonil bzučák. Dylan vstala a přešla k domovnímu zvonku.

„Počkej chvilku, Mischo. Kdo je tam?“

„Dylan.“ Alekův hluboký hlas byl prosycený touhou. „Aleku, před deseti minutami jsi mě vysadil před domem.“

„Já vím. Rozmyslel jsem se. Ještě se s tebou nechci rozloučit.“

„Aha.“

„Pusť mě nahoru.“

„Jistě… pojď dál.“

Chvíli trvalo, než si uvědomila, že stále drží v ruce telefon.

„Mischo? Promiň, ale… přišel Alec.“

„Slyšela jsem. Nevadí. Brzy mi zavolej.“

„Zavolám.“

Zavěsila a krátce nato uslyšela skřípání výtahu. Za chvíli Alec zaklepal na dveře. Otevřela.

Dřív než si stačila čehokoli jiného všimnout, ucítila jeho černou koženou bundu. Potom zvedla hlavu a spatřila jeho úsměv.

Opětovala ho. Nemohla se tomu ubránit.

Mírně se uvolnila, a když prošel dveřmi a přitáhl si ji do náruče, zaplavilo ji horko. Sklonil se a lačně ji políbil. Odtáhl se, sundal si bundu a hodil ji na podlahu. „Potřebuju tě, Dylan. Nemohl jsem se uklidnit. Musel jsem se otočit a vrátit se k tobě.“

Se staženým hrdlem přikývla.

„Potřebuju tě, teď hned. Tuhle vteřinu.“

Obrátil ji a přitiskl ke dveřím. Opřela se o ně rukama, takže měla obličej jen několik centimetrů od hladkého nalakovaného dřeva. Potom jí rozepnul šaty, které na sobě měla v pátek večer v Domě rozkoše, a svlékl ji. Pod nimi byla úplně nahá.

„Hm. Přesně jak to mám rád, zlato.“ Přejel jí rukama po těle, až jí naskočila husí kůže. Sklouzl o něco níž, přes boky a hýždě.

„Otevři se pro mě, Dylan. Vezmu si tě přímo tady.“

Cítila, jak se mu odevzdává a její mysl se noří do podvědomí. Měla dojem, jako by se náhle ocitla na nádherném místě zahaleném v mlze. Úplně se uvolnila.

Roztáhla stehna a uslyšela, jak si rozepnul džíny a roztrhl celofánový obal. Pak ji objal rukou kolem pasu a druhou jí odhrnul vlasy na stranu. Zlehka ji políbil na krk, až se otřásla touhou. Žárem. Naléhavou potřebou, která se téměř nedala vydržet.

Vklouzl penisem mezi její stehna a Dylan se mírně předklonila, aby mohl vniknout dovnitř.

„Je to úžasné, Aleku… Úžasné.“

Měla mokré, pevně zaťaté přirození. Začal do ní rytmicky přirážet, tak hluboce a silně, že se téměř nedokázala nadechnout. Opírala se rozevřenými dlaněmi o dveře a potom přiložila tvář k tvrdému nalakovanému dřevu. Vyklenul boky, dál vnikal hluboko do jejího těla a přinášel jí intenzivní požitek.

Líbal ji, jemně ji kousal do šíje a potom začal sjíždět po jejích ramenou a po páteři. Na chvíli zpomalil, pak se úplně zastavil a Dylan slyšela pouze jejich přerývaný dech. Uvědomovala si za sebou jeho mohutné tělo, rty dotýkající se její pokožky a tvrdý penis ve své pochvě. Zatajila dech a slastný pocit dychtivým očekáváním ještě vzrostl. Pak jeho ruka tvrdě dopadla na půlku jejích

hýždí, až ji mírně popostrčila ke dveřím. Její touha ještě vzrostla.

„Ano, Aleku…“

Znovu ji plácl. Ten zvuk se jí hlasitě odrážel v uších, jako by v jejím těle vyvolával hlubokou ozvěnu. Alec ji dál vyplácel a současně do ní přirážel. Slyšela jeho drsný dech. Vzrušení jí proudilo jako voda a hromadilo se jí v břiše, pohlaví a bolavých ňadrech. Šířilo se, zaplavovalo ji a oslepovalo. Když dosáhla orgasmu, oči se jí zastřely a všechno ztichlo. Utápěla se v intenzivním prožitku, který stále sílil.

Přestal se hýbat.

Oba lapali po dechu.

„Aleku?“

„Nechci skončit tak brzy, kotě. Dopřej mi minutu… Prostě počkej.“

Vyklouzl z ní a přitáhl ji blíž k sobě. Do stehen ji škrábaly jeho džíny a zip se jí zarýval do pokožky. Jeho měkký svetr ji rozkošně hladil po obnažené pokožce. Alec jí rukama přejížděl po břiše a dráždil jí bradavky. Potom zajel mezi její stehna a vnikl do ní

prstem.

„Jsi neuvěřitelná.“

„Ano.“

„I když tě tak tvrdě šukám…“

„Ano…“

„Potřebuješ se znovu udělat?“ Zatlačil prsty dovnitř.

„Ano!“

„To jsem rád. Taky to chci. Udělej se.“

Už věděla, že se ho nemá na nic ptát. A vlastně bylo velmi příjemné nemuset na nic myslet.

Odvedl si ji do koupelny. Mlčky tam stála, než se svlékl, zbavil se kondomu a pustil vodu. Pak s ním vstoupila do bíle vydlaždičkovaného sprchového koutu.

Pustil zabudovanou sprchu nad jejich hlavou, takže je voda zalévala jako teplý déšť a konejšila bolavou pokožku na jejích hýždích. Potom ji přitáhl k sobě a objal ji. Přivinula se k němu a dovolila mu, aby ji držel.

Stále ho potřebovala. On taky, soudě podle tvrdého penisu, který se tiskl k jejímu břichu. Ale bylo příjemné pouze tam stát, vzájemně se dotýkat nahými těly a nechat se skrápět teplou vodou, z níž stoupala pára.

Vysokým oknem ve zdi pronikalo světlo z ulice, tenký jantarový pruh z pouličních lamp a růžovomodrá zář z neonových nápisů ve výlohách obchodů. Na strop i na dlaždice vrhalo barevné stíny. Díky světlu, vodě a Alekovu silnému tělu se Dylan cítila v bezpečí, jako by okolní svět vůbec neexistoval. Jako by tu, aspoň v této chvíli, byli jen sami dva.

Dlouho ji jen tak držel a potom ji začal hladit.

Jemně jí přejížděl po zádech, bocích i hýždích. A nakonec ji zlehka plácl a potom ten pohyb zopakoval. Na mokré pokožce byly jeho údery mnohem ostřejší a okamžitě v ní vyvolaly bolest. Zároveň však způsobily i potěšení, poněvadž její tělo ty pocity

ochotně přeměňovalo. Bylo úžasné tisknout tvrdé bradavky k jeho hrudi a cítit mezi stehny jeho tvrdé přirození. Roztáhla nohy. Vklouzl mezi stydké pysky a chvíli po nich jen tak přejížděl, aniž do ní skutečně vnikl.

„Proboha, Aleku. Prosím.“

„Potřebuješ to, kotě? Tak se udělej. Sedni si sem.“ Couvl a posadil ji na kraj sprchového sedátka zabudovaného do zdi.

„Otevři se pro mě. To je ono. Úžasné.“

Roztáhla stehna dál od sebe a pozorovala, jak uchopil masážní sprchu zavěšenou na vydlaždičkované zdi a nasměroval ji na její pohlaví.

„Ach…“

Namířil proud vody na její klitoris a potom s ním přejel dolů k její štěrbince a zase zpátky. Brzy jen lapala po dechu.

„Líbí se ti to, zlato?“

„Ano… líbí.“

„Ale potřebuješ něco víc, viď?“ Neodpověděla mu. Nemohla.

Když si klekl mezi její stehna, zatajila dech. A jakmile se k ní naklonil a olízl jazykem její bolavějící pohlaví, nahlas zasténala. Projel jí příval potěšení, horka a intenzivní potřeby. Alec klouzal jazykem po citlivé pokožce a potom ho vtlačil dovnitř. Namířil sprchu na její poštěváček a dál ho dráždil vodou.

„Aleku… bože… už to nevydržím…“ Vzápětí dosáhla dalšího vrcholu.

Pro něj. S ním.

„Aleku!“

Když se přestala třást, přisunul se k ní blíž a políbil ji. Ačkoli je stále oplachovala voda, cítila z jeho rtů vůni poševního sekretu. Vychutnávala si pocit, že ji donutil, aby se udělala.

Znovu k ní tiskl vzrušený penis. Sáhla dolů a vzala ho do ruky.

Cítila, jak pod jejím dotykem pulzuje a sílí. Chtěla to. Přála si mu přinést potěšení.

„Teď já, Aleku…“

Klekla si a on si stoupl. Objala ho rukama kolem stehen. Teď ho měla přímo před obličejem. Rozkošné.

Naklonila se k němu a přejela jazykem přes citlivý vrcholek.

Když zasténal, usmála se.

„Mučíš mě, Dylan.“

Znovu ho olízla, zatlačila jazykem do malé jamky a dráždila ho, dokud neucítila slanou tekutinu, která předznamenávala orgasmus. Déle už čekat nemohla.

Otevřela ústa a naklonila se k němu, až měla pocit, že ji jeho oteklý úd téměř udusí a z očí jí vytrysknou slzy. Ale z nějakého důvodu to chtěla, potřebovala to. Znovu mírně odtáhla hlavu, takže měla v ústech pouze žalud, a obkroužila ho jazykem.

Alec se zkroutil a vyklenul boky. Když vzhlédla, všimla si, že má zakloněnou hlavu a rukama se opírá o zeď na obou stranách. Jeho obličej byl jako skica muže v extázi, smyslná a krásná.

Polkla jeho penis, jak hluboko to jen šlo, a přitom se snažila co nejvíc otevřít krk. Začal jí přirážet do úst a Dylan mu zaryla nehty do pokožky, až zasténal.

„Ježišikriste, Dylan. Dylan…“

Jeho tvrdé přirození začalo pulzovat a do úst jí vystříkl horký tekutý žár. Dál se pohyboval, ale o něco pomaleji. Konečně jí z obličeje odhrnul mokré vlasy a pomohl jí vstát. Naklonila hlavu pod sprchu a nechala vodu, aby jí z tváří opláchla jeho semeno.

„Dylan… to bylo neuvěřitelné. Ty jsi neuvěřitelná.“

Vklouzl jí rukama do vlasů, uchopil mokré prameny mezi prsty a pevně sevřel. Přivinula se k němu, opřela si hlavu o jeho hruď a poslouchala hluboký pravidelný tlukot jeho srdce.

Sehnul se, aby ji políbil na obličej, a začal pomalými polibky posévat její tváře, bradu, čelo i oční víčka. Jeho dotyk ji neustále

rozechvíval. Ne touhou, ale něčím jiným. Čím?

Nepřemýšlej. Přestaň s tím. Pouze buď.

Přesto to věděla. Cítila nezvyklé chvění v břiše a hrudi a pulz jí zběsile bušil. Důvodem nebyl sex, ačkoli ten byl, jak Alec řekl, neuvěřitelný. Znamenalo to něco víc. Něco hlubšího.

Slíbila si však, že o tom nebude přemýšlet.

Pevně se ho držela a snažila se soustředit na pocit bezpečí, který v ní jeho silná náruč vyvolávala. A přece se všechno vracelo k jediné myšlence - kromě toho, že se otvírá, se tu odehrává ještě něco jiného. Jak dlouho dokáže předstírat, že pro ni Alec nic dalšího neznamená? Že se do něj bezhlavě nezamilovává?

Skousla ret a pevně zavřela oči, aby se jí netočila hlava.

V životě si nepřipadala tak bezbranná, dokonce ani když ji Alec svázal, takže byla fyzicky bezmocná. Ve srovnání s tímhle to bylo naprosté nic.

Navzdory veškeré snaze podléhala jeho kouzlu a nemohla s tím vůbec nic dělat. Až dopadne zpátky na zem, bude z ní lidská troska.

Čtrnáct

Tři týdny se jí dařilo nepřemýšlet. Po nočním zážitku s Alekem ve sprše uzavřela sama se sebou novou dohodu. Poněvadž s tím, co cítí, nic nezmůže, prostě se s tím smíří. Není nutné, aby se tím něco změnilo. Ty pocity tu zkrátka jsou. Sama se rozhodne, co s nimi nakonec udělá - nebo neudělá.

Následovaly další noci ve sprše. I dny. Stalo se to jedním z jejich oblíbených míst k milování. Zbožňovala ostrý výprask na mokré pokožce i zvuky odrážející se od vydlaždičkovaných stěn.

Alec byl u ní jako doma, nechával si tam zubní kartáček a čistou košili. Ne že by to něco znamenalo. Mělo to ryze praktický důvod. Její byt ležel mnohem blíž k Domu rozkoše než ten jeho. A jeho notebook položený v koutě její kuchyně byl jen další užitečnou věcí, ničím víc.

Tak či onak se jí líbilo, když spolu odpoledne seděli a psali, Alec u proskleného jídelního stolu, ona v pracovně jen pár metrů od něj. Jako přátelé. A pokud jeden z nich potřeboval nápad pro další zápletku, ten druhý byl přímo po ruce. To samozřejmě často vedlo k dalšímu sexu, ale Dylan jako autorka erotických románů to považovala za inspiraci. Její kniha začala hlavně díky Alekovi nabírat pevné obrysy a zápletka a jednotlivé postavy se propojily. Když jí šlo psaní pěkně od ruky, vždy to bylo dobré znamení.

Mischa znovu telefonovala a ptala se, jak se jí vede. Ačkoli si Dylan nebyla jistá proč, o většině věcí se jí nezmínila. Možná zkrátka chtěla, aby to zůstalo soukromou záležitostí jen mezi Alekem a ní. Nebo se bála, že kdyby o tom začala mluvit, působilo by to příliš skutečně a už by nemohla popírat, co to pro ně - i pro ni - může znamenat? Bylo lepší, když podobné myšlenky úplně vytěsnila. Uvědomovala si, že je to zvláštní druh částečné negace, ale jen díky ní situaci zvládala. Umožňovalo jí to zachovat si od Aleka aspoň trochu odstup a udržet si pocit vyrovnanosti. Kontroly.

U něj v bytě si žádné věci nenechávala, ať už tam bývala jakkoli často.

Dnešek byl jedním z výjimečných dní, kdy byla sama doma, seděla u jídelního stolu, usrkávala šálek oblíbeného jasmínového čaje a u ruky měla talíř topinek namazaných máslem.

Teď často vyhlížela z okna. Ranní mlhou, která zahalovala Seattle, se snažilo proniknout denní světlo, slabé paprsky ohřívaly podlahu z hladkého dřeva a zalévaly ji teplou zlatavou září. Připomnělo jí to, jak onehdy ráno, jiný den tolik podobný tomu dnešnímu, ležela s Alekem v posteli. Spal, slunce ozařovalo jemné chloupky na jeho předloktí a zbarvovalo je zlatě jantarovým nádechem. Natáhla ruku a dotkla se jeho paže. Probudil se, usmál a upřel na ni jasně modré oči. Měla pocit, jako by se díval skrze ni. Do ní.

Stále bylo šero, když ji asi před hodinou probudil, aby se s ní rozloučil. Měl se sejít s přítelem Dantem a vyrazit na nějaký výlet. Byli domluveni, že půjdou všichni tři společně na večeři.

Uchopila šálek do dlaní, zvedla ho a usrkla horkou tekutinu.

Nebyla si jistá, co si má o seznámení s Alekovým přítelem myslet. Zřejmě to byl přirozený vývoj, ale v případě blízkého vztahu. A ten Dylan s Alekem přece nemají. Nebo mají?

Naznačovalo to, že si Alec přeje, aby se z jejich románku stalo

něco vážnějšího? To, že odmítal dlouhodobé vztahy stejně jako Dylan, jí bez ohledu na to, co k němu cítila, zajišťovalo bezpečí.

Sbližovali se, svěřovali si téměř všechna hluboká i nepříjemná tajemství a rozhodně mluvili o každé sexuální fantazii. Když se mu přiznala, jak ji vzrušuje pach kůže, několikrát jí uštědřil výprask oblečený v kožené bundě. Nic, co mu pověděla o sexu, s ním neotřáslo. Byla to osvobozující a radostná zkušenost. Nikoho jako on ještě nepoznala. Ať už mluvili o sexu nebo o něčem jiném, neměl žádné předsudky a byl velmi inteligentní.

Líbilo se jí, že si spolu můžou povídat o umění a literatuře, což jí u mužů, s nimiž kdysi chodila, vždycky chybělo. Domnívala se, že Alec je chytřejší než ona, ale o to víc si ho vážila. Ačkoli to byl možná do jisté míry snobský pocit, nedokázala se mu ubránit. Byla přesvědčená, že každý muž si zaslouží, aby si ho žena, s níž třeba jen nezávazně chodí - nebo nezávazně spí -, vážila.

Kromě toho byl Alec laskavý. Kamkoli šli, lidé ho měli rádi. Teď už chápala, že se k němu při prvním setkání chovala tak bojovně z pouhé tvrdohlavosti. Každého si získal, číšníky i prodavače v knihkupectví. A jeho charisma nebylo povrchní jako u spousty jiných lidí.

Uvědomila si, že pět týdnů, tedy od chvíle, kdy Aleka poznala, nemyslí na jiné muže ani se na ně nedívá. Měla dojem, že ho zná odjakživa. Celou věčnost.

Věčnost… s ním…

Rozběhl se jí tep. V duchu se usmála. Pak se jí zmocnila panika a bolestivý pocit, jako by ji někdo udeřil do břicha.

Na co proboha myslí?

S Alekem ani s žádným jiným mužem nic trvalého neprožije.

Ona ne.

Zazvonil jí mobilní telefon. Přitáhla si ho přes stůl a mrkla na číslo volajícího.

Alec.

Klidně dýchej.

Pouhý pohled na jeho jméno na displeji způsobil, že panika mírně polevila a zaplavilo ji známé teplo.

Přijala hovor.

„Ahoj.“

„Dylan, ahoj.“

Když uslyšela jeho hlas, který v ní vyvolával představu nezvyklé kombinace whisky a medu, pousmála se. Panika téměř odezněla.

„Aleku. Jste na výletě?“

„Ještě jsme neodjeli. Dante musel v kanceláři vyřešit něco neodkladného, takže mám chvíli čas. Vlastně jsem dole.“

„Co?“

„Pustíš mě dál?“

Zasmála se. „Bojíš se, že ne?“

„Hodná holka.“

Došla k bzučáku. Srdce jí v hrudi divoce bušilo a mezi nohama se tvořilo horko. Nemohla se dočkat, až Aleka opět uvidí.

Otevřela dveře a počkala na výtah. Když přijel, dveře se prudce otevřely a Alec vystoupil. V džínách, černém tričku a s tmavou koženou bundou přehozenou přes rameno vypadal senzačně. Jakmile ji uviděl, usmál se.

„Nejsi oblečená,“ zabručel uznale a zajiskřilo mu v očích.

„Nedals mi čas. Odešel jsi před hodinou.“

Zabouchl za sebou dveře a upustil bundu na podlahu. „Rád tě udržuju na nohou. Nebo na zádech. A na kolenou.“

Popošel o několik kroků a najednou stál u ní a postrkoval ji do bytu.

V několika vteřinách měl ruce snad všude. Rozvázal jí župan a nechal ho sklouznout na podlahu, mačkal jí bradavky, takže okamžitě ztvrdly, a hladil ji. Potom se sklonil, aby ji žádostivě políbil a vklouzl mokrým jazykem do jejích úst. Chutnal mátou.

Chutnal jako Alec.

Zasténala, když ji pozpátku tlačil do jídelny a tam ji zvedl a posadil na velký prosklený stůl. Deska ji studila do hýždí a stehen.

Odtrhl od ní ústa.

„I když ti to moc sluší, těch kalhotek se zbavíme.“ Stáhl jí látku nejdřív z jedné nohy, potom z druhé, a přitom poséval horkými polibky její kolena a stehna, takže se jí vzrušení šířilo po celém těle. Vzápětí vklouzl prsty do mokré štěrbinky.

„Ach bože, Aleku. Počkej chvilku… ať můžu přemýšlet.“

„Není o čem. Je to úžasný pocit, zlato.“

Díval se jí upřeně do očí a pak zvedl své mokré prsty k ústům a olízl je. Zachvěla se a její touha ještě vzrostla.

„Aleku…“

„Copak, zlato?“

„Víš to.“

„Pověz mi to.“

„Chci, abys mě líbal.“

Usmál se, přitáhl si ji blíž k sobě a položil ji zády na stůl. Studené sklo smyslným způsobem kontrastovalo s jejím rozpáleným pohlavím. Tělo se jí každou vteřinou víc rozehřívalo. Alec jí roztáhl stehna, sklonil hlavu a olízl ji. Zalapala po dechu.

„Ano…“

Vnikl do ní jazykem a dráždil ji. Olizoval tvrdý klitoris a stále silněji ho sál. Prsty mnul stydké pysky, potom je vnořil dovnitř a ohnul tak, aby dosáhl na její G bod.

„Bože, Aleku. Už budu!“

Slast v jejím těle se šířila jako blesk a stěny pochvy se začaly svírat. Jeho hlava mezi jejími stehny a tmavé vlnité vlasy, které ji šimraly na pokožce, ten pocit ještě posilovaly.

Za zavřenými víčky se jí rozzářila světla. Vyklenula se ze stolu a zaplavil ji žár, který se jí šířil v rozechvívajících vlnách celým

tělem.

Sotva se stačila vzpamatovat, rozepnul si kalhoty, vytáhl z kapsy kondom a nasadil si ho na ztopořený penis. Ovinul si její nohy kolem pasu, zvedl jí ruce za hlavu a držel je za zápěstí. Pak do ní vnikl, ale jen na krajíček. Byla to rozkošná muka.

„Jsi úplně vlhká, kotě. Mokrá kvůli mně. Potřebuju tě ošoustat.

Jen… tě ošoustat, zlato.“

Pohnul boky a přirazil tak hluboko, až vykřikla. Když se začal rytmicky pohybovat, byla to čistě pudová záležitost. Jejich horká těla splynula v naléhavé potřebě. A zatímco se v ní pohyboval, její pohlaví se stále zatínalo v malých přívalech vzrušení připomínajících orgasmus.

Zrychlil a pronikal ještě hlouběji. Prudce narážel do jejích boků, takže ji tvrdý stůl tlačil do zad, ale nezáleželo na tom. Nesmírně si to vychutnávala, fyzické potěšení, to, jak pevně ji držel za zápěstí, i pocit, že ji zcela ovládl.

„Udělej se, Aleku. Prosím.“

„Už to bude, zlato.“

Když dosáhl vrcholu, zkřivil obličej v extázi, otřásl se, ale nepřestával se pohybovat. Se sténáním do ní přirážel znovu a znovu.

„Dylan…“ Zhroutil se na ni a sípavě vydechl: „Je to nádhera.“

„Hm.“

Políbil ji na ušní lalůček a zlehka do něj kousl. „Na tu projížďku přijdu pozdě.“

„Jak to Dantemu vysvětlíš?“

„Nijak. Pochopí to sám.“

Jen se usmála. Cítila se natolik úžasně, že si s tím nedělala starosti.

Odtáhl se, vzal ji za ruku a pomohl jí vstát.

Couvl. „Rád se na tebe takhle dívám.“ Sáhl jí mezi stehna a znovu vsunul dva prsty do jejího mokrého žáru. Naklonila se k

němu a tělo jí jako elektrický výboj zaplavila prudká slast.

„Panebože, Aleku. Jestli s tím nepřestaneš, nikdy se odsud nedostaneš.“

„Nepokoušej mě, zlato. Nechci nechat Danteho moc dlouho čekat, ale nejradši bych si tě přehnul přes koleno a naplácal ti na ten výstavní zadek, dokud by neměl krásně růžovou barvu, kterou miluju. Už jsem zase vzrušený, jen na to myslím.“

Představila si, co jí právě řekl, a zachvěla se.

„Určitě už nemáme čas?“

Zasmál se. „Po večeři ho budeme mít dost. Ale je to strašně dlouho.“

„Příliš dlouho.“

„Pojeď se mnou.“

„Co?“

„Pojeď se mnou na ten dnešní výlet. Vyraz s námi na túru.

Dantemu to vadit nebude. Co ty na to?“

„Ale na motorku nesednu, Aleku.“ Stiskl zuby a přemýšlel o tom.

„Nepojedeme daleko.“

„Na tom nezáleží.“

„Myslel jsem, že mi věříš.“

„To ano. A v posteli nebo v klubu pro tebe udělám skoro všechno. Ve všem se ti podřídím, ale na motorku nesednu. S tebou ani s nikým jiným. Neber to osobně.“

„Jen mě napadlo, že by se ti to mohlo líbit. Poznala bys další část mého života.“

Ranilo ho, že ho odmítla? Přesto s ním jet nemohla. „Promiň.

Nejde to.“

Pokrčil rameny. Stále nevěděla, jestli se na ni nezlobí.

„Nevadí.“ Pohladil ji po vlasech a odhrnul jí je z obličeje.

„Opravdu, Dylan.“

„Fajn.“

Předklonil se, políbil ji na ústa a Dylan pod dotykem jeho rukou a rtů opět zjihla.

„Už musím jít. Sejdeme se večer v osm ve Wild Ginger?“

„Dobře.“

Usmál se na ni. „To nebyl příkaz, Dylan.“

Začervenala se a představila si, co by řekl Dante, kdyby ten rozhovor slyšel. Potom si uvědomila, že na podobné řeči bude zvyklý. Alec se zmínil, že i jeho přítel je dominant.

„Budu tam v osm.“

„Skvělé.“ Zapnul si džíny a Dylan si až tehdy uvědomila, že se vůbec nesvlékl, ačkoli ona zůstávala nahá. Jejich spojení bylo čistě živočišné. Tělem jí proběhla vlna vzrušení. „Promiň, ale už musím jít,“ řekl, vzal ji za ruku a zlehka o ni zavadil rty.

„To nic.“

„Dobře. Měj se. Večer se uvidíme, kotě.“ Ta něžná přezdívka ji rozechvěla.

Přestaň se chovat jako husa.

„Budu připravená.“

Vklouzl jí rukou kolem pasu, znovu si ji přitáhl blíž a zašeptal jí do ucha: „Už jsi připravená. Řekl jsem ti, jak moc to miluju, Dylan?“

„Radši jdi, nebo tě odsud nepustím.“

„Začínáš být nějak panovačná.“ Zasmál se.

„Mám nejlepšího učitele. Už běž. Užijte si ten výlet. Večer se uvidíme.“

S úsměvem za ním zavřela dveře, zvedla župan a přehodila si ho přes ramena. Bože, stává se z ní romantička. Musí si připomenout, že ji to nijak neoslabuje. Je žena a Alec je prostě první muž, s nímž se doopravdy cítí romanticky. Možná proto, že jako první překonal obranný štít, který měla potřebu nastavovat světu. Nepronikl jím zcela, ale rozhodně ho zčásti nalomil a nakoukl dovnitř.

A byl s ní. Neustále.

Nechtěla rozebírat, co to znamená. Bylo lepší uvolnit se a užívat si dívčí snění.

Jediné, na co vzpomínat nechtěla, byl jejich rozhovor o motocyklu. Stále si nebyla jistá, jak moc se ho její neoblomné odmítnutí dotklo, ale neuměla si představit, že by s ním skutečně někam jela. Pouhé pomyšlení, že se Alec na silném stroji řítí po dálnici, ji děsilo.

Pusť to z hlavy. Mysli jen na dnešní večer, až se znovu setkáte.

Zamířila do koupelny, aby se osprchovala a oblékla. Oči v zrcadle jí svítily a měla rozšířené zorničky. Tváře jí růžově žhnuly a rty vypadaly, jako by ji do nich někdo kousl. Usmála se na svůj odraz.

Nemá se čeho bát. Alekovi se nic nestane. Je nutné, aby ovládla strach. Už se jím nechala ovládat až příliš dlouho.

Teď jí zbývá vyřešit, co si dnes večer vezme na sebe. Možná je větší romantička, než si myslela.

Den rychle uplynul. Napsala dvanáct stránek a další zredigovala. Ačkoli měla plno práce, její myšlenky se stále točily kolem Aleka. Nedokázala na něj zapomenout.

Před vysokým zrcadlem na dveřích skříně stála v černém spodním prádle a podprsence lemované tmavě červenou krajkou. Co si má obléknout? Za necelou hodinu se setká s Alekem a Dantem, takže by se měla rychle rozmyslet. Proč je to tak těžké rozhodování?

Měkké tmavě červené šaty nebo šedý kašmírový svetr a černou sukni? Obojí jí dobře padlo a zvýrazňovalo její postavu. Přidržela si šaty u těla. Měly hluboký výstřih a dole se rozšiřovaly. Pověsila je na dveře a zvedla sukni. Obě možnosti byly sexy a zároveň elegantní.

Vždy kvůli němu chodila ve svém nejvyzývavějším oblečení.

Asi to dávalo smysl, protože spolu spali, ale nikdy jí na tom nezáleželo tolik jako dnes.

Pověsila sukni zpátky. Vezme si spíš ty červené šaty. Líbilo se jí, jak se na ňadrech křížily a tvořily hluboké V. Hladká látka ji zlehka hladila po citlivé pokožce a klouzala po nohou.

Už týdny měla smysly jako vyostřené. Pocity, chutě, vůně i zvuky vnímala mnohem silněji než dřív, jako by ji Alec probouzel v každém ohledu.

Alec.

Přetáhla si šaty přes hlavu a pevně uvázala kolem pasu. Punčocháče si nevzala, ačkoli bylo venku chladno, a místo nich se rozhodla pro černé semišové kozačky po kolena na vysokých podpatcích. Přidala jednoduchý stříbrný náhrdelník a drobné kruhové náušnice.

Spokojeně si prohlédla svůj odraz v zrcadle. Věděla, že Alec bude mít radost. Tělo jí zaplavilo teplo. Usmála se, když jí zazvonil mobilní telefon a na displeji uviděla jeho jméno.

„Aleku.“

„Dylan, tady Dante. Volám z Alekova telefonu.“

„Ach, Dante. Dobrý večer.“

„Koukněte, nechci vás znepokojovat, ale volám, že na tu večeři přijdeme trochu později.“

Po zádech jí přeběhl mráz.

„Kvůli čemu bych se měla znepokojovat?“

„Alec měl nehodu - jen malou a nic mu není…“

„Nehodu?“

„Opravdu se nic hrozného nestalo, přísahám.“

„Kde je?“

„Jsme v nemocnici Virginia Mason, na pohotovosti.“

„Panebože. Hned jsem tam.“

„Nemusíte sem jezdit. Vážně.“

„Jedu.“

Zaklapla telefon. Pulz se jí rozběhl úzkostí. Strachem. Popadla kabát a kabelku a zabouchla za sebou vchodové dveře. Připadalo jí, že uběhla snad věčnost, než přijel výtah, ale konečně byla dole, seděla v autě a řítila se městem.

Pitomé motorky. Proč jimi musí být muži tak posedlí? Bože, jestli se Alekovi něco stalo, nikdy mu to neodpustí.

Zakrátko dorazila k nemocnici. Sotva zaparkovala, vyskočila z auta a zamířila rovnou na pohotovost.

Do nosu ji udeřil nemocniční pach. Nenáviděla nervózní atmosféru prosycenou dezinfekčními prostředky a čistým lihem. Její podpatky na světlém linoleu nepříjemně klapaly. Ani pěkné obrazy květin na zdi ten dojem nezlepšily. Všechno jí až příliš připomínalo bratrovu smrt. Téměř to nedokázala vydržet. Jenže tady někde je Alec. Potlačila dávivý pocit a přistoupila k přepážce. Zdravotní sestra zvedla hlavu.

„Hledám… přítele.“

„Jméno?“ zeptala se žena.

„Alec Walker.“

„Dylan.“

Otočila se a uviděla Aleka, jak v doprovodu vysokého štíhlého muže prochází dvojitými dveřmi. Levou ruku měl zavěšenou na pásce. Naskočila jí husí kůže.

„Aleku!“

„Dylan, nemusela jsi sem jezdit.“

„To myslíš vážně? Dante mi volal, že jsi měl nehodu.“

„Nic mi není. Trochu jsem si hnul s ramenem a Dante trval na tom, že si to musím nechat prohlédnout.“

„Spadl jsi z motorky?“

„O nic nešlo. Vybral jsem moc rychle zatáčku a na silnici ležela hromada listí. Měl jsem to zvládnout líp.“

Nejradši by mu řekla, že na tu zatracenou motorku vůbec neměl sedat, ale jen by ho tak před přítelem ztrapnila. Kromě toho

si uvědomovala, že se nechová zcela racionálně. Přesto si nemohla pomoct. Před očima měla jen Quinnův nehybný obličej.

Stáhlo se jí hrdlo a v očích ucítila horké slzy.

Přestaň. Uklidni se.

Alec k ní popošel a podal jí ruku. Byla teplá a konejšila ji. Kéž by odsud mohli odejít a uniknout před tím pachem!

„Přísahám, že mi nic není, Dylan. Jen to trochu bolí, ale nic zlomeného nemám.“

„Dobře. Dobře.“ Zhluboka se nadechla a ještě jednou. Přitom se snažila, aby si toho nevšiml.

„Omlouvám se, že jsem vás zneklidnil,“ promluvil Dante. Měl světle hnědé oči a laskavý výraz. „Ale Alec říkal, ať vám zavolám.“

„Ne… děkuju vám. Jen jsem měla starost.“

„Není důvod,“ trval Alec na svém. „V kuchyni jsem si už ublížil víc. O basketbalovém hřišti ani nemluvě.“

„Na míčové hry jsi moc tlustý,“ dobíral si ho Dante. „Ve fotbale jsem tě porazil, kamaráde,“ připomněl mu Alec a široce se usmál.

„Jen proto, že jsi jako obr,“ utrousil Dante.

Dylan poslouchala jejich nenucené škádlení a pokoušela se dostat svůj srdeční tep do normálu. „Můžeme… jít?“

„Jistě. Právě jsme byli na cestě ven, když jsi přišla. Chtěli jsme to vzít před Danteho byt a převlíknout se tam.“ Alec na ni upíral pronikavý modrý pohled. „Neomdlíš nám tu?“

„Co? Samozřejmě že ne. Jen nesnáším nemocnice.“ Položil jí ruku na záda a přejížděl po nich malými kroužky. Znovu měla pocit, že se co nevidět rozpláče. Nechápala to.

„Tak jdem.“

„Takhle nemůžeš jet na motorce.“

„Nejdřív jsme se stavili u mě a vyměnili motorky za auto,“ sdělil jí Dante.

„Za půl hodiny můžeme být v restauraci,“ dodal Alec. „Jed napřed a dej si drink.“

Přikývla. Sklenička působila lákavě. „Dobře.“

Přitáhl ji k sobě, blíž ke svému boku a políbil ji do vlasů. Stále měla na krajíčku, ale strach v jejím hrdle postupně polevoval.

Společně vyšli na parkoviště, Alec jí vtiskl další polibek do vlasů, posadil ji do auta a rozloučil se s ní. Rozjela se a přitom si pustila vážnou hudbu, aby uklidnila podrážděné nervy.

Měli se sejít ve stejné restauraci, kde s Alekem večeřeli při prvním rande. Opravdu spolu chodí?

Domnívala se, že ano.

Jenom chodí. A spí.

Nadechla se. Jenže teď Alec chce, aby poznala jeho nejlepšího přítele. Znamená to něco, nebo tomu přikládá přílišnou důležitost? Onehdy v noci se ho na Danteho zeptala a Alec jí odpověděl,

že je to skvělý, inteligentní a zábavný člověk. Bude se jí líbit a i on si ji okamžitě oblíbí. Na otázku, proč si to myslí, odpověděl:

„Kdo taky ne?“ Sevřela se jí hruď. Kdo ne?

Třeba Alec?

Nebuď hloupá. To přece nechceš.

Co vlastně chce? Už si tím nebyla jistá.

Zaparkovala naproti Wild Ginger, s povzdechem vystoupila z vozu, zamířila k baru a vešla dovnitř. Objednala si vodku s tonikem, protože dnes večer potřebovala něco silnějšího, čekala na oba muže a snažila se nepřemýšlet.

Za necelých dvacet minut vešli dovnitř, oba oblečení v tmavých volných kalhotách a košilích. Alec měl široká ramena a Dante byl samá ruka samá noha, s tmavými nakrátko ostříhanými vlasy.

Zblízka si uvědomila, že Dante vypadá skoro stejně úžasně jako Alec, má oslepující bílý úsměv a dolíčky ve tvářích.

Alec se naklonil a políbil ji na tvář. Okamžitě ji zaplavilo teplo. „Ahoj. Zapomněl jsem ti říct, jak ti to sluší,“ pošeptal jí do vlasů.

„Mrzí mě, že jsme se neseznámili za lepších okolností,“ prohodil Dante a vzal ji za ruku. „Obvykle bývám mnohem galantnější.“ Usmál se a Dylan si chtě nechtě uvědomila jeho kouzlo.

„Nic se nestalo, opravdu.“

„Měli bychom mít připravený stůl. Můžu vám přinést další skleničku?“

„Jsi dnes zdvořilost sama, Dante,“ poznamenal Alec posměšným tónem.

„Jako vždy, Aleku.“

„Dylan je moje, kamaráde.“

„Neboj se, že by mi to snad uniklo.“

Jeho?

Pohlédla na Aleka, ale smál se, jako by si vůbec neuvědomoval, co právě řekl. Co tím myslel? Nebo to byla jen fráze, popichování mezi přáteli, které nic neznamená?

„Dala bych si ještě jednu, díky,“ přikývla.

„Víno?“ zeptal se Alec.

„Vodku s tonikem, prosím.“

Alec nadzvedl obočí, ale objednal, co si přála, a další drink pro sebe. Věděl o ní, že často nepije tvrdý alkohol, ale mohl si myslet, že je nervózní kvůli setkání s Dantem.

Posadil se vedle ní na stoličku a položil jí ruku na záda. Vychutnávala si jeho teplo, ale stále byla nesvá. Snažila se nevnímat bílou pásku na jeho levé paži ani důvod, proč ji má. Ale nutkání přemýšlet bylo téměř nepřekonatelné.

„Alec říkal,“ promluvil Dante, když se posadil z druhé strany

vedle ní, „že píšete o erotice.“

„Ano.“

„A seznámili jste se proto, abyste pronikla do našich… tvrdších praktik.“

„To je pravda.“ Barman jí přinesl skleničku a Dylan usrkla. V krku ucítila palčivý žár. Alekova přítomnost a vodka

na ni měly silný vliv a uvolňovaly ji. „Neříká tomu většina členů komunity BDSM životní styl?“

Dante pokrčil rameny. „Já to za životní styl nepovažuju. Nedefinuje to můj život, jen moje sexuální - a smyslové - chování. A praktikuju ho co možná nejčastěji.“ Zakřenil se. Opravdu byl okouzlující. Srdečný. Líbil se jí, přesně jak Alec říkal.

„Alec se zmínil, že jste právník.“

„Ano, rozvodový. Několik let pracuju ve velké firmě, ale právě jsem se dozvěděl, že mě přijali do jedné menší společnosti tady ve městě. Usiloval jsem o to několik měsíců, takže z toho mám radost.“

„Blahopřeju.“

„Díky.“

„Rozvody musí být hodně náročné.“

„To jsou. Mám náročnost rád.“

Znovu se usmál a ve zlatohnědých očích mu zablýsklo.

„Miluješ drobné narážky, viď, Dante?“ ozval se Alec vedle ní.

Opravdu jeho hlas podbarvila žárlivost, nebo si přítele pouze dobíral?

„Miluju úplně všechno, Aleku, ale to už víš. Á, vypadá to, že hosteska má pro nás stůl. Půjdeme?“

Nabídl Dylan rámě a jí připadalo hrubé jeho gesto odmítnout.

Když zachytila Alekův mírně nasupený pohled, pousmála se.

V boxu se Dante posadil na jednu stranu, Dylan a Alec na druhou. Zadívala se na jídelní lístek, ačkoli věděla, že jí Alec

objedná. Stále cítila slabé nutkání ohradit se proti tomu, ale z velké části se přes to přenesla už před několika týdny. Opřela se a položila jídelní lístek na stůl.

Dante pohlédl nejdřív na ni a potom na Aleka. Mlčel. Přesto Dylan cítila, že hodnotí situaci. Uvědomovala si,

že je jako dominant zvyklý pozorovat lidi stejným způsobem jako Alec. Dělali to téměř automaticky. A jí to kupodivu nevadilo, ačkoli si část jejího mozku stále myslela, že by mělo.

Přišel číšník a muži objednali, Alec samozřejmě i pro ni.

Ačkoli si to nerada přiznávala, bylo to příjemné.

„Povězte mi, jak jste se vy dva seznámili,“ promluvila a pohlédla od Aleka k Dantemu. Nemohla si nevšimnout, jak úžasnou dvojici tvoří. Ať šli kamkoli, jistě se za nimi všechny ženy otáčely, zvlášť když byli spolu.

„Setkali jsme se v Domě rozkoše. Asi před třemi lety?“ zeptal se Dante Aleka.

„Tak nějak.“

„Brzy jsme zjistili, že kromě věcí, které se dělají v klubu, máme hodně společného,“ pokračoval Dante. „Oba rádi cestujeme, i když Alec byl na mnohem víc místech než já. Mezi právnickou školou a zahájením kariéry jsem neměl moc volného času. Ale doopravdy nás spojily teprve motocykly. Tedy až na to, že má příšerný vkus.“

„Ducati jsou klasika. Strojová dokonalost,“ ohradil se Alec.

„Pořád ti tvrdím, že nic nejezdí tak jako BMW,“ trval Dante na svém. „Jsou to ty nejlepší motorky na světě. Německé strojírenství nepřekonáš.“

„Už jste o tom zřejmě někdy mluvili,“ prohodila Dylan a předstírala, že se jí při pouhé zmínce o motocyklech nesevře hruď a neochromí ji strach.

Alec se zasmál. „Párkrát ano.“

Obrátil se k ní, usmál se a rukou jí zmáčkl stehno. Navzdory

směsi emocí, kterou cítila, jí projelo vzrušení. Stávalo se to pokaždé, když se jí dotkl. A ačkoli byl Dante skutečně tak úžasný a okouzlující, jak Alec říkal, neměl na ni sebemenší vliv. Nevyvolal v ní ani jiskřičku touhy. Jako by se teď dívala na všechny muže z dálky a neustále je srovnávala s Alekem. Pokaždé jim něco chybělo.

Vždy měla zdravé libido a obdivovala pohledné muže. Tak proč má najednou zájem jen o jednoho?

Pohlédla zpátky na Aleka. Upíral na ni zářivě modré oči, jako by se díval do její duše. Zrychlil se jí pulz.

Vězíš v tom až po uši.

Přinesli jim večeři. Dylan snědla miso polévku, ostré sin-gapurské nudle na kari a skvěle připravené suši, a přitom se snažila nevnímat myšlenky, které se jí závratnou rychlostí honily hlavou.

Proč si Alekův vliv uvědomuje ještě silněji než dřív? Možná proto, že její reakce k němu je úplně jiná, než co cítí k pohlednému Dantemu. Nebo je stále rozrušená z dnešního ranního sexu na jídelním stole? Může za to spojení přitažlivosti, vzájemného souznění a strachu kvůli jeho nehodě? Při hlubší úvaze ji však trápilo především to, že má oči jen pro něj.

Nikdy se kvůli tělesnému chtíči ani kvůli ničemu jinému nedívala jen na jednoho muže. Teď však skutečně nikoho jiného nechtěla. Pouze Aleka.

Chtěla být jeho. Bože…

Odložila tyčinky a najednou měla pocit, že jí jídlo leží v žaludku jako olovo. Zvedla šálek dobře vychlazeného saké, k němuž přešli po koktejlech během večeře, a napila se. Ve skutečnosti však potřebovala další vodku. Nebo by radši neměla pít? Pouze to tlumí její smysly. Dost dlouho potlačovala vlastní reakce a nepřemýšlela, což začínalo mít děsivé následky.

Dovolila, aby se udála spousta věcí, a nechala je zajít příliš daleko.

Otočila se a pozorovala Aleka, jak hovoří se svým přítelem.

Vzrušeně gestikuloval, když se dohadovali o něčem,

co se týkalo basketbalu. Odmlčel se, pohlédl na ni a věnoval jí upřímný, odzbrojující úsměv. Co se v jeho výrazu odráželo? Hrdost?

Celá se třásla, uvnitř i navenek. Potřebovala se uklidnit.

„Omluvíte mě na minutku?“

„Samozřejmě.“ Alec s rukou kolem jejího pasu vstal.

Co nejrychleji zamířila k dámským toaletám. U umyvadla stála žena z personálu, přikyvovala a usmívala se. Dylan vtrhla do kabinky a zavřela za sebou dveře.

Roztřesenýma rukama si odhrnula vlasy z obličeje a opřela se dlaní o dveře, aby neztratila rovnováhu.

Potřebuje se uklidnit. Nemusí to nic znamenat. Až na to, že znamená.

Bylo příliš pozdě. Zatraceně pozdě. Jak to mohla dovolit?

Vytáhla z kabelky mobil a vytočila Mischino číslo.

„Ahoj, tady Mischa. Nechte mi vzkaz a já se vám co nejdřív ozvu. Jestli se chcete objednat na tetování, zavolejte mi prosím do salonu Třináct růží. Díky!“

„Mischo, to jsem já, Dylan. Potřebuju si s tebou promluvit. Přicházím o rozum. Právě ti volám ze záchodku, proboha! Stojím tu jako naprostá husa a mačkám si ruce. Nebo jsem to aspoň dělala, dokud jsem nemusela vzít ten zatracenej telefon.

Jde o to, Mischo, že jsem se do Aleka zamilovala. Vlastně víc než zamilovala. Pořád se do něj zamilovávám. Panebože, opravdu jsem to řekla? Nemůžu tomu uvěřit. Nemůžu uvěřit, že se mi to děje. Právě mně! Nemůžu ho milovat. Vůbec nevím, jak se to dělá. Potřebuju tvou pomoc. Potřebuju se uklidnit. Potřebuju…“

Cvak.

„Váš vzkaz byl právě ukončen. Jestli ho chcete vymazat a přehrát znovu, stiskněte prosím jedničku.“

„Krucinál.“

Vypnula telefon, aniž věděla, jestli ten vzkaz vůbec odeslala.

Proč blábolila tak dlouho?

Musí se dát dohromady, vyjít ven a předstírat, že se nic nezměnilo.

Jenže ve chvíli, kdy si uvědomila pravdu, se změnilo úplně všechno.

Miluje Aleka Walkera.

Už jen to, že jí ta slova vířila v hlavě, bylo děsivé. Zničující.

Nemožné.

Přesto to byla pravda.

Křečovitě sevřela mobilní telefon.

K čertu se zrádným srdcem. Miluje ho. A nemůže s tím vůbec nic dělat.

Patnáct

Několik minut zhluboka dýchala, znovu si nanesla lesk na rty, umyla si ruce a nechala si studenou vodu proudit přes zápěstí. I když měla stále červené tváře, odešla z toalety, protože nechtěla nechat své společníky moc dlouho čekat. Nepřála si, aby se jí někdo na něco vyptával. Když se vrátila ke stolu, byli naštěstí ponořeni do rozhovoru.

Alec vstal, aby ji pustil sednout, a objal ji kolem ramen. Přesto na ni skoro nepohlédl. Předklonil se a mluvil s Dantem.

„Našel jsem skvělá místa, kde můžeme přespat. Najdeš tam od všeho něco. Jeden známý mi vyprávěl o úžasném kempu hned na pobřeží. Jsou tam jen primitivní slámové chatrče na písku, ale myslím, že ti to nebude vadit.“

„Samozřejmě že ne. Znáš mě. Když musím, vyspím se i na fakírském loži.“

„Prý tam skvěle vaří a mají jednu z nejkrásnějších pláží. Napadlo mě, že bychom se mohli zastavit v San Francisku a pak možná v Santa Barbaře.“

„Santa Barbaru mám rád,“ prohodil Dante a usrkl saké. „V jedné malé galerii tam mají japonskou sbírku starožitných erotických řezeb ze slonoviny a kostí. Počkej, až je uvidíš, budeš z nich šílet. Na kdy plánuješ zastávku v San Francisku?“

„Vy dva pojedete do San Franciska?“ zeptala se Dylan. Tyčinkami posouvala jídlo po talíři a snažila se chovat normálně. Zabránit tomu, aby se jí točila hlava. Netisknout se k Alekovu velkému tělu a nesplynout s ním.

„Ne tak docela. Za několik týdnů vyrážíme na Kalifornský poloostrov. V San Francisku jen přenocujeme.“

„Do Mexika?“

„Jo,“ přisvědčil Dante. „Uděláme si výlet na motorkách. Plánujeme ho už celou věčnost, ale až teď mě pustili z práce a udělal jsem si v kalendáři volno mezi soudními přelíčeními. Byla jste tam někdy?“

„Ne.“ Žaludek se jí stáhl a ten svíravý pocit stále sílil.

Alec. Na motocyklu. Pojede přes půl Ameriky nebo přinejmenším na jižní hranici a pak do Mexika. Kolik dní stráví na silnici na motorce? Kolikrát mu bude hrozit, že spadne? Kolikrát bude pokoušet osud? Tentokrát vyšel z nehody živý a zdravý, ale příště…

Před očima jí vytanulo Quinnovo pokroucené tělo. Jela za ním do nemocnice, protože matka by to nezvládla. To Dylan musela identifikovat mladšího bratra potlučeného téměř k nepoznání. Ten pohled jí navždy zůstane v hlavě. A v srdci.

I její srdce je nenávratně potlučené.

Navždy.

Jak jí to Alec mohl udělat? Teď, když ho miluje? Byl to příliš nebezpečný výlet. Mohla ho ztratit.

Stejné se rozejdete. Nechtěla jsi s ním skutečné zůstat, zvlášť teď, když ho miluješ. Protože ty nikoho milovat nemůžeš.

Rozbolela ji hlava. Položila si ruku na čelo.

„Dylan?“ V Alekově hlase se objevilo znepokojení. Stále se vyhýbala jeho pohledu. „Stalo se něco? Nesedlo ti to jídlo?“

„Ne, je mi fajn. Fajn.“

„Nevypadáš tak. Tváříš se, jako bys viděla ducha.“

To proto, že jsem ho viděla.

Pokusil se ji přimět, aby se napila vody, ale jen mávla rukou.

„Co kdybych tě odvezl domů? Dante, naplánujeme to příští týden.“

„Jasně. Dylan, mrzí mě, že vám není dobře. Rád jsem vás poznal. Určitě se ještě uvidíme.“

„Ano. Omlouvám se.“ Zavrtěla hlavou. Nenapadalo ji, co dalšího by řekla.

Mlčky kráčela za Alekem. Odvedl ji z restaurace, vyzvedl její kabát a přehodil jí ho přes ramena. Neřekla ani slovo, když přešli přes ulici a Alec ji posadil do jejího auta na sedadlo pro spolucestujícího. Srdce ji bolelo o to víc, že se jako vždy choval zdvořile a starostlivě.

Když se rozjeli, rozpršelo se a déšť prudce bušil do oken.

„Vyspíš se z toho?“ zeptal se jí. Přikývla. „Určitě.“

Nedokázala se na něj ani podívat. Nesnesla vlnu emocí, která ji při pohledu na něj zasáhla. Nechtěla dýchat, protože tak musela nasát jeho kolínskou, ale samozřejmě jí nic jiného nezbylo. Auto bylo prosycené vůní lesa a oceánu. Čistou, mužnou a zemitou. Jeho.

Panebože.

Nesmí se sesypat dřív než doma. Před ním tomu nemůže podlehnout, protože v tom případě by musela přiznat proč.

Vyloučeno.

Skousla ret a ohnula prsty, až se jí nehty zaryly do dlaní.

Bolest rozptýlila její pozornost.

Upírala pohled přímo před sebe, ale viděla pouze déšť a světla z ulice, které společně vytvářely nejasnou akvarelovou mazanici. Alec se k ní naklonil a pokusil se ji vzít za ruku, ale uhnula pod záminkou, že si potřebuje vytáhnout z kabelky kapesník, a

odkašlala si.

Kupodivu se s ní nepokusil dál mluvit ani se jí na nic nevyptával. Nakonec zastavil několik bloků od jejího bytu a zaparkoval. Chystala se otevřít dveře, ale chytil ji za ruku.

„Fajn, Dylan. Teď mi pověz, co se děje,“ vyzval ji pevným autoritativním hlasem. Zjevně pochopil, že se něco stalo a že ji ve skutečnosti netrápí zažívací problémy. „Aleku…“

„Ne, Dylan. Pověz mi to.“

„To nejde.“

„Můžeš se na mě aspoň podívat?“

Zavrtěla hlavou a dál zírala přímo před sebe. „Ne.“

„Bude to stejná scéna, jako když jsi mi odmítla vyprávět o své matce?“

„Žádná scéna nebude. A o mé matce se teď prosím nezmiňuj.

Není to fér.“

„Proč ne? Dokud mi to nepovíš, nic se nedozvím, Dylan.

O co tu sakra jde? Urazil jsem tě něčím? Nebo Dante?“ Ostře, štěkavě se zasmála. „Ne, neurazil, Aleku. Můžu už jít?“

„Ani náhodou. Jedině kdybych šel s tebou, ale to zřejmě nehrozí.“

„Ne, to ne,“ řekla tiše. „Vem si prosím domů taxíka. Dáš mi moje klíče?“

„Krucinál, Dylan.“ Podal jí je. Když jí je vtiskl do dlaně, ucítila žár jeho prstů a zachvěla se.

Chvíli mlčel, ale navzdory pleskání deště na střechu auta stále slyšela jeho dech. Přála si vystoupit, utéct, ale nedokázala shromáždit dostatek dechu a energie, aby se pohnula. Možná se tak cítíš proto, že je to tady. Vidíš ho naposledy. Vzlykla tak náhle, že ani neměla čas ten zvuk potlačit. „Dylan.“

Zdravou rukou si ji přivinul do náruče, ale odtáhla se a vší silou ho odstrčila.

„Přestaň, Aleku. Tohle není tvoje práce. Teď si spolu ne-

hrajeme. A ty nejsi dominant.“

„Co? To mě v tuhle chvíli ani nenapadlo. Jsme to jen my.“

Pohlédla na něj a spatřila jeho otřesený výraz. Podbarvovala ho zuřivost.

„Ne, nejsme, Aleku. Nejsme to ,my‘. Už musím jít. Pusť mě, prosím.“

„Povíš mi proč?“

„Protože nejsi typ na trvalé vztahy, Aleku. A já taky ne, takže to všechno bylo už od začátku odsouzené k zániku… Ale teď je to ještě nemožnější než dřív. Prostě to nedokážu.“

Po tvářích jí tekly slzy, ale neobtěžovala se je otřít. Na to bylo moc pozdě. Na všechno bylo moc pozdě.

„O tohle jde, Dylan? O náš vztah? Musíme si o tom promluvit.“

„Já už domluvila,“ řekla tichým hlasem. Měla tak sevřený krk, až se bála, že se udusí.

Oči mu plály. Vypadal omráčeně, skoro tak, jak se cítila sama.

Při pohledu na něj ji bodlo u srdce.

Odvrátila se, otevřela dveře a prudce vystoupila, až její podrážky na mokrém chodníku zadusaly.

Co nejrychleji, jak to jen v botách na vysokém podpatku šlo, vykročila po ulici k svému domu. Déšť jí v několika vteřinách promáčel vlasy a po límci kabátu jí stékala voda.

Nešel za ní, slyšela by ho, jak otvírá dveře auta, i jeho kroky. A na dlouhých nohou by ji snadno dohonil.

Pojď za mnou, zatraceně. Nechoď za mnou.

Sakra.

Uplynuly tři nebo čtyři dny. Úplně ztratila pojem o čase. Většinou spala, probouzela se jen proto, aby si uvařila čaj a něco snědla, potom zalezla zpátky do postele a přikryla se peřinou a dalšími

dekami, které si naskládala navrch. Přesto ať dělala, co dělala, nedokázala se zahřát.

Nepřečetla si žádnou knihu, nedívala se na televizi, s nikým netelefonovala, nenapsala jediné slovo. Nedokázala se soustředit, ale ani si vyčistit hlavu. A vůbec o tom nemohla s nikým mluvit, dokonce ani s Mischou. Nemohla to vyslovit nahlas.

Seděla v posteli schoulená pod bílou prošívanou přikrývkou a polštáře měla navršené kolem sebe jako měkkou pevnost. Na nočním stolku stál hrnek s čajem a krabice s kapesníky. Další ležely zmuchlané a poházené na podlaze jako sněhové vločky.

První večer roztáhla závěsy a od té doby se je neobtěžovala zatáhnout. Pozorovala, jak se obloha mění z půlnoční sytě modré přes duhovou v zamlžené ráno k polední světlešedé. Ale stále zůstávala ponurá, stejně jako Dylaniny myšlenky. Když zrovna nespala nebo neplakala jako malá, byla skleslá a otupělá.

Nejhorší byly chvíle, kdy ji přemohl pláč, mučil ji a bolestivě jí stahoval hrdlo. Tehdy si musela ovinout paže kolem těla, aby se přímo nerozpadla na kousíčky. Nedovolila však, aby to trvalo moc dlouho. Styděla se za to a znechucovala ji vlastní slabost. Bylo to příliš… zjevné. Naprosté. Odporné. A přece se to dělo, znovu a znovu, jako by toho pořád nebylo dost. Zdálo se, že její zármutek nikdy neodezní.

Pořád myslela na Aleka, na jeho silné ruce a krásný obličej. Kontrast hrubosti a něhy. Smích podbarvený náznakem uličnictví. Jeho vůni.

Přísahala, že ho cítí po celém bytě. Na své pokožce. Jako něco, co hluboce zakořenilo v její posteli, ve zdech bytu, v jejím těle, a nikdy to nezmizí. Skoro tomu doopravdy věřila.

Nejspíš opravdu přicházela o rozum.

Téměř si přála, aby to tak skutečně bylo, protože pak by možná v každý bdělý okamžik necítila bolest a hruď by se jí nesvírala ve snaze uvolnit stažený krk.

Spánek nebyl o moc lepší. V noci se jí o něm ustavičně zdálo. Měla erotické sny, jak se jí Alec dotýká, líbá ji, plácá ji přes zadek. Noční můry, kdy se hádali nebo ji držel a křičel na ni, že je blázen a že ji opouští. Nejhorší však byly sny, kdy jí neznámý člověk přišel říct, že zemřel, a Dylan viděla jeho bledé nehybné tělo přesně jako kdysi bratrovo.

Nevěděla, co je horší, zda se probudit a chtít ho, nebo plakat kvůli tomu, že je pryč. Tak či onak si připadala zcela odtržená od reality. Ztracená. A opuštěná, ačkoli se s ním rozešla ona.

Stejně by se to dřív nebo později stalo. Pustil by ji k vodě a ona by se s tím nedokázala smířit. Je lepší mít to za sebou. Chvíli se kvůli němu trápit, ale pak se přes to přenést, protože čím déle by to trvalo, tím víc by ho milovala a tím víc by to bolelo.

Mnohokrát zvedla telefon, aby mu zavolala, ale pak ho zase položila. Co by mu řekla? Kvůli tomu, že se do něj zamilovala, se ani jeden z nich nezmění. Ne, to byla lež. Ona se změnila. Stala se z ní lidská troska zmítaná neovladatelnými emocemi. Sentimentální chudinka, ochromená stejně, jako když přišla o Quinna. Ale tehdy aspoň minimálním způsobem fungovala, protože jí kvůli matce nic jiného nezbývalo. Někdo je musel držet nad vodou.

Jenže tentokrát tu nikdo kromě ní nebyl. V životě se necítila tak osamělá.

Nezavolal jí. Ten telefon by sice nezvedla, ale skutečností zůstávalo, že se s ní nepokusil promluvit, zastavit ji, vidět ji. Což jen prohloubilo její přesvědčení, že se zachovala správně a udělala, co bylo nutné.

Přesto jí to nezlepšilo náladu. To by nedokázalo nic.

Zvedla hrnek a usrkla, ale čaj už téměř vychladl. Postavila ho zpátky. Byla příliš netečná, aby vstala a uvařila si jiný.

Když se viděli poprvé, pili čaj v kavárně v asijském muzeu umění. Bylo ohromující, kolik toho na sebe v prvním rozhovoru

prozradil. Stále byl otevřený, ať už v duševní nebo psychologické rovině. Jediné, o čem s ní odmítal diskutovat, byly city.

Ne že by to byla její silná stránka. Obvykle se citům na sto honů vyhýbala. Věděla, že je to charakterový nedostatek, ale zajišťovalo jí to bezpečí. Až doteď.

Znovu se jí oči zalily slzami. Popotáhla a otřela si tvář čistým kapesníkem. Odřená pokožka ji pálila. Je husa, že tohle dovolí.

Lehla si zpátky na měkkou matraci a vzpomínala na Alekovy načechrané bílé polštáře. Na pocit bezpečí a jistoty, který tam cítila. S ním.

Vyhrkly jí slzy, stékaly jí po tvářích a Dylan je nechala volně proudit. Přitom pozorovala, jak odpolední nebe tmavne a začíná z něj pršet. Kapky narážely do oken a v malých potůčcích klouzaly po skle. Její vzlykání se smísilo se zvukem deště, který rytmicky bubnoval do skla. Z toho zvuku ji téměř bolely uši.

Liják zesílil, přerostl v průtrž mračen a Dylan podlehla záchvatu pláče.

Připadala si zoufalá. Bezmocná. Prázdná. A v tu chvíli měla pocit, že se už nikdy neuzdraví. Nikdy se nebude cítit líp. Byla odsouzená k naprostému zármutku, kterému se celý život vyhýbala. A který si sama způsobila.

Alec přecházel sem tam po pracovně, vzteklý a netrpělivý jako zvíře v kleci. Měl zapnutý počítač a kurzor blikal v otevřeném dokumentu jako mrkající sekýrující výčitka. Přesto se nedokázal posadit a psát. Připadalo mu, že brzy vyskočí z kůže.

Od neděle, kdy ho Dylan nechala sedět v autě, nenapsal ani řádku. Teď byl čtvrteční večer, a navzdory tomu, že ho tlačil termín, s prací vůbec nepokročil.

Vyrážel na dlouhé vyjížďky na motocyklu a v posilovně cvičil jako šílenec. Vydal se na horu Granite Mountain, kde ušel osm mil náročné túry, ale stále si nevyčistil hlavu. Na zítřek si

naplánoval výlet na horolezeckou základnu Camp Muir na svahu hory Mount Rainier, kde ho podle popisu čekalo nejméně devět namáhavých mil chůze. Takové fyzické úsilí by ho mělo úplně odrovnat. Vyčerpat. Možná právě to potřebuje…

Ne, potřebuje Dylan.

Zatraceně.

Posadil se na židli, zadíval se na monitor, otevřel si e-mailovou schránku a našel její adresu. Začal psát. Jenže co jí poví? Ze se mu po ní stýská? Stýskalo. Bylo to silné

jako rána v hrudi, která se nikdy nezahojí a nepřestane bolet. Že ji chce vidět? Pravděpodobně by to odmítla, to dala najevo velmi jasně. A Alec nikdy nedělal nic, co by se protivilo ústní dohodě. Pokud nechtěla, aby s ní byl, nevnucoval se jí.

Srabe.

Vzdychl a přejel si rukou po bradce.

Je mizerný zbabělec. Ústní dohoda, to jsou jenom kecy, pouhá výmluva, aby mu myšlenky nepřerostly přes hlavu.

Ačkoli to byla taky pitomost. Už dávno mu přes hlavu přerostly. A o pořádný kus.

Miluje Dylan.

„Kristepane.“

Vstal a znovu začal přecházet z místa na místo. Opravdu si to právě přiznal?

Má to nějakou váhu, pokud to nikomu neřekl?

Jenže to chtěl někomu říct. Chtěl to říct jí. Kéž by už všechno nezpackal nabubřelými projevy o tom, že se vyhýbá vztahům.

Vždycky si myslel, že je k ženám, s nimiž se stýká, prostě upřímný. Rád otevřeně šířil své názory. Ale ve skutečnosti to byla pouhá sebeobrana. Udržoval si tím ode všech odstup. Teď konečně našel ženu, s níž se chtěl doopravdy sblížit… Jenže jak by po tom všem, co jí pověděl, mohla uvěřit, co k ní cítí?

Sám tomu skoro nevěřil. Hrudníkem mu projela ostrá bolest

připomínající bodnutí nožem, silné, hluboké a prudké.

Miluje ji. Dylan.

Představil si její obličej, vysoké zaoblené lícní kosti, smyslná ústa, velké šedé oči, které jako by byly vytesány z čistého křemene. Vlasy, které se jí vlnily kolem obličeje jako oheň, voněly tak úžasně, že si je přál ochutnat a dotknout se jich jazykem. A její hladké pružné tělo vyzývalo k hříchu…

Reagovala na něj jako rozená subinka, ale měla v sobě dostatečný žár, inteligenci, tvrdošíjnost a vztek, aby pro něj znamenala výzvu, s jakou se ještě nesetkal.

Už nikdy to nechtěl s nikým jiným cítit. Pouze s ní.

Dylan.

Přál si sednout na motocykl a ujet před svými myšlenkami. Před pravdou. Připadal si jako omráčený. Ohromený. Ale venku lilo jako z konve, a ať už by vyrazil jakkoli daleko, jízda na motocyklu by mu stejně nepomohla.

Miluje ji.

Srdce mu bušilo jako zvon. Láskou. Neznámým pronikavým strachem. A Alec si najednou uvědomil, že se celý život jen bojí a před něčím utíká. Že k tomu, aby miloval, musí změnit své představy o lásce, představy, které se naučil od svého otce.

Možná jsem ho až příliš obdivoval, uvědomil si. Musím ho sundat z piedestalu, kam jsem si ho jako kluk postavil. Z piedestalu, který se po jeho smrti ještě zvýšil a stal se z něj tyčící se nerealistický pomník.

Když se rodiče rozvedli, zůstal otec do konce života sám. Na úkor všeho ostatního, kromě času stráveného s Alekem, se nechal pohltit prací. Až teď si Alec uvědomil, že možná právě tohle chování bylo příčinou rozpadu manželství rodičů.

Byl to dobrý otec, bral Aleka na první výpravy, na amatérské vykopávky v Mexiku, na vědecké průzkumy havajských sopek.

Ale kromě Aleka a vědy nikdy nikoho nemiloval. Často mu opakoval, že k životu potřebuje pouze syna a vědu a na ničem jiném mu nezáleží. A Alec si až teď, v šestatřiceti letech, uvědomil, že je na tom něco špatně.

To, že jeho otec žil bez lásky, ještě neznamenalo, že je to ideální nebo žádoucí stav. A Alec si musel poprvé přiznat, že ačkoli byl jeho otec báječný člověk, možná nevěděl všechno.

Ta myšlenka ho tvrdě a bolestivě zasáhla, ale konečně odhalil pravdu.

Otec nevěděl, že i láska je důležitá. A ani Alec, navzdory všem duchovním výpravám, nikdy nezpochybnil otcovu teorii o nahodilosti vesmíru, o níž mu tak často kázal. Veškeré cesty do Nepálu, Thajska a po celé Evropě ho nakonec nic nenaučily, rozhodně ne to, co je skutečně důležité. Při představě, jaké vzrušující aktivity provozuje a jak obrovské činí objevy, byl plný falešné pýchy. Jezdil do Tibetu, Indie, Izraele a na další duchovní místa celého světa. Vyhledával intenzivní zážitky při toulkách Himálajem nebo při potápění na útesech se žraloky, kde čelil smrti kvůli podivnému nutkání dokázat, že ho nahodilý vesmír nedostihne tak jako otce. Nikdy však skutečně nepoznal sebe sama. Až teď si bolestivě jasně uvědomil, že skutečnými kořeny života je láska.

Miluje Dylan Ivoryovou. Musí jí to říct.

Se zmatenými myšlenkami v hlavě popadl klíče a vyběhl do deště.

Dylan zazvonil mobilní telefon. Pohlédla na něj. Tolik si přála -

toužila - aby to byl on, že se jí téměř zastavilo srdce.

Na displeji se však objevilo Mischino jméno. Najednou ji nenapadal jediný důvod, proč Mische nezavolala. Musela si se svou nejlepší přítelkyní promluvit. Potřebovala to.

Zmáčkla tlačítko a přijala hovor. „Mischo, jsem tak ráda, že voláš. Nevěděla jsem, že tě potřebuju… dokud ses mi neozvala. Onehdy večer jsem ti nechala zvláštní vzkaz…“

„Vzkaz? Žádný jsem nedostala, Dylan. Už několik dní jsem o tobě neslyšela. Jak se máš? Co se děje? Nemluvíš zrovna vesele.“

Dylan potlačila vzlyknutí. „Je mi hrozně.“

„Co se stalo?“

„Pustila jsem ho k vodě. Tedy ne že by bylo co pustit, nikdy jsme o našem vztahu nemluvili ani ho nijak nenazvali. Ale onehdy v noci jsem vystoupila z auta… a prostě jsem odešla.“

„Už se s Alekem nevídáš? To mi chceš říct?“

Při pouhé zmínce jeho jména pocítila Dylan ostré bodnutí.

„Ano. Vlastně ne, nevídám se s ním. Už nikdy.“

Její přítelkyně na druhém konci chvíli mlčela. „Jseš si tím jistá? Nepřipadáš mi moc přesvědčená.“

„Jsem. Je to tak nejlepší…“ Po tvářích jí tekly slzy a dusily ji natolik, že skoro nedokázala mluvit. „Opravdu.“

„To je mi líto.“

Dylan se vysmrkala a otřela si oči, ale slzy jí tekly tak rychle, že je nedokázala všechny osušit. „Promiň, ale úplně jsem se sesypala. Nemůžu uvěřit, že brečím jako malá holka.“

„To je po rozchodu normální. Tedy ne že bys předtím normální nebyla.“

„Vím, že jsem nebyla. Ale tohle je úplně něco jiného. Vůbec to nejsem já.“

„Možná jsi. A není to špatné. Je dobře, že něco cítíš, zlato.

Nemůžeš celý život držet emoce pod zámkem.“

„Až doteď to fungovalo.“

Mischa se odmlčela a pak se tiše zeptala. „Myslíš?“

Dylan popotáhla. „Možná. Vlastně nevím. Bože, možná ne. Dokud jsem tě před několika lety nepoznala, neměla jsem žádné skutečné přátele, dokonce ani jako dítě. Měla jsem se co ohánět,

abych se postarala o matku a bratra, a kvůli Darcy jsem se cítila trapně. Vlastně kvůli tomu všemu, jak jsme žili. Pak jsem poznala tebe a… Škoda že jsem musela čekat tak dlouho, než jsem si našla přítelkyni, ale i teď jsi jediná. Doteď mi to nikdy nevadilo. Neuvědomovala jsem si, že někoho potřebuju.“

„Mezi spisovateli máš další přátele. Na konferenci jsi kromě mě poznala i C. J. a Jade.“

„Nemáme natolik blízký vztah.“

„Vím, že pokud jim to dovolíš, s radostí ho budou rozvíjet. To, že se ve tvém životě začínají objevovat další lidé, je změna. Vývoj. Nelpi na minulosti a soustřeď se na věci, které se dějí právě teď. Na to, jakým člověkem se stáváš.“

„Už nevím, kdo jsem. Nikdy jsem nebyla takhle slabá…“ „Proč to považuješ za slabost?“

„Protože… jsem připustila, abych se do něj zamilovala.“ Slzy přerostly v křečovité vzlykání a chvíli trvalo, než se dokázala utišit.

Mischa jemně poznamenala: „Nechápu, jak ses dostala ve své spisovatelské kariéře tak daleko, když píšeš o vztazích a o sexu, a přitom pořád věříš, že je láska slabost. Prostě k nám patří, je to součást lidské přirozenosti. Lásku rozumem neovládneš, to už bys mohla vědět.“

„Já vím. Proto to nesu tak těžce.“

„Vítej mezi lidmi, zlato,“ řekla Mischa, ale v jejím hlase nebyla žádná jízlivost, pouze znepokojení.

„Bože, jsem úplně na odpis.“

„Vůbec ne. Jsi jen zamilovaná.“

Dylan zavrtěla hlavou. Z cizích úst to znělo úplně jinak.

Mnohem pravdivěji.

„Taky mám příšerný strach, Mischo. Měl nehodu na motorce, nic vážného, ale byl na pohotovosti, a to mě úplně rozhodilo. Vůbec jsem se s tím nedokázala smířit. A v tentýž večer mi řekl,

že pojede na motorce až do Baja… To už jsem nezvládla. Nedokážu žít v takovém strachu.“

„Bože, to je mi líto. Musí to být pro tebe hrozné.“

„To si ani neumíš představit. Co mám dělat, Mischo?“

„Víš určitě, že to spolu nedokážete vyřešit?“

„Vím. Kdyby chtěl, ozval by se, ale neudělal to. A já to ani nečekala.“

„Muži jsou někdy hrozně tvrdohlaví. Může za to jejich ego.“

„Ale kdyby cítil totéž co já, nenechal by to být a… Bože, taková pitomost. Já jsem pitomá. Miluju ho, a přece jsem od něj odešla. Nedala jsem mu jedinou šanci. Protože jsem strašně vyděšená.“

„Strach je nesmírně silný, ale nesmíš mu dovolit, aby tě ovládl.“

Dylan přikývla a popotáhla. „Přesně to se mi děje. Celý život. Moje potřeba všechno řídit vychází ze strachu. Protože jestli se o to nepostarám, tak kdo?“

„Možná mu jen musíš dát příležitost a kvůli tomu jeho mužskému egu udělat první krok sama. Pověz mu, co cítíš. Jestli ho miluješ, za riziko to stojí, ne?“

Dylan potřebovala chvíli, aby vstřebala, co jí Mischa říká. Ale hluboko uvnitř cítila, že má přítelkyně pravdu.

„Je to tak. Jsem moc tvrdohlavá. Držím se starých představ jen proto, že je důvěrně znám. Nejsem ochotná si přiznat, že se mi život změnil. Já jsem se změnila. Díky němu.“ Prohrábla si rukou vlasy a zapletla do nich prsty. „Potřebuju si s ním promluvit. Dát mu najevo, co cítím. Riskovat, že se naprosto znemožním a že ode mě odejde. Nejspíš to udělá, zvlášť po tom, jak jsem ho onehdy v noci opustila, ale musím to zkusit. Pořád je to lepší než tady sedět a litovat se. V posledních několika dnech jsem si toho užila ažaž, ale nemusí to trvat do konce života. Je na čase, abych se tomu strachu postavila.“

„Dokážeš to, Dylan. A ať to dopadne jakkoli, jsem tady. Jestli budeš potřebovat, abych sedla do letadla a přiletěla za tebou, udělám to. Ať už na oslavu, nebo abych ti pomohla zapít žal. Stačí dát vědět.“

„Díky, Mischo. Dokážeš poradit.“

„To těžko, ale píšu romance, takže snad o lásce něco vím. A ty taky. Měla bys to zažít na vlastní kůži. Zasloužíš si to.“

„Teď vstanu, dám se dohromady a půjdu za ním. Vím, co musím udělat.“

„Dobře. Zavolej mi, jak se to vyvíjí. A, Dylan? To zvládneš, ať to bude jakékoli.“

„Snad. Abych byla upřímná, nemám pocit, že bych to bez Aleka zvládla, ale zkusím to a uvidím. Díky, Mischo.“ Zavěsily. Dylan vstala, odešla do koupelny, pustila si teplou vodu a rychle se osprchovala.

Usušila se bílým měkkým ručníkem a zadívala se na svůj odraz v zrcadle. Měla bledý obličej a pod opuchlýma očima tmavé kruhy. Vypadala hrozně. Teď však nebyl čas, aby s tím něco dělala. Bála se, že ztratí odvahu, pokud bude dlouho otálet. A pokud ji Alec stále chce, musí ji přijmout takovou, jaká je.

Znovu se jí vrátila trocha bojovnosti. Přestala se bránit nevyhnutelnému a místo vzdoru vložila energii do vytváření něčeho, co se teprve stane. Nehodlala už znovu utíkat. To ji povzbudilo. Takhle silná si už dlouho nepřipadala. Možná nikdy.

Rozčesala si vlasy, aby jí na vzduchu uschly, došla do ložnice a oblékla si džíny a černý kašmírový svetr. Kolem krku si omotala šálu, aby se ochránila před zimou a vlhkem.

Popadla vlněný kabát, peněženku a klíče. Pulz měla zrychlený nervózním očekáváním, strachem a potřebou povědět Alekovi, že ho miluje.

Bud její lásku opětuje, nebo ne. Dylan s tím vůbec nic nenadělá.

Přesto to musí aspoň zkusit.

Prostorný výtah sjel se skřípěním ozubených kol a vrzáním starého kovu do přízemí. Připadalo jí, že to trvá celou věčnost. Ucítila vlhký chodník a zatuchlý pach starého betonu a dřeva bývalého skladiště. Vůni minulých let, historie.

Nechala si značný kus života proklouznout mezi prsty, aniž ho opravdu ocenila. Hnala se dopředu a přitom nevnímala minulost, lidi ani život sám.

To se od nynějška změní. Začne nanovo, ať už na ni čeká jakákoli budoucnost.

Výtah sjel do přízemí a Dylan s bušícím srdcem počkala, až se otevře. Potom přistoupila k vchodovým dveřím a rychle vyšla na ulici. Vstříc tomu, co ji čeká, ať je to cokoli. Už nebude utíkat před osudem. Ne, půjde mu přímo naproti.

Šestnáct

Pršelo tak silně, že když se dostala k Alekovu domu, neviděla na krok. Deštník si nechala doma, ale nezáleželo na tom. Byla přesně tam, kde potřebovala být. Zvedla motocyklistickou přilbu, kterou si cestou koupila, vsunula si ji pod paži, se skloněnou hlavou vystoupila na chodník - a prudce do něčeho narazila. Klopýtla, až skoro upadla. Potom ucítila na paži něčí ruku, která ji pevně a sebejistě sevřela, a uslyšela Alekův hlas.

„Dylan. Není ti nic? Co tady děláš?“

„Aleku? Jdu za tebou. Jak to, že jsi venku?“

„Vydal jsem se k tobě. Musím ti říct něco důležitého.“

I v lijáku viděla jeho vážné modré oči a tmavé svraštělé obočí. Jako ona si nevzal deštník, takže byl celý mokrý a z obličeje mu kapala voda. Rozechvěla ji jeho přítomnost a dotyk silných rukou na jejích ramenou. Nebo za to mohla nejistota, co jí chce povědět?

„Taky ti musím něco říct.“

„Nech mě, ať ti to dopovím, Dylan.“

Sevřel ji pevněji, ale z jeho gesta nečišel příkaz, pouze naléhavost. Zatajila dech a napjatě čekala.

„Dylan.“ Zlehka s ní zatřásl a upřeně se jí zadíval do očí. Srdce se jí rozběhlo ještě rychleji. „Ježišikriste, nedívej se na mě tak. Vypadáš, jako by ses měla každou chvíli rozbrečet. Krucinál,

omlouvám se.“

Mlčky zavrtěla hlavou. Co mohla říct? Opravdu měla znovu na krajíčku.

„Dylan…“

Nebem otřáslo silné zahřmění. Připadalo jí, jako by ta rána vycházela přímo z jejího těla. Roztřásla se.

„Pověz mi to, Aleku, prosím.“ Pevně zavřela oči.

„Dylan… Miluju tě.“

„Co?“

Pohlédla na něj. Nebyla si jistá, jestli se přes šumění deště a vody stříkající zpod pneumatik projíždějících aut nepřeslechla.

„Miluju tě.“ Znovu s ní mírně zatřásl. „Řekni, prosím tě, něco.“

Vypadal zmučeně a upíral na ni znepokojené oči.

„Taky tě miluju, Aleku. Přišla jsem ti to říct.“ Po tvářích jí tekly slzy a kolem srdce narůstal hřejivý pocit doprovázený úlevou a mírnými obavami, jestli mu přece jen špatně nerozuměla.

„Víš to určitě?“

„Nedělám nic, pokud si tím nejsem jistá.“

Přitáhl ji k sobě a objal tak silně, že se skoro nedokázala nadechnout. Ale stejně tajila dech a snažila se pochopit, co jí právě řekl. Opravdu to řekl.

Miluje ji!

Zabořila obličej do jeho bundy a vdechovala silný pach staré kůže a deště. Déšť ji úplně promáčel, ale nezáleželo jí na tom.

„Dylan? Co to sakra máš?“ Sebral jí z ruky motocyklistickou přilbu.

„Chtěla jsem se tě zeptat, jestli mě vezmeš na projížďku.“

„Co? Panebože. Tohle mi musíš vysvětlit. Ale pojď někam, kde neprší.“

Vzal ji kolem pasu a popostrčil ji na verandu domu. Jako ve snách ho následovala. Položil přilbu na kovový stolek, objal ji

kolem ramen a upřel na ni modrý pohled. „Tak fajn. Pověz mi, co se děje. Tvrdila jsi, že na motorku nesedneš ani za milion.“

„Mám z motorek - a o tebe - hrozný strach. Když jsi měl nehodu a říkal jsi, že pojedeš s Dantem na ten výlet, nedokázala jsem se s tím srovnat. Nemohla jsem se smířit s tím, že tě miluju a že bych tě mohla ztratit stejně jako kdysi bratra. Proto jsem od tebe utekla. Bála jsem se toho od chvíle, kdy jsem tě poznala. Ale miluju tě. Musím čelit tomu, že chci být s tebou, i když mám strach, že umřeš na motorce… nebo že už nikoho milovat nedokážu. Jsem k smrti vyděšená, i když se snažím předstírat opak, ale musím to překonat a být s tebou.“

„Aspoň to zkoušíš. To je víc, než můžu říct o sobě.“

„Co tím myslíš?“

„Celý život jsem jenom utíkal a namlouval si, že to není útěk, ale hledání. Jenže pak jsem poznal tebe a našel jsem, co jsem doopravdy hledal. Nejdřív jsem to nepoznal. Celá léta jsem se přesvědčoval, že se nesmím k nikomu připoutat, protože láska se nedá ovládat rozumem. Přijal jsem otcovo tvrzení o nahodilosti vesmíru a snažil se být jako on. Myslel jsem si, že je to ideál. Ze on byl ideální. Ale ve skutečnosti byl samotář, a i když si to sám vybral, pravděpodobně se cítil opuštěný. Já se však můžu rozhodnout jinak. Miloval jsem tě už předtím, než mi to došlo, ale tvrdohlavě jsem lpěl na svých představách, i když jsem začal mít podezření, že je to nesmysl.“

„Taky jsem byla tvrdohlavá,“ vypravila ze sebe a potlačila slzy. „Byla jsem hrdá, že jsem nezávislá a statečná, že dokážu všechno zvládnout, ale neuměla jsem nikoho milovat. Utekla jsem od tebe, protože jsem se bála, že tě ztratím.“

„Nikam ti neodejdu,“ zavrtěl hlavou.

„Ale odejdeš. Pojedeš s Dantem a potom zas někam jinam. Budeš podnikat bláznivé výlety s batohem, potápět se a bůhvíco ještě. Při tom všem tě můžu nějakým hrozným a tragickým

způsobem ztratit.“

Při posledních slovech vzlykla a Alec ji přivinul k sobě a políbil do mokrých vlasů.

„Neztratíš mě. Už dlouho dělám spoustu ztřeštěností a pořád jsem tady, ne?“

„Zatím.“

Objímal ji a oba chvíli mlčeli. Rozpršelo se ještě víc, ale teď už na tom nezáleželo.

Nakonec řekla: „Aleku, hrozně ráda bych od tebe slyšela, že s tím vším přestaneš, prodáš motorku a na nebezpečné výlety zapomeneš, ale vím, že by to nebylo fér.“

„Nemohl bych ti to slíbit, i když tě miluju, protože by to byla lež. Za chvíli bych začal být nesvůj a podrážděný. Jednou z věcí, které mám na tobě tolik rád, je tvoje urputná nezávislost. Vím, že když pojedu někam bez tebe, nebudeš sedět doma a chřadnout, jako to dělají některé ženy. Poradíš si i bez chlapa.“

„Ano, ale pořád budu mít strach.“

„Chápu to a je mi líto, cos prožila, ale musím být realista.“ Znovu ji políbil na temeno hlavy a pevně ji stiskl. „Tak co si s tím počneme? Ani jeden z nás se nezmění.“

„To já se musím naučit přizpůsobit, Aleku. Nemůžu po

tobě chtít, abys platil za to, že jsem přišla o bratra. Já už platila dost dlouho, a to ti neudělám. Proto jsem si koupila tu přilbu.“

„Nemusíš mi nic dokazovat.“

Zavrtěla hlavou. „Musím. Nejen tobě, ale i sobě.“

„Já to nepotřebuju, Dylan. Miluju tě takovou, jaká jsi.“ Mlčky zvedl její ruku ke rtům a políbil ji. Okamžitě ji zaplavilo hřejivé teplo. „Ale musíš se zeptat sama sebe, jestli se mnou opravdu dokážeš zůstat.“ Mírně se od ní odtáhl a zadíval se jí do očí.

„Pověz mi pravdu, Dylan. Nechci, abys žila ve strachu.“

„Ani já ne. Ale miluju tě. Miluju tvou neohroženost.“ Znovu popotáhla a Alec jí otřel palcem slzy. „Všechno, co děláš, tvoří

tvou osobnost. Jestli tě opravdu miluju, musím se s tím smířit.“ Znovu ji v očích pálily slzy a netrpělivě si je osušila. „Aleku…“

„Co je?“ zeptal se tiše.

„Proč jsi mě ještě pořád nepolíbil?“

Usmál se, sevřel ji v náruči a zmocnil se jejích rtů.

Byl to žádostivý polibek plný intenzivních emocí. Snad ještě nikdy ji neobjímal tak pevně. Vklouzl jazykem mezi její rty a Dylan jako vždy okamžitě roztála. Láska, která jí rostla v hrudi, ji otvírala ještě víc. Byl to nádherný pocit. Pošeptal jí do úst:

„Miluju tě, Dylan.“

„Já tebe taky, Aleku. Ale pořád se budu nějakou dobu bát. Nejsem na lásku zvyklá a musím se naučit věřit, že o tebe nepřijdu. Co když to nikdy úplně nedokážu? Přesto jsem ochotná to zkusit, protože tě moc miluju.“

„Hodná holka.“

Při jeho slovech se zachvěla.

„Aleku…“

Odhrnul jí vlasy z obličeje. Teď už z jeho očí nečišelo znepokojení.

„Pšš… nemluvme o tom. Zůstaneme spolu, takže budeme mít čas, abychom to všechno zjistili. Teď bych tě rád zavedl nahoru a ukázal ti, jak tě miluju.“

Přikývla. Vklouzl rukou kolem jejího pasu a společně vešli dovnitř. Líbal ji celou cestu po schodech a jeho polibky byly stále vášnivější. Pak ji na podestě vzal do náruče a odnesl ji do své ložnice. Když kopnutím otevřel dveře, přerývaně dýchala a její tělo hořelo touhou.

Postavil ji na zem, a aniž od sebe odtrhli ústa, svlékli si mokré kabáty a hodili je na podlahu. Potom následoval jeho svetr, pak její, a nakonec boty a džíny, dokud u postele nestáli nazí.

Nepřestával ji líbat. Něžně ji hladil, laskal ji konečky prstů a dlaněmi, a všude, kde se jí dotkl, spaloval její pokožku.

Byl hrubý a zároveň jemný. Přesto jí tentokrát připadalo všechno trochu jiné než dřív, tak nějak něžnější a zároveň naléhavější. Nedávalo to smysl, ale na druhou stranu, láska přece smysl nedává, ne?

Pomalu ji hladil po těle, na krku, na břiše a pak ještě níž. Když si klekl, ucítila na stehnech jeho horký dech. Přejížděl rukama po jejích zádech, hýždích a zaoblených bocích. Celá se třásla a zaplavovala ji jedna toužebná vlna za druhou. A když sklonil hlavu a něžně ji políbil mezi nohy, vzdychla a vnořila mu prsty do mokrých vlasů.

„Ach, Aleku…“

Znovu k ní krátce přitiskl rty a Dylan zvlhla a v těle jí začalo pulzovat.

Neustále ji dráždil a doháněl ji tím k šílenství. Když dosáhla orgasmu, vykřikla a otřásla se silným prožitkem.

Nohy se jí třásly, ale měl dost síly, aby ji udržel vzpřímenou. Potom vstal, vzal ji do náruče a položil na postel. Chvíli stál na místě a pouze ji pozoroval. V jeho obličeji viděla touhu, obdiv a lásku.

Natáhla k němu ruce, Alec k ní přistoupil a lehl si vedle ní. Stále na ni byl něžný a laskavý. Nebojovali o moc, a přece každý dotyk, zašeptání a pocit tvořily ten nejerotičtější zážitek v jejím životě.

Přejela mu rukama po zádech. Milovala jeho mohutnost a ocelové svaly vlnící se pod hladkou pokožkou. Když vklouzla rukou k jeho tvrdému penisu, ostře se nadechl a zasténal její jméno.

„Co to se mnou děláš, Dylan? Potřebuju tě.“

„Já tebe taky.“

Sáhl do zásuvky nočního stolku, vytáhl kondom a rychle si ho nasadil.

„Pospěš si, Aleku. Potřebuju tě. Potřebuju tě…“

„Zlato…“

Naklonil se k ní, pohladil ji po tváři ke krku a klíční kosti a nakonec uchopil do dlaně její ňadro. Projela jí sladká vlna touhy, bradavky jí ztvrdly a pohlaví znovu oteklo.

Zatímco se dívala na jeho obličej, vnikl do ní. Stačil jeden prudký pohyb a ocitl se hluboko v jejím těle. Upíral na ni zářivě modré oči a díval se do ní tak, jak to nikdo jiný nedokázal.

Ačkoli tomu stále nemohla uvěřit, věděla, že ji Alec miluje. Duševně s ní byl propojený jako nikdy předtím, možná proto, že mu to konečně dovolila a že si vzájemně řekli o své lásce. Pro oba to byla první zkušenost, a v tom bylo obrovské kouzlo.

Přitiskl se k ní ještě víc, až zasténala a pevně ho uchopila za ramena.

„Polib mě, Aleku.“

Zářivě se usmál a sklonil se k ní. Zvedla hlavu, dotkla se jeho úst a vklouzla do nich jazykem. Jako by se do toho okamžiku vtělil celý svět. Jejich rozpálená těla se pohybovala ve vášnivém rytmu. Objímal ji kolem pasu a tiskl k sobě. Vklouzla mu rukama do vlasů, stále vlhkých od deště, vdechovala jeho jedinečnou vůni smísenou s deštěm a zemí a uvědomovala si, že je to on.

Alec.

A je její.

„Zlato,“ zašeptal zastřeným hlasem. „Miluju tě.“

„Taky tě miluju, Aleku. Hrozně moc.“

Přirazil do ní a každý nerv v jejím těle zaplavila slast.

„Pověz mi to, Dylan. Pověz mi, že jsi moje.“

„Jsem jenom tvoje.“

Patřili jeden druhému a Dylan byla odhodlaná čelit svému strachu, aby ho neztratila.

Naučil ji, jak má být odvážná, skutečně odvážná, nejen nasadit vnější zdání a potom utéct opačným směrem. Láska ji to naučila.

Dostala tu lekci sice velmi opožděně, ale teď na tom

nezáleželo.

Sevřel ji ještě pevněji a dál přirážel. Dívala se mu do obličeje a pozorovala, jak se blíží k vyvrcholení a jeho rysy se v extázi uvolňují. Otřásl se a ona cítila, jak v ní pulzuje.

Leželi tak spolu dlouho, zrychleně dýchali a jejich nahá těla se k sobě tiskla, pokožka na pokožku, srdce na srdce.

Až teď s Alekem Dylan pochopila, co je v životě opravdu důležité. Tohle jí chybělo. Oba žili svým způsobem na hraně, i když v odlišných směrech. Oba před něčím zaníceně utíkali. Nakonec potkali jeden druhého a bez ohledu na strach a opatrnost se zamilovali.

„Dylan,“ zašeptal zastřeným hlasem. „Trápí mě, že máš strach.

Co můžu udělat, aby ses tolik nebála?“

Jeho znepokojení ji zahřálo u srdce. Ještě nikdo o ni neměl takovou starost jako on.

„Musím se s tím nějak poprat, ale když mě budeš milovat, Aleku, dokážu to. Dodej mi odvahu, kterou jsem celá léta pouze předstírala.“

„Jsi statečnější, než si myslíš. Jsi odvážná, krásná a úžasná.“ Vážně ji za takovou považuje? A opravdu je to tak?

Překvapilo ji to. Poprvé tomu začala věřit a doufala, že to, co jí Alec říká, je pravda.

„Hodně jsem se od tebe naučila, Aleku.“

Vklouzl jí rukou do vlasů, pohladil ji po tváři a nakonec uchopil její obličej do dlaně. „Já od tebe taky. Možná proto jsme tu spolu.“

„Jednou, když jsem jí o tobě vyprávěla, mi Mischa řekla něco podobného. Tenkrát jsem jí ale nevěřila.“

„A teď?“

„Už tomu věřím, protože tě miluju. A možná ještě víc, protože ty miluješ mě.“

Zlehka zavadil o její rty. Odtáhla se, pohlédla na něj a spatřila

v jeho očích silné emoce. Bylo to ohromující. Krásné. Pravdivé.

Láska je klíč ke všemu. Láska je ta síla, kterou, jak se bála, vždy postrádala.

Teď už nemusí mít strach. Díky lásce bude na světě v takovém bezpečí, jak jen to jde. Alec se o to postará.

Dlouze vydechla, jako by celý život tajila dech. Je v bezpečí.

Milovaná. Konečně.